text:
                                     udskrift af
                             sø- og handelsrettens
                                        dombog
                                       __________
                                 afsagt den 25. april 2002
sag: v 83/2000              pizza hut international llc
                            (advokat louise unmack rygaard)
                            mod
                            pizza hot ved cemal bulduk
                            (advokat karen kaufmann)
                                         dom
er pizza hut til hinder for andre pizzarestauranters brug af kendetegnene pizza hot og
pizza american hot?
sagsfremstilling
sagsøgeren, pizza hut international llc, driver på franchisebasis en verdensomspændende
kæde af pizzarestauranter under forskellige varemærker, herunder ordmærket pizza hut,
som under nr. vr 01.850.1972 også er registreret for de relevante vareklasser i den danske
patent- og varemærkestyrelse. der er 10 pizza hut restauranter i danmark, fortrinsvis i
større byer, med en omsætning på ca. 60 mio. kr. i alt findes der i 100 lande verden over 13-
14.000 pizza hut restauranter med en samlet omsætning på 70 mia. kr.
      cemal bulduk overtog i 1996 en pizzarestaurant i vejen og har siden drevet den under
forretningskendetegnene pizza hot og pizza american hot, der anvendes på facaden og til
markedsføring i den lokale avis og telefonbog. det sidstnævnte kendetegn er på facade-
vinduet angivet på den måde, at pizza står øverst og hot nederst, begge skrevet med rød
farve på en oval hvid bund, der gennemskæres af et firkantet glasklart felt, hvori ordet
american er skrevet med hvide bogstaver.
                                              - 2 -
      sagsøgeren blev i sommeren 1998 opmærksom på, at taxier i vejen reklamerede for
pizza hot, og rettede den 7. september 1998 henvendelse til sagsøgte med anmodning om at
ophøre med brugen af dette navn. sagsøgte har afslået en opfordring af 29. marts 1999 til at
indtræde i en retssag om forbud mod en andens brug af kendetegnet pizza hot for en
pizzarestaurant i fåborg. i den sag fik sagsøgeren medhold i sin forbudspåstand ved sø- og
handelsrettens dom af 14. april 2000. parterne har herefter løbende korresponderet om
denne sag, indtil der blev indleveret stævning til retten den 17. juli 2000.
påstande
sagsøgeren har nedlagt påstand om, at sagsøgte pizza hot ved cemal bulduk tilpligtes at
anerkende at være uberettiget til erhvervsmæssigt at benytte kendetegnet pizza hot og andre
forretningskendetegn, som er forvekslelige med sagsøgerens varemærke pizza hut,
herunder forretningskendetegnet pizza american hot, for sin erhvervsvirksomhed, det være
sig som butiksnavn eller som varemærke.
      sagsøgte har påstået frifindelse.
forklaringer
henrik overgaard har bl.a. forklaret, at han er administrerende direktør for sagsøgeren, der er
det selskab, som driver pizza hut og har varemærkerettighederne hertil i danmark. pizza
hut er grundlagt i usa, hvor ca. 8.000 restauranter drives under dette mærke, som der er
investeret betydelige beløb i.
      kæden lægger betydelig vægt på, at forretningerne fremtræder ensartet ikke blot med
hensyn til brugen af varemærker, men også i henseende til logoer og produkter. pizza hut
bruges som forretningsnavn og varemærke i alle lande og udtales overalt på engelsk. kunden
skal være sikker på at få samme produkt, uanset hvor i verden kunden besøger en pizza
hut. der findes godkendelsesprocedurer, der skal sikre, at restauranterne holder samme
standard med hensyn til råvarer, indretning, servering, marketing m.v. der foretages løbende
kontrol af hver enkelt restaurant.
      pizza hut er nødt til at beskytte sit varemærke mod andres uhjemlede brug af kædens
varemærke. man søger at holde en høj ensartet standard i pizza hut, og dårlig omtale af
                                              - 3 -
andre restauranter, der uden tilladelse bruger dette varemærke, kan medføre betydelig
nedgang i omsætningen.
       han reagerede derfor hurtigt, da han i 1998 blev gjort opmærksom på, at taxaer ved
vejen kørte med reklame for en "pizza hot" restaurant. efter opslag i telefonbøger og på
internettet tog han dengang en tur rundt i landet og fotograferede pizzarestauranter, som
anvendte mærker, som kunne forveksles med pizza hut. efter at han havde sendt en
redegørelse til pizza hut’s hovedkontor for skandinavien, som ligger i antwerpen, blev der
sendt enslydende skrivelser til de pågældende restauranter med anmodning om at ophøre
med brugen af krænkende navne som pizza hot. alle med undtagelse af sagsøgte og en restau-
rant i fåborg efterkom opfordringen.
cemal bulduk har bl.a. forklaret, at han ikke er uddannet i restaurationsbranchen, men
arbejdede i pizzarestauranten i vejen 14 dage, før han overtog den. han driver pizza hot
sammen med sin bror kasim bulduk, der var ansat under den tidligere ejer og med til at starte
restauranten. vareudbuddet er amerikansk pizza, kebab, steaks samt italienske pizzaer. salget
af pizza udgør ca. 70 % af omsætningen.
       kundekredsen er både unge og ældre fra lokalområdet, hvor der er et udbredt kendskab
til såvel navn som varemærke. markedsføringen sker i form af annoncer i vejen avis og
lokaltelefonbogen samt skiltning på lokale hyrevogne og på restaurantens facadevindue, hvor
såvel mærket pizza hot og mærket pizza american hot står skrevet. når de modtager
telefoniske henvendelser, præsenterer de sig som pizza hot. navnet er velkendt og indarbejdet
i vejen området, og der er en betydelig risiko for at miste kunder, hvis navnet ændres.
       ham bekendt har restauranten ikke været forvekslet med pizza hut. han og broderen
havde intet kendskab til denne restaurantkæde, før de modtog henvendelse fra pizza hut’s
advokat i september 1998.
kasim bulduk har bl.a. forklaret, at han var med til at starte pizzarestauranten i vejen i 1993
sammen med den tidligere ejer. navnet har siden 1993 været pizza hot. oprindeligt blev dette
navn brugt sammen med et stjernelogo, men senere er mærket blevet sat sammen med et
andet logo med guitarspillende dyr og amerikanske flag. sådan har det været, fra før han og
broderen overtog forretningen.
       han har aldrig oplevet, at kunderne har forvekslet pizza hot med pizza hut, og har
ikke selv haft kendskab til kæden før sagsøgerens henvendelse i 1998. han har efterfølgende
                                              - 4 -
set en af pizza hut's restaurationer i århus, men mener ikke der er nogen risiko for
forveksling, da pizza hut med hensyn til såvel navn som logo fremtræder anderledes.
parternes synspunkter
sagsøgerens advokat har anført, at pizza hut er registreret som varemærke og gennem
mange års brug er således indarbejdet, både i danmark og i udlandet, at det må betegnes
som velkendt. restaurantkæden henvender sig til et publikum, som også i danmark udtaler
mærket på engelsk. sagsøgtes brug af det enslydende og visuelt stærkt lignende kendetegn
pizza hot for nøjagtig de samme varer, indebærer derfor en klar overtrædelse af
varemærkelovens § 4.
       det er uden betydning, at der endnu ikke er nogen pizza hut restauranter i vejen.
sagsøgerens varemærke gælder og skal beskyttes mod snyltning på sagsøgerens renommé i
hele danmark.
       den åbenbare navnelighed indebærer en betydelig risiko for, at folk tror, at der er en
forbindelse mellem sagsøgerens og sagsøgtes virksomheder.
       det gør ingen forskel, at sagsøgte har tilføjet american til pizza hot. der er alene tale om
en geografisk angivelse uden særpræg, og ordet forstærker forvekslingen med sagsøgerens
virksomhed.
       det kan ikke bebrejdes sagsøgeren, at man først fik kendskab til sagsøgtes krænkelse af
sagsøgerens varemærker i sommeren 1998, idet sagsøgte udelukkende har annonceret lokalt.
sagsøgeren har herefter reageret uden unødigt ophold først med en skriftlig indsigelse den 7.
september 1998, siden med fortløbende brevveksling og med sagsanlæg den 17. juli 2000, efter
at parterne havde afventet sø- og handelsrettens afgørelse af en ganske tilsvarende sag fra
fåborg.
sagsøgtes advokat har anført, at sagsøgtes pizzeria i vejen overvejende betjener den lokale
ungdom, der godt er klar over, at sagsøgte ikke har noget at gøre med pizza hut kæden.
den nærmeste pizza hut ligger ca. 120 km. fra vejen, og sagsøgtes forretning adskiller sig
klart fra det forretningskoncept og den indretning, som pizza hut har. der er på grund af
pizza hut’s bekendthedsgrad heller ikke risiko for, at tilrejsende forveksler sagsøgerens og
sagsøgtes forretninger, hvilket også understreges af, at sagsøgte bruger mærkerne i forbindelse
med en figur med guitarspillende dyr.
                                              - 5 -
       det andet ord i pizza hut udtales på dansk med et u. mærket er beskrivende og
savner særpræg, og sagsøgeren bør ikke kunne lægge beslag på almindelige ord, som andre
pizzasælgere bør kunne bruge.
       subsidiært gøres det gældende, at varemærkerne kan bestå ved siden af hinanden, og
at sagsøgte derfor fortsat bør kunne drive forretningen i vejen under kendetegnene pizza hot
og pizza american hot, jfr. varemærkelovens § 9. efter sagsøgtes og hans broders forklaring,
der understøttes af artikler i vejen avis fra sommeren 1993, har forretningen allerede fra
1993 og således inden cemal bulduks overtagelse været drevet under kendetegnet pizza hot.
sagsøgeren burde derfor på et langt tidligere tidspunkt have opdaget denne brug og have
gjort indsigelse herimod. der er også gået for lang tid med forhandlinger mellem indsigelsen
i 1998 og udtagelsen af stævning i 2000.
sø- og handelsrettens afgørelse
patent- og varemærkestyrelsen har i 1972 registreret ordmærket pizza hut. mærket må
anses for indarbejdet og har i hvert fald herigennem opnået særpræg. der drives således i
danmark 10 pizza hut restauranter efter det koncept, sagsøgeren har udviklet, og som
også ligger til grund for driften af et meget stort antal ganske tilsvarende restauranter over
hele verden. det klientel, som dette forretningskoncept henvender sig til, er ungt og må, også
i danmark, antages at udtale ordet hut på engelsk/amerikansk.
       sagsøgte sælger de samme varer som sagsøgeren. pizza hot har auditivt og visuelt
stærk lighed med pizza hut. pizza american hot består af pizza hot med ordet american
indskudt, og sagsøgte lader på sin facade dette kendetegn fremtræde grafisk på en sådan
måde, at pizza hot fremhæves, og at ordet american yderligere fremhæver pizza hot. pizza
american hot ligner således også pizza hut. retten finder endvidere, at sagsøgtes brug af
pizza hot og pizza american hot tilsigter eller i hvert fald giver risiko for forveksling med
sagsøgerens varemærke pizza hut. betingelserne for, at sagsøgeren kan forbyde sagsøgtes
brug af disse mærker, er derfor opfyldt, jfr. varemærkelovens § 4, stk. 1.
       det lægges efter cemal bulduks og kasim bulduks forklaringer, der støttes af udklip af
vejen avis, til grund, at pizza hot har været brugt som forretningskendetegn for pizza-
restauranten i vejen siden 1993 og således også forud for cemal bulduks overtagelse heraf i
1996. det lægges endvidere til grund, at sagsøgeren først i 1998 har fået kendskab til
sagsøgtes brug af pizza hot og pizza american hot.
                                             - 6 -
       sagsøgte og den tidligere indehaver af forretningen har efter det oplyste ikke selv
underrettet sagsøgeren om deres brug af de nævnte kendetegn. der foreligger efter rettens
opfattelse heller ikke andre omstændigheder, der kan føre til, at det kan bebrejdes sagsø-
geren, at denne ikke har fået kendskab til krænkelsen på et tidligere tidspunkt. efter i
sommeren 1998 at være blevet bekendt med sagsøgtes brug af de nævnte kendetegn gjorde
sagsøgeren hurtigt indsigelse herimod og fulgte op herpå med anlæg af retssag, da det viste
sig, at parternes korrespondance ikke førte til ophør af krænkelsen.
       sagsøgeren har således inden rimelig tid taget de fornødne skridt til at hindre
sagsøgtes brug af pizza hot og pizza american hot. betingelserne i varemærkelovens § 9 for at
tillade, at disse mærker består ved siden af pizza hut, er derfor ikke opfyldt.
       sagsøgerens påstand tages herefter til følge.
                                   thi kendes for ret
sagsøgte pizza hot ved cemal bulduk tilpligtes at anerkende at være uberettiget til
erhvervsmæssigt at benytte kendetegnet pizza hot og andre forretningskendetegn, som er
forvekslelige med sagsøgeren pizza hut international llc’s varemærke pizza hut, her-
under forretningskendetegnet pizza american hot, for sin erhvervsvirksomhed, det være sig
som butiksnavn eller som varemærke.
       sagsøgte skal inden 14 dage betale 20.000 kr. i sagsomkostninger til sagsøgeren.
       jørgen sieverts                    elmer.                              ole marker
                                udskriftens rigtighed bekræftes
                                   sø- og handelsretten, den
                                              p.j.v.


text:
                       højesterets kendelse
                            afsagt mandag den 1. april 2019
sag 149/2018
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
vedrørende
foranstaltning under efterforskning
(advokat henrik perregaard, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af københavns byret den 23. marts 2018 og af østre
landsrets 14. afdeling den 28. maj 2018.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, marianne højgaard pedersen,
vibeke rønne, kurt rasmussen og jens kruse mikkelsen.
påstande
anklagemyndigheden har gentaget sin påstand om, at anmodningerne om tilladelse til aflyt-
ning af telefonnr. … og imei-nr. … (a) og telefonnr. … og imei-nr. … (b) i 4 uger samt
tilladelse til indhentning af oplysninger om, hvilke telefoner der er sat i forbindelse med
telefonerne i perioden fra den 21. oktober 2017 (a) og den 1. juli 2017 (b) tages til følge, jf.
retsplejelovens § 783, jf. § 781, stk. 1, jf. § 780, stk. 1, nr. 1 og 3, og § 806, stk. 2, samt § 804,
jf. § 801, stk. 3, eller disse bestemmelsers analogi.
advokat henrik perregaard har påstået stadfæstelse.
anklagemyndigheden har endvidere anmodet om, at sagen fortsat behandles for lukkede døre,
jf. retsplejelovens § 29, stk. 3, nr. 4, og om, at a og b samt loyal to familia ikke gøres
                                                - 2 -
bekendt med retsmødets afholdelse og indholdet af retsbogen, jf. retsplejelovens § 748, stk. 5
og 6.
advokat henrik perregaard har ikke protesteret imod disse anmodninger.
sagsfremstilling
den 20. marts 2018 anmodede københavns politi københavns byret om tilladelse til at fore-
tage telefonaflytning og teleobservation samt til at indhente teleoplysninger vedrørende a og
b, som efter politiets opfattelse er ledende medlemmer af bandegrupperingen loyal to
familia. anmodningerne blev fremsat som led i politiets efterforskning af en sag om,
hvorvidt loyal to familia er en forening i grundlovens forstand, og hvorvidt betingelserne for
at få loyal to familia opløst ved dom i givet fald er opfyldt, jf. grundlovens § 78.
ved kendelser af 23. marts 2018 fandt københavns byret, at der ikke var grundlag for at tage
anmodningerne til følge og gav følgende enslydende begrundelse i de to sager:
       ”det fremgår af retsplejelovens § 781, stk. 1, blandt andet, at indgreb i meddelelses-
       hemmeligheden kun må foretages, såfremt der er bestemte grunde til at antage, at der på
       den pågældende måde gives meddelelser eller foretages forsendelser til eller fra en mis-
       tænkt, at indgrebet antages at være af afgørende betydning for efterforskningen, og at
       efterforskningen angår en lovovertrædelse, som efter loven kan straffes med fængsel i 6
       år eller derover.
       efter det oplyste er [a/b] ikke mistænkt for et strafbart forhold, og da efterforskningen
       ikke vedrører en konkret strafbar lovovertrædelse, men indsamling af beviser til brug
       for en eventuel sag om opløsning af ltf ved dom, finder retten på det foreliggende
       grundlag, at betingelserne for at foretage de begærede indgreb ikke er opfyldt, ligesom
       der ikke heller efter en analogi af de pågældende bestemmelser findes grundlag for at
       tillade de begærede indgreb…”.
anklagemyndigheden kærede kendelserne til landsretten for så vidt angik anmodningerne om
tilladelse til at foretage telefonaflytning og tilladelse til at indhente teleoplysninger.
ved kendelse af 28. maj 2018 stadfæstede landsretten byrettens kendelser med følgende be-
grundelse:
                                                - 3 -
       ”landsretten tiltræder af de grunde, der er anført af byretten, at betingelserne i retspleje-
       lovens § 781, stk. 1, for at foretage de begærede indgreb i meddelelseshemmeligheden
       over for a og b ikke er opfyldt, og at der heller ikke er grundlag for efter en analogi af
       bestemmelsen at tillade indgrebene. landsretten stadfæster derfor byrettens kendelser, i
       det omfang de er påkæret.”
den 4. september 2018 indbragte anklagemyndigheden sagen om opløsning af loyal to fami-
lia for københavns byret. københavns politi nedlagde samme dag et foreløbigt forbud mod
loyal to familia. anklagemyndigheden har oplyst, at efterforskningen af sagen fortsat pågår.
advokat michael juul eriksen, som er beskikket for loyal to familia under den verserende
sag ved københavns byret, er underrettet om dette kæremål og har modtaget kopi af sagens
akter. et tidligere meddelt forsvarerpålæg efter retsplejelovens § 729 a, stk. 4, er nu ophævet.
ved kendelser af 16. februar, 23. marts og 3. maj 2018 gav københavns byret en række tilla-
delser til ransagning og edition hos ikke-mistænkte som led i efterforskningen af, om der er
grundlag for at opløse loyal to familia ved dom. byretten har endvidere godkendt politiets
beslaglæggelse og opretholdt beslaglæggelse af en række effekter.
retsgrundlag
retsplejelovens § 684 er indsat i lovens fjerde bog, strafferetsplejen, første afsnit, alminde-
lige bestemmelser, kapitel 61, strafferetsplejens område. bestemmelsen lyder:
       ”efter denne bogs regler behandles endvidere, uden hensyn til, om der samtidig ned-
       lægges påstand om straf, sager, hvorunder det offentlige nedlægger påstand om:
       1. …
       2. ophævelse af en forening;
       …”
bestemmelsen blev oprindeligt indsat ved lov om rettens pleje nr. 90 af 11. april 1916 som §
684, nr. 2, og har sin oprindelse i udkast til lov om strafferetsplejen, som 3. proceskommis-
sion af 11. maj 1892 havde udarbejdet. af 1892-proceskommissionens bemærkninger til lov-
udkastet fra 1899 hedder det bl.a. (4. spalte):
       ”når nr. 2 (sager til en forenings ophævelse) er medtaget, er dette i overensstemmelse
       med det tidligere forslag og grundet på, at dette forhold rammes af nysnævnte betragt-
                                                 - 4 -
        ning: den ulovlighed, der kan foranledige en forenings ophævelse, vil i reglen være en
        strafbar ulovlighed, selv om foreningen ikke som sådan kan straffes herfor.”
det tidligere forslag, som 1892-proceskommissionen henviser til, er et udkast til lov om straf-
feretspleje, som 2. proceskommission af 28. februar 1868 havde udarbejdet. af 1868-
proceskommissions bemærkninger til udkast til lov om strafferetsplejen fra 1875 fremgår bl.a.
(s. 7):
        ”det andet spørgsmål, som opstår ved afgrænsningen af lovens saglige område, er det,
        om afgørelser, der ikke angår spørgsmål om straf, skulle drages ind under den. herom
        handle udkastets §§ 2-4. den første af disse paragraffer nævner visse selvstændige sa-
        ger, som ikke angå straf, men som dog findes at burde behandles efter reglerne i loven
        om strafferetsplejen. til de fra den gældende ret hentede, under nr. 2 og 3 nævnte til-
        fælde er der føjet sager, som i medfør af grundlovens § 87 anlægges mod en forening til
        dens ophævelse. i alle disse sager er der spørgsmål om præventionsmidler mod rets-
        brud. disse er vistnok i begrebet forskellige fra straf; men deres beskaffenhed kræver en
        lignende processuel behandling, navnlig med hensyn til midlerne til opnåelse af sagens
        formål.”
1868-proceskommissionens lovudkast indeholdt i 2. afsnit (om midlerne til opnåelse af straf-
fesagers formål) bestemmelser om bl.a. ransagning, andre midler til at få synlige bevismidler i
hænde, herunder mulighed for udlevering og tilbageholdelse af breve og andre forsendelser,
samt beslaglæggelse af ting, der kan tjene som bevis. 1892-proceskommissionens lovudkast,
2. afsnit (midler til sagens oplysning m.m.), og retsplejeloven af 11. april 1916, 4. bog, 2.
afsnit (midler til sagens oplysning m.m.), indeholdt tilsvarende bestemmelser.
retsplejelovens § 781 om indgreb i meddelelseshemmeligheden er ligeledes indsat i lovens
fjerde bog, strafferetsplejen, men i andet afsnit om efterforskning og tvangsindgreb m.v. §
781, stk. 1, lyder således:
        ”indgreb i meddelelseshemmeligheden må kun foretages, såfremt
        1)    der er bestemte grunde til at antage, at der på den pågældende måde gives medde-
              lelser eller foretages forsendelser til eller fra en mistænkt,
        2)    indgrebet må antages at være af afgørende betydning for efterforskningen, og
        3)    efterforskningen angår en lovovertrædelse, som efter loven kan straffes med
              fængsel i 6 år eller derover, en forsætlig overtrædelse af straffelovens kapitler 12
              eller 13 eller en overtrædelse af straffelovens §§ 124, stk. 2, 125, 127, stk. 1, 233,
                                               - 5 -
             stk. 1, 235, 266, 281 eller en overtrædelse af udlændingelovens § 59, stk. 8, nr. 1-
             5.”
bestemmelser om telefonaflytning blev oprindeligt indsat i retsplejeloven i 1954 og blev fuld-
stændig revideret ved lov nr. 227 af 6. juni 1985 om ændring af retsplejeloven (telefonaflyt-
ning m.v.). i lovforslagets almindelige bemærkninger (folketingstidende 1984-85, tillæg a,
lovforslag nr. l 164, sp. 2972) er anført bl.a.:
      ”2. indgreb i meddelelseshemmeligheden
      …
      2.4.1…
      justitsministeriet kan tiltræde udvalgets synspunkter vedrørende udformningen af kri-
      minalitetskravet. et almindeligt strafferammekriterium på 6 års fængsel vil efter
      justitsministeriets opfattelse falde godt i tråd med den lovtekniske fremgangsmåde ved
      udformningen af straffebestemmelser, som er anvendt i straffelovens § 191 om handel
      med narkotika, og blev anvendt ved revision af straffelovens bestemmelser om vold-
      tægt, røveri og brandstiftelse i 1981 (lov nr. 256 af 27. maj 1981). der må også lægges
      vægt på, at § 762, stk. 2, om retshåndhævelsesarrest ligeledes anvender en 6-års grænse,
      og på, at en 6-års grænse er nødvendig, for at telefonaflytning m.v. kan anvendes ved
      mistanke om overtrædelse af straffelovens § 191, stk. 1, 1. pkt., om handel med narkoti-
      ka.
      justitsministeriet kan også tiltræde, at der ved siden af dette almindelige strafferamme-
      kriterium bør ske en opregning af andre forbrydelser, hvor telefonaflytning m.v. bør
      kunne finde sted, og justitsministeriet kan i den forbindelse tiltræde udvalgets nærmere
      synspunkter og forslag herom.”
lovforslaget byggede på strafferetsplejeudvalgets betænkning nr. 1023/1984 om politiets ind-
greb i meddelelseshemmeligheden og anvendelse af agenter. af betænkningen s. 11-17 om
udvalgets generelle bemærkninger fremgår bl.a.:
      ”1.1. begrebet ”straffeprocessuelle tvangsindgreb”
      …
      for så vidt angår straffeprocessuelle tvangsindgreb er der behov for i loven at give reg-
      ler, der dels gør indgrebene lovlige – idet de uden sådan hjemmel i princippet udgør
      strafbare lovovertrædelser – og dels nærmere regulerer de betingelser, hvorunder ind-
      grebene må finde sted, og den måde, hvorpå de må foretages.
      …
      kort og lidt slagordspræget kan om forskellen mellem hjemmelskravet ved straffepro-
      cessuelle tvangsindgreb og ved andre efterforskningsmidler siges, at anvendelsen af
                                          - 6 -
straffeprocessuelle tvangsindgreb er forbudt, medmindre den udtrykkeligt er tilladt, me-
dens anvendelsen af andre efterforskningsmidler er tilladt, medmindre den udtrykkeligt
er forbudt.
…
1.2. inddeling af straffeprocessuelle tvangsindgreb efter beskyttelsesinteressen
…
efter udvalgets opfattelse er det ønskeligt, at egentlige straffeprocessuelle tvangsindgreb
så vidt muligt bliver hjemlet og reguleret i selve loven, navnlig retsplejeloven, og at
endvidere hovedlinierne af den retlige regulering af de efterforskningsmidler, der ikke
er straffeprocessuelle tvangsindgreb, bliver nedfældet i loven. kun herved kan man op-
nå den nødvendige fasthed, klarhed og ensartethed i retsanvendelsen, jfr. nærmere ne-
denfor i afsnit 1.3.
derfor vil udvalget søge i retsplejeloven at opstille et så vidt muligt udtømmende kata-
log over de straffeprocessuelle tvangsindgreb med tilhørende retlig regulering.
…
1.3. kravet om lovhjemmel
…
man kunne gøre gældende, at konkret lovhjemmel til gennemførelse af straffeprocessu-
elle tvangsindgreb er overflødig, da hjemmelen følger af selve nødretsgrundsætningen,
d.v.s. af straffelovens § 14 eller denne bestemmelses analogi. dette synspunkt kunne fø-
re til, at man i stedet for udtrykkelige reguleringer i lovgivningen af, under hvilke betin-
gelser og på hvilke måder tvangsindgreb kan gennemføres, ville overlade til de retsudø-
vende myndigheder – politi og domstole – efter en konkret afvejning i det enkelte til-
fælde af på den ene side den almene nytte af indgrebet og på den anden side den gene-
relle og konkrete ulempe herved at afgøre, om og hvorledes indgrebet må foretages.
det er her i landet stort set blevet betragtet som en selvfølge, at – i hvert fald de mest
indgribende – straffeprocessuelle tvangsindgreb udtrykkeligt bør hjemles i loven, der
tillige bør angive retningslinierne for, hvornår og på hvilke måder, indgrebene kan an-
vendes. … herved opnår man, at den generelle afvejning mellem indgrebenes nytte-
virkning og deres ulempe – og derved fastlæggelsen af det balancepunkt, der afgør, om
et indgreb må anvendes – i betydeligt omfang flyttes fra politiet og domstolene til lov-
givningsmagten. man fremmer også hermed fasthed og ensartethed i retsanvendelsen.
det har i debatten om straffeprocessuelle tvangsindgreb været gjort gældende (gammel-
toft-hansen, straffeprocessuelle tvangsindgreb, 1981, s. 23 ff.), at der til anvendelse af
alle straffeprocessuelle tvangsindgreb bør kræves klar lovhjemmel, således at hjemmel i
f.eks. sædvane bør afvises. heroverfor kunne det indvendes, at det vil være vanskeligt at
udforme retsplejelovens bestemmelser på en sådan måde, at de til enhver tid udtøm-
mende gør op med anvendelsen af alle straffeprocessuelle tvangsindgreb.
selvom beskrivelsen af tvangsindgrebene med udgangspunkt i de berørte beskyttelses-
interesser er et forsøg i denne retning, skal spørgsmålet om kravet til lovhjemmelen dog
                                                - 7 -
       ikke forfølges her, idet der i udvalget er enighed om, at i hvert fald indgreb i meddelel-
       seshemmeligheden bør kræve klar lovhjemmel.”
endvidere fremgår af betænkningen s. 89-92 bl.a.:
       ”2.6. udvalgets overvejelser
       …
       2.6.5. betingelser for iværksættelse af indgreb
       …
       2.6.5.1. kriminalitetskrav
       …
       udvalget foreslår, at det ved alle indgreb i meddelelseshemmeligheden stilles som fæl-
       les kriminalitetskrav, at mistanken angår enten en lovovertrædelse, for hvilken straffe-
       rammen når op på fængsel i 6 år eller derover, eller en særligt i loven angivet lovover-
       trædelse…
       når kriminalitetsgrænsen som hovedregel foreslås sat til fængsel i 6 år – og ikke som
       efter den gældende § 787 om telefonaflytning, 8 år – har det flere årsager: udvalget har
       foretaget en gennemgang af straffelovens specielle del og herved konstateret, at lov-
       overtrædelser, hvor strafferammen når op på fængsel i 6 år, typisk er så alvorlige og af
       en sådan art, at det er både rimeligt og hensigtsmæssigt at give adgang til indgreb i
       meddelelseshemmeligheden (forudsat naturligvis, at de øvrige betingelser herfor er op-
       fyldt). ved lovovertrædelser, hvor strafferammen ikke når op på fængsel i 6 år, vil der
       derimod i de fleste tilfælde ikke være behov for indgreb i meddelelseshemmeligheden…
       udvalget har dog fundet det nødvendigt til hovedreglen om et kriminalitetskrav på 6 års
       fængsel i strafferammen at føje enkelte lovovertrædelser, som også efter de i dag gæl-
       dende regler kan give grundlag for telefonaflytning (og andre indgreb i meddelelses-
       hemmeligheden), og som fortsat bør kunne give grundlag herfor, uagtet strafferammen
       ikke når op på fængsel i 6 år…
       udvalget har også overvejet, om der er behov for at supplere lovens opregning af særli-
       ge lovovertrædelser, der skal kunne begrunde indgreb i meddelelseshemmeligheden,
       med lovovertrædelser, der ikke i dag giver adgang dertil.”
anbringender
anklagemyndigheden har anført bl.a., at det anerkendes, at betingelserne for indgrebet ikke er
opfyldt ud fra en direkte ordlydsfortolkning af retsplejelovens § 781, stk. 1, da a og b ikke er
mistænkt for en lovovertrædelse, hvor strafferammen er 6 års fængsel eller derover.
forarbejderne til retsplejelovens § 684, stk. 1, nr. 2, støtter imidlertid, at reglerne om
straffeprocessuelle indgreb direkte eller analogt skal kunne anvendes i sager om opløsning af
foreninger. dette må også gælde tilfælde, hvor der endnu ikke er anlagt en sag om opløsning
                                                - 8 -
af ltf, men hvor der pågår en efterforskning, som skal afklare, om en sådan sag skal
anlægges. hvis politiet ikke kan anvende de tvangsindgreb og efterforskningsskridt, som er
hjemlet i strafferetsplejen, er det vanskeligt at se, hvordan politiet skal sikre de beviser, der
skal til for at kunne løfte bevisbyrden i en sag om opløsning af en forening.
mistankekravet i retsplejelovens § 781, stk. 1, nr. 1, er opfyldt enten direkte eller analogt. a
og b er mistænkt for at deltage i en forening, der har et ulovligt formål, herunder virker ved
vold. der er den fornødne mistanke om, at ltf er en forening i grundlovens forstand, og at
ltf har et ulovligt øjemed, herunder virker ved vold, jf. grundlovens § 78. a og b er efter
politiets opfattelse ledende medlemmer af ltf og dermed en del af den ulovlige forening.
indikationskravet i § 781, stk. 1, nr. 2, er endvidere opfyldt, idet indgrebene er af afgørende
betydning for efterforskningen, som fortsat pågår, efter at sagen om opløsning er indbragt for
retten. en aflytning af ledende medlemmer af en forening må forventes at kunne bidrage til at
sikre beviser for, at der er tale om en forening, der har et ulovligt formål og virker ved vold.
kriminalitetskravet i § 781, stk. 1, nr. 3, er ligeledes opfyldt. betingelserne for at foretage
indgreb i meddelelseshemmeligheden beror på en afvejning mellem på den ene side den
ulempe og skade, som indgrebet er forbundet med, og på den anden side den betydning, som
indgrebet har som middel til opklaring og bekæmpelse af kriminalitet, samt kriminalitetens art
og grovhed. i denne sag er der mistanke om, at ltf bl.a. virker ved vold, og at der herunder
er tale om grov vold, drab og drabsforsøg. de retssikkerhedsgarantier, som betingelsen i nr. 3
er udtryk for, må derfor anses for opfyldt. modsat ville det ikke være rimeligt at anse betin-
gelserne for opfyldt i forhold til eksempelvis en forening, der har til formål at fremme over-
trædelser af færdselslovens hastighedsbestemmelser. en sådan forening vil have et ulovligt
formål og vil kunne opløses ved dom efter grundlovens § 78, men den kriminalitet, som for-
eningen fremmer, straffes alene med bøde.
advokat henrik perregaard har anført bl.a., at hverken a eller b er mistænkt for at have
begået en af de lovovertrædelser, der er nævnt i retsplejelovens § 781, stk. 1, nr. 3, eller for at
have kommunikeret med nogen, der har begået en sådan lovovertrædelse. der er heller ikke
grundlag for efter en analogi af § 781, stk. 1, at tillade telefonaflytning og at indhente
teleoplysninger. der er tale om så alvorlige indgreb i retten til privatliv og dermed den
                                                 - 9 -
personlige frihed, at det kræver udtrykkelig hjemmel at tillade indgrebene. det følger også af
den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 8, at retten til kommunikation uden
myndighedernes kontrol er en grundlæggende frihedsret, der bør sikres i det omfang, der ikke
er udtrykkelig hjemmel til at gøre indgreb i retten. det fremgår også af betænkning nr.
1023/1984 om politiets indgreb i meddelelseshemmeligheden og anvendelse af agenter s. 13,
at anvendelsen af straffeprocessuelle tvangsindgreb er forbudt, medmindre den udtrykkeligt er
tilladt.
uden den fornødne klare hjemmel må politiet søge at sikre sig beviserne på anden måde, og
da opløsningssagen er indbragt for retten, må anklagemyndigheden mene, at bevisbyrden kan
løftes, uanset om politiet får mulighed for at foretage telefonaflytning og indhente teleoplys-
ninger vedrørende a og b.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår anmodninger fra københavns politi om tilladelse til at foretage telefonaflytning
og tilladelse til at indhente teleoplysninger vedrørende a og b som led i efterforskningen af
en sag om opløsning af loyal to familia ved dom, jf. grundlovens § 78, stk. 2.
hovedspørgsmålet er, om betingelserne i retsplejelovens § 781, stk. 1, er opfyldt.
det følger af retsplejelovens § 781, stk. 1, nr. 1 og 3, at indgreb i meddelelseshemmeligheden
kun må foretages, hvis der er bestemte grunde til at antage, at der på den pågældende måde gives
meddelelser eller foretages forsendelser til eller fra en mistænkt, og efterforskningen angår en af
de lovovertrædelser, der er nærmere opregnet i stk. 1-3, som udgangspunkt lovovertrædelser, der
efter loven kan straffes med fængsel i 6 år eller derover.
efter bestemmelsens ordlyd er der således ikke direkte hjemmel til at imødekomme politiets
anmodninger om tilladelse til at foretage telefonaflytning som led i efterforskningen af sagen
om opløsning af loyal to familia.
af retsplejelovens § 684, stk. 1, nr. 2, fremgår, at sager om opløsning af en forening behand-
les efter ”denne bogs regler”, det vil sige efter fjerde bog, strafferetsplejen. i forarbejderne til
tidligere bestemmelser svarende til § 684, stk. 1, nr. 2, er det i motiverne fra 1875 anført, at
sager om opløsning af foreninger efter deres beskaffenhed kræver en lignende processuel be-
                                                - 10 -
handling som sager, der angår spørgsmålet om straf, ”navnlig med hensyn til midlerne til op-
nåelse af sagens formål”. højesteret finder, at disse forarbejder ikke giver den fornødne
hjemmel til at fravige de materielle betingelser for at foretage indgreb i meddelelseshemme-
ligheden, herunder telefonaflytning.
højesteret finder endvidere, at der ikke er grundlag for efter en analogi at udstrække anven-
delsesområdet for § 781 til en sag om opløsning af en forening efter grundlovens § 78, stk. 2.
det bemærkes, at de kriminalitetsformer, der kan danne grundlag for bl.a. telefonaflytning, er
nærmere opregnet i § 781, stk. 1-3.
herefter tiltræder højesteret, at anmodningerne om tilladelse til telefonaflytning ikke er taget
til følge efter retsplejelovens § 781, stk. 1, eller efter en analogi af bestemmelsen.
for så vidt angår anmodningen om tilladelse til at indhente oplysninger om, hvilke telefoner,
der i en bestemt periode er sat i forbindelse med de telefoner, der er nævnt i påstanden (tele-
oplysning), fremgår det af retsplejelovens § 801, stk. 3, at reglerne i kapitel 71 om indgreb i
meddelelseshemmeligheden mv. gælder for en sådan tilladelse. da betingelserne i § 781 som
anført ikke er opfyldt, er heller ikke betingelserne for teleoplysning opfyldt.
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse.
da det tidligere meddelte forsvarerpålæg til advokat michael juul eriksen nu er ophævet, fin-
der højesteret, at betingelserne for dørlukning i medfør af retsplejelovens § 29, stk. 3, nr. 4,
ikke længere er til stede.
det følger af retsplejelovens § 748, stk. 7, at bestemmelserne i § 748, stk. 5-6, ikke finder
anvendelse på retsmøder, hvor der efter § 784 beskikkes en advokat for den, som indgrebet
vedrører. da advokat henrik perregaard er beskikket som advokat for a og b, jf.
retsplejelovens § 784, stk. 1, 1. pkt., under denne sag, har de ikke krav på at blive underrettet
om retsmødet, jf. retsplejelovens § 748, stk. 7. advokaten for loyal to familia er efter det
oplyste underrettet om kæremålet.
                                       - 11 -
                                  thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
bej
                                          udskrift
                                                af
                           sø- & handelsrettens dombog
                                         ____________
                                              dom
afsagt den 17. marts 2010 af sø- og handelsretten sammensat af retsformanden, vicepræsident mi-
chael b. elmer, og de sagkyndige medlemmer, direktør henrik dam og generelsekretær anders mad-
sen
h 85 06, h 12 07 og h 73 07          bridema a/s under konkurs
                                     (advokat thomas impgaard sørensen)
                                     mod
                                     codan forsikring a/s
                                     (advokat jakob rosing)
                                     dhl express (denmark) a/s
                                     dhl express (italy) s.r.l.
                                     (advokat philip graff)
indledning
sagen drejer sig om, hvorvidt bridema a/s, der senere er gået konkurs (i det følgende: bri-
dema), kan få erstattet bortkommet gods af codan forsikring a/s (i det følgende: codan),
hvor bridema havde tegnet transportforsikring, af dhl express (denmark) a/s (i det føl-
gende: dhl), med hvem bridema havde indgået aftale om transport og lagerydelser, og af
dhl express (italy) s.r.l. (i det følgende: dhl italy), som dhl benyttede i forbindelse med
sin opfyldelse af transportaftalen.
                                                -2-
påstande
bridema har påstået codan, dhl og dhl italy dømt til solidarisk, subsidiært alternativt, at
betale i h 85/06: 126.446,48 € med nærmere angiven rente og i h 12/07: 306.835,10 € med rente
fra den 5. februar 2007. i h-73-07 påstås dhl og dhl italy endvidere dømt til solidarisk,
subsidiært alternativt, at betale 287.948,22 usd med nærmere angiven rente.
      codan har over for bridema nedlagt påstand om frifindelse, subsidiært om fradrag af
en selvrisiko på 25.000 kr. pr. skadesbegivenhed, og over for dhl og dhl italy om, at disse
solidarisk, subsidiært alternativt, skal friholde codan for ethvert beløb, inklusive renter og
omkostninger, som codan måtte blive dømt til at betale.
      dhl og dhl italy har påstået frifindelse, subsidiært mod betaling af mindre beløb.
samarbejdsaftalen
bridema og dhl indgik den 2. september 2005 samarbejdsaftale om transport. den 4. okto-
ber 2005 fremsendte dhl et tillæg til samarbejdsaftalen med tillægspriser. nederst på brevet
stod med lille skrift en henvisning til nordisk speditørforbunds almindelige betingelser
(nsab).
      bridema og dhl havde endvidere en aftale om, at bridema hos dhl oplagrede "hold
and release" lagervarer med henblik på fra lageret at levere computerkomponenter til bride-
mas kunder i udlandet gennem dhl’s søsterselskaber, herunder dhl italy. parterne aftalte
på et ikke nærmere opgivet tidspunkt en særlig udleveringsprocedure, hvorefter varerne
først måtte udleveres til kunderne efter bridemas fremsendelse af en såkaldt prealert med
pinkode og efterfølgende en frigivelsesinstruks og mod kundens forevisning af legitimation.
transportforsikringen
bridema havde tegnet transportforsikring hos codan. efter policen finder dansk søforsik-
ringskonventions bestemmelser anvendelse ved fortolkning af alle forhold i policen, med-
mindre andet særligt er aftalt. det er efter policen en betingelse for dækning, at forsikringsta-
geren ifølge købs- eller salgsaftalen har forsikringsrådigheden over varen, ligesom transpor-
                                                    -3-
ten skal foregå under udstedt transportdokument. der gælder en selvrisiko på 25.000 kr. pr.
skadesbegivenhed. i skadestilfælde skal den sikrede straks rette henvendelse om besigtigelse
til codan, når en skade i udlandet skønnes at overstige 5.000 kr. er der mulighed for at gøre
regres mod tredjemand, påhviler det den forsikrede omgående at sikre dette.
      som bilag til policen er vedlagt institute cargo clauses (a), hvoraf bl.a. fremgår:
         ” 8.1        this insurance attaches from the time the goods leave the warehouse or place of
                      storage at the place named herein for the commencement of the transit, contin-
                      ues during the ordinary course of transit and terminates either
             8.1.1    on delivery to the consignees' or other final warehouse or place of storage at the
                      destination named therein,
             8.1.2    on delivery to any other warehouse or place of storage, whether prior to or at
                      the destination named herein, which the assured elect to use either
             8.1.2.1  for storage other than in the ordinary course of transit or
             8.1.2.2  for allocation or distribution”
efter punkt 11.1 skal den forsikrede for at få udbetalt forsikringssummen have “an insurable
interest in the subject-matter insured at the time of the loss”, og ifølge punkt 16 har den for-
sikrede pligt til at forsøge at minimere tab og herunder sikre, at krav mod transportører og
andre tredjemænd bevares.
sagsforløbet i h 85 06 (murstenssagen)
bridema sendte den 26. oktober 2005 med dhl to forsendelser med computerkomponenter til
henlæggelse på dhl italy's lager i napoli. hver forsendelse indeholdt to kartoner à 630
komponenter.
      af bridemas fakturaer af 26. oktober 2005 fremgår, at afsendelsen skete "ex works bride-
ma (dk)", og at betalingsbetingelserne var ”bonifico dopo ispezione" (direkte oversat: ”god-
skrivning/kreditering efter inspektion”). forsendelserne vejede ifølge fakturaerne og mærke-
sedlerne hver 19,2 kg, og værdien af hver af forsendelserne udgjorde 90.718,50 €.
      de to forsendelser blev modtaget på dhl italy’s lager i napoli den 27. oktober 2005,
hvor lageret kvitterede for modtagelsen ”in buone condizioni” (”i god stand”).
      efter bridemas anvisning udleverede dhl italy til bridemas kunde, contact technolo-
gie, den ene forsendelse, som blev åbnet på lageret. ved udpakningen af forsendelsen blev
det konstateret, at der manglede et antal computerkomponenter. dhl italy kontrolvejede
herefter forsendelsen, som viste sig alene at veje 12,7 kg. den anden forsendelse, som ikke blev
                                                 -4-
åbnet på lageret, blev vejet til 8,5 kg.
       som følge af mankoen afviste contact technologie forsendelserne, som begge blev re-
turneret til dhl i danmark.
       bridema og dhl aftalte herefter at besigtige forsendelserne i fællesskab, herunder at
åbne den anden forsendelse. under et møde den 21. november 2005 blev der taget fotografier
af forsendelserne, som har været forevist for retten. det blev på mødet konstateret, at den
forsendelse, som ikke var blevet åbnet i italien, indeholdt mursten i stedet for computer-
komponenter.
       den 22. november 2005 anmeldte bridema et krav på 147.735 usd over for dhl for de
manglende computerkomponenter i forsendelserne.
       dhl bekræftede i brev 31. november 2005, at dele af forsendelserne var gået tabt under
transporten. dhl tilbød at betale erstatning til fuld og endelig afgørelse i form af en kredit-
nota på i alt 4.183,08 kr., idet dhl anførte, at ansvaret efter luftfartsloven var begrænset til 17
sdr pr. kg. kim jensen fra bridema accepterede tilbuddet ved sin underskrift på dette brev,
og dhl krediterede herefter bridema 4.183,08 kr.
       bridema krediterede den 9. december 2005 contact tecnologie for værdien af forsendel-
serne, i alt 181.437 €, og anmeldte den 12. december 2005 sit tab, fratrukket erstatningen fra
dhl, til codan.
sagsforløbet i h 12 07 (bedragerisagen)
i februar 2005 solgte bridema 2.205 intel pentium computerprocessorer til eletronic system
s.r.l. milano for 315.934,10 €. ifølge ordrebekræftelserne og fakturaerne af 6. og 7. februar 2005
skete forsendelsen "ex works bridema (dk)", og betalingsbetingelserne var "bonifico dopo
ispezione". modtageren hos eletronic system s.r.l. var anført som "edmondo colognese".
kunden forudbetalte 9.000 €.
       forsendelserne blev den 6. og 7. februar 2006 afsendt til dhl freight i torino, der skulle
udlevere forsendelserne til kunden. af bridemas prealerts af samme datoer fremgik en fem-
cifret kode efterfulgt af: "do not release before final release letter".
       efter afsendelsen modtog dhl italy en telefonisk henvendelse fra en ikke identificeret
person, der kaldte sig "edmondo". personen omdirigerede forsendelserne, således at dhl
                                                    -5-
italy i stedet leverede forsendelserne til dhl i bergamo.
         dhl italy udleverede den 7. februar og den 9. februar 2006 forsendelserne til en uiden-
tificeret person, der kvitterede for udleveringerne under navnet "moratti", uden iagttagelse
af "hold and release"-proceduren, idet personen alene oplyste forsendelsernes fragtbrevs-
numre.
         på vegne eletronic system s.r.l. krævede advokat maddaloni i brev af 13. marts 2006 til
bridema tilbagebetaling af de forudbetalte 9.000 €, hvilket bridema dog ikke efterkom.
         bridema udstedte den 3. januar 2007 2 stk. proforma kreditnotaer på henholdsvis
131.789,50 € og 175.045,60 € til eletronic system s.r.l.
sagsforløbet i h 73 07 (forvekslingssagen)
ved faktura af 31. oktober 2006 solgte bridema computerkomponenter for 287.987,22 usd til it
server s.r.l. i torino i italien. ifølge fakturaen skete forsendelsen "ex works bridema (dk)", og
betalingsbetingelserne var "bonifico dopo ispezione". af fakturaen og udstedte air waybills
fremgår, at komponenterne skulle sendes med dhl til united parcel service (ups hold for
pick up, attenzione: raffaele) på en adresse i parma, italien, hvor den skulle udleveres til
en navngiven medarbejder hos it server s.r.l.
         ved e-mail af 7. november 2006 omdirigerede kim jensen fra bridema forsendelsen, såle-
des at den i stedet skulle afleveres til transportlagret dhl servicepoint it-000339, cotra service
s.r.l. - lp00, via micheli 16, 43056 san polo di torrile, italien.
         efter forsendelsens ankomst udleverede dhl servicepoint fejlagtigt forsendelsen til en
kunde, som tidligere havde modtaget en forsendelse, og fra hvem man ikke har kunnet få for-
sendelsen tilbageleveret.
         bridema gjorde ved brev af 17. november 2006 et krav på 286.978,75 usd gældende
over for dhl.
         bridema har den 27. juni 2008 opnået udeblivelsesdom over cotra service – società
cooperativa, som tidligere har været sagsøgt i sagen. cotra service – società cooperativa
blev dømt til at betale 287.948,22 usd med procesrente fra 18. oktober 2007 samt sagens om-
kostninger med i alt 42.462,72 kr.
                                                -6-
forklaringer
kim jensen har forklaret, at han var logistikchef hos bridema. efter mødet i forbindelse med
murstenssagen lavede han et internt referat for at ridse op, hvad der var sket. forsendelserne
var hentet hjem fra italien, og de var taget ud til dhl for at inspicere forsendelserne, hvis
vægt havde ændret sig. alle kasser kontrolvejes, inden de kommer om bord på et fly. den ene
forsendelse havde været åbnet i italien, men den anden så umiddelbart intakt ud. de blev
derfor meget overraskede, da de åbnede forsendelsen og konstaterede, at der var mursten i
kassen i stedet for computerkomponenter.
       så vidt han husker, var købesummen betalt, ellers havde de ikke frigivet forsendelsen,
så kunden i italien kunne inspicere varen. han mener, at pengene blev trukket tilbage via
banken.
       tyveriet kan efter hans opfattelse ikke være sket hos bridema, hvor hver kasse bliver
kontrolvejet. han fandt ud af, at securitytapen kunne fjernes og sættes på igen, hvilket imid-
lertid gav små luftblærer i tapen, der kunne ses på tæt hold. der var også en revne henover
tapen. man kunne se, at tapen havde været taget af, men man skulle tæt på for at se det. som
han husker mødet, var dhl enige i hans opfattelse.
       i bedragerisagen blev forsendelsen omdirigeret via telefonen. de eneste fra bridema,
der kendte varernes trackingnumre, var ham selv og brian, og kunden havde ikke kendskab
til numrene, der blev genereret af dhl's server. han mener ikke, at der blev givet frigivel-
sesinstruks i denne sag, og heller ikke i forvekslingssagen.
       bridema har tidligere haft en anden murstenssag, hvor pakken blev sendt med ups.
de havde enkelte forsendelser med danzaz/ups, men de forsøgte at holde sig til dhl, hvor
de i gennemsnit pr. måned havde 350-400 forsendelser. de fik fakturaer fra dhl og holdt
dem op imod deres papirer. han tog sig også af claims. bridema accepterede normalt at
modtage erstatning med et begrænset beløb, men gik så videre til forsikringsselskabet.
brian bo duelund har forklaret, at han var indkøbschef og lageransvarlig hos bridema, som
solgte computerkomponenter.
       aftalen med dhl om "hold and release" gjorde det muligt for bridema at sende for-
                                                  -7-
sendelser til lagrene, hvorefter dhl skulle afvente bridemas instruks pr. e-mail eller fax om
udlevering til kunderne. hvis en kunde ikke havde modtaget en e-mail, måtte lageret ikke
uden videre udlevere forsendelsen til kunden, men skulle ringe til bridema først.
       når bridema lavede en faktura, sendte de samtidig en prealert til det pågældende
dhl-lager, hvor de havde en kontaktperson. en prealert er en underretning til lageret hos
dhl om, at varen er på vej, og prealerten indeholder trackingnummer, oplysninger om for-
sendelsens samlede vægt samt en pinkode, så man ikke kan snyde med udlevering af for-
sendelsen.
       ved kundens bestilling af varer udstedte bridema en ordrebekræftelse, hvori produk-
ter og totalpris blev angivet, så kunden vidste, hvad der skulle betales. det var ikke en pro-
formafaktura. selve fakturaen blev ikke udstedt til kunden, før forsendelsen var betalt.
       fragtbrevene blev udfærdiget på edb. bridema fik tilsendt air waybill-numre og mær-
kesedler elektronisk fra dhl's server, og dem printede bridema ud og satte på forsendelser-
ne. hver pakke havde sit eget trackingnummer. herefter blev pakken afhentet af dhl og
fragtet ned til lageret. når bridemas bogholderi havde registreret betaling fra kunden,
sendte logistikafdelingen pr. e-mail en frigivelsesseddel til lageret, som derefter kunne udle-
vere pakken til kunden. kunden skulle vise legitimation ved afhentning.
       dhl kendte air waybill-numrene, men hos bridema var det kun ham selv og logistik-
chefen, der kendte dem. modtageren kendte ikke air waybill-numrene.
       man sendte ex works til lageret i italien, som bridema betragtede som deres. betalings-
betingelsen "bonifico dopo ispezione", som har stået på både ordrebekræftelse og faktura, er
også en almindelig handelsbetingelse i branchen. herved havde kunden mulighed for at in-
spicere produkterne som sikkerhed for, at han f.eks. ikke modtog en kasse mursten. der var
tale om store beløb, og store dele af it-industrien er afhængige af et vist cash-flow, hvorfor
der ikke er mulighed for at give kredit.
       han har ikke drøftet nsab med dhl, og det var den tidligere logistikchef, der indgik
aftalerne med dhl i 2001 og 2002. der gik tidligere aftaler forud for samarbejdsaftalen fra 2005.
aftalen om pinkodesystemet blev indgået senere, efter at der havde været et konkret tilfælde
på et lager, hvor en person forsøgte at få udleveret varer på falske papirer. de vidste da, at
de var i fare for at blive snydt af kriminelle elementer med kendskab til afsendelsen af varerne
og indførte derfor pinkodesystemet. denne fremgangsmåde blev herefter brugt ved alle for-
                                               -8-
sendelser i ”hold and release”-aftaler.
dorrit næsborg-nielsen har forklaret, at hun er gruppechef for vareskadeafdelingen i codan
og har arbejdet med området siden 1985. hun har ikke været involveret i murstenssagen, det
var derimod hendes tidligere chef.
       bridema har været kunde hos codan siden 1994-1995 og har haft en del skader, også
forud for denne sag. det er ikke sædvanligt, at en skade på over 900.000 kr. først anmeldes 6
uger efter skadens indtræden. normalt foretages anmeldelsen straks, da kunden ved, at der
er en transportforsikring. hun antager, at bridema vidste, at de havde en transportforsikring,
da de tidligere har haft mindre skader. dette er en stor skade i forhold til de tidligere.
       ifølge forsikringsbestemmelserne skal en skade anmeldes straks. codan vurderer så,
om sagen skal undersøges nærmere. hvis denne skade var anmeldt straks, som den burde
have været, ville de på grund af skadens størrelse have sat en surveyor på for at få sikret be-
viserne, både i relation til regresspørgsmålet og for at få fastslået, om skaden var dækket
under policen. da codan modtog anmeldelsen, har de formentlig konkluderet, at det efter
den lange tid ikke gav mening at iværksætte en undersøgelse, da der på dette tidspunkt ikke
ville være bevis at sikre. en undersøgelse skal ske kort tid efter skadens indtræden, ellers kan
folk på lageret osv. ikke huske episoden. der står ikke noget i sagen om baggrunden for ikke
at iværksætte en undersøgelse.
       bevissikring kan også indebære indhentning af track and trace, hvilket normalt sker,
når hele forsendelsen forsvinder. hun ved ikke, om det er sket i denne sag. hun ved heller
ikke, om codan har rettet henvendelse til dhl for at høre, hvad der var sket.
janne bargholz har forklaret, at hun blev ansat hos dhl 1. maj 1998, hvor hun de seneste 8 år
var i reklamationsafdelingen. hun havde med bridema at gøre, også inden de aktuelle sager,
og der var en del reklamationer.
       hun hørte om murstenssagen, da der skulle udbetales erstatning, og sagen derfor lan-
dede på hendes bord. hun havde ikke noget med den forudgående undersøgelse af sagen at
gøre, hun udbetalte bare erstatning efter luftfartsloven. de betalte beløbet for hele forsendel-
sen og ikke kun for det, der var forsvundet. det var både tracking- og securityafdelingerne,
der havde med sagen at gøre. hun har ikke været udsat for andre sager, hvor godset er ble-
                                                -9-
vet ombyttet med mursten eller andet.
      brevet om erstatning var et standardbrev, som blev sendt til kim jensen, der var deres
normale kontaktperson. hun har tidligere haft en del andre sager med kim jensen og har
sendt ham tilsvarende breve. han fik som regel erstatning efter luftfartsloven eller i visse til-
fælde efter dhl's betingelser med 100 usd. det var normalt, at kim jensen skulle underskri-
ve brevet og returnere det, hvorefter hun gav bogholderiet besked om at udbetale erstatnin-
gen.
      proceduren ved forsendelser var således, at dhl efter afhentning af forsendelserne hos
kunden kontrolvejede pakkerne og korrigerede vægten inden den videre transport. da hun
stoppede hos dhl i december 2008, skete dette ved hjælp af en speciel maskine, men hun
husker ikke, om maskinen også var der i 2005.
giampiero ruco har forklaret, at har været hos dhl italy i 17 år, og at han nu er terminal ma-
nager i napoli.
      i murstenssagen modtog de to forskellige forsendelser à to kartoner. den første forsen-
delse, som senere viste sig at indeholde mursten, modtog de i god stand. de åbnede den ik-
ke, da de før udlevering af godset skulle have instruks herom fra bridema. han kendte ikke til
indholdet af forsendelsen og har aldrig set murstenene.
      den anden forsendelse modtog de ligeledes i god stand, og afsenderen bad dem åbne
kartonen i overværelse af kunden. sammen med modtageren åbnede de kartonen og tjekke-
de antallet af komponenter. der var kun 378 komponenter i stedet 630 som angivet i faktura-
en. de informerede bridema herom, og bridema gav dem instruks om at returnere forsendel-
serne. det overraskede ham, da kunden normalt tager imod pakken og beder om at få til-
sendt resten. han har aldrig tidligere oplevet mursten i pakkerne, da det er risikabelt og ta-
ger tid at udskifte gods med mursten.
      da de modtog forsendelsen, var der transparent tape fra afsenderen omkring hele pak-
ken, og forseglingen var intakt. det er næsten umuligt at åbne tapen og sætte den på igen,
som om den var original. hvis man ville lægge en mursten i inderkartonen, ville det kræve,
at man åbnede hele kartonen, udskiftede indholdet fra inderkartonen, genindsatte pappet og
derefter tapede hele pakken til igen. det er ikke nok at åbne kassen 10 cm.
                                                 - 10 -
alberto gobbi har forklaret, at han været ansat hos dhl italy siden 2004 og arbejder nær mila-
no. han tager sig blandt andet af claims.
      i bedragerisagen var der tale om to forsendelser, som bridema sendte til dhl freight.
den ene forsendelse kom med luftpost. kunden var fra milano, og godset skulle oprindelig til
torino. en mand, der kaldte sig edmondo, ringede imidlertid til deres call center og oplyste
air waybill-nummer og omdirigerede pakken til bergamo, hvor han ville hente pakken. det
skete allerede 2 timer efter, at godset var afsendt fra bridema. det samme skete med den an-
den forsendelse. det var mærkeligt, at en mand fra milano bad om at få godset videresendt til
bergamo, som er 150 km væk, idet dhl har lagre i milano. hvis en person kender air way-
bill-nummeret er han overbevist om, at personen er rette modtager. personen, som modtog
godset, kendte air waybill-nummeret, ellers er det umuligt at identificere pakken.
      afdelingen i bergamo vidste ikke, at der skulle være en pinkode. proceduren om til-
sendelse af prealert var stadig under evaluering mellem dhl italy og dhl og bridema, da
udleveringerne skete.
parternes synspunkter
bridema har gjort gældende, at bridema er søgsmålskompetent i alle sagerne. samarbejdet
mellem bridema og dhl er reguleret af samarbejdsaftalen og den særlige pinkodeaftale.
først når betalingen var modtaget hos bridema, blev der givet lavet frigivelsesinstruks til la-
geret, og køberen købte derfor formelt først ved betaling. der skal således ikke lægges vægt
på betegnelsen ex works, idet det centrale er, at bridema havde rådigheden og ejendomsret-
ten, indtil betaling skete. bridema har dermed haft risikoen, har lidt tabet og har udstedt
kreditnotaer og er derfor berettiget til at rejse kravene, også i forhold til forsikringen.
       for så vidt angår murstenssagen må det på baggrund af janne bargholz’ forklaring
lægges til grund, at de to forsendelser er blevet kontrolvejet inden flytransporten, og at pak-
kerne vejede 19,2 kg hver. der er endvidere kvitteret for pakkerne i italien, hvor pakkerne
vejede 19,2 kg, og det må derfor lægges til grund, at vægtforandringen er sket, mens godset
har været i dhl eller dhl italy’s varetægt. dhl har ikke løftet bevisbyrden efter luftfarts-
lovens § 100 for, at forsendelsernes vægt på tidspunktet for bridemas overgivelse af godset
til dhl afveg fra det, der var angivet i fragtbrevene. dhl og dhl italy er solidarisk ansvar-
                                                 - 11 -
lige for det tab, bridema har lidt, mens forsendelserne var i deres varetægt, idet de ikke har
godtgjort, at bortkomsten ikke kan tilregnes dem.
       bridemas tab svarer til den samlede værdi af de afsendte computerkomponenter, fra-
trukket værdien af de komponenter, der ikke bortkom, og fratrukket den af dhl udbetalte
erstatning, i alt 126.446,48 €. kravet blev allerede fremsat over for dhl i danmark den 22.
november 2005, hvorfor der i forhold til dhl i danmark kræves renter fra 22. december
2005.
       dhl’s ansvar kan ikke begrænses. nsab er ikke vedtaget mellem parterne, da der ikke
henvist til nsab i samarbejdsaftalen af 2. september 2005. tillæg til aftalen eller breve i øv-
rigt, der henviser til vilkårene i sidefoden på brevene, indebærer ikke, at vilkårene kan anses
for aftalt. hvis retten mod forventning finder, at nsab er aftalt mellem parterne, er der under
alle omstændigheder ikke nogen ansvarsbegrænsning, da bortkomsten/tyveriet meget vel
kan være foretaget ved en forsætlig handling fra dhl’s side.
       i forhold til codan gøres det gældende, at dhl har oplyst til bridema, at bortkomsten
er sket under transporten og altså inden forsikringens ophør. dette må lægges til grund, da
andet ikke er dokumenteret af codan. dhl skrev den 30. november til bridema, at godset
var bortkommet, og bridema anmeldte forholdet til codan 12. december. skaden er således
behørigt anmeldt og omfattet af forsikringens tidsmæssige og fysiske anvendelsesområde.
det er ikke bevist, at codans undersøgelsesmulighed var forpasset, idet codan kunne have
indhentet track and trace eller hørt personer i sagen.
       ved kim jensens underskrift på forliget med dhl var det en klar forudsætning, at
bridema kunne gå til forsikringen, og underskriften præjudicerer ikke søforsikringskonven-
tionen eller forsikringsbetingelserne i øvrigt.
        i bedragerisagen må det lægges til grund, at forsendelserne er udleveret til en anden
end eletronic systems. forsendelserne er aldrig nået frem til bestemmelsesstedet, og dæknin-
gen under transportforsikringen er således ikke ophørt, hvorfor codan er pligtig at dække ta-
bet på 306.835,10 €, der svarer til værdien af forsendelserne.
       herudover er dhl og dhl italy solidarisk ansvarlige for tabet, idet godset blev udle-
veret uden iagttagelse af den særlige udleveringsprocedure, hvilket må betragtes som forsæt-
ligt eller som minimum groft uagtsomt, hvorfor ansvaret ikke kan begrænses.
       oplysningerne i forvekslingssagen er sparsomme, men det må lægges til grund, at for-
                                               - 12 -
sendelsen uberettiget og uden frigivelsesinstruks fra bridema er udleveret til en anden end
den reelle modtager. dette forhold må også karakteriseres som forsætligt eller uagtsomt,
hvorfor dhl og dhl italy er ansvarlige for bridemas tab på 287.948,22 usd, svarende til
værdien af forsendelserne. kravet er fremsat over for dhl i danmark den 17. november
2006, hvorfor der i forhold til dette selskab kræves rente fra den 17. december 2006. der er
ikke grundlag for ansvarsbegrænsning.
codan har vedrørende murstenssagen gjort gældende, at de aftalte leveringsvilkår i sagerne
var ex works, hvorfor bridema på tidspunktet for bortkomsten ikke havde forsikringsrådig-
heden over godset, hvilket er en betingelse for forsikringsdækning ifølge policen og institute
cargo clause (a). det er således køberen, som bærer risikoen, og codan skal allerede af den-
ne grund frifindes. bridema har endvidere ikke godtgjort at være indtrådt i køberens erstat-
ningskrav. indtræden i kravet fordrer en aftale om overdragelse af rettigheder mellem bri-
dema og køberen, hvilket ikke er dokumenteret. bridema opnår ikke søgsmålsret ved en en-
sidig erklæring i form af en kreditnota, og det er i øvrigt ikke dokumenteret, om eller i hvil-
ket omfang køberen har fået købesummen tilbage.
       herudover nåede forsendelserne frem til lageret i italien, og bortkomsten kan således
være sket efter transportens ophør. på lageret i napoli er kvitteret for pakkerne med en vægt
på 19,2 kg, så det kan lægges til grund, at godset er nået frem til den aftalte modtager, jf. luft-
fartslovens § 115, stk. 1. dhl og dhl italy har ikke bevist, at pakkerne ikke vejede 19,2 kg ved
modtagelsen, og ombytningen med mursten må være sket på lageret. da bortkomsten er sket
efter forsikringens ophør, er tabet ikke dækket af forsikringen, jf. pkt. 8.1 i institute cargo
clause (a).
       alternativt kan bortkomsten lige så vel være sket inden transportens påbegyndelse, da
der ikke er ført bevis for, at samtlige computerkomponenter er afsendt. mærkesedlen er i for-
hold til codan ikke bevis nok for afskibning af disse produkter. heller ikke i dette tilfælde er
der dækning under den tegnede transportforsikring.
       usikkerheden med hensyn til, på hvilket tidspunkt bortkomsten indtraf, må under alle
omstændigheder komme bridema til skade som følge af den sene anmeldelse til codan.
anmeldelse er først foretaget ca. 6 uger efter hændelsen, på trods af bestemmelsen i policen
om, at skader i udlandet skal anmeldes straks. den sene anmeldelse har gjort det umuligt for
                                               - 13 -
codan at undersøge sagen nærmere og besigtige skaden.
       dhl's forligsbrev med tilbud om erstatning er et standardbrev. dhl har en interesse i
at anføre, at skaden er sket under transporten, da der derved er en ansvarsbegrænsning på
17 sdr pr. kg. hvis dhl måtte blive frifundet som følge af forliget, skal codan frifindes i
samme omfang, idet dhl i givet fald har præjudiceret codans regreskrav mod dhl, jf.
dansk søforsikringskonvention § 17, stk. 3, policens pkt. 8 og institute cargo clause (a)
       for så vidt angår bedragerisagen gøres de samme argumenter gældende. bortkomsten
er i denne sag også sket efter transportens påbegyndelse og dermed på et tidspunkt, hvor va-
ren var i køberens risiko, hvorfor bridema ikke er søgsmålsberettiget. bridema har heller ik-
ke i denne sag godtgjort at være indtrådt i et krav, og søgsmålsret opnås ikke ved en ensidig
erklæring i form af en kreditnota. det er ikke dokumenteret ved de udstedte proforma kre-
ditnotaer af 3. januar 2007 eller på anden vis, at den forudbetalte del af købesummen er til-
bagebetalt til køberen.
       herudover er forsendelserne indgået på dhl italy’s lager i bergamo den 7. og 8. febru-
ar 2006, hvor transporten blev afsluttet. det forhold, at varen omdirigeres undervejs - sand-
synligvis af køberen - ændrer ikke ved, at transporten blev afsluttet på det tidspunkt, hvor
varen de facto indgik på den valgte terminal, og omdirigeringen udvider ikke transportfor-
sikringens dækningsfelt til risici efter transportens afslutning. hvad der sker efter varens
indgåelse på lageret, er codan uvedkommende.
       bridema har desuden ikke godtgjort, at varen er udleveret til en anden end køberen.
       såfremt codan mod forventning bliver dømt i nogen af sagerne, skal dhl-selskaberne
friholde codan for ethvert beløb. codan vil i så tilfælde indtræde i bridemas krav mod sel-
skaberne. bortkomsten i murstenssagen skyldes en forsætlig handling udvist af dhl eller
dhl italy eller af nogen, for hvem de hæfter, og i bedragerisagen er der handlet i strid med
den aftalte udleveringsprocedure.
dhl og dhl italy har gjort gældende, at bridema ikke er søgsmålskompetent i nogen af sa-
gerne. varerne er solgt ex works bridema, hvorfor køberen bærer risikoen, idet varerne
havde forladt bridemas adresse. det er ikke afgørende, hvorledes eller hvornår køberen beta-
ler for varen. det er ikke godtgjort, at bridema var ansvarlig for godset på tidspunkterne for
bortkomsterne, medmindre det antages, at bortkomsten i murstenssagen er sket hos bridema,
                                                 - 14 -
i hvilket tilfælde der ikke er grundlag for at kræve erstatning hos dhl eller dhl italy. det er
endvidere ikke dokumenteret, at bridema skulle være indtrådt i købernes krav efter aftale,
ligesom det heller ikke er bevist, at der er lidt tab.
       efter luftfartsloven er ansvaret begrænset til 17 sdr pr. kilo bruttovægt, og efter nsab,
som må anses for vedtaget mellem parterne, er der en ansvarsbegrænsning på 8,33 sdr pr.
kg. nsab er et agreed document, og kravene til vedtagelse er små. bridema og dhl har sam-
arbejdet længe, og der var tale om minimum 300 transporter om måneden. samarbejdsafta-
len mellem parterne prækluderer ikke andre regelsæt, og der har været supplerende regler
mellem parterne. dhl har fremsendt hundredvis af andre breve til bridema, som indeholdt
en henvisning til nsab. konsekvensen af, at nsab er gældende, er, at der er en ansvarsbe-
grænsning på sdr 8,33 pr. kg for bortkommet eller beskadiget gods. ansvarsbegrænsningen
gælder både ved simpel og grov uagtsomhed, og der er ikke belæg for at statuere forsæt hos
dhl.
       hvis nsab eventuelt ikke skulle finde anvendelse, må den italienske codice civile arti-
kel 1696, som fører til en ansvarsbegrænsning på 1 € pr. kilo, finde anvendelse.
       for så vidt angår murstenssagen har bridema ikke løftet bevisbyrden for, at godset er
bortkommet eller ombyttet i dhl eller dhl italy's varetægt. på de fremlagte fotos så kasser-
ne ud, som om de ikke havde været åbnet undervejs, idet der var sikkerhedstape og mærke-
sedler på. det må derfor lægges til grund, at kasserne ikke har været åbnet, efter de blev luk-
ket hos bridema.
       under alle omstændigheder gøres det gældende, at murstenssagen er forligt mellem
parterne. selv om der er tale om et standardbrev, er der indgået et forlig til fuld og endelig
afgørelse. det var ikke en kendelig forudsætning for dhl, at bridema forventede forsik-
ringsdækning, og bristede forudsætninger er ikke tilstrækkeligt til at ophæve aftalen, der er
blevet effektueret.
       vedrørende bedragerisagen er det uklart, om der overhovedet er tale om et bedrageri,
eller om der er udleveret til den rette modtager. bridema har ikke foretaget en kreditvurde-
ring af køberen og har accepteret risikoen eller udvist egen skyld. det er ikke usædvanligt
med omdirigering til anden terminal, men der skete en risikoforøgelse, da lageret i bergamo
ikke var bekendt med den særlige udleveringsprocedure. der er muligvis udvist simpel
uagtsomhed, men hverken grov uagtsomhed eller forsæt fra dhl eller dhl italy's side, og
                                                - 15 -
ansvaret kan derfor stadig begrænses.
       i forvekslingssagen er der sket en fejl, men der er ikke tale om et klassisk tilfælde af
fejludlevering. der var ikke i denne sag tale om nogen særlig udleveringsprocedure. en d-
videre har bridema allerede opnået dom over firmaet cotra service - societa cooperativa, via
michele 16, 430556, som tidligere har været sagsøgt, men har ikke forsøgt at inddrive tilgode-
havendet. bridemas påstand om renter inden sagens anlæg bestrides, da bridemas skrivelse
af 17. november 2006 ikke er et rentepåkrav efter renteloven.
sø- og handelsrettens afgørelse
det lægges i sag h 85 06 til grund, at det som angivet i fakturaerne til varekøberen af 26. ok-
tober 2005 var aftalt, at varen var solgt ex works bridema (dk), og at det således var køberen,
contact technologie s.r.l., der bar risikoen for godset under transporten.
       det lægges endvidere til grund, at dhl i napoli kvitterede for modtagelsen af pakker-
ne "in buone condizioni", altså alle i god stand. efter aftale med bridema undersøgte dhl i
napoli i samarbejde med kunden den ene pakke, som efter vidnet rucos forklaring var luk-
ket med tape med angivelsen bridema og svøbt i plastic ("wrapped"), hvilken indpa k-
ningen fremtrådte i god stand. endvidere foretog dhl og bridema en fælles undersøgelse i
københavn af den øvrige del af forsendelsen. disse undersøgelser viste, at en væsentlig del
af pakkernes angivne indhold af processorer manglede og i stedet var mursten.
       janne bargholz har forklaret, at der ved hendes fratræden i dhl skete kontrolvejning på
en særlig maskine af samtlige pakker, som skulle sendes med luftfragt, men at hun ikke
kunne huske, om denne maskine også fandtes hos dhl, og om samtlige pakker blev kontrol-
vejet af dhl i 2005. de sagkyndige medlemmer af retten oplyser i den forbindelse, at man i
2005 ved luftfragt ikke foretog kontrolvejning af hver enkelt pakke, idet sådan vejning den-
gang i almindelighed kun fandt sted med hensyn til en mindre del af pakkerne.
       allerede fordi der under de foreliggende omstændigheder ikke er ført bevis for, at
pakkerne ved overgivelsen til dhl indeholdt det angivne antal processorer, og at pakkernes
indhold heraf således først er (delvis) bortkommet, efter godsets overgivelse til dhl, kan
bridema under konkurs i denne sag hverken rejse krav om erstatning over for dhl eller dhl
                                                - 16 -
italy eller over for codan. det bemærkes i øvrigt, at resultatet ville være blevet det samme,
såfremt retten havde anlagt en anden bevisbedømmelse, idet bridema havde afgivet kvitte-
ring for modtagelse af erstatning i anledning af bortkomsten uden forbehold om at rejse
yderligere krav, og idet codan kun havde påtaget sig at yde dækning under transportforsik-
ringen i tilfælde, hvor forsikringstageren ifølge købs- eller salgsaftale har forsikringsrådig-
heden, hvilket bridema ikke havde i det foreliggende tilfælde, hvor parterne i købs- og
salgsaftalen havde aftalt forsendelsesklausul.
i sag h 12 07 var der ligeledes efter de fremlagte fakturaer af 6. og 7. februar 2006 aftalt forsen-
delsesklausulen ex works bridema (dk), og da kravet derfor som nævnt ovenfor ikke er
dækket under transportforsikringen, frifindes codan ligeledes for det erstatningskrav, der er
rejst i denne sag. der er herefter ikke anledning til at tage stilling til codans krav over for de
sagsøgte dhl-selskaber.
       det lægges til grund, at bridema og dhl havde aftalt, at udlevering til godsets modta-
ger alene måtte ske mod dennes angivelse af en pinkode, som bridema med hensyn til den
konkrete forsendelse havde sendt til dhl ved prealerts af 6., henholdsvis 7. februar 2006.
       i overensstemmelse med vidnet gobbis forklaring lægges det endvidere til grund, at
dhl italy på baggrund af en anmodning fra en person, som angav at have fornavnet ed-
                                                                 e
mondo og at være ansat hos modtageren i milano, lod godsetnomdirigere fra det oprindelige
bestemmelsessted i torino til dhl’s afdeling i bergamo, som e    efter det oplyste ligger 150 km
                                                                 x
fra milano, i stedet for at bede om at få varen leveret til dhl’s afdeling i milano. uanset om
"edmondo" fra milano i forbindelse med omdirigeringen måtte      w have oplyst air waybill-
                                                                 o
nummeret, der efter rettens opfattelse ikke er vanskeligt at finde
                                                                 r     frem til, heller ikke for
udenforstående, må det i overensstemmelse med vidnet gobbis      k forklaring lægges til grund,
                                                                 s
at "edmondo" fra milano herved fik varen omdirigeret til en afdeling af dhl, som ikke var
                                                                 b
bekendt med, og som hverken generelt eller konkret fulgte den aftale om udlevering mod af-
                                                                 r
givelse af pinkode, som bridema havde aftalt med dhl netop       i for at sikre sig, at godset blev
                                                                 d
udleveret til rette modtager og først gjorde det efter bridemasemodtagelse af betalingen for
varen. idet udlevering af godset skete uden at sikring af, at denm aftalte særlige sikkerhedsfor-
                                                                 a
anstaltning i form af pinkode blev overholdt, under de foreliggende
                                                                 .        omstændigheder må an-
ses for groft uforsvarlig, findes de sagsøgte selskaber i dhl-koncernen in solidum ansvarlige
                                                - 17 -
for bridemas tab herved uden ansvarsbegrænsning. det bemærkes herved, at de sagsøgte
dhl-selskaber i relation til overholdelsen af den aftalte sikkerhedsforanstaltning må identi-
ficeres med hinanden.
dhl og dhl italy’s advokat angiver i sit påstandsdokument i sag h 73 07, at hændelsesfor-
løbet i sagen er omtvistet, og det må derfor i første række undersøges, hvilket hændelsesfor-
løb der kan lægges til grund for sagens afgørelse.
       af fakturaen af 31. oktober 2006 fra bridema til it server s.r.l. og af de i overensstemmel-
se hermed udfærdigede mærkesedler og de hertil svarende air waybills fremgår, at godset
skulle sendes til: ups hold for pick up attenzione: raffaele. det lægges endvidere til grund, at
kim jensen fra bridema ved mail af 7. november 2006 ændrede angivelsen af modtager til:
dhl servicepoint it-000339 cotra service srl – lpoo, via micheli 16, 43056 san polo di torrile.
det lægges yderligere til grund, at dhl i overensstemmelse med denne instruktion faktisk
lod forsendelsen tilgå dette servicepoint, jf. anmeldelsen af 17. november 2006, således at
transporten efter det udstedte air waybill var afsluttet, idet godset var ankommet til modta-
geren.
       fakturaens angivelse af, at it server s.r.l. var modtager af fakturaen, havde i sig selv
ikke nogen betydning for forsendelsen. bridemas kurator har anført, at raffaele skulle være
medarbejder hos it service s.r.l., men således som angivelsen er foretaget på mærkesedlen
og det hertil svarende air waybill, må retten lægge til grund, at han var ansat hos ups, hvil-
ket også må være baggrunden for, at raffaele ikke stod attention på den adresse, hvortil bri-
demas kim jensen omdirigerede forsendelsen. raffaele er i italien et ganske almindeligt
drengenavn. det er endvidere ganske sædvanligt, at speditører og transportører indsætter
sig selv eller andre transportører eller speditører som modtagere i transportdokumenter,
bl.a. af hensyn til muligheden for at kunne omdirigere forsendelser, efterhånden som de
f.eks. videresælges, eller af hensyn til speditørens eller transportørens sikkerhed for at mod-
tage betaling for sine ydelser.
       mens det må lægges til grund, at dhl fulgte bridemas instruktioner med hensyn til
levering af godset til den modtager, der var angivet på mærkesedlen og det hertil svarende
air waybill, og med hensyn til den i den senere omdirigeringsinstruks angivne modtager,
henstår det som yderst uklart, hvad der skete, efter at godset blev modtaget af den modtager,
                                                - 18 -
hvortil bridema havde omdirigeret det, dhl servicepoint it-000339. bridema angiver i sit
kravbrev af 17. november 2006 til dhl uden nærmere angivelse af den pågældende, at for-
sendelsen blev leveret til samme kunde som en anden nærmere angiven forsendelse. bride-
mas kurator har anført, at udlevering skete til sc trading computer hardware e software,
og at dette firma efterfølgende har nægtet at betale for varerne eller at tilbagelevere disse.
dhl’s advokat angiver omvendt i sit påstandsdokument, at bridema den 27. juni 2008 ved
sø- og handelsretten har opnået udeblivelsesdom over cotra service - societa cooperativa
(der efter det ovenfor anførte er det kooperative selskab, der ovenfor er angivet som dhl ser-
vicepoint it-000339), men ikke har forsøgt inddrivelse på grundlag af udeblivelsesdommen.
      der er i denne sag ikke som i h 12 07 fremlagt nogen prealert, og retten har derfor ikke
grundlag for at lægge til grund, at forsendelsen kun kunne udleveres mod angivelse af en
pinkode.
      retten finder herefter sammenfattende ikke bevismæssigt grundlag for at lægge til
grund, at forsendelsen ikke er leveret til rette modtager eller udleveret i strid med bridemas
instruks herom, og de sagsøgte dhl-selskaber frifindes derfor i denne sag.
i sagsomkostninger betaler bridema 200.000 kr. til codan. i øvrigt bærer hver part sine egne
sagsomkostninger.
                                       thi kendes for ret:
dhl express (denmark) a/s og dhl express (italy) s.r.l. skal in solidum til bridema a/s un-
der konkurs betale 306.835,10 € med rente fra den 5. februar 2007.
codan forsikring a/s frifindes.
bridema a/s under konkurs skal betale 200.000 kr. i sagsomkostninger til codan forsikring
a/s. sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8a.
i øvrigt bærer hver part sine egne sagsomkostninger.
                                                - 19 -
det idømte skal betales inden 14 dage.
           henrik dam              michael b. elmer             anders madsen
                                      (retsformand)
                                              (sign.)
                                          ___ ___ ___
                               udskriftens rigtighed bekræftes
                               p.j.v. sø- og handelsretten, den