text:
                      højesterets kendelse
                            afsagt tirsdag den 26. juni 2018
sag 15/2018
x aps under konkurs
(advokat boris k. frederiksen)
mod
a
(advokat klaus ellis henriques)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af sø- og handelsretten den 1. august 2017 og af østre
landsrets 8. afdeling den 16. oktober 2017.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: poul dahl jensen, lars hjortnæs og lars apostoli.
påstande
kærende, x aps under konkurs, har nedlagt påstand om, at østre landsrets kendelse
ophæves, og at sagen hjemvises til landsretten til fornyet behandling.
indkærede, a, har nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens kendelse.
anbringender
x aps under konkurs har anført navnlig, at hjemvisning bør ske, da der er sket lovlig
forkyndelse af processkriftet i forbindelse med sø- og handelsrettens behandling af
konkurskarantænesagen den 1. august 2017, jf. retsplejelovens § 155, stk. 1, nr. 6, jf. § 156 a.
processkriftet blev telefonisk forkyndt den 11. maj 2017 for a, der vedkendte sig at være den
person, der skulle forkyndes for, og som må antages at have forstået telefonsamtalen. a
tilkendegav under telefonsamtalen, at han ikke ønskede at modtage sagens dokumenter. sagen
blev efterfølgende fremmet som forkyndt, og den 15. juni 2017 modtog konkursboet besked
                                                - 2 -
om, at svarfristen for a var udløbet, hvorfor sagen ville blive behandlet skriftligt af sø- og
handelsretten på det foreliggende grundlag.
sagen blev herefter behandlet den 1. august 2017 af sø- og handelsretten, hvorved a blev
pålagt konkurskarantæne i 3 år. sø- og handelsretten foretog en konkret og objektiv
vurdering af sagen, herunder hvorvidt betingelserne for pålæg af konkurskarantæne var op-
fyldt, selv om a ikke var fremkommet med indlæg i sagen.
det er i sagen ubestridt, at a var udrejst af danmark, samt at han under telefonsamtalen den
11. maj 2017 med politiassistenten afviste at oplyse sin nuværende adresse, hvorved a
effektivt forhindrede at kunne modtage sagens dokumenter eller en forkyndelsesbekræftelse.
det forhold, at a ikke ønskede at oplyse sin nye (udenlandske) adresse må komme ham selv
til skade. der synes ikke at være noget beskyttelseshensyn over for den pågældende under
disse omstændigheder, hvor det er ham selv, som afviser at modtage sagens dokumenter,
uagtet at han er vidende om sagens eksistens.
det er uden betydning, at der i forkyndelsesformularen er anvendt betegnelsen ”stævning” i
stedet for ”processkrift”. desuden må det anses for udokumenteret, at a har meldt flytning
over for myndighederne, idet pågældende ved en cpr-søgning aktuelt er registreret med
adressen ”…, 2860 søborg”.
såfremt højesteret måtte nægte hjemvisning med henblik på fornyet behandling ved landsret-
ten, vil der blive fastlagt en praksis fra højesterets side, hvorefter personer med ubekendt
adresse kan undsige sig telefonforkyndelse ved blot at nægte at udlevere sin adresse, selv om
den pågældende i øvrigt er blevet gjort bekendt med sagen. en sådan retstilstand synes ufor-
enelig med hensynet bag den effektivisering af forkyndelsesreglerne, som blev indført i rets-
plejeloven i 2012.
muligheden for telefonforkyndelse blev indsat i retsplejeloven i 2012 ved lov nr. 1242 af 18.
december 2012 på baggrund af bl.a. betænkning nr. 1528/2011 om revision af reglerne om
forkyndelse. revisionen af reglerne var et ønske om effektivisering af forkyndelsesreglerne,
herunder ved udnyttelse af nye digitale teknologier og udbredelsen af særligt mobiltelefoner,
for derigennem at reducere anvendelsen af de klassiske, men omkostningstunge, stæv-
ningsmandsforkyndelser.
                                                - 3 -
det fremgår af betænkningen bl.a., at meddelelsen kan fremsendes til den pågældendes folke-
registeradresse eller en anden adresse efter den pågældendes ønske, og at myndigheden med-
deler den pågældende, at det – hvis den pågældende ikke modtager dokumentet – er hans eller
hendes eget ansvar at bede om genfremsendelse.
det anførte må forstås således, at der påhviler modtageren af en forkyndelse en forpligtelse til
at sikre sig adgang til sagens dokumenter, når vedkommende er blevet gjort bekendt med, at
der er indledt en retslig proces mod vedkommende. det er i sagen ubestridt, at a ved
telefonforkyndelsen modtog oplysninger om, at der var indledt en retslig proces imod ham.
endvidere fremgår det af betænkningen, at modtagelse af dokumentet ikke er en betingelse
for at anse forkyndelse for sket, jf. retsplejelovens § 156 a, hvorefter meddelelsen ved telefon-
forkyndelse anses for forkyndt, hvis personen vedkender sig at være den person, der skal ske
forkyndelse for, og personen må antages at have forstået telefonsamtalen.
muligheden for at få tilsendt sagens dokumenter eller en bekræftelse på forkyndelse er udtryk
for et ordentlighedshensyn og ikke en gyldighedsbetingelse. det afgørende er, hvorvidt den
pågældende meddelelse er blevet telefonisk forkyndt for personen, herunder hvorvidt perso-
nen har vedkendt sig at være den person, der skal forkyndes for, og hvorvidt personen må
antages at have forstået telefonsamtalen.
en retstilstand, hvor personer kan undslå sig telefonforkyndelse ved blot at nægte at modtage
sagens dokumenter, er både uhensigtsmæssig og stridende med formålet og hensynet bag reg-
lerne om telefonforkyndelse. en sådan retstilstand må forventes at medføre en ikke uvæsentlig
stigning i antallet af statstidendeforkyndelser, jf. retsplejelovens § 159, ligesom effektivi-
seringshensynet bag indførelsen af reglerne om bl.a. telefonforkyndelse må anses for for-
spildt.
a har henvist til sine anbringender i forbindelse med kæremålet til østre landsret og
supplerende anført navnlig, at udgangspunktet ved en telefonforkyndelse må være, at der skal
være sikkerhed for, at forkyndelsen er sket på en sådan måde, at den pågældende har forstået,
hvad der foregår. såfremt det ikke er tilfældet, må det lægges til grund, at forkyndelse ikke er
gennemført lovligt.
                                               - 4 -
det fremgår af forkyndelsespåtegningen af 9. april 2017 fra stævningsmanden, at det skulle
være blevet oplyst, at a var flyttet for 3 måneder siden, og at den nye adresse var stævnings-
manden ubekendt. det er ikke a, som har givet stævningsmanden disse oplysninger, og det er
ikke oplyst, hvad man har gjort for at finde frem til den adresse, som han fraflyttede til. efter
det oplyste havde a meldt flytning over for myndighederne.
for så vidt angår den forkyndelsespåtegning, der knytter sig til telefonsamtalen den 11. maj
2018, er det angivet i påtegningen, at der er tale om en stævning, hvilket imidlertid ikke er
korrekt. der er således ikke dokumentation for, hvad det er, der er forkyndt for a. som det
også fremgår af landsrettens kendelse, er der i forkyndelsespåtegningen ikke gjort op med,
hvorvidt oplæsning af stævningen er sket eller ikke er sket, og som nævnt var det ikke nogen
stævning.
a genkalder sig telefonsamtalen med politiet således, at han blot fik at vide, at der var tale om
en stævning. dette tillagde a ikke nogen vægt. a fik ikke at vide, at der var tale om en sag
om konkurskarantæne, som han naturligt ville have interesseret sig for. ingen af rubrikkerne
på forkyndelsespåtegningen var afkrydset, idet det blot er anført, at ”han ønskede ikke nogen
papirer, han bor i sverige, ej oplyst adr.” det er ikke oplyst, om politiassistenten har spurgt
om as adresse, og det fremgår heller ikke, hvad det er for ”nogen papirer”, som han ikke
ønskede at modtage, herunder hvad det reelt var, man forkyndte for ham.
hvis lovlig forkyndelse skal statueres, forudsætter det præcision i forkyndelsen, således at den
person, man forkynder for, ved, hvad det handler om. det sidste afsnit i forkyndelsespåteg-
ningen om, på hvilken måde telefonforkyndelsen efterfølgende er bekræftet, er ikke blevet ud-
fyldt. når der samtidig består en usikkerhed om, hvad der egentlig er blevet forkyndt for a,
må det afgørende være, at man end ikke har bekræftet telefonforkyndelsen for ham. i hvert
fald kunne man have anvendt sms, da telefonnummeret i sagens natur forelå kendt af politiet.
retsgrundlag
det fremgår af konkurslovens § 161, stk. 1, at kurator, når der er indledt sag om konkurska-
rantæne, skal indlevere et processkrift til skifteretten. endvidere fremgår det af § 161, stk. 3,
at skifteretten lader processkriftet forkynde for den, der begæres pålagt konkurskarantæne.
                                                - 5 -
sager om konkurskarantæne behandles efter reglerne i konkurslovens kap. 20, og i øvrigt fin-
der konkurslovens § 243 tilsvarende anvendelse, jf. konkurslovens § 160, stk. 2. efter § 243
behandles tvister efter retsplejelovens regler om borgerlige sager med de ændringer, som føl-
ger af forholdets natur.
forkyndelsesreglerne blev revideret ved lov nr. 1242 af 18. december 2012 om ændring af
retsplejeloven, straffeloven og lov om elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (revisi-
on af reglerne om forkyndelse m.v.), hvor der blev indført bl.a. hjemmel til telefonforkyndel-
se.
retsplejelovens § 155, stk. 1, nr. 6, og § 156 a lyder således:
       ”§ 155. forkyndelse sker, ved at den meddelelse, der skal forkyndes, med eventuelle bi-
       lag.
       …
       6) telefonisk gives den pågældende, der forinden eller efterfølgende får tilsendt eller
       overdraget dokumentet og efterfølgende får tilsendt en bekræftelse på forkyndelsen (te-
       lefonforkyndelse).
       …
       § 156 a. ved telefonforkyndelse anses meddelelsen for forkyndt, hvis personen ved-
       kender sig at være den person, der skal ske forkyndelse for, og personen må antages at
       have forstået telefonsamtalen. forkyndelsen anses for sket, den dag meddelelsen telefo-
       nisk gives den pågældende.”
i det pågældende lovforslags bemærkninger til de foreslåede §§ 155-158 i lovforslaget hedder
det bl.a. (folketingstidende 2012-13, tillæg a, lovforslag nr. l 12):
       ”til nr. 6 (§§ 155-158)
       …
       efter den foreslåede bestemmelse sker telefonforkyndelse ved, at den meddelelse, der
       skal forkyndes, med eventuelle bilag telefonisk gives den pågældende, der forinden eller
       efterfølgende får tilsendt eller overdraget dokumentet og efterfølgende får tilsendt en
       bekræftelse på forkyndelsen pr. sms eller almindeligt brev.
       …
       myndigheden meddeler den pågældende, at meddelelsen med eventuelle bilag vil blive
       fremsendt til den pågældende. meddelelsen sendes til den pågældendes folkeregister-
       adresse eller en anden adresse efter den pågældendes ønske. den pågældendes modta-
       gelse af dokumentet er dog ikke en betingelse for at anse forkyndelse for sket. hvis
       myndigheden har sendt dokumentet, men den pågældende ikke modtager det, er det så-
       ledes hans eller hendes eget ansvar at bede om genfremsendelse.
                                                - 6 -
       …
       myndigheden, der foretager telefonforkyndelse, skal umiddelbart efter telefonsamtalen
       sende en bekræftelse til den pågældende. denne bekræftelse kan sendes pr. sms eller –
       ved forkyndelse på en fastnettelefon – ved brev til adressen, hvortil fastnettelefonen er
       tilknyttet. fremsendelsen af en bekræftelse er dog ikke en gyldighedsbetingelse i for-
       hold til forkyndelsen.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om der er sket lovlig telefonforkyndelse af kurators processkrift over for a den
11. maj 2017 i en sag, hvor sø- og handelsretten ved kendelse af 1. august 2017 har pålagt
ham konkurskarantæne.
som anført af landsretten er forkyndelsesblanketten og blankettens bagside ikke blevet ud-
fyldt ud over, at det fremgår, at den pågældendes identitet er kontrolleret, og at han må anta-
ges at have forstået samtalen.
ved telefonforkyndelse skal den meddelelse, der forkyndes, med eventuelle bilag telefonisk
gives den pågældende, som forinden eller efterfølgende får tilsendt eller overdraget dokumen-
tet og efterfølgende får tilsendt en bekræftelse på forkyndelsen, jf. retsplejelovens § 155, stk.
1, nr. 6. det fremgår af bestemmelsens forarbejder, at den pågældendes modtagelse af doku-
mentet ikke er en betingelse for, at telefonforkyndelsen er gyldig, og det fremgår endvidere, at
fremsendelsen af en bekræftelse ikke er en gyldighedsbetingelse.
det må efter det oplyste lægges til grund, at det forkyndte dokument ikke forinden eller efter-
følgende er blevet sendt eller overdraget til a.
højesteret tiltræder herefter, at der ikke er sket lovlig telefonforkyndelse. det kan ikke føre til
et andet resultat, at a efter det oplyste under telefonsamtalen den 11. maj 2017 sagde, at han
ikke ønskede ”nogen papirer” og ikke oplyste en adresse i udlandet.
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse.
                                        thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
                                          - 7 -
statskassen skal i kæremålsomkostninger for højesteret betale 4.000 kr. til indkærede.


text:
dom
afsagt den 5. december 2016
rettens nr. k01-4829/2016
politiets nr. 3300-84143-00029-16
anklagemyndigheden
mod
t
cpr-nummer …
der har medvirket domsmænd ved behandlingen af denne sag.
anklageskrift er modtaget den 26. september 2016.
t er tiltalt for overtrædelse af
udlændingelovens § 59, stk. 8, nr. 1,
ved den 24. januar 2016 ca. kl. 17.00 i forening med b, hvis sag er afgjort med bødeforlæg,
via den dansk/tyske grænseovergang frøslev grænse i personbil, reg.nr. aa 32 019,
forsætligt at have bistået den iranske statsborger a med ulovligt at indrejse i danmark.
påstande
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om fængselsstraf.
anklagemyndigheden har endvidere nedlagt påstand om udvisning af danmark, jf.
udlændingelovens § 26, stk. 2, jf. § 24, nr. 1, jf. § 22, nr. 5, og § 24, nr. 2 med et af retten
fastsat indrejseforbud efter udlændingelovens § 32.
tiltalte har nægtet sig skyldig.
sagens oplysninger
tiltalte har forklaret, at han er syrisk statsborger. han har opholdstilladelse i danmark i 5 år.
på nuværende tidspunkt har han været i danmark i ca. 3 år. hans kone og børn er kommet til
landet ved familiesammenføring. den 24. januar 2016 var han i tyskland og blev anholdt ved
grænsen. han førte en volvo, som han også var ejer af. han har en søn i berlin, som han ville
have besøgt. han var kørt hjemmefra den 23. januar 2016 sammen med b, som han lært at
kende kort forinden. b havde fortalt ham, at han havde en datter i tyskland, og at han havde
boet i danmark i 16 år. de mødte hinanden på et asylcenter i allerød, hvor han en gang
imellem var på besøg. han fortalte b, at han skulle til berlin. b havde en adresse på sin datter,
som de kunne finde ved hjælp af gps. de kørte ca. 8 timer hjemmefra, indtil de samlede a
op. de sejlede ikke med nogen færge. da de to kørte hjemmefra vidste han ikke, at bs datter
skulle med tilbage til danmark. foreholdt bilag 3, afhøringsrapport af 24. januar 2016, side 2,
de to sidste afsnit, forklarede han, at han blev ringet op af bs familie, som oplyste adressen.
de skulle først besøge bs datter og være dér et par dage, hvorefter de skulle besøge tiltaltes
søn i berlin. derefter skulle de tilbage til danmark. det gik ikke sådan. de kom ikke ind på
bs datters adresse. pludselig kom datteren med en pose med tøj. han så ikke nogen tasker -
kun poser med tøj og en jakke. b sagde, at de skulle tage hans datter med til danmark, og at
                                               - 2 -
hun skulle med til berlin. tiltalte sagde dertil, at hans søn kun havde ét værelse. b spurgte,
om han kunne køre dem til danmark mod betaling, hvortil han svarede, at han ikke skulle
have noget for det. b sagde, at datteren var syg, at hun skulle hjælpes med at få behandling.
tiltalte er klar over, at man ikke bare frit kan rejse ind i danmark. han spurgte ikke, om hun
havde rejsehjemmel til at rejse ind i danmark og opholde sig i landet. han tænkte ikke på, at
bs datter ikke måtte rejse ind i danmark. han fornemmede, at datteren havde problemer. hun
virkede bange. han troede, at hun havde skændtes med sin mand. han spurgte b, hvorfor hun
virkede sådan - han svarede, at hun var syg. han havde regnet med, at de skulle spise og sove
hos hende. han kørte ikke til berlin. han ville ikke lade hende stå på gaden. han mener, at b
og hans datter talte kurdisk, iransk og farsi blandet sammen.
a har som vidne forklaret, at hun er iransk statsborger. hun flygtede fra iran i 2013. hendes
mål var at komme til danmark, hvor hendes mor og søster bor. hun var i irak i ca. 2½ år. b er
hendes morfar. da hun kom til tyskland, kontaktede hun sin mor, og det blev aftalt, at hendes
morfar skulle hente hende. hun kender ikke navnet på den by, hun blev hentet i. hun sov
under køreturen, da hun var syg, og blev vækket af politiet. hun kendte ikke tiltalte, som førte
bilen. da hun satte sig ind i bilen, blev der bare sagt "salam". hun havde vist en pose med tøj
med. hun havde været 3 dage i tyskland i en flygtningelejr. hun blev hentet lidt væk fra
flygtningelejren. hendes moder havde fået adressen på et supermarked, der lå i nærheden af
flygtningelejren. der var vist tale om et gadenavn. hun flygtede fra iran, fordi hun havde
problemer med sin far. hun kunne ikke nærmere forklare, hvad hun fejlede. hun talte ikke
meget med sin morfar under køreturen, hvor hun lå ned, på grund af at hun var syg.
b har som vidne forklaret, han havde et familiemedlem i tyskland. det var hans og tiltaltes
fælles idé at køre til tyskland. tiltalte sagde, at han havde et familiemedlem i tyskland, og at
han ville hjælpe. a skulle med til danmark. det havde han fortalt til tiltalte. han havde sagt,
at a var kommet til tyskland ligesom alle de andre. der var mange, der var på vej på det
tidspunkt. han havde ikke fortalt mere om, hvem hun var. han havde bare sagt, at han havde
et barnebarn i tyskland. a havde ringet til sin mor og fortalt, hvor hun var. han havde så
fortalt tiltalte, at det var i hannover. de mødte a på en almindelig gade - en hovedvej. det
var ikke en bestemt adresse. adressen var "centrum" i hannover. han har boet i danmark i 18
år, hvor han har politisk asyl. han kan ikke tale dansk. han betalte både broafgift og for
benzin til turen. foreholdt bilag 4, afhøringsrapport af 24. januar 2016, 3. afsnit, 2. linje,
forklarede, han, at dette nok skal passe, da han på et tidspunkt ikke havde flere penge. inden
de hentede a i tyskland, havde han sagt til tiltalte, han havde en datter i tyskland, som skulle
med tilbage til danmark.
udlændingestyrelsen har          den  6.   juni   2016    blandt   andet  udtalt  følgende  om
udvisningsspørgsmålet:
       "...
       opholdsgrundlag og længde
       t indrejste i danmark den 27. januar 2014, hvor han søgte asyl. den pågældende blev
       den 4. marts 2014 meddelt opholdstilladelse i danmark efter udlændingelovens § 7, stk.
       1 indtil den 4. marts 2019.
       længden af ts lovlige ophold i relation til udvisningsbestemmelserne regnes fra den 4.
       marts 2014, hvor pågældende blev meddelt opholdstilladelse i danmark efter
                                           - 3 -
udlændingelovens § 7, stk. 1, jf. herved udlændingelovens § 27, stk. 2, og t har således
haft lovligt ophold i danmark i ca. 2 år og 3 måneder, jf. udlændingelovens § 27.
udvisningshjemmelen
udlændingestyrelsen er af den opfattelse, at opholdets længde/og karakter fører til, at
betingelserne for en eventuel udvisning skal søges i udlændingelovens § 24, nr. 1, jf. §
22, nr. 5. og § 24, nr. 2.
efter udlændingelovens § 24, nr.1, jf. § 22, nr. s, kan en udlænding, som ikke har haft
lovligt ophold i her i landet i mere end de sidste 5 år udvises, hvis udlændingen efter
udlændingelovens § 59, stk. 8 eller straffelovens § 125a idømmes ubetinget frihedsstraf
eller anden strafferetlig retsfølge, der indebærer eller giver mulighed for
frihedsberøvelse, for en lovovertrædelse, der ville have medført en straf af denne
karakter.
efter udlændingelovens § 24, nr. 2, kan en udlænding, som ikke har haft lovligt ophold
her i landet i mere end de sidste 5 år udvises, hvis udlændingen idømmes betinget eller
ubetinget frihedsstraf eller anden strafferetlig retsfølge, der indebærer eller giver
mulighed for frihedsberøvelse, for en lovovertrædelse, der ville have medført en straf af
denne karakter.
§ 26, stk. 2
vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt en beslutning om udvisning af t kan antages at
være i strid med danmarks internationale forpligtelser, skal udlændingestyrelsen
henvise til politiets rapport af 24. januar 2016.
heraf fremgår blandt andet følgende:
• t har ikke noget arbejde, men deltager i diverse danskkurser.
• t har været i praktik hos en gartner og modtaget it-undervisning.
• t har været i danmark i 2 år.
• t er sund og rask.
• t er gift, og sammen har de to børn.
• t omgås landsmænd, men ingen danskere.
• t mener det er op til hans familie, om de vil følge med til hjemlandet, hvis han
  udvises.
• t forventer dødsstraf ved hjemsendelse.
særligt vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt der er risiko for, at t uden for de i
udlændingelovens § 7, stk. 1 og 2 (asylbegrundende forhold), nævnte tilfælde vil lide
overlast i syrien, hvor han efter udvisningen ventes at tage ophold, bemærkes følgende:
udlændingestyrelsen har til brug for behandlingen af anklagemyndighedshøringer den
25. september 2015 anmodet udenrigsministeriet om at søge belyst, hvorvidt
statsborgere i syrien, der i udlandet er straffet for lovovertrædelser, ved tilbagevenden
til syrien risikerer at blive straffet for samme lovovertrædelser på ny.
udenrigsministeriet har forelagt spørgsmålet for en juridisk kilde i syrien.
                                                - 4 -
       af høringssvar af 22. februar 2016 fremgår det, at der som udgangspunkt ikke er risiko
       for dobbeltstraf i syrien. undtaget er forbrydelser begået mod statens sikkerhed.
       udtalelse om udvisningsspørgsmålet
       det bemærkes indledningsvis, at det følger af bestemmelsen i udlændingelovens § 26,
       stk. 2, at en udlænding skal udvises efter §§ 22 - 24, medmindre dette vil være i strid
       med danmarks internationale forpligtelser.
       på baggrund af anklagemyndighedens oplysninger om kriminalitetens karakter, og om
       at den pågældende forventes idømt en frihedsstraf af 30 dages varighed sammenholdt
       med de i udlændingelovens § 26, stk. 2 nævnte hensyn, kan udlændingestyrelsen
       tiltræde anklagemyndighedens indstilling om udvisningsspørgsmålet.
       ..."
tiltalte har om sine personlige forhold forklaret, at han har to hjemmeboende børn på
henholdsvis 9 år og 12. år. han bor i en lejlighed. han modtager stadig kontanthjælp og er
nogle gange i praktik.
rettens begrundelse og afgørelse
efter vidnernes forklaring, må det lægges til grund, at a ikke har haft en bopæl i tyskland,
men kun nogle få dage har opholdt der i en flygtningelejr på en rejse fra iran, hvor hendes mål
var at komme til danmark. det må endvidere lægges til grund, at b, inden han og tiltalte kørte
til tyskland, havde fortalt tiltalte, at a skulle med til danmark. endvidere besøgte tiltalte ikke
sin søn i berlin, som ifølge hans forklaring var målet med turen. det må også lægges til
grund, at a blev hentet i centrum af en by, og ikke på en bestemt adresse, hvor tiltalte og b
kunne overnatte et par dage, ligesom tiltalte ikke sikrede sig, at a lovligt kunne indrejse og
opholde sig i danmark. endvidere er tiltalte selv på et tidspunkt flygtet til danmark, og han
må antages at have kendskab til, at alle ikke kan rejse lovligt ind i danmark. herefter er det
bevist, at tiltalte forsætligt har bistået a med ulovligt at indrejse i danmark, som beskrevet i
tiltalen.
straffen fastsættes til fængsel i 30 dage, jf. udlændingelovens § 59, stk. 8, nr. 1.
retten har ved strafudmålingen lagt vægt på retspraksis.
tiltalte er indrejst i danmark den 27. januar 2014, og har den 4. marts 2014 fået
opholdstilladelse i 5 år.
tiltalte har gået på sprogskole, men taler ikke dansk. tiltalte modtager bistandshjælp. tiltalte
har ikke noget arbejde, men har været i praktik. tiltalte er gift og har to børn her i landet.
familien er kommet hertil ved familiesammenføring med tiltalte. tiltalte omgås landsmænd,
men ingen danskere. tiltalte er sund og rask.
tiltalte har opholdt sig i kort tid i landet, og han har ikke opnået nogen nærmere tilknytning
til det danske samfund. sammenholdt med hans tidligere tilværelse i hjemlandet, findes han,
bortset fra de asylbegrundende omstændigheder, at have langt den største tilknytning til
hjemlandet, hvilket også må være tilfældet for hans kone og to børn.
                                                - 5 -
henset til overtrædelsens karakter, anklagemyndighedens påstand, der er tiltrådt af
udlændingestyrelsen, udlændingelovens § 26, stk. 2, tiltaltes korte ophold i danmark, tiltaltes
manglende tilknytning til det danske samfund, hvor han har tidsbegrænset opholdstilladelse,
tiltaltes personlige forhold samt hans manglende tilknytning til herboende personer, findes
udvisning ikke at være i strid med danmarks internationale forpligtelser. tiltaltes ægtefælle
og børn har heller ikke nogen nærmere tilknytning til danmark, set i forhold til tilknytningen
til hjemlandet, og de vil, hvis de asylbegrundede omstændigheder tillader det kunne følge
med tiltalte tilbage til hjemlandet, jf. vestre landsrets dom i v.l. s-0454-16.
udvisningspåstanden tages herefter til følge, jf. udlændingelovens § 26, stk. 2, jf. § 24, nr. 1,
jf. § 22, nr. 5, og § 24, nr. 2, med et indrejseforbud i 4 år, jf. udlændingelovens § 32, stk. 2, nr.
1.
thi kendes for ret:
tiltalte, t, straffes med fængsel i 30 dage.
tiltalte udvises af danmark. tiltalte pålægges indrejseforbud i 4 år. fristen for
indrejseforbudet regnes fra den 1. i den førstkommende måned efter udrejsen eller
udsendelsen.
tiltalte skal betale sagens omkostninger.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                       højesterets kendelse
                          afsagt onsdag den 25. januar 2017
sag 168/2016
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat jacob kiil)
i tidligere instanser er truffet afgørelse af københavns byret den 25. marts 2015 og af østre
landsrets 22. afdeling den 18. april 2016.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: jytte scharling, marianne højgaard pedersen og
hanne schmidt.
påstande
t har nedlagt påstand om, at statskassen pålægges at betale de fulde sagsomkostninger for
landsretten og delvise omkostninger for byretten, subsidiært delvise sagsomkostninger for
lands- og byretten og mere subsidiært delvise sagsomkostninger for landsretten.
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om stadfæstelse.
sagsfremstilling
t var tiltalt for at have deltaget i den organiserede hashhandel på christiania i den femte af de
i alt seks sager i det såkaldte ”pusherstreetsagskompleks”. pusherstreetsag 5 omhandlede bo-
derne 4, 5, 17 og 26, og t var tiltalt primært for sin tilstedeværelse i bod 26 og i mindre
omfang bod 5.
t blev i byretten idømt 2 års fængsel for overtrædelse af straffelovens § 191, og han fik
konfiskeret 400.000 kr. i skønsmæssigt fastsat udbyttekonfiskation. i landsretten blev t idømt
fængsel i 2 år og 6 måneder, men fik alene konfiskeret 200.000 kr.
                                                  - 2 -
i byrettens dom af 25. marts 2015 hedder det om sagsomkostningerne:
      ”de tiltalte er alle mod deres benægtelse fundet skyldige i som led i den organiserede
      hashhandel på christiania at have medvirket til et omfattende salg af hashprodukter. da
      den skete bevisførelse ikke for nogen tiltalts vedkommende skønnes at have været ufor-
      nøden, finder retten ikke grundlag for at lade statskassen endeligt afholde nogen anden
      del af omkostningerne til de tiltaltes forsvar end de omkostninger, som er foranlediget
      enten af, at de tiltalte – mod deres ønske – på grund af sagernes tilrettelæggelse har måt-
      tet skifte forsvarer undervejs i forløbet, eller af aflysninger af retsmøder.
      …
      tiltalte t skal betale 567.150 kr. + moms til den beskikkede forsvarer, advokat jacob
      kiil, hvoraf tidligere af statskassen er udlagt a conto 358.675 kr. + moms. statskassen
      betaler endeligt yderligere 15.000 kr. + moms til den beskikkede forsvarer, advokat
      jacob kiil. tiltalte t skal endvidere endeligt betale halvdelen af det tidligere af
      statskassen udlagte salær på kr. 14.900 kr. + moms til den tidligere beskikkede
      forsvarer, advokat hanne reumert. statskassen betaler endeligt den resterende halvdel
      af dette salær.”
i landsrettens dom af 18. april 2016 hedder det om sagsomkostningerne:
      ”sagskomplekset har grundet sit omfang og indhold været opdelt i 6 sager, og denne
      ankesag har også bestået i en omfattende bevisførelse, der har skullet afdække de til-
      taltes deltagelse i den omfattende hashhandel på christiania, som de tiltalte kun i et
      meget begrænset omfang har erkendt at have deltaget i. bevisførelsen har i vidt omgang
      bestået i at få fastslået de enkelte tiltaltes tilstedeværelse i de enkelte boder og omfanget
      af de enkelte tiltaltes salg af hash og hashprodukter. det tiltrædes derfor, at de tiltalte
      efter byrettens bevisresultat er blevet pålagt at betale sagsomkostninger for byretten som
      fastslået i dommen.
      for landsretten har ankesagen helt overvejende bestået i en stillingtagen til de samme
      bevisspørgsmål, hvorfor det følger af de almindelige regler om sagsomkostninger i
      straffesager, at de tiltalte, der ikke i landsretten har opnået et gunstigere resultat i
      relation til strafudmålingen, hver især skal betale sagsomkostninger, herunder udgiften
      til egen forsvarer. dette gælder for de tiltalte … og t …
landsretten fastsatte ved beslutning af samme dato salæret til advokat jacob kiil, der var be-
skikket for t, til 230.000 kr. med tillæg af moms, der betales endeligt af domfældte.
anbringender
t har navnlig anført, at den del af omkostningerne, der er forårsaget af bevisførelse
vedrørende boderne 4, 5 og 17 samt ”aktionsdagene”, ikke kan anses for nødvendige ved
behandlingen af sagen mod ham, jf. retsplejelovens § 1008, stk. 1, og at denne bevisførelse
                                                 - 3 -
må angå en anden forbrydelse end den, som han er dømt for, jf. retsplejelovens § 1008, stk. 2.
den del af bevisførelsen, der har omhandlet hans tilstedeværelse i bod 26, kan heller ikke an-
ses for nødvendig, da hans tilstedeværelse ikke har været bestridt.
han fik ved landsrettens dom forhøjet sin fængselsstraf med 6 måneder, men han fik sam-
tidigt nedsat konfiskationsbeløbet til halvdelen. det indebærer en ikke uvæsentlig forandring
til fordel for ham, hvorfor statskassen skal betale de fulde sagsomkostninger for landsretten,
jf. retsplejelovens § 1008, stk. 3.
at han for by- og landsret er blevet pålagt at betale et samlet beløb på 1.005.750 kr. i sags-
omkostninger er uforholdsmæssigt både i forhold til den idømte straf og hans sociale og
økonomiske formåen, jf. retsplejelovens § 1008, stk. 4, 2. pkt. bestemmelsen skal fortolkes i
overensstemmelse med den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 6, stk. 3, litra
c, og praksis fra den europæiske menneskerettighedsdomstol fastlægger, at det strider mod
artikel 6, stk. 3, litra c, hvis de pålagte sagsomkostninger er ”excessive”.
anklagemyndigheden har navnlig anført, at sagen vedrørte, hvorvidt hashhandlen havde en så
velorganiseret og professionel karakter, at der var tale om et kriminelt netværk, samt om t
som følge af den organiserede hashhandel kunne gøres ansvarlig for hashhandel på
tidspunkter, hvor han ikke var til stede. t benægtede at have deltaget i den organiserede
hashhandel eller at have handlet i forening med andre, og han erkendte kun i begrænset
omfang at have solgt hash fra bod 26. bevisførelsen var derfor nødvendig vedrørende boderne
5 og 26 og også for så vidt angår ”aktionsdagene”.
da sagen i høj grad vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt hashhandlen var så organiseret og pro-
fessionel, at de enkelte hashhandlere udgjorde en del af et kriminelt netværk, kan bevis-
førelsen allerede derfor ikke anses som at angå en anden forbrydelse. det understøttes end-
videre af, at landsretten lagde til grund, at t havde haft en fast tilknytning til bod 26 som
sælger, og at han som led i den organiserede hashhandel i forening med andre havde solgt
hash til talrige personer.
da t er dømt for salg af et større kvantum hash, end han selv erkendte, for medvirken samt
for at være en del af det kriminelle netværk, er der ikke grundlag for at lade statskassen betale
en større del af sagsomkostningerne end fastsat af byretten.
                                                 - 4 -
der er heller ikke grundlag for at anse landsrettens resultat som værende mere gunstigt for t
end resultatet ved byretten. i pusherstreetsag 6, hvor højesteret tiltrådte landsrettens omkost-
ningsfastsættelse, var to af de tiltalte, ligesom det er tilfældet for t, i landsretten blevet idømt
strengere fængselsstraffe end i byretten, mens de samtidigt havde fået nedsat
konfiskationsbeløbet, uden at dette medførte, at det omkostningsmæssigt blev anset som et for
disse tiltalte gunstigere resultat.
der er ikke i retspraksis eksempler på, at sagsomkostningerne i medfør af retsplejelovens §
1008, stk. 4, 2. pkt., er pålagt det offentlige under henvisning til en tiltalts sociale og økono-
miske forhold. t har mulighed for i medfør af reglerne i inddrivelsesloven at søge henstand
eller eftergivelse af de idømte sagsomkostninger.
højesterets begrundelse og resultat
t er dømt for deltagelse i organiseret hashhandel og er pålagt at betale sagsomkostninger på
godt 710.000 kr. for sagens behandling ved byretten og knap 290.000 kr. for sagens
behandling ved landsretten, i alt godt 1 mio. kr. sagsomkostningerne udgøres alene af udgifter
til forsvarersalær med tillæg af moms.
af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder højesteret, at de omhandlede udgifter til
forsvarerbistand har været nødvendige og derfor som udgangspunkt kan kræves erstattet af t,
jf. retsplejelovens § 1008, stk. 1, 1. pkt.
der er ikke grundlag for at antage, at bevisførelsen har været rettet mod en anden forbrydelse
end den, som t er blevet dømt for. § 1008, stk. 2, kan derfor ikke medføre en begrænsning i
ts pligt til at betale sagsomkostningerne.
højesteret tiltræder, at ts anke til landsretten ikke førte til en forandring til hans fordel.
retsplejelovens § 1008, stk. 3, kan derfor ikke føre til, at han fritages for at betale
omkostninger for landsretten.
efter sagens karakter og omstændigheder finder højesteret ikke grundlag for at begrænse
omkostningsansvaret efter reglen i retsplejelovens § 1008, stk. 4, 2. pkt. der er ikke grundlag
                                                   - 5 -
for at antage, at omkostningsansvaret ellers vil komme til at stå i åbenbart misforhold til dom-
fældtes skyld og vilkår.
højesteret finder, at artikel 6, stk. 3, litra c, i den europæiske menneskerettighedskonvention
ikke fører til et andet resultat.
                                       thi bestemmes:
landsrettens afgørelse stadfæstes


text:
v004500u - blc
                                    udskrift
                                          af
                     sø- & handelsrettens dombog
                                  ____________
den 18. marts 2003 blev der i sagen
v-45-01
sd-marketing/dekor v/
svenn dræbel
(advokat niels anker rasmussen)
  mod
carlsberg danmark a/s
(advokatfuldmægtig helle lorentsen)
afsagt sålydende
                                       d o m:
sagens spørgsmål er om der mellem sd marketing/dekor v/ svenn dræbel (herefter
svenn dræbel) og carlsberg danmark a/s (carlsberg) er indgået en samarbejds-
aftale om levering af maskinfremstillede 75 cl ølglas, om carlsberg har misligholdt,
og om carlsberg ved at lade fremstille et 75 cl ølglas hos ritzenhoff cristal ag
(ritzenhoff) har krænket svenn dræbels eventuelle rettigheder i henhold til ophavs-
retsloven og markedsføringsloven til et af ham tegnet, men ikke produceret ølglas i
samme størrelse.
                                           - 2 -
svenn dræbel har nedlagt påstand om at carlsberg til ham skal betale 503.750 kr.,
subsidiært et mindre beløb, med tillæg af procesrente af 103.750 kr. fra sagens anlæg
den 5. april 2001 samt af 400.000 kr. fra den 31. juli 2002.
carlsberg har påstået frifindelse.
sagens omstændigheder
i begyndelsen af 1998 henvendte carlsberg sig til svenn dræbel og anmodede denne
om at fremskaffe et fadølsglas med et rumindhold på 75 cl. carlsberg havde ikke et
fadølsglas af denne størrelse i sit sortiment og havde ikke selv kunnet finde et stan-
dardglas som kunne bruges. glasset skulle passe ind i glasserien ”cervoise” som
carlsberg i forvejen anvendte til fadøl. serien fremstilles af glasproducenten verrerie
cristallerie d’arques j.g. durand & cie (durand). den omfatter ikke et 75 cl glas.
den 3. juni 1998 indgik svenn dræbel og carlsberg aftale om levering af 1.100
mundblæste glas til en pris på 14,50 kr. ekskl. moms pr. glas. glassene skulle bruges
til at teste efterspørgslen på 75 cl fadøl i kastrup lufthavn. på baggrund af erfarin-
gerne herfra ville carlsberg vurdere om der var grundlag for at afsætte glas af denne
størrelse på det danske marked som helhed.
i foråret 1999 indgik parterne en ny aftale om levering af mundblæste fadølsglas,
denne gang til en stykpris på 16,65 kr. de første 16.000 glas ville være klar til leve-
ring i midten af juni. i aftalen er under overskriften ”specifikation” anført følgende:
        ”mundblæste pokalglas 0,8 liter randfyldt, som tidligere leveret. dekoration i
        overensstemmelse med marketingafdelingernes ønsker og godkendt af ole
        gøsta johansson.
        den første leverance vil være med den hidtidige dekoration. de arbejder side-
        løbende på en maskinproduceret fremstilling af glassene.”
den 3. september 1999 sendte svenn dræbel carlsberg et tilbud på fremstilling af
225.000 maskinproducerede glas. brevet var bilagt tegninger af glasset i to udgaver.
version a til en stykpris på 10,55 kr. ville blive fremstillet i to dele der blev samlet,
mens version b til en stykpris på 11,35 kr. ville blive fremstillet i et stykke. form-
                                             - 3 -
omkostningerne var indregnet i prisen. den 22. september 1999 sendte svenn dræbel
carlsberg et nyt tilbud på maskinfremstilling af fadølsglasset i version a. tilbuddet
var indholdsmæssigt identisk med tilbuddet af 3. september 1999.
i løbet af efteråret 1999 undersøgte carlsberg markedet for maskinfremstillede glas i
en stil der lignede ”cervoise”-serien, og modtog i den forbindelse den 20. oktober
1999 en skitse fra ritzenhoff af et glas der blev kaldt ”kopenhagen pokal”.
den 8. november 1999 skrev svenn dræbel på ny til carlsberg om maskinproduktion
af fadølsglas. af dette brev fremgår bl.a. følgende:
       ”…
       jeg har ligeledes haft lejlighed til at se på mulighederne for produktion af glas-
       set, de reducerede produktionstal og salgsafdelingens ønske om at nå en pris på
       under kr. 10,00 taget i betragtning.
       begge forudsætninger kan opfyldes, således at et revideret tilbud kan forelæg-
       ges…”
den 22. november 1999 sendte svenn dræbel sit tredje tilbud på levering af maskin-
producerede fadølsglas. stykprisen var nu angivet til 9,28 kr. med dekoration i kunst-
guld og 9,43 kr. med dekoration i guld. priserne var baseret på en produktion af
100.000 glas. formomkostningerne på 93.315 kr. var ikke indeholdt i prisen.
efter drøftelser med rené schou nielsen hos carlsberg skrev svenn dræbel den 4.
december 1999 bl.a. følgende til førnævnte:
       ”i fortsættelse af fredagens samtale var jeg i forbindelse med min fabrikant og
       forelagde de oplysninger, du gav vedrørende pris, oplag, rettigheder m.v. i rela-
       tion til mit tilbud, og han gav mig ret i, at det resultat du er kommet til ikke
       hænger sammen.
       det gælder i særdeleshed hvad angår det oplag, som du fortsat sætter til 35-
       40.000 stk. på årsbasis, et oplag, der ikke giver grundlag for en maskinel pro-
       duktion.
       mit tilbud er som det vil være dig bekendt, udarbejdet i overensstemmelse med
       de krav, der er stillet fra salgssiden, og på basis af de skøn vedrørende omsæt-
       ning samme kilder har angivet.
       det vil også være på sin plads at minde om, at dette projekt er sat i gang med
       mig på carlsbergs foranledning, da man ikke selv var i stand til at finde en løs-
       ning – og carlsberg kan derfor af indlysende grunde ikke uden videre overføre
                                           - 4 -
       mit projekt til en anden leverandør, og i særdeleshed ikke på det grundlag du
       har givet.
       …”
den 9. december 1999 modtog carlsberg en bekræftelse fra durand på at durand
ville fremstille et 75 cl glas i ”cervoise”-serien til en styk-pris på 8 kr. den 12. janu-
ar 2000 meddelte durand imidlertid at 75 cl glasset ikke ville blive en del af stan-
dardkollektionen, men der var fortsat mulighed for at producere glasset for carls-
berg. der skulle i givet fald produceres minimum 60.000 glas pr. produktion, og
formomkostningerne på ca. 330.000 kr. skulle afholdes af carlsberg.
efter at der havde været afholdt et møde med deltagelse af svenn dræbel, dennes
leverandør, rastal, repræsenteret af peter schulz, og rené schou nielsen sendte
svenn dræbel den 16. december 1999 sit fjerde tilbud til carlsberg. af tilbuddet
fremgik at stykprisen var fastsat til 8,20 kr. ved dekoration i kunstguld og 8,40 kr.
ved dekoration i guld. priserne var baseret på en produktion af 40.000 glas. form-
omkostningerne var indregnet i prisen.
af et brev af 7. januar 2000 fra carlsbergs underdirektør helge jacobsen til svenn
dræbel fremgår bl.a. følgende:
       ”…
       med hensyn til hvem der i fremtiden bliver leverandør af 75 cl ølglas til bryg-
       gerierne, kan jeg oplyse, at vor beslutning vil blive vurderet og taget på bag-
       grund af de modtagne tilbud fra dem og andre leverandører under skyldig hen-
       syntagen til alle normale kommercielle forhold.
       …”
i løbet af foråret 2000 modtog carlsberg fra ritzenhoff flere skitser til et 75 cl fad-
ølsglas i stil med ”cervoise”-serien. for at sikre sig mod indsigelser rettede carls-
berg henvendelse til durand og indhentede godkendelse til at anvende de af ritzen-
hoff tegnede glas. carlsberg bad desuden ritzenhoff om at sikre at der ikke ville op-
stå ophavsretlige problemer i relation til carlsbergs tidligere leverandør hvilket rit-
zenhoff bekræftede. carlsberg indgik herefter aftale med ritzenhoff om maskinpro-
duktion af 75 cl fadølsglas. carlsberg har ikke ønsket at oplyse stykprisen.
der var i den følgende periode korrespondance mellem svenn dræbel og carlsberg
om carlsbergs eventuelle krænkelse af svenn dræbels ophavsret.
                                           - 5 -
svenn dræbels maskinfremstillede 75 cl fadølsglas blev som nævnt ikke sat i pro-
duktion. det fremgår imidlertid af en skitse af glasset, hvor glasset betegnes som et
pokalglas, at dets skål er tulipanformet og er adskilt fra glassets fod af en kort kraftig
stilk. hvor skål og stilk mødes, er der et lille udspring. glasset har en højde på 23,1
cm og en diameter på det tykkeste sted på 9,3 cm. glassets stilk måler 5,7 cm og har
en diameter på 1,3 cm på det smalleste sted. fodens diameter er 8,3 cm.
det af ritzenhoff fremstillede 75 cl glas kaldet ”kopenhagen pokal” har ligeledes en
tulipanformet skål der er adskilt fra foden ved en kort kraftig stilk. også på dette glas
er der et lille udspring hvor skål og stilk mødes. glasset har en højde på 23,5 cm og
en diameter på 9,6 cm på det tykkeste sted. glassets stilk måler 4,9 cm og har en di-
ameter på 1,6 cm på det smalleste sted. fodens diameter er 7,8 cm.
parterne er enige om at begge glas tilstræbte at ligne durands ”cervoise”-glas mest
muligt uden at plagiere dette.
forklaringer
svenn dræbel har forklaret at han har været ansat hos tuborg i 34 år, hvor han
navnlig beskæftigede sig med marketing og udvikling af reklameartikler. i 1989 op-
rettede han sit eget firma der på freelance basis løste tilsvarende opgaver for for-
skellige virksomheder, herunder bl.a. den kgl. porcelænsfabrik. han har også igen-
nem årene udført 15-20 opgaver af denne art for carlsberg.
opgaven med levering af et fadølsglas med et rumindhold på 75 cl kom i stand efter
telefonisk henvendelse fra peter stillinger der var ansat hos carlsberg. denne bad
ham kontakte jan skjelmose som var carlsbergs salgsinspektør i kastrup lufthavn.
jan skjelmose ville gerne afprøve efterspørgslen på 75 cl fadøl i lufthavnen, men
carlsbergs indkøbsafdeling kunne ikke skaffe et fadølsglas der kunne bruges.
han skaffede forskellige glasprøver hjem som han viste til jan skjelmose og til peter
dahm, som er carlsbergs salgschef for danmark. de indhentede glasprøver kunne
ikke bruges af carlsberg, så han lavede selv en skitse til et glas efter at have drøftet
glassets udformning med peter dahm. denne ønskede at glasset skulle tilpasses
                                          - 6 -
”cervoise”-linien som carlsberg brugte i forvejen. han fik udleveret et glas fra ”cer-
voise”-serien, så han kunne se i hvad retning det gik. det var en bunden opgave i den
forstand at såvel form som rumindhold var bestemt på forhånd. han fik et rumænsk
glasværk til at fremstille prøver på glasset ud fra hans skitser, og på baggrund af dis-
se prøver valgte peter dahm et glas som dannede basis for det endelige produkt.
han leverede de første mundblæste glas i august 1998 og leverede yderligere 5.000
glas i november 1998. han havde et stort tab på de første glas. alene dekorationen
kostede 5,50 pr. glas. han accepterede imidlertid at levere glassene med tab fordi han
havde en aftale med carlsberg om at han med tiden skulle levere de maskinproduce-
rede glas. han havde mange gange drøftet maskinfremstilling af glassene med peter
dahm. en maskinproduktion forudsatte at der var en tilstrækkelig omsætning af glas-
set, men omsætningen var samtidig afhængig af at glasset kom ned i en pris på under
10 kr. på baggrund af de udtalelser der kom fra peter dahm, peter stillinger og jan
skjelmose, havde han forventning om at han skulle levere de maskinfremstillede
glas.
allerede i begyndelsen af 1999 vidste carlsberg at 75 cl glasset var en succes, og der
blev derfor indgået en yderligere aftale om levering af mundblæste glas. carlsberg
antydede samtidig at man ville undersøge markedet for at kontrollere hans pris.
i forbindelse med udviklingen af det maskinproducerede glas kontaktede han det
tyske firma rastal som han tidligere havde arbejdet sammen med. rastal fremstiller
ikke selv glas, men dekorerer glas. rastal sendte hans tegninger og glasprøver videre
til sin underleverandør ritzenhoff som korrigerede tegningerne og sendte dem retur
til rastal. han oplyste ikke over for carlsberg at hans leverandør var rastal da rené
schou nielsen havde et anstrengt forhold til rastal.
i løbet af efteråret overtog carlsbergs indkøbsafdeling de videre forhandlinger om
levering af et maskinfremstillet glas. rené schou nielsen fra indkøbsafdelingen tog
ikke afstand fra sine kollegaers tilkendegivelser om at sagsøgeren skulle stå for frem-
stilling og levering af et maskinproduceret glas.
han havde lange diskussioner med rastal om hvorvidt carlsbergs krav med hensyn
til produktionsmængde og pris kunne opfyldes. han havde også en samtale med pe-
                                           - 7 -
ter dahm om hvor mange 75 cl glas carlsberg årlig havde brug for. peter dahm for-
ventede at omsætningen ville ligge på knap 100.000 glas svarende til 25 % af om-
sætningen for de mindre fadølsglas.
på mødet i december 1999 med rené schou nielsen og rastal tilkendegav rastals
repræsentant at man var villig til at påtage sig formomkostningerne hvis man kunne
være sikker på en fortsat levering af glas til carlsberg. på vej ud fra mødet kom rené
schou nielsen med en temmelig umotiveret bemærkning ”næste gang slår jeg dig
ihjel”. han kunne kun tolke det sådan at han i hvert fald ikke skulle have ordren. han
sendte alligevel sit tilbud af 16. december 1999, fordi han følte sig forpligtet hertil i
forhold til rastal.
det maskinfremstillede glas som han har tegnet, er anderledes end det mundblæste
glas som han leverede til carlsberg. førstnævnte glas er imidlertid stort set identisk
med det glas som carlsberg har fået leveret fra ritzenhoff. det har ikke været muligt
for ham at få leveret glasset gennem rastal til en anden kunde, bryggerigruppen, da
carlsberg har indgået en aftale med ritzenhoff om eneret til glasset.
jan skjelmose har forklaret at han i 1998-99 var salgschef for carlsberg/tuborg i
lufthavnen. han fik den idé at man skulle prøve at sælge fadøl i 75 cl glas. da carls-
berg ikke selv kunne skaffe brugbare glas i denne størrelse, henvendte han sig til
svenn dræbel som han tidligere havde arbejdet sammen med. han havde foruden
rumindholdet kun det krav til glasset at det ikke måtte gå for let i stykker. ”cervoi-
se”-serien blev ikke brugt i lufthavnen på det tidspunkt.
glasset blev hurtigt en stor succes i lufthavnen hvilket udmøntede sig i en 40 %
fremgang i salget. på baggrund af erfaringerne fra lufthavnen blev glasset tilbudt til
andre restauratører i danmark. spørgsmålet om den videre produktion af glasset,
herunder et maskinfremstillet glas, overgik til peter dahm. vidnet havde ingen drøf-
telser med svenn dræbel om maskinfremstilling af glasset.
peter dahm har forklaret at han er ansat hos carlsberg som national salgschef og
har ansvaret for salg af øl til restauranter i danmark.
                                          - 8 -
han blev ret tidligt bekendt med jan skjelmoses planer om at sælge fadøl i 75 cl glas
i lufthavnen. som salgschef var det interessant for ham at se om introduktionen af det
store glas gav et mersalg af øl i lufthavnen der kunne overføres til det øvrige danske
marked.
på det tidspunkt brugte man ikke ”cervoise”-glasset i lufthaven, men i restaurations-
branchen i øvrigt var det dette glas som blev brugt. der var aldrig tvivl om at det glas
som svenn dræbel skulle levere, skulle minde om ”cervoise”-glasset, og han er også
ret sikker på at han tilkendegav dette over for svenn dræbel.
svenn dræbel og han drøftede fordele og ulemper ved mundblæste contra maskin-
fremstillede glas. ulempen ved de mundblæste glas var at de var noget dyrere. til
gengæld kunne de produceres i mindre mængder. da glasset viste sig at blive en suc-
ces, drøftede han en maskinfremstilling af glasset med svenn dræbel og tilkendegav
over for denne at prisen skulle under 10 kr. pr. glas. hvis svenn dræbel kunne til-
byde dette, ville han bestemt være en mulig leverandør, men han har aldrig lovet
svenn dræbel at han ville få ordren på maskinfremstillede glas hvis blot prisen var
rimelig. han husker ikke om han har sagt til svenn dræbel at carlsberg indhentede
alternative tilbud, men dræbel var udmærket klar over det.
en medarbejder i hans afdeling lavede en beregning af det forventede salg af 75 cl
ølglas og kom frem til et salg på 30-40.000 pr. år. det har senere vist sig at markedet
aftager nogenlunde dette antal glas. han kender ikke salgstallet for de mindre glas,
men vil tro at der sælges over 1 mio. glas pr. år.
efter at have modtaget svenn dræbels første tilbud, modtog carlsberg et tilbud fra
en leverandør som kunne levere et glas til 8,40 kr. pr. stk. på baggrund af forløbet
med dræbel, herunder de meget varierende tilbud, valgte carlsberg at give ordren til
en anden leverandør. han var ikke klar over at svenn dræbel gennem rastal entrere-
de med samme glasleverandør.
rené schou nielsen har forklaret at han er ansat i carlsbergs indkøbsafdeling og har
ansvaret for indkøb af reklameartikler. indkøbsafdelingen undersøger markedet for at
dække de øvrige afdelingers behov. der indhentes typisk flere tilbud på et produkt.
                                           - 9 -
han havde ingen indflydelse på valget af svenn dræbel som leverandør af de mund-
blæste 75 cl glas. det var en aftale som svenn dræbel indgik med salgsafdelingen og
den ansvarlige for lufthavnens ølsalg. da han kom ind i billedet, havde dræbel leve-
ret de første glas.
inden indgåelsen af den anden aftale om levering af mundblæste glas nævnte han
over for svenn dræbel salgsafdelingens krav om at stykprisen skulle under 10 kr.
det var svært at få et mundblæst glas ned i pris. derfor drøftede de muligheden for at
maskinfremstille glasset. det er baggrunden for den i aftalen medtagne passus om at
svenn dræbel sideløbende skulle arbejde på en maskinproduceret fremstilling af
glasset. der lå heri at hvis svenn dræbel kunne imødekomme carlsbergs krav til
mængde og pris, ville der bestemt være grundlag for at svenn dræbel kunne få or-
dren på de maskinproducerede glas. der lå imidlertid ikke heri et løfte om at svenn
dræbel ville få ordren. han kunne ikke love svenn dræbel dette når han ikke kendte
de øvrige muligheder i markedet.
det første tilbud han modtog fra svenn dræbel, levede ikke op til carlsbergs krav til
pris og mængde. vidnet rettede derfor henvendelse til alle de glasleverandører som
carlsberg havde kontakt til, og spurgte om de kunne levere et maskinproduceret 75
cl glas til det danske marked der i form nærmede sig durands ”cervoise”-glas. han
sendte ingen tegninger til leverandørerne som var godt bekendt med ”cervoise”-
serien. han modtog et tilbud fra ritzenhoff som både opfyldte carlsbergs krav med
hensyn til pris og mængde. han var ikke klar over at ritzenhoff havde dræbels teg-
ninger fra rastal. det er han først blevet bekendt med under denne sag.
i begyndelsen af december 1999 meddelte han svenn dræbel at carlsberg ikke kun-
ne bruge hans tilbud som ikke opfyldte carlsbergs krav, og at carlsberg havde en
anden leverandør. efter pres fra svenn dræbel blev der aftalt et møde med denne og
hans underleverandør. da vidnet spurgte svenn dræbel, hvem underleverandøren
var, var svaret at det skulle være en overraskelse. han blev da også noget overrasket
da det viste sig at underleverandøren var rastal som han havde et lidt specielt for-
hold til på grund af sine erfaringer fra tidligere forretninger. svenn dræbel kendte til
hans forhold til rastal, og det var derfor han reagerede som han gjorde da mødet var
forbi. han har senere undskyldt den upassende bemærkning.
                                          - 10 -
det var ikke på grund af samarbejdet med rastal at svenn dræbel ikke fik ordren på
de maskinfremstillede glas. flere faktorer gjorde sig gældende da indkøbsafdelingen
valgte at indgå aftale med ritzenhoff. dels var det en fordel at have den direkte kon-
takt til producenten frem for at have flere mellemled. dels talte forløbet omkring
svenn dræbels tilbudsgivning imod ham som leverandør. beslutningen om hvem der
skulle levere glassene, blev først truffet endeligt et stykke efter nytår 2000. som føl-
ge af durands tilkendegivelse i midten af december om at ville producere et 75 cl
glas i ”cervoise”-serien blev tilbuddene fra svenn dræbel og ritzenhoff uinteressan-
te og blev først aktuelle igen da durand sprang fra i midten af januar 2000. carlsberg
havde også modtaget tilbud fra andre glasproducenter, men de var ikke interessante.
inden ritzenhoffs glas blev sat i produktion, havde han kontakt til durand der accep-
terede ritzenhoffs skitser. en prøveproduktion af glasset viste at glassets dimensio-
ner var forkerte, og ritzenhoff udarbejdede derfor en ny skitse hvor glassets krop
blev gjort smallere og foden lidt bredere. durand accepterede også denne skitse, og
glasset blev herefter sat i produktion. han bad ritzenhoff undersøge om der kunne
være nogle ophavsretlige problemer i forhold til svenn dræbels mundblæste glas.
han undersøgte ikke selv om ritzenhoffs glas krænkede svenn dræbels rettigheder.
arkitekt john vedel-rieper har forklaret at det af ritzenhoff fremstillede 75 cl
glas med sin fløjteformede kumme og kraftige stilk og fod passer godt ind i durands
”cervoise”-serie. det af svenn dræbel fremstillede mundblæste glas adskiller sig
noget herfra ved stilkens udformning og ved at glasset er tyndere. skal man forsøge
at sammenligne ritzenhoffs glas med svenn dræbels skitse til det maskinfremstille-
de glas, kan det konstateres at falsen (udspringet) på ritzenhoffs glas sidder længere
nede end på det af svenn dræbel skitserede glas. falsen er ikke et resultat af en de-
signmæssig udvikling, men er teknisk betinget idet den er dér hvor kumme og fod
samles. kummens dimensioner ligner hinanden på de to glas, men ikke foden. han
mangler oplysninger om glastykkelse for at kunne sige om det færdige produkt ligner
ritzenhoffs glas. ingen af glassene har efter hans opfattelse værkshøjde.
parternes anbringender
                                         - 11 -
svenn dræbel har gjort gældende at der mellem ham og carlsberg var indgået en
aftale om at han skulle levere maskinfremstillede 75 cl fadølsglas til carlsberg hvis
han kunne opfylde carlsbergs krav til pris og produktionsmængde. det var en klar
forudsætning fra hans side da han indgik aftale med carlsberg om levering af mund-
blæste glas at han tillige skulle have ordren på maskinfremstillede glas hvis en sådan
produktion kom på tale. på baggrund af de tilkendegivelser som kom fra carlsbergs
repræsentanter under forhandlingerne om det mundblæste glas, havde han en beretti-
get forventning om at ordren på maskinproducerede glas skulle tilfalde ham. han
blev på intet tidspunkt underrettet om at han afgav tilbud i konkurrence med andre.
hans tilbud af 16. december 1999 opfyldte carlsbergs krav til pris og mængde, og
han havde derfor krav på at få ordren på det maskinfremstillede glas. carlsberg har
misligholdt den indgåede aftale ved at kontrahere med en anden leverandør og skal
derfor betale erstatning til ham.
svenn dræbel har endvidere anført at det af ham tegnede glas er ophavsretligt be-
skyttet efter ophavsretslovens § 1. formgivningen af glasset er resultatet af en selv-
stændig skabende indsats, og kravet om værkshøjde er således opfyldt. der er tale
om en selvstændig bearbejdning af durands ”cervoise”-glas der indeholder ændrin-
ger i såvel glassets skål som fod.
carlsberg har krænket hans ophavsret til det af ham tegnede glas ved at lade ritzen-
hoff fremstille et glas der med hensyn til glassets skål er en direkte efterligning af
hans glas.
det af ham tegnede glas har desuden tilstrækkeligt særpræg til at nyde beskyttelse
efter markedsføringslovens § 1. selvom målene på ritzenhoffs glas ikke er helt de
samme som på hans glas, fremtræder de to glas som identiske. de har samme rum-
indhold og udgør samme tilnærmelse til ”cervoise”-glasset.
der er handlet illoyalt fra carlsbergs side ved at indgå aftale med ritzenhoff velvi-
dende at denne var hans leverandør gennem rastal. desuden var ritzenhoff i besid-
delse af hans tegninger da man udarbejdede en skitse til carlsberg.
                                           - 12 -
carlsberg har således handlet i strid med god markedsføringsskik ved at lade ritzen-
hoff fremstille et glas der er forveksleligt med det af ham tegnede.
han er endvidere berettiget til erstatning som følge af carlsbergs krænkelse af hans
immaterielle rettigheder. erstatningskravets størrelse er fastsat på grundlag af en
provision på 7,5 % af en basis ordre på 100.000 stk. a 8,50 kr. eller 63.750 kr. samt
af en provision af 50.000 glas pr. år i 20 år nedrundet til 400.000 kr. endvidere kræ-
ves erstatning for startomkostninger til rejser og forhandlinger med 40.000 kr. provi-
sionen må anses for realistisk når henses til det betydelige, selvstændige arbejde han
har lagt i udviklingen af glasset. det må forventes at et glas som det sagen drejer sig
om, har en betydelig levetid på markedet.
carlsberg har gjort gældende at der ikke er indgået en aftale mellem parterne om at
svenn dræbel skulle levere maskinproducerede fadølsglas til selskabet. der er ind-
gået to aftaler om svenn dræbels levering af mundblæste glas til carlsberg som beg-
ge er opfyldt. svenn dræbel har ikke godtgjort at der herudover er indgået aftale
mellem parterne.
det bestrides at svenn dræbel har haft en sådan berettiget forventning om at modta-
ge en ordre på maskinfremstilling af glas som medfører at carlsberg har pligt til at
kontrahere med ham. carlsbergs repræsentanter har hverken direkte eller indirekte
givet svenn dræbel et løfte om at de ville give ham ordren på de maskinfremstillede
glas. bemærkningen i den anden aftale om mundblæste glas om at svenn dræbel
arbejder videre med en maskinproduceret fremstilling af glasset kan ikke tages som
udtryk for et løfte, men alene som en hensigtserklæring om at svenn dræbel vil kun-
ne komme i betragtning ved levering af maskinfremstillede glas.
det er en almindelig forretningsmæssig procedure at carlsberg indhenter tilbud fra
flere potentielle leverandører inden man vælger en leverandør. carlsberg var frit stil-
let til at vælge sin leverandør. svenn dræbel må have været klar over at det var en
almindelig kommerciel risiko at det ikke blev hans glas som blev den endeligt produ-
cerede model.
svenn dræbels glas nyder ikke beskyttelse efter ophavsretslovens § 1. glasset savner
originalitet og er ikke resultatet af en selvstændigt skabende indsats. svenn dræbel
                                          - 13 -
havde fået til opgave at fremstille et glas der skulle ligne durands ”cervoise”-glas.
der er intet selvstændigt i at lave en forstørrelse af et allerede eksisterende glas.
den ophavsretlige beskyttelse af brugskunst er i øvrigt meget snæver og begrænser
sig til meget nærgående efterligninger. det glas som carlsberg fik produceret hos
ritzenhoff, adskiller sig både med hensyn til fod, stilk, kumme og fals fra det af
svenn dræbel tegnede glas.
carlsberg var ikke interesseret i at efterligne svenn dræbels glas. man ønskede der-
imod en nærgående, men lovlig efterligning af durands ”cervoise”-glas.
carlsberg bestrider at have handlet i strid med god markedsføringsskik. beskyttelsen
efter markedsføringslovens § 1 forudsætter at produktet har et vist særpræg hvilket
som tidligere anført ikke er tilfældet.
markedsføringslovens § 1 yder desuden kun en meget snæver beskyttelse og begræn-
ser sig til næsten kun at ramme slavisk kopiering af et produkt. ritzenhoffs glas var
ikke og tilsigtede ikke at være en kopi af svenn dræbels glas.
det af svenn dræbel rejste erstatningskrav er ikke tilstrækkeligt dokumenteret. der
er ikke indgået en aftale om en provision på 7,5 %, og en provision af denne størrelse
er i overkanten af hvad der er sædvanligt. svenn dræbel har ikke haft udviklingsom-
kostninger; der er som nævnt blot tale om en forstørrelse af et eksisterende glas.
rettens begrundelse og resultat
det af svenn dræbel tegnede fadølsglas nyder ikke beskyttelse efter ophavsretslo-
ven. det er ikke blevet til som resultatet af en selvstændig skabende indsats, men
skulle ligne ”cervoise”-glasset, så det kunne indgå som supplement til denne serie.
det var et ønske fra carlsbergs side at ritzenhoffs glas ligesom det af svenn dræbel
tegnede glas i udseendet skulle ligge så tæt op ad ”cervoise”-glasset som muligt. det
er ikke godtgjort at svenn dræbels tegninger blev brugt som grundlag for at udvikle
det af ritzenhoff fremstillede fadølsglas, eller at carlsberg var vidende om at ritzen-
                                           - 14 -
hoff var i besiddelse af svenn dræbels tegninger. carlsberg har således ikke handlet
i strid med god markedsføringsskik.
svenn dræbel har herefter alene krav på erstatning, såfremt carlsberg har mislig-
holdt en aftale om at svenn dræbel havde krav på at få ordren på levering af de ma-
skinfremstillede glas hvis han kunne opfylde carlsbergs krav med hensyn til pris og
mængde. retten finder ikke at svenn dræbel har godtgjort at der bestod en sådan
aftale mellem parterne.
i forbindelse med forhandlingerne om levering af det mundblæste fadølsglas var der
drøftelser mellem svenn dræbel og carlsbergs medarbejdere, peter dahm og rené
schou nielsen om muligheden for maskinfremstilling af et 75 cl glas for at bringe
prisen på glasset ned under de 10 kr. som var den højeste pris carlsberg ville betale.
drøftelserne mundede imidlertid ikke ud i en skriftlig aftale mellem parterne.
efter det af peter dahm og rené schou nielsen forklarede må det lægges til grund at
de ikke gav svenn dræbel et løfte om at han ville få ordren på levering af maskin-
fremstillede glas hvis han opfyldte carlsbergs krav til pris og mængde, men at de
alene tilkendegav at han i givet fald ville være en mulig leverandør.
det står efter bevisførelsen ikke klart om carlsberg på et tidligt tidspunkt orienterede
svenn dræbel om at man ville indhente tilbud fra andre leverandører. en sådan ori-
entering havde været rimelig, men en manglende orientering kan ikke føre til at
carlsberg ikke skulle være frit stillet med hensyn til valg af leverandør.
som følge af det anførte tages carlsbergs frifindelsespåstand til følge.
begge parter har håndteret sagen på en mindre hensigtsmæssig måde og har begge et
ansvar for at tvisten opstod. navnlig kunne carlsberg på et tidligere tidspunkt have
klarlagt over for svenn dræbel hvorledes selskabet opfattede retsstillingen. dette må
i det foreliggende tilfælde føre til at ingen af parterne skal betale sagsomkostninger
til den anden part.
                                      - 15 -
                               thi kendes for ret:
carlsberg danmark a/s frifindes.
hver part bærer sine omkostninger.
                                   jens feilberg
uffe thustrup                                            rolf malling petersen
                                      (sign.)
                                   ___ ___ ___
                        udskriftens rigtighed bekræftes
                        p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
‐ evh
                                     udskrift
                                          af
                      sø- & handelsrettens dombog
                                    ____________
den 29. februar 2008 kl. 10.00 blev af retten i sagen
v‐11‐06
meridiana s.p.a.
(advokat mads marstrand‐jørgensen)
mod
ankenævnet for patenter og varemærker
(advokat tomas ilsøe andersen)
procestilvarslet: société des hôtel méridien s.a.
(patent agents chas. hude a/s )
afsagt sålydende
                                        d o m:
sagen drejer sig om, hvorvidt det i danmark registrerede figurmærke le meridi‐
en er til hinder for, at meridiana s.p.a. som indehaver af den internationale
registrering under madrid‐protokollen nr. 566456 meridiana <w> kan registreres
i danmark, herunder spørgsmålet om mærkernes forvekslelighed, prioritetsstilling,
                                            - 2 -
og om betydningen af en mellem rettighedshaverne indgået fransk aftale om
mærkernes sameksistens.
meridiana s.p.a. (herefter meridiana) har nedlagt påstand om, at ankenævnet for
patenter og varemærker tilpligtes at anerkende, at den danske del af varemærket
mp566465 kan registreres endeligt.
ankenævnet for patenter og varemærker (herefter ankenævnet) har nedlagt
påstand om frifindelse.
société des hôtel méridien s.a. er procestilvarslet i sagen.
sagsfremstilling
meridiana var indehaver af det i danmark under vr 01.884.1992 registrerede
varemærke meridiana for klasse 39: transport af rejsende; lufttransport, drift af
lufthavne; udlejning af befordringsmidler til transport samt kontrol af
befordringsmidler og varer for transporten; oplysningsvirksomhed ydet af rejse‐ og
turistkontorer på rejser eller ved transport af varer; oplysning af priser, tidsplaner
samt, om hvilke varer der kan transporteres. varemærket var registreret med
prioritet fra en 22. januar 1991 og udløb den 27. marts 2002.
      i maj 2001 indgav meridiana ansøgning om registrering af eu–varemærket
meridiana (trademark nr. 002210201) for blandt andet vareklasse 39. varemærket
blev tillagt prioritet fra 22. januar 1991, men ansøgningen blev trukket tilbage efter
indsigelse fra société des hôtels méridien, der er indehaver af figurmærket le
meridien, hvori le er skrevet med håndskriftslignende typer.
      den 27. juni 2002 underrettede world intellectual property organization
(wipo) patent– og varemærkestyrelsen om, at meridiana som indehaver af den
internationale registrering under madrid protokollen nr. 566456 meridiana <w>
havde designeret danmark den 25. marts 2002. for klasse 39:transport services for
travellers, air transport, airport management services, aircrafts rental services,
information services on travel or the transport of goods or persons, information on
                                          - 3 -
fare and rates, timetable, goods for transport, pre‐transport control services for
aircrafts and goods, reservation services for seats for travel.
      varemærket blev registreret og offentliggjort i dansk varemærketidende den
16. oktober 2002.
      chas. hude a/s på vegne af société des hôtels méridien fremsatte den 16.
december 2002 indsigelse mod designeringens gyldighed efter varemærkelovens §
23 under henvisning til, at det yngre mærke meridiana var forveksleligt med
indsigerens internationale under madrid protokollen registrerede figurmærke le
meridien, mp741561, der har prioritet fra den 26. juli 2000, samt til at ydelserne
var identiske eller ligeartede.
      le meridien er registreret for bl.a. klasse 39: transport of people or freight;
packaging and storage of goods; organization of trips and excursions; freight
forwarding; arranging of cruises; escorting of travelers; sightseeing; tourism and
travel agencies (except for reservation of hotels, boarding houses); travel and
transport information; reservation of places for tourism, travel and transport
purposes; chauffeur services; car shuttle service; bus transport; courier services
(messages and merchandise); car rental.
      ved patent– og varemærkestyrelsens afgørelse af den 13. juli 2004 blev
indsigelsen delvist taget til følge, hvorefter designeringen alene blev opretholdt for
følgende ydelser i klasse 39: ”aircrafts rental services” og ”pre‐transport control
services for aircrafts and goods”. patent – og varemærkestyrelsen fandt, at
mærkerne var forvekslelige, idet der var synsmæssig, lydlig og begrebsmæssig
lighed mellem mærkerne, og idet der forelå direkte kollision mellem en række
tjenesteydelser.
      ankenævnet for patenter og varemærker stadfæstede den 22. november 2005
afgørelsen i henhold til de af patent‐ og varemærkestyrelsen anførte grunde.
      meridiana har i november 2006 ansøgt patent‐ og varemærkestyrelsen om
registrering af varemærket meridiana på grundlag af eu‐
varemærkeansøgningen. registreringssagen er fortsat under behandling.
      meridiana og société des hôtels méridien indgik den 3. september 1992 i paris
aftale om vilkårene for mærkernes sameksistens. af aftalens art. 5, 6, 13 og 14 (i
engelsk oversættelse) fremgår:
                                            - 4 -
     ” article 5
     meridiana can use and register the social name and service mark meridiana to
     designate services of air transport of passengers and luggage and accessorily of
     transportation of goods.
     …
     article 6
     under the conditions set in article 5 meridien authorizes the use and registration of
     the company name and trademark meridiana throughout all the european
     countries and the non european ones facing the mediterranean coasts.
     meridiana declares to have instructed its attorneys to withdraw any filing or
     registration of the mark meridiana for services different from those cited in article 5
     in any country.
     meridiana expressly undertakes never to file any trademark composed of the word
     meridiana or similar ones in countries different from those hereby agreed.
     meridiana reciprocally undertakes not to use the word meridien or le meri‐
     dien both as social name and mark for air transportation service in any country of
     the world.
     …
     article 13
     the present agreement will be endless binding for the parties.
     …
     article 14
     the present agreement is ruled by the french law. every conflict arising from the
     interpretation and execution will be referred to tribunal of first instance of paris.
     …….”
retten i paris traf den 24. april 2007 afgørelse om fortolkning af aftalen. af
afgørelsen fremgår bl.a. (i engelsk oversættelse):
             on the infringement of article 5 and 6, paragraphs 1, 2 and 10 of the agreement
      considering that under article 5 of the agreement, meriadana s.p.a. is authorized
      to use and to register the company name and the service trademark to designate
                                              - 5 -
      ”services of the air transport of passengers and luggage and accessorily of
      transportation of goods”;
      considering that the text in question, absolutely clear, is not suitable for any
      ambiguity;
      moreover, considering that, in article 6, meriadiana s.p.a. undertakes to
      withdraw all trademark applications or registrations for services different from those
      cited in article 5;
      considering that, filing the community trademark application ”meriadiana” n.
      22101201 to designate products of class 12 and services of class 37 and 39, either for
      airplanes or for vehicles for transportation services, building, repair, installation
      services for aircrafts and air stations, air transportation services for passengers and
      goods, operating of airports, rental of air transportation services, information relating
      to the applicants’ travel and transport of goods and passengers, information
      concerning tariffs, timetables and types of transport, services relaing to checking
      aircrafts and goods before transport, reservation of travel seats, however
      meridiana s.p.a. has not breached the agreement, since products and services are
      only related to air transportation services for passengers, luggage and goods.
      on these grounds
      …
      declares that the company meridiana s.p.a. has breached the obligations
      undertaken under the settlement agreement dated 3 september 1992, as regards to
      articles 5, 8, and 9;
      consequently
      proibit the company meridiana ….
      ‐    to associate the trademark ”meridiana” to word ”charter” or to any other
           expression designating an activity of mass air transport of passengers at low price:
      …”
procedure
meridiana har anført, at mærkerne ikke er forvekslelige. de af patent‐ og
varemærkestyrelsen og ankenævnet anførte grunde for mærkernes forvekslelighed
er udelukkende begrundet i teoretiske overvejelser, hvorimod det afgørende i
henhold til varemærkelovens § 4, stk. 2 og § 15 er, om der foreligger en konkret
                                            - 6 -
risiko for forveksling. den synsmæssige, lydmæssige og begrebsmæssig lighed er
ikke afgørende, medmindre dette medfører, at en velorienteret dansk borger vil
forveksle mærkerne. i dette tilfælde betyder forskellen på udtalen af ordmærket
meridiana, der på dansk/italiensk udtales omtrent, som det staves, og
figurmærket le meridien, der udtales på fransk, at mærkerne sprogligt og
lydmæssigt ligger alt for langt fra hinanden til, at betingelserne for forveksling er
opfyldte jf. sø– og handelsrettens afgørelse i v‐26‐88, hvor mærkerne balance/ new
balance ikke fandtes forvekslelige.
       hertil kommer, at mærkerne har sameksisteret siden 1992. patent‐ og
varemærkestyrelsen respekterer normalt samtykkeerklæringer ved registrering
/designering. styrelsen burde således have taget hensyn til den klare
samtykkeerklæring ved registrering og designering af blandt andet danmark, som
følger af art. 5 og 6 i aftalen mellem meridiana og société des hôtel méridien, som
også er lagt til grund i afgørelsen fra paris. i henhold til disse bestemmelser er
société des hôtel méridien ikke berettiget til at komme med indsigelse mod
designeringen af meridiana.
       der skal herudover tages hensyn til prioritets‐ og anciennitetsspørgsmålet.
meridianas danske mærke var registreret indtil 2002. når det ikke blev fornyet,
skyldtes det udelukkende, at der forinden var indgivet en eu‐ansøgning, som blev
tillagt prioritet fra 1991, og at det internationale mærke blev designeret af meridiana
den 25. marts 2002 med samme prioritet. meridianas rettighed er således ældst, og
det er en fejl, når ankenævnet ikke har vurderet, hvilket af mærkerne der er først i
tid.
       varemærket meridiana burde derfor være registreret endeligt for samtlige
varegrupper.
       såfremt retten måtte finde, at varemærkerne er forvekslelige, vil meridiana
ikke anfægte den udvælgelse af tjenesteydelser, som patent‐ og varemærkestyrelsen
har foretaget.
ankenævnet har gjort gældende, at det centrale spørgsmål er, om ankenævnet har
truffet en lovlig og gyldig aftale efter varemærkelovens § 15, stk. 1 nr. 2., om at
mærkerne meridiana og le meridien er forvekslelige. det retlige grundlag for
forvekslelighedsvurderingen er ifølge bestemmelsen, om der foreligger mærke‐
                                          - 7 -
lighed og varelighed. med hensyn til mærke‐ligheden skal der foretages en
helhedsvurdering, der blandt andet tager udgangspunkt i det udviskede
erindringsbillede. der lægges herved afgørende vægt på synsbilledet, lydbilledet
med dansk udtalelse og den eventuelle forståelsesmæssige/begrebsmæssige lighed.
med hensyn til vareligheden tager sammenligningen af varer og tjenesteydelser
udgangspunkt i de vareklasser, mærkerne er registrerede for, men er ikke
begrænset hertil, idet alle relevante varer og tjenesteydelser skal tages i betragtning.
ved stor mærke‐lighed er kravene til varelighed mindre.
      ankenævnet har begrundet afgørelsen med, at der er både synsmæssig,
lydmæssig og begrebsmæssig lighed mellem mærkerne, hvorfor mærkerne er
forvekslelige. det franske le meridien består af to led, le, den bestemte artikel og
ordet meridien, der har syv ud af ni bogstaver fælles, hvoraf 6 i rækkefølge med
meridianas mærke meridiana. lydmæssigt har ordene samme rytme og næsten
samme udtale og vil på dansk kunne forstås som en henholdsvis fransk og italiensk
udgave af det samme ord/begreb, meridian, som betegner linjerne fra pol til pol på
jordens overflade. der er tillige varelighed mellem mærkerne, idet der er
sammenfald af ydelser i de registrerede klasser, for hvilke designeringen er
ophævet. betingelserne for risiko for forveksling er ud fra en helhedsbedømmelse
herefter opfyldt.
      det er ikke ankenævnets opgave at fortolke indholdet af en privat aftale
mellem meridiana og sociéte des hôtels méridien , og aftalen kan således ikke
tillægges betydning som en klar samtykkeerklæring i den aktuelle tvist mellem
meridiana og ankenævnet. meridianas anbringende om en bedre prioritetsstilling
støttes på en ældre, udløbet, dansk registrering og en eu‐registrering, der er trukket
tilbage. dette forhold er uden betydning for denne sag, der alene vedrører
spørgsmålet om designering af danmark af det internationale mærke meridiana. på
denne baggrund gøres det gældende, at ankenævnets afgørelse bør stadfæstes.
rettens bemærkninger
varemærket le meridien består af to ord, hvoraf det første le er et svagt
mærkeelement. i den anden del af varemærket, meridien, er de første seks
bogstaver de samme og i samme rækkefølge som i varemærket meridiana.
ordene meridien og meridiana kan opfattes som havende samme betydning, og der
                                         - 8 -
er samme tryk på stavelserne. de to varemærket har således en synsmæssig,
lydmæssig og begrebsmæssig lighed og må derfor anses for forvekslelige.
      meridiana har ikke anfægtet den af ankenævnet foretagne udvælgelse af
tjenesteydelser.
      den mellem meridiana og société des hôtels méridien indgåede aftale findes
ikke at have en sådan klarhed, at den kan anses som et samtykke til registrering af
meridiana i danmark. den af retten i paris trufne afgørelse findes ikke at kunne
fortolkes således, at den giver grundlag for registrering af meridiana.
      meridiana har indtil 2002 haft sit varemærke registreret i danmark. den i 2001
indgivne begæring om registrering af varemærket som et eu‐varemærke blev efter
indsigelse fra société des hôtels méridien tilbagekaldt og konverteret til en national
ansøgning, der ikke er færdigbehandlet. på dette grundlag findes der ikke under
denne sag at kunne tillægges varemærket meridiana prioritet fra 2001, således at
det må anses som et ældre varemærke og dermed først i tid i forhold til varemærket
le meridien. ankenævnets frifindelsespåstand tages derfor til følge.
                                     thi kendes for ret
ankenævnet for patent‐ og varemærker frifindes.
meridiana s.p.a. skal inden 14 dage i sagsomkostninger betale 20.000 kr. til
ankenævnet for patenter og varemærker. sagsomkostningsbeløbet forrentes efter
rentelovens § 8 a.
bjarne egedal                      mette christensen                  per sjøqvist
                                         (sign.)
                                     ___ ___ ___
                            udskriftens rigtighed bekræftes
              - 9 -
p.j.v. sø- og handelsretten, den