text:
h002201g - kj
                                      udskrift
                                           af
                      sø- & handelsrettens dombog
                                     ____________
                                afsagt den 3. juni 2003
sag: h-22-00
                                 høkeren - hørsholm aps
                                 (advokat georg petersen)
                                 mod
                                 tove bagger-nielsen og
                                 sven bagger-nielsen
                                 (advokat vagn blindkilde)
                                         dom
sagen angår navnlig spørgsmål om mangler i forbindelse med tove og sven bagger-
nielsens salg af forretningen høkeren til lau westergaards selskab, høkeren-
hørsholm aps (i det følgende: lau westergaard).
købekontrakten
tove og sven bagger-nielsen, som siden 1990 havde drevet høkeren på
rungstedvej i hørsholm, solgte ved købekontrakt af 23. august 1999 forretningen til
lau westergaard til overtagelse den 25. september 1999. købesummen var 1,7 mio.
kr., heraf for inventar 700.000 kr., for goodwill 400.000 kr. og for varelager 600.000
kr.
       tove og sven bagger-nielsen indestod ifølge købekontrakten for, at
omsætningen ifølge regnskaberne for 1997 og 1998, som lau westergaard samtidig
fik udleveret, havde været 6.600.000 kr., henholdsvis 6.992.323 kr. det fremgik af en
                                              - 2 -
note til regnskabet for 1998, at vareforbruget i 1998 var reduceret med 107.388 kr. på
grund af et nettosalg.
      købekontraktens § 9, stk. 3, som ikke var udfyldt, havde følgende ordlyd:
      ”såfremt forretningen er en detailforretning oplyser sælgeren, at kr.              af
      nævnte
      omsætning hidrører fra sædvanligt disksalg, hvorpå der er beregnet normal avance.”
      det fremgik af købekontrakten, at lau westergaard og hans hustru var
berettiget til at deltage i forretningens almindelige drift i 14 dage inden overtagelsen.
tove og sven bagger-nielsen forpligtede sig endvidere til at bistå lau westergaard i
fornødent omfang med varekøb m.v. indtil den 1. december 1999.
      tove og sven bagger-nielsen blev i købekontraktens § 19 pålagt en
konkurrenceklausul med følgende indhold:
             ”1. sælgeren forpligter sig til over for køberen og dennes eventuelle
             efterfølgere inden for et tidsrum af 5 år fra overtagelsesdagen, hverken
             direkte eller indirekte at være økonomisk interesseret i at drive eller
             deltage i ledelsen af nogen med den herved overdragne forretning
             konkurrerende forretning i en afstand af meter 5000 i luftlinie fra ejen-
             dommen, hvori forretningen er beliggende.
             …
             3. i overtrædelsestilfælde skal skadevolderen betale en konventionalbod
             til den forurettede stor kr.: 100.000,00…”
det var ifølge købsaftalen en betingelse, at lau westergaard kunne overtage tove og
sven bagger-nielsens forhandling af vin fra h.j. hansen vin og delikatesser a/s og
af chokolade fra peter beier chokolade.
      ved en samarbejdsaftale fra efteråret 1996 havde peter beier chokolade
forpligtet sig til at forarbejde råchokolade af mærket michel cluizel, som tove og
sven bagger-nielsen skulle importere fra frankrig, til forskellige chokoladepro-
dukter, som skulle sælges hos høkeren. parterne skulle samarbejde om
videreudvikling af chokoladeprodukterne. aftalen, som var uopsigelig og
tidsbegrænset til den 31. august 1999, blev ved en allonge underskrevet af parterne i
efteråret 1998 forlænget til den 31. august 2000, og det blev samtidig bestemt, at
”såfremt parterne ønsker kontraktens uopsigelighedsperiode forlænget yderligere
                                        - 3 -
efter den 31-08-2000, skal en forhandling herom påbegyndes pr. den 1. september
1999 og afsluttes inden udgangen af år 1999.”
tove og sven bagger-nielsens ordrer på chokolade mv.
den 31. august 1999 – ca. en uge efter indgåelsen af købekontrakten den 23. august
1999 og 3-4 uger før lau westergaards overtagelse af høkeren den 25. september
1999 - afgav tove bagger-nielsen ordre til cluizel på diverse chokoladevarer, som
den 24. september 1999 blev leveret til taastrup ny vinhandel, hvor sven bagger-
nielsen den 1. oktober 1999 fordelte varerne til forskellige vinhandlere, som havde
bestilt dem. tove og sven bagger-nielsen udstedte i den forbindelse fakturaer nr.
16785-16791 og nr. 16793-16795, herunder til høkeren hørsholm aps fakturaerne
nr. 16794-16795.
       den 4. november 1999 afgav tove bagger-nielsen en ordre til medicis på
mandler og en ordre til cluizel på chokolade-strandsten. varerne var bestilt af
forskellige vinhandlere hos tove og sven bagger-nielsen. tove og sven bagger-
nielsen sørgede for, at varerne blev fordelt til køberne, og den 30. november 1999
udstedte tove og sven bagger-nielsen fakturaer nr. 18555, nr. 18557-18559, nr.
18561 og nr. 18666.
       i november 1999 afgav tove og sven bagger-nielsen endvidere en ordre til et
italiensk firma på nogle guldposer, som h.j. hansen havde bedt dem om at hjemtage,
og de udstedte den 15. december 1999 faktura nr. 18561 til h.j. hansen.
lau westergaards salg af høkeren til en ejendomsmæglervirksomhed
ved købekontrakt af 1. november 2000 solgte lau westergaard for 500.000 kr.
høkeren til høegh gruppen i/s v/rolf v. høegh og henrik v. høegh med
overtagelse den 30. december 2000. salget omfattede alt inventar samt forretningens
telefonnummer og retten til at benyttet navnet høkeren. køberen driver fra lokalerne
virksomhed som ejendomsmægler.
       den 17. december 1999 ophævede lau westergaards advokat aftalen om køb
af høkeren under anbringende af, at lau westergaard havde fået forkerte
oplysninger om forretningens omsætning. i den efterfølgende korrespondance
mellem parternes advokater gjorde lau westergaards advokat tillige andre forhold
                                         - 4 -
gældende til støtte for ophævelsen, medens tove og sven bagger-nielsens advokat
afviste at lade handlen gå tilbage.
      høkerens regnskab for perioden 31. august 1999-31. december 2000 viser et
negativt driftsresultat før ekstraordinære poster og skat på 575.231 kr. og et tab på
goodwill og inventar på 600.000 kr., i alt 1.175.231 kr.
forklaringer
lau westergaard har forklaret, at han er elektromekaniker og handelsuddannet. han
har beskæftiget sig med detailhandel inden for forskellige brancher og herunder
drevet den daværende forretning svorin cykler i lyngby. han havde ikke tidligere
beskæftiget sig med vin og delikatesser og har ikke særlig viden herom. han købte
forretningen som hobby-beskæftigelse og havde ikke behov for noget stort overskud.
      i begyndelsen af august 1999 blev han via en annonce fra ejendomsmægler
else lander opmærksom på, at høkeren var til salg. han kontaktede else lander og
besigtigede forretningen tre gange inden købet.
      købskontrakten blev underskrevet på et møde hos else lander den 23. august
1999 med deltagelse af sven bagger-nielsen og hans daværende advokat,
ejendomsmægler else lander, ham selv, hans nu afdøde ægtefælle og deres advokat.
mødet varede ca. 1½ time, og kontrakten blev forhandlet på plads. sven bagger-
nielsen besvarede spørgsmål om bl.a. omsætningen inden for de forskellige
varegrupper, kontrakterne med h.j. hansen og peter beier chokolade og om
samarbejdet i en erfagruppe.
      sven bagger-nielsen tilbød at bistå fra overtagelsesdagen og indtil den 1.
december 1999 med indkøb og fastsættelse af priser m.v. han gik derfor ud fra, at
sven bagger-nielsen ville hjælpe ham med at importere varer til høkeren. de
drøftede ikke spørgsmålet om import til andre vinhandlere.
      den 26. august 1999 var han til møde i taastrup ny vinhandel med dennes
ejer, verner jacobsen, ejeren af holger frederiksens eftf., peter jørn laursen, og
svend bagger-nielsen, som introducerede ham. de tre vinhandlere samarbejdede i
en erfagruppe, hvor de udvekslede erfaringer og hver især importerede varer til deres
egne og hinandens forretninger. sven bagger-nielsen importerede således bl.a.
cluizel-chokolade, snacks og biscuits af mærket maxim samt mandler fra medicis.
verner jacobsen importerede diverse fiskekonserves, og peter jørn laursen
importerede foie gras m.v. vinhandlerne havde aftalt, at de maksimalt måtte beregne
                                          - 5 -
en avance på 10 % ved salg til hinanden. der blev ikke afgivet nogen ordrer på dette
møde, og det blev ikke drøftet, om høkeren også skulle sælge til andre vinhandlere
uden for erfagruppen. han kan ikke huske, om der var andre forretninger med i
erfagruppen, men de tre ”kærneforretninger” var taastrup ny vinhandel, holger
frederiksens eftf. og høkeren. han besøgte efterfølgende taastrup ny vinhandel og
holger frederiksens eftf. for at se, hvordan disse butikker blev drevet.
      den 29. august 1999 var han sammen med sven bagger-nielsen til årsmøde i
vinspecialist-kæden i odense. han blev introduceret for h.j. hansens direktør og
salgschef. så vidt han husker, fik han at vide, at det ikke var nødvendigt med en
formel godkendelse, for at han kunne blive optaget i kæden, og han blev aldrig
formelt godkendt.
      den 31. august 1999 besøgte han sammen med sven bagger-nielsen peter
beier chokolade, hvor han bl.a. så, hvordan man forarbejdede den råchokolade, som
sven bagger-nielsen havde importeret fra cluizel.
      den 4.-6. september 1999 var hans nu afdøde ægtefælle sammen med tove
bagger-nielsen på messe i paris for at se på delikatesser. de mødtes med en
repræsentant for maxim, som tove bagger-nielsen bestilte varer hos.
      senere i september 1999 var hans hustru på messe i roskilde sammen med
tove bagger-nielsen for at se på delikatesser, og han var selv i metro sammen med
tove bagger-nielsens søn for at købe frosne pandekager, som blev ompakket og
solgt hos høkeren.
      fra den 13. september 1999 og indtil hans overtagelse af høkeren var han og
hans ægtefælle i høkeren for at se, hvordan man ekspederede, og hvordan den
daglige forretningsgang var. de talte da med tove og sven bagger-nielsen om
vareindkøb til det forestående julesalg.
      med udgangen af september 1999 fik han via h.j. hansen ansat en vinkyper,
brian green, som vejledte kunderne om vin.
      de varer, som er anført i faktura nr. 16794, modtog han efter sin overtagelse af
høkeren. de var bestilt af sven bagger-nielsen, som havde fortalt ham, at han havde
sørget for indkøb af chokolade til julesalget. de blev bestilt så tidligt, at der var tid til
at importere varer endnu en gang inden jul. han havde på daværende tidspunkt
meget travlt med at sætte sig ind i forretningens daglige drift.
      han mener ikke at have talt med sven bagger-nielsen om, at denne efter salget
af høkeren skulle importere chokoladevarer eller mandler for ham, fordi han ikke
selv var registreret som sukkerimportør hos toldmyndighederne.
                                          - 6 -
       efter overtagelsen konstaterede han, at der i forretningen fandtes varer, hvis
holdbarhedsdato var overskredet, og han krævede, at sven bagger-nielsen tog disse
varer retur sammen med øvrige varer, som var mere end ét år gamle. det accepterede
sven bagger-nielsen modvilligt.
       hans forhold til sven bagger-nielsen blev efter deres uoverensstemmelser om
returvarer dårligt, og de var ikke længere på talefod.
       først da han ved en fejl modtog en faktura fra e.h.j. transport vedrørende
transport af 618 kg chokolade, som skulle være ekspederet den 24. september 1999,
blev han på grund af mængdens størrelse klar over, at sven bagger-nielsen måtte
have importeret varer til andre end høkeren, idet han selv kun modtog en langt
mindre mængde.
       han har ikke selv bestilt de varer, der er nævnt i faktura nr. 16794 og nr.
16795. sven bagger-nielsen har nok bestilt dem for at hjælpe ham.
       i annoncer havde høkeren i årene 1997-1999 angivet, at man solgte
hjemmeproducerede, hjemmegjorte og hjemmelavede chokolader. efter hans
overtagelse af høkeren spurgte flere kunder, om høkeren fortsat forhandlede hjem-
melavet chokolade, og han svarede, at det havde høkeren aldrig gjort, idet den
såkaldte hjemmelavede chokolade blev produceret af peter beier chokolade. det
betød, at han mistede en del kunder.
       han ændrede varesortimentet, idet han ophørte med at forhandle mejeri- og
frostvarer, herunder frosne pandekager, som kun udgjorde en ubetydelig del af
omsætningen.
       han ændrede åbningstiden fra kl. 8.00 til kl. 9.00 på hverdage og fra klokken
8.00 til kl. 8.30 på lørdage.
       med virkning fra 1. juli 2000 blev den vinhandler, der har forretning i
hørsholm midtpunkt, medlem af vinspecialist-kæden, og hans omsætning af vin
faldt herefter.
       før han solgte høkeren til høegh gruppen i/s, kontaktede han h.j. hansen,
som tidligere havde været interesseret i forretningen, vinhandler christian philipsen,
erik sørensens vinhandel og butikskompagniet, men ingen ville tilbyde en bedre
pris end høegh i/s.
       han lukkede forretningen den 25. november 2000 og fik derfor ikke andel i
juleomsætningen. hvis han skulle havde holdt åbent julen over, ville det have været
nødvendigt med yderligere vareindkøb, hvilket han ikke ønskede, efter at forret-
ningen var solgt. en anden årsag til, at han lukkede før overtagelsesdagen, var, at han
                                          - 7 -
havde haft problemer med at få peter beier chokolade til at fortsætte sine leverancer,
idet peter beier ønskede, at han skulle købe peter beier chokolades standardpro-
dukter og således ikke ville fortsætte i henhold til samarbejdsaftalen.
sven bagger-nielsen har forklaret, at han havde været selvstændig slagtermester i 30
år, inden han i 1990 sammen med sin hustru, tove bagger-nielsen, åbnede høkeren,
som var en betjeningsbutik med et højt serviceniveau, og som i hovedsagen solgte
eksklusive vine og delikatesser. der var også visse andre varer, såsom aviser,
mejeriprodukter etc., som man solgte for at få kunder indenfor.
       posten ”nettosalg” i regnskabet for 1998 vedrører salg af importvarer til
kolleger, dvs. salg til andre vinhandlere uden sædvanlig avance. prisen for disse
varer blev fastsat som indkøbsprisen med tillæg af omkostninger samt en beskeden
”ulejlighedsavance” som kompensation for den tid og ulejlighed, der var forbundet
med at skaffe og opbevare varerne.
       på mødet i erfagruppen i taastrup ny vinhandel den 26. august 1999 blev det
drøftet, hvilke specialiteter vinhandlerne skulle importere til julesalget i de tre
forretninger. det blev aftalt, at han skulle importere cluizel-chokolade og medicis-
mandler.
       på årsmødet i vinspecialisten den 29. august 1999 videregav han til sine
kolleger den idé at benytte guldsække som emballage ved det forestående julesalg,
og han tilbød at skaffe guldsække fra italien til dem, som var interesseret heri. h.j.
hansen påtog sig for fremtiden at stå for importen, og der blev optaget en
bemærkning herom i referatet for mødet. han oplyste, at cluizel producerede nogle
chokoladestrandsten, som kunne være en sjov delikatesse at sælge i forbindelse med
julehandlen, og at han var villig til at importere disse til de interesserede. lau
westergaard var med til mødet og var fuldt orienteret herom og indforstået hermed.
       da han den 31. august 1999 introducerede lau westergaard for peter beier,
blev det aftalt, at lau westergaard og peter beier selv skulle forhandle forlængelse
af samarbejdsaftalen. samme dag havde han efter aftale med lau westergaard bedt
tove bagger-nielsen om at afgive en ordre på chokoladevarer til cluizel til brug for
julesalget hos vinhandlerne i erfagruppen og nogle få andre.
       lau westergaard havde bedt om hans bistand til indkøb af disse varer, navnlig
fordi han ikke selv var sukkerregistreret. de varer, som var omfattet af den ordre,
som blev afgivet til cluizel den 31. august 1999, blev leveret til taastrup ny
                                          - 8 -
vinhandel, fordi de havde et godt og rummeligt lager, som han havde fået lov til at
låne.
      den 4. november 1999 afgav tove bagger-nielsen en ordre til medicis på
import af mandler. uanset at det på mødet i taastrup ny vinhandel den 26. august
1999 var blevet aftalt, at han skulle hjemtage mandlerne til bl.a. høkeren, sikrede
han sig inden ordreafgivelsen via sin advokat lau westergaards bekræftelse på, at
han fortsat ønskede mandlerne. mandlerne var ligesom chokoladen belagt med
sukkerafgift, og det var derfor nødvendigt at være sukkerregistreret for at kunne
importere dem.
      efter salget af høkeren, og så længe høkeren var i drift, har han ikke drevet
forretning, men alene solgt de varer, som han modtog retur fra lau westergaard, og
de varer, som blev leveret efter ordrerne af 31. august 1999 til cluizel og 4.
november 1999 til medicis. disse ordrer er afgivet og fordelt til køberne med lau
westergaards fulde viden og indforståelse.
      det var en klar aftale mellem lau westergaard, else lander og ham selv, at
han ikke skulle sortere ukurante varer fra inden overtagelsen af forretningen, idet lau
westergaard ønskede ”fulde hylder” hos høkeren. uanset at lau westergaard efter
kontrakten skulle overtage alle kurante varer, accepterede han at tage alle de varer
tilbage, som lau westergaard ikke ville have, selvom de fleste var fuldt kurante.
      i 1998 strammede myndighederne kontrollen med brug af begreber som
hjemmelavet og lignende. i august 1999 havde han besøg af dyrlæge bentzen fra
levnedsmiddelkontrollen, som han forklarede, hvordan chokoladen fra peter beier
chokolade blev produceret, og at den blev solgt under betegnelsen hjemmelavet. han
fik oplyst, at det var i orden at sælge chokoladen som hjemmelavet, hvis han ikke
hørte yderligere til sagen, og det gjorde han ikke.
tove bagger-nielsen har forklaret, at hun den 31. august 1999 afgav en ordre til
cluizel på diverse chokoladevarer til medlemmerne af erfagruppen, herunder
høkeren, i overensstemmelse med det, som var aftalt på mødet i taastrup ny
vinhandel den 26. august 1999. ordren dækkede endvidere bestillinger fra enkelte
andre vinhandlere, som på årsmødet i vinspecialisten den 29. august 1999 havde
tilkendegivet, at de ønskede varer til deres julesalg. alle de varer, som var omfattet
af ordren, var solgt, inden ordren blev afgivet. hendes mand pakkede den 1. oktober
1999 varerne til de forskellige modtagere i taastrup ny vinhandel.
                                         - 9 -
       lau westergaard havde selv bedt hende og hendes mand om at stå for indkøb
hos cluizel og medicis. den 4. november 1999 afgav hun ordre til medicis på
mandler, som var bestilt af høkeren, taastrup ny vinhandel, holger frederiksens
eftrf. og vinspecialisten i ålborg. samme dag afgav hun ordre til cluizel på 1.100
æsker chokoladestrandsten, som vinspecialisten i ålborg havde bestilt efter sven
bagger-nielsens introduktion på mødet i vinspecialistkæden den 26. august 1999.
       de guldsække, som hun og hendes mand importerede fra italien og solgte til
h.j. hansen efter lau westergaards overtagelse af høkeren, blev solgt som en
vennetjeneste uden avance, idet h.j. hansen ikke selv kunne få den italienske
leverandør til at levere guldposerne, efter at h.j. hansen ved en fejl ikke havde betalt
for en tidligere leverance.
else lander har forklaret, at bestemmelsen i købekontrakten om, at tove og sven
bagger-nielsen skulle bistå lau westergaard indtil den 1. december 1999, var
usædvanlig, idet en sælger af en forretning normalt ikke påtager sig forpligtelse til
bistand efter overtagelsesdagen.
       bestemmelsen om, at lau westergaard kunne følge driften i 14 dage inden
overtagelsen, var ligeledes usædvanlig, idet den normale periode selv for en ikke-
branchekyndig er 8 dage.
       hun har tydeligt hørt tove og sven bagger-nielsen fortælle lau westergaard,
at der skulle importeres varer både til høkeren og til andre vinhandlere, at de aftalte,
at tove og sven bagger-nielsen skulle fortsætte med at importere chokolade af
toldmæssige årsager, og at der skulle importeres varer til andre end høkeren.
       hun var til stede i høkeren begge de gange, hvor lau westergaard afleverede
returvarer til sven bagger-nielsen. hun gennemgik stikprøvevist de varer, som blev
tilbagegivet den anden gang, uden at finde ukurante varer.
ejeren af taastrup ny vinhandel, verner jacobsen, har forklaret, at han foreslog
sven bagger-nielsen at fortsætte som chokoladeimportør efter et salg af høkeren,
idet sven bagger-nielsen havde kontakterne til de udenlandske leverandører. sven
bagger-nielsen havde set på egnede lagerlokaler i taastrup hertil.
chokoladeproducent peter beier har forklaret, at han havde et godt samarbejde med
sven bagger-nielsen, der havde sine egne meninger om, hvordan den chokolade,
                                          - 10 -
som han forarbejdede i henhold til den indgåede samarbejdsaftale, skulle være. det
var et rigtigt samarbejde. lau westergaard kunne derimod ikke bidrage.
        han spurgte flere gange lau westergaard, om de skulle indlede forhandlinger
om forlængelse af samarbejdsaftalen, men denne bad ham vente, idet han ville se
tiden an. han ønskede ikke at presse lau westergaard for meget, idet høkeren var en
stor kunde, og idet han var indstillet på, at de kunne forhandle om forlængelse af
samarbejdsaftalen, selv om forhandlingerne ikke blev indledt i 1999 i
overensstemmelse med tillægget til samarbejdsaftalen.
        han foreslog lau westergaard at påbegynde forhandling af peter beier choko-
lade, men det ønskede lau westergaard ikke.
        efter lau westergaards overtagelse faldt hans salg til høkeren, hvilket efter
hans opfattelse skyldte, at lau westergaard ikke var ”gourmet.”
revisor jørgen wendelboe petersen har forklaret, at han har været revisor for sven
bagger-nielsen i 25 år. han har foretaget bogføring på grundlag af kassekladder og
udfærdiget drifts- og skatteregnskaber.
        der er intet belæg for at antage, at høkerens faldende omsætning fra andet
halvår 1999 til første halvår 2000 var udtryk for en tendens, som kunne forventes
fortsat i fremtiden. det var i øvrigt mere væsentligt, at høkerens resultat var uændret
på trods af den faldende omsætning.
        høkeren har haft et vist nettosalg, dvs. salg til andre vinhandlere uden avance
eller kun belagt med en såkaldt ulejlighedsavance. dette salg er ikke medtaget i
høkerens omsætning og er derfor korrekt fradraget i vareforbruget. det er en
sædvanlig regnskabsmæssig måde at håndtere et nettosalg på, som herved lægges
åbent frem for regnskabslæseren. herved kommer omsætningen og dækningsbidraget
til at afspejle forretningens reelle forhold, således at driften kan styres.
        der er regnskabsmæssigt også i orden at medtage et nettosalg i forretningens
omsætning og i en note til regnskabet oplyse, at omsætningen dels udgøres af et
almindeligt varesalg og dels af et nettosalg, således som lau westergaards revisor
har gjort det i sin resultatopgørelse for perioden 31. august 1999-31. december 2000.
lars bo henriksen har forklaret, at han i 1999 var salgschef hos vinfirmaet h.j.
hansen, hvis hovedomsætning stammer fra salg af vin.
        efter årsmødet den 29. august 1999 solgte h.j. hansen guldsække, og da de i
november 1999 havde udsolgt, henvendte han sig til leverandøren i italien for at
                                         - 11 -
købe flere, men fik oplyst, at der ville gå 3-4 uger, da der var problemer. han
kontaktede derfor sven bagger-nielsen for at høre, om han kunne hjælpe ham ud af
kniben, idet det var sven bagger-nielsen, der havde kontakten til italien. sven
bagger-nielsen kontaktede leverandøren i italien og fik denne til at indvillige i at
levere direkte til sven bagger-nielsen, som derefter leverede guldsækkene videre til
h.j. hansen. fra sven bagger-nielsen modtog han faktura nr. 18561 i anledning af
købet af disse guldsække. så vidt han kan se, har sven bagger-nielsen ikke beregnet
sig avance på handlen.
      høkerens køb af varer fra h.j. hansen var efter lau westergaards overtagelse
stærkt faldende. det er ikke hans indtryk, at lau westergaard handlede vin fra andre,
idet det fortsat var h.j. hansens vine, der stod i forretningen. det hang nok nærmere
sammen med, at det var sven bagger-nielsen, der personificerede høkeren, og at det
var en svær plads at overtage for lau westergaard. han havde også bemærket, at
jørgen mønster, som var en kendt vinanmelder, og som i sven bagger-nielsens tid
stod i forretningen om lørdagen, ikke længere ekspederede. der skete nok for mange
ændringer for hurtigt.
      han husker en oplevelse, han selv havde i høkeren efter lau westergaards
overtagelse. der kom en kunde ind i høkeren, som var interesseret i at købe 240
flasker st. emillion grand cru, og som spurgte, om han ikke kunne få rabat ved køb
af disse 20 kasser. hertil svarede lau westergaard imidlertid, at prisen var den, der
stod på flasken, og kunden forlod butikken uden at købe noget.
      h.j. hansen havde overvejet selv at købe høkeren, men man gjorde det ikke,
da forretningen allerede var solgt til lau westergaard, inden h.j. hansens bestyrelse
nåede at træffe beslutning.
      det er ikke normalt, at man optager en ny forhandler i vinspecialist-kæden i et
område, hvor der allerede ligger en forhandler. man optog imidlertid vinhandleren i
hørsholm midtpunkt for at bibeholde sin position i området. man havde fået en
henvendelse fra indehaveren af denne forretning, som fortalte, at høkerens kunder nu
kom ned til ham, fordi de ikke ville handle med lau westergaard. kunderne ville
gerne købe de vine, som høkeren havde til salg, men de ville ikke købe dem hos lau
westergaard, men derimod gerne hos vinhandleren i hørsholm midtpunkt, hvis han
kunne skaffe dem.
      det var h.j. hansens indtryk, at det dårlige salg hos høkeren efter lau
westergaards overtagelse skyldtes, at lau westergaard ikke opretholdt den tidligere
atmosfære med et højt hygge- og serviceniveau.
                                         - 12 -
peter jørn laursen har forklaret, at han er medejer af holger frederiksens eftf.
forretningen har ikke et samarbejde med h.j. hansen. hovedvægten i deres
sortiment ligger på vin og specialiteter. han har haft et samarbejde med sven
bagger-nielsen gennem en erfagruppe, som de startede i begyndelsen af 1990´erne.
der var mange med i samarbejdet, men de centrale var tåstrup vinhandel, sven
bagger-nielsen og ham selv. ved fakturering af varer, som de leverede til hinanden,
beregnede de sig, hvad de populært kaldte en ulejlighedsavance. han overholdt selv
faktureringsreglerne, og ham bekendt gjorde sven bagger-nielsen det også.
       det lå i kortene, at lau westergaard skulle overtage sven bagger-nielsens
rolle i erfagruppen. der har aldrig været en skriftlig aftale om erfagruppen, men det
var helt naturligt, at lau westergaard skulle indgå, idet han overtog høkeren. i
forbindelse med salget fortalte sven bagger ikke, hvad han skulle bagefter, og de
drøftede det heller ikke. varerne ifølge faktura nr. 16790 og nr. 16791 blev bestilt
efter lau westergaards overtagelse af butikken, idet sven bagger-nielsen
kontaktede ham og sagde, at han og hans hustru hjalp lau westergaard i gang.
påstande
lau westergaard har nedlagt endelig påstand om, at tove og sven bagger-nielsen in
solidum skal betale 1.704.382,37 kr., subsidiært et mindre beløb, alt med tillæg af
procesrente fra sagens anlæg, til betaling sker. beløbet udgør høkerens underskud
ifølge regnskabet for perioden 31. august 1999-31. december 2000, 1.175.231 kr.,
med fradrag af et beløb på 44.400 kr., som ved en fejl er medregnet i regnskabet for
juridisk assistance, og med tillæg af en konventionalbod på 600.000 kr.
       tove og sven bagger-nielsen har påstået frifindelse og har nedlagt
selvstændig påstand om betaling af 36.948,63 kr., der er restbeløbet efter
købekontrakten, med renter fra den 26. april 2000, til betaling sker.
procedure
lau westergaards advokat har gjort gældende, at tove og sven bagger-nielsen skal
betale en konventionalbod på 600.000 kr., idet tove og sven bagger-nielsen har
overtrådt den aftalte konkurrenceklausul mindst 11 gange ved at have solgt
chokoladevarer, mandler og guldposer til forskellige vinhandlere, således som det
                                        - 13 -
fremgår af fakturaerne nr. 16786-16791, nr. 16793-16794, nr. 18555, nr. 18557-
18558, nr. 15561 og nr. 15566.
       at sven bagger-nielsen pakkede de varer, som cluizel havde leveret den 24.
september 1999, hos taastrup ny vinhandel i stedet for hos høkeren, må ses som
udtryk for, at tove og sven bagger-nielsen forsøgte at skjule for lau westergaard,
at de havde importeret varer til andre end høkeren. dette understøttes også af, at
tove og sven bagger-nielsen havde søgt efter egnede erhvervslokaler i taastrup.
       lau westergaard har været berettiget til at ophæve købet på grund af mangler
ved forretningen. den goodwill, som var knyttet til forretningen, var på grund af en
række forhold, som tove og svend bagger-nielsen burde have oplyst om i
forbindelse med salget, mindre end lau westergaard forventede.
       tove og sven bagger-nielsen havde endvidere uberettiget solgt chokolade
produceret af peter beier chokolade som hjemmelavet. de havde således vildledt
forbrugerne i strid med levnedsmiddellovens §§ 1 og 19 og handlet i strid med
markedsføringslovens § 2.
       selv om høkerens omsætning var faldet med ca. 10 % fra sidste halvår i 1998
til 1. halvår i 1999, hvilket tove og sven bagger-nielsen var bekendt med senest
den 20. august 1999, hvor der skulle betales moms, undlod de at oplyse herom.
       høkerens regnskab for 1998 var misvisende, idet nettosalget ikke var medtaget
i omsætningen, således at regnskabet herved viste en for stor bruttoavance.
       tove og sven bagger-nielsen handlede svigagtigt ved at fortie for lau
westergaard, at de havde til hensigt at fortsætte erhvervsmæssig virksomhed i strid
med konkurrenceklausulen efter salget af høkeren.
       da købet blev hævet, afviste tove og sven bagger-nielsen at tilbagetage
høkeren, og lau westergaard var derfor nødt til at fortsætte driften for at begrænse
tabet mest muligt, indtil han kunne sælge forretningen.
tove og sven bagger-nielsens advokat har gjort gældende, at tove og sven bagger-
nielsen ikke har overtrådt konkurrenceklausulen ved at importere og sælge cho-
koladevarer og mandler efter overtagelsesdagen, idet salgene ikke skete fra en
forretning med detailhandel, men udelukkende som engrossalg til andre vinhandlere.
       import og salg af guldsække er ikke sket i konkurrence med høkeren og
dermed ikke i strid med konkurrenceklausulen, idet høkeren ikke handlede med
guldposer.
                                          - 14 -
       lau westergaard var bekendt med, at der til vinhandlerne i erfagruppen og
nogle få andre skulle importeres chokoladevarer m.v. ligesom han havde selv bedt
tove og sven bagger-nielsen om at sørge for den fortsatte import fra cluizel og
medicis.
       tove og sven bagger-nielsen var i god tro med hensyn til deres ret til at
anvende betegnelsen hjemmelavet om de chokoladeprodukter, som de havde fået
produceret hos peter beier, og levnedsmiddelkontrollen undlod efter et besøg at
påtale brugen af denne betegnelse. forholdet er i øvrigt uden relevans for
spørgsmålet om, hvorvidt der var mangler ved forretningen.
       efter revisor jørgen wendelboe petersens forklaring må den anvendte
regnskabspraksis vedrørende nettosalg anses for regnskabsmæssigt fuldt ud korrekt.
       tove og sven bagger-nielsen har ikke tilsidesat deres loyale oplysningspligt
ved at undlade at oplyse, at omsætningen i det første halvår af 1999 var faldet i
forhold til omsætningen i sidste halvår af 1999. indtjeningen var ikke faldet.
       lau westergaards ophævelse af købet af høkeren var således en uberettiget
annullation.
sø- og handelsrettens afgørelse
den forretning, som lau westergaard købte, blev i den anvendte formular
”købekontrakt forretning” angivet som ”vin /specialiteter ”høkeren” beliggende
rungstedvej 7, 2970 hørsholm”. det var en forretning med detailhandel, og
intetsteds i kontrakten var det angivet, at forretningen skulle havde et engrossalg.
       konkurrenceklausulen i kontraktens § 19 indeholdt et forbud for tove og sven
bagger-nielsen mod at drive en forretning, der konkurrerede med den solgte
forretning, inden for en afstand af 5.000 meter fra den solgte forretning, og
konkurrenceklausulens udformning støtter efter rettens opfattelse, at der udelukkende
var tale om salg af en detailforretning.
       høkeren var en meget speciel forretning, hvis forretningskoncept bestod i at
skabe oplevelser for kritiske kunder ved salg af eksklusive og dyre varer under
ydelse af høj service.
       tove og sven bagger-nielsen medvirkede loyalt til, at kontrakterne med h.j.
hansen og peter beier chokolade kunne videreføres.
       samarbejdsaftalen med peter beier chokolade må forstås således, at tove og
sven bagger-nielsen skulle fortsætte med at importere den chokolade, som skulle
                                         - 15 -
forarbejdes hos peter beier chokolade, og ejendomsmægler else lander har under
sagen forklaret, at hun tydeligt erindrede at have hørt dette omtalt.
       det må også efter verner jacobsens forklaring og det i øvrigt passerede lægges
til grund, at tove og sven bagger-nielsen fortsat skulle stå for import af chokolade
fra cluizel.
       det salg, som tove og sven bagger-nielsen havde haft til andre vinhandlere,
medens de ejede høkeren, indgik efter revisor jørn vendelboe petersens forklaring
ikke i høkerens omsætning og dækningsbidrag, hvilket også efter revisorens
forklaring må anses for sædvanligt inden for branchen.
       lau westergaard mistede således ikke nogen omsætning ved, at tove og sven
bagger-nielsen fortsatte importen af chokoladevarer m.v.
       den salgsvirksomhed, som tove og sven bagger-nielsen gennemførte efter
salget af høkeren, må i alt væsentligt anses som et resultat af aftaler indgået i
erfagruppen inden overtagelsen og med lau westergaards fulde viden og
indforståelse. det er uden betydning, at fakturering først er sket senere og i begræn-
set omfang til andre. tove og sven bagger-nielsen har været berettiget til at
importere og sælge en gros.
       salg af guldposer til brug som emballage skete som en kollegial bistand, og der
var ikke tale om konkurrerende virksomhed over for høkeren, som ikke forhandlede
emballageprodukter.
       uanset at der i dag føres en mere restriktiv kontrol med anvendelse af
betegnelser som hjemmelavet, hjemmegjort m.v. end tidligere, findes tove og sven
bagger-nielsen, som har samarbejdet med peter beier chokolade om dennes
forarbejdning af den råchokolade, som de havde importeret, på ingen måde at have
givet lau westergaard anledning til at hæve handlen og kræve erstatning på grund af
anvendelsen af sådanne betegnelser.
       retten finder, at en god økonomisk drift af en forretning som høkeren
forudsætter et stort personligt engagement og en betydelig arbejdsindsats.
       lau westergaard, som ikke havde nogen erfaring med salg af vin og
delikatesser, fik ifølge ejendomsmægler else lander bistand fra tove og sven
bagger-nielsen til overtagelsen af forretningen i videre omfang, end hvad der er
sædvanligt. lau westergaard købte høkeren som en hobby. han indskrænkede
åbningstiderne og varesortimentet og ansatte en vinkyper til at vejlede kunderne og
undlod at benytte den vinanmelder, jørgen mønsted, som tove og sven bagger-
nielsen havde haft ansat. efter lau westergaards overtagelse faldt høkerens salg af
                                          - 16 -
chokolade og vin. ifølge peter beier skyldtes udviklingen for så vidt angår chokolade
lau westergaards manglende fagkundskab, og efter lars bo henriksens forklaring
var lau westergaard ikke i stand til at fastholde kunderne til vinhandelen.
      forholdet til peter beier chokolade blev ikke afklaret på trods af tidsfristen i
samarbejdsaftalen.
      sælgerne accepterede endvidere at tilbagetage alle varer, som lau westergaard
ikke ønskede at overtage, herunder også kurante varer.
      der er ikke grundlag for anbringenderne om, at tove og sven bagger-nielsen
skulle have udvist svig eller tilsidesat deres loyale oplysningspligt, og at der var
mangler ved den solgte forretning. tværtimod bidrog sælgerne loyalt med at sætte
lau westergaard ind i forretningens drift, indkøbe julevarer til høkeren, hjemtage
varer til samarbejdspartnerne i erfagruppen m.v. og introducere ham for væsentlige
samhandelspartnere.
       tove og sven bagger-nielsen frifindes for lau westergaards påstand.
      lau westergaards advokat har i sin duplik under domsforhandlingen taget
bekræftende til genmæle over for tove og sven bagger-nielsens selvstændige
påstand, og denne tages derfor til følge.
                          thi kendes for ret
tove bagger-nielsen og sven bagger-nielsen frifindes.
      høkeren–hørsholm aps skal inden 14 dage fra denne doms afsigelse til tove
bagger-nielsen og sven bagger-nielsen betale 36.948,63 kr. med procesrente fra
den 26. april 2000, til betaling sker, og 100.000 kr. i sagsomkostninger.
aksel gybel                          elmer.                               ole marker
                                          (sign.)
                                       ___ ___ ___
                            udskriftens rigtighed bekræftes
                            p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                             højesterets dom
                       afsagt fredag den 13. september 2013
sag 247/2012
(2. afdeling)
a,
b,
c og
d
(advokat claus olsen for alle)
mod
e
(advokat michael steen wiisbye)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 19. afdeling den 14. juni 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, marianne højgaard
pedersen, jon stokholm, michael rekling og jens kruse mikkelsen.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
supplerende sagsfremstilling
der er til brug for højesteret indhentet en skønserklæring af 20. marts 2013 fra strandjagtkon-
sulent, cand. scient. niels henrik simonsen. heraf fremgår:
       ”inden besvarelsen af spørgsmålene i skønstemaet skal gives følgende bemærkninger:
       der er ikke i hverken jagtloven (lov om jagt og vildtforvaltning) eller i de tilhørende
       bekendtgørelser fastlagt specifikke regler om sikker håndtering af jagtvåben. den eneste
       bestemmelse om sikker våbenhåndtering i forbindelse med jagt fremgår af lovens § 22,
                                          - 2 -
stk.1, nr. 2, der fastslår, at ingen må jage på en måde, der: ”skader personer, husdyr eller
genstande eller udsætter personer for nærliggende fare for at blive skadet.”.
det fremgår imidlertid ikke umiddelbart af skønstemaet, om spørgsmålene relaterer sig
til en jagtlig hændelse, men da jagt ifølge jagtlovens definition på samme (lovens § 2,
stk. 2) kun omhandler handlinger, der har til formål at efterstræbe vildt, er det ved be-
svarelsen af spørgsmålene antaget, at spørgsmålene ikke baserer sig på en hændelse, der
er sket under praktisk jagtudøvelse.
som nævnt er det ikke lovmæssigt fastlagt, hvordan jagtvåben skal håndteres sikker-
hedsmæssigt korrekt, men i forbindelse med aflæggelse af den jagtprøve, som er obli-
gatorisk for alle, der ønsker at gå på jagt i danmark, lægges der stor vægt på, at jægerne
har et fornødent kendskab til forsigtighedsreglerne ved omgang med skydevåben og
ammunition. der er derfor i det lærebogsmateriale, som langt størsteparten af nye jagt-
tegnsaspiranter benytter som forberedelse til den obligatoriske jagtprøve, et afsnit om
forsigtighedsregler ved omgang med skydevåben. vejledningen kan findes i lærebogen
til den obligatoriske jagtprøve, ”vildt og jagt i danmark” i kapitel 5, afsnit 2. ved af-
læggelsen af den praktiske del af jagtprøven vurderer naturstyrelsens prøvesagkyndige,
hvorvidt aspiranternes våbenbetjening sker i henhold til ovennævnte forsigtighedsregler.
i modsat fald dumper aspiranten til jagtprøven, og får således ikke adgang til at er-
hverve jagtvåben.
når en jagtprøveaspirant har bestået den obligatoriske jagtprøve, har vedkommende
mulighed for at gå på jagt med glatløbet haglgevær. hvis den pågældende derudover
ønsker at jage med jagtriffel, skal der først aflægges en obligatorisk riffelprøve, og også
ved denne prøve lægges der stor vægt på sikker våbenbehandling. i naturstyrelsens
vejledning til riffelprøveaspiranterne er der således beskrevet en række punkter omkring
god våbenbetjening. disse kan ses i lærebogens kapitel 1 (side 1.15), og de skal efterle-
ves under aflæggelsen af prøven. i modsat fald dumper aspiranten.
på grundlag af det foreliggende materiale besvarer skønsmanden de forelagte spørgsmål
efter bedste evne og overbevisning således:
spørgsmål 1: den sagkyndige anmodes venligst om nærmere detaljeret at beskrive,
hvorledes en korrekt procedure for overlevering af en jagtriffel fra person 1 til person 2
er.
svar: det er et ubetinget krav, at våben, der overlades til andre, er åbne og afladte. det
fremgår af pkt. 3 i ovennævnte forsigtighedsregler, der direkte siger: ”overrækkes et
våben, skal det altid være åbent og afladt”. desuden bør et ladt våben af flere årsager
aldrig kunne overdrages til andre. dels siger vejledningen til riffelprøveaspiranterne, at
man efterser kammer og magasin efter endt skydning (jagt), og at man forlader skyde-
linjen (jagtposten) med åben eller udtaget lås eller knækket våben. dels siger forsigtig-
hedsreglerne, at når man (person 1) tager et våben, skal man altid sikre sig, at det ikke
er ladt, ligesom de siger, at man aldrig efterlader et ladt våben (det skal aflades, inden
det hænges op, stilles eller lægges bort). hvis person 1 overholder de almindelige sik-
kerhedsregler, vil vedkommende derfor aldrig kunne overdrage et ladt våben til person
2. desuden siger sikkerhedsreglerne, at våbnets munding aldrig må pege mod andre
mennesker, hunde etc.
                                               - 3 -
     den eneste korrekte overlevering af en jagtriffel er derfor, at person 1 overleverer riflen
     åben og afladt til modtageren (person 2) og på en måde, så våbnets munding aldrig pe-
     ger mod modtageren.
     spørgsmål 2: må man fra en anden person modtage en jagtriffel der er lukket? (det vil
     sige ikke åbent/knækket).
     i benægtende fald bedes beskrevet, hvorledes såvel ”person 1” som ”person 2” skal
     forholde sig ved henholdsvis afgivelse og modtagelse af en jagtriffel.
     svar: som nævnt indledningsvis er sikkerhedsbestemmelserne omkring håndtering af
     jagtvåben ikke fastlagt ved lov, så man kan ikke sige, at man ikke ”må” modtage en
     lukket jagtriffel fra en anden person. det bør dog som nævnt ovenfor ikke kunne ske,
     hvis den person, der afleverer riflen (person 1), lever op til de fundamentale sikkerheds-
     krav. tilsvarende bør våbnets munding – uanset om våbnet er ladt eller ej – aldrig pege
     mod personer.
     hvis man som modtager (person 2) får overrakt et våben i strid med sikkerhedsbestem-
     melserne, er der heller ikke formelle krav, der skal opfyldes, men man vil normalt
     undgå at anbringe sig i en position, hvor våbnet peger imod én, ligesom man normalt
     straks ved modtagelsen vil sikre sig, at våbnet er uladt ved at åbne /knække våbnet og
     kontrollere kammer og magasin (se også spørgsmål 3).
     spørgsmål 3: når man modtager et våben fra en anden, skal man da sikre sig, at våbnet
     ikke er ladt?
     i bekræftende fald bedes nærmere angivet, hvorledes dette bør ske, når våbnet er en
     jagtriffel af mrk. ”remington”, model 700, 300 wen. mag. ,herunder hvorledes så vel
     ”person 1” som ”person 2” skal forholde sig ved henholdsvis afgivelse og modtagelse
     af nævnte jagtriffel.
     svar: som nævnt ovenfor er der ingen formelle krav, hvis man modtager et våben fra en
     anden, så heller ikke her kan man sige, at man ”skal” sikre sig, at våbnet ikke er ladt.
     som udgangspunkt må man jo kunne forvente, at våbnet er åbent og uladt. hvis man
     mod forventning alligevel modtager et lukket våben (fra person 1), vil man normalt selv
     (person 2) straks åbne/knække våbnet for at sikre sig, at det ikke er ladt (svarende til
     situationen, hvor man selv tager et våben f.eks. fra en våbenskab, en våbenreol e.l.),
     men det er som nævnt ikke noget lovkrav, og den konkrete situation er ikke beskrevet i
     sikkerhedsreglerne.
     at det nævnte våben er en ”remington”, model 700, kaliber .300 win mag er i denne
     sammenhæng ligegyldigt. der er tale om en – omend kraftig – jagtriffel med et traditio-
     nelt låsesystem af ”mausertype”, og et sådant våben skal altid aflades efter endt brug og
     overlades til andre i åben, uladt tilstand. der er ingen tekniske årsager til, at den nævnte
     våbentype skulle behandles anderledes end andre våben.”
af lærebogen til jagtprøven: ”vildt og jagt i danmark”, udgivet af danmarks jægerforbund
og skov- og naturstyrelsen, der er omtalt i skønserklæringen, fremgår af kapitel 5 bl.a.:
                                               - 4 -
      ”afsnit 2
      forsigtighedsregler
      som en god jæger er det en absolut forudsætning, at man både har og udviser fornødent
      kendskab til forsigtighedsregler ved omgang med skydevåben og ammunition.
      …
      3. overrækkes et våben, skal det altid være åbent og afladt.
      4. når man tager et våben, skal man altid sikre sig, at det ikke er ladt.
      …
      7. jagtvåben skal altid være sikret og må først afsikres umiddelbart før skudafgivelse. et
      ladt våben skal først føres til skulderen og afsikres, når vildt viser sig.
      …
      17. i selskab med andre mennesker, f.eks. under vandring til jagtreviret o.lign. skal
      haglbøssen altid bæres åben og afladt.
      …
      20. våbenets munding må aldrig pege mod andre mennesker, hunde etc.”
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet supplerende forklaringer af a, e og ole nielsen.
a har supplerende forklaret bl.a., at hun er uddannet tandlægeklinikassistent. hendes børn var
6, 10 og 14 år, da ulykken skete.
f mødte tidligt på arbejde og lavede kontorarbejde. når butikken åbnede, var han i butikken
og ekspederede, indtil butikken lukkede kl. 17.30. f foretog også vareindkøb, herunder af
våben og ammunition. det var f, der havde kontakten til grossisterne, også i forhold til ra-
batter. medarbejderne i butikken var begyndt at blive inddraget før fs død, blandt andet med
hensyn til at kunne vurdere våben. f nåede at have 25-års jubilæum, så han havde en stor vi-
den inden for området. f tog sig også af messer og jagtarrangementer, hvilket gav gode kun-
dekontakter. han var ”på” hele tiden og kunne ikke slippe sit arbejde. i de 25 år, hvor f havde
butikken, var der tale om en optur i hele perioden, både i relation til butikslokaler, ansatte og
omsætning. for mange kunder var det afgørende at have kontakt med f. han havde således
opbygget en kundekreds fra starten i x-stræde, og han fik et venskabeligt forhold til mange
kunder, som han så i forbindelse med jagtarrangementer. f havde kunder fra såvel jylland
som sjælland. uwe peters var også en kunde. i starten var uwe peters kommet forbi i butik-
ken, og han havde åbenbart fået en god behandling og var herefter kommet igen. f blev flere
gange inviteret ned til uwe peters til jagtarrangementer.
                                               - 5 -
hun har været beskæftiget og er beskæftiget i butikken med kontorarbejde, ekspedition og
varebestilling i forhold til beklædning, men hun har ikke noget at gøre med våben og ammu-
nition, herunder bestilling heraf. noget af det, som hun er beskæftiget med, er arbejde, som f
også udførte.
g, der tidligere var bestyrer i butikken, og som blev fyret, havde ikke de personlige kundska-
ber i forhold til kunderne i butikken. g var ikke lokalkendt, men hun forventede, at han deltog
i lokalarrangementer således, at han på den måde kunne få butikken til at være kendt i lokal-
området.
h blev bestyrelsesformand efter fs død. h havde kendskab til butikken og butikkens ånd. hun
besluttede derfor at spørge ham, om han kunne overtage bestyrerfunktionen. hun tænkte, at et
medejerskab til h ville få ham til at lægge en mere engageret indsats end den, som g havde
lagt i butikken. sidste sommer blev h fyret. hun har efterfølgende overtaget de 10 % ejer-
skab, som h havde, og hun er nu eneejer. efter h blev fyret, er der ikke blevet ansat en ny
bestyrer, men man leder efter en ny bestyrer.
det er gået støt nedad med forretningens udvikling og resultat siden 2008. butikken har i dag
underskud og har haft det de sidste 2 år. grunden til, at det går skidt, er til dels den økonomi-
ske krise, men også at f ikke er der mere, idet f var synonym med butikken. folk beundrede
f for det, som han havde været i stand til at skabe, siden han startede butikken som 19-årig.
der var 14 medarbejdere i butikken, heraf 2 våbensmede. 1. januar 2009 var der fortsat 2 vå-
bensmede, hvoraf e var den ene. 1. januar 2011 stoppede e, hvorefter man i slutningen af
2011 ansatte en ny våbensmed, der i 2013 blev afskediget, idet der ikke var nok arbejde. i
forhold til medarbejdernes anciennitet var der, da f døde, en medarbejder, dan, der holdt 10
års jubilæum. dan havde erfaring med våben. der var nogen af de andre i butikken, der godt
kunne indgå en våbenhandel, men det var dan og våbensmedene, der sad inde med den stør-
ste erfaring i forhold til våben.
mens f levede, var der i odense en jagtbutik, men den gik konkurs i 2010. forinden havde
den eksisteret i 4-5 år.
                                                - 6 -
e har supplerende forklaret bl.a., at han er uddannet bøssemager. han er aktuelt ved at ud-
danne sig til tømrer. han havde arbejdet i fs butik i 3 år, da ulykken skete. han stod for bu-
tikkens internetbutik og var i øvrigt bøssemager også efter fs død. det var han indtil den 1.
januar 2011, hvor han som nævnt gik i lære som tømrer. han har været inden for jagtfaget i
ca. 9 år i alt inklusiv læretiden. det er ikke implicit, at man har et jagttegn, fordi man er bøs-
semager. han har fået suspenderet sit jagttegn i 5 år. på tidspunktet for ulykken havde han et
jagttegn og havde haft det, siden han var 16 år. han er 39 år i dag. han har løbende gået på
jagt, bortset fra den periode, hvor han har været suspenderet. han er ikke gået voldsomt meget
på jagt, kun hvis han er blevet inviteret. han har ikke haft egen jagt. han vil anslå, at han er
gået på jagt 3-4 gange på et halvt år, hvilket er det tidsrum en jagtsæson normalt varer. da han
tog med f på besøg hos uwe peters i tyskland, var det første gang, at han var på jagt i udlan-
det. han kunne godt lide f og hans måde at være på. han har flere gange oplevet, at f er
kommet ud på værkstedet, hvor han og kollegaerne ikke kunne se, om det våben, som f kom
med, var sikret, dvs. om der var patroner i.
det våben, som f skød med den pågældende dag, hvor ulykken skete, kunne ikke knækkes,
idet der var tale om en riffel. der er dog visse typer rifler, der godt kan knækkes, men det er
ikke hovedreglen. magasinet på en jagtriffel vil nogle gange kunne tages ud. fs riffel var med
et hængslet magasin, og patronerne lå integreret i riflen.
han hørte, at f tog patronerne ud, idet de faldt ud af det hængslede magasin og ned i hånden
på f. man kan tage bundstykket ud, således at man sikrer våbnet, idet slagstiften sidder for
enden af bundstykket, og ladegrebet sidder på bundstykket. der kan godt sidde en patron i
kammeret, selv om patronerne er taget ud af det hængslede magasin. en yderligere sikrings-
mekanisme er en sikring, der kan drejes på våbnet – en såkaldt ”fire/safe”-sikring. hvis man
har taget ladegreb, vil det tage en patron med, og der vil dermed komme til at ligge en patron i
kammeret. hvis man skal have patronen ud igen, skal man tage ladegrebet tilbage, hvorefter
patronen vil blive smidt ud til siden.
han havde ikke tidligere mødt uwe peters. den jagt, som han var på hos uwe peters, var en
almindelig jagt, og der var ikke noget atypisk ved den. det er god kutyme, at man skyder en
riffel til, især hvis man har rejst længe, idet en riffel er et følsomt instrument. han ved ikke,
                                               - 7 -
hvorfor det ikke skete i det konkrete tilfælde. han havde netop været på skydebanen og skudt
både sit og fs våben. det skete, inden de tog ned til uwe peters. dette kan være en forklaring
på, at man ikke skød våbnene til, da man ankom til uwe peters. han holdt sig lidt i baggrun-
den, idet han var gæst, og idet det var første gang, at han var på besøg hos uwe peters.
når man anskyder et dyr, rammer man dyret uden at dræbe dette. han fik at vide, at der var
skudt forbi på 2 dyr. der var således ikke tale om anskydninger. han fik at vide, at de skulle
hente hundene, og det er nok der, at han har tænkt, at der var nogen, der måtte have ramt et
eller andet. han mener, at uwe peters sagde, at det var f, der havde skudt forbi 2 gange. han
snakkede også selv med f om det. han pjattede med det, men han kunne godt se, at f ikke
syntes, at det var sjovt.
f og uwe peters hentede ham i det tårn, han stod i. han forstod, at de herefter skulle hjem og
hente hundene for senere at finde det vildt, der var skudt. f afladede først sit våben, da han
kom til gårdspladsen. han så dette, da f steg ud af bilen, og han hørte lyden fra det hængslede
magasin, der blev taget ud, hvorefter patronerne faldt ned i fs hånd. han så ikke f gøre det,
men han hørte som nævnt lyden af patronerne fra magasinet, der faldt ned i fs hånd. den lyd,
som han hørte, var lyden af, at ladegrebet blev taget tilbage. han hørte både, at der blev taget
ladegreb tilbage, og at magasinet blev åbnet. han har hørt, at f har åbnet magasinet, og at
patronerne faldt ud i fs hånd. han er ikke sikker på, at han har hørt, at f har taget ladegreb
tilbage, og at der på den måde også er faldet patroner ud af riflen. han er 99 % sikker på, at
han har hørt f tage ladegrebet tilbage. indtil i dag har han ikke været et sekund i tvivl om, at
han både hørte lyden fra magasinet og patronerne, der faldt ud, og at der blev taget ladegreb
tilbage. han er i dag ikke sikker på, at han har set f tage patronerne ud, men han er sikker på,
at han har hørt ham tage patronerne ud. hvis han i bilen havde set, at bundstykket på fs riffel
var lukket, ville han have kommenteret det.
han, f og uwe peters spiste en frokost, hvor der også blev serveret alkohol. han fik ikke no-
get alkohol og ved ikke, hvad de andre indtog af alkohol. det var meningen, at de herefter
skulle ud og eftersøge det vildt, som man mente var blevet anskudt.
han og f var de eneste til stede i jagthytten, da ulykken skete. f stod med sin riffel, da han
kom tilbage efter at have været på toilettet. f sagde, at han ikke kunne finde sine briller, eller
                                                - 8 -
om han ikke kunne hjælpe ham, idet han ikke kunne finde sine briller. han skulle hjælpe f
med at montere et støtteben på fs riffel. støttebenet ville give bedre støtte, når man skulle
skyde og træffe et dyr. han sagde ikke noget til fs spørgsmål om hjælp, men tog imod riflen.
han sagde som en sjov bemærkning: ”nu er det vel ikke ladt igen”. han vidste godt, at våbnet
ikke var ladt, idet han – inden de gik ind til frokost – havde kontrolleret sit og fs våben uden-
for. han erindrer ikke, at f svarede, men han husker, at f lavede en grimasse, da han sagde
det. han havde også set fs patroner ligge på havebordet udenfor, og i den forbindelse fjernede
han dem. det var meningen, at han skulle kontrollere våbnet, idet det var mærkeligt, at f
havde skudt forbi 2 gange. han startede med at vende riflen på hovedet. inden da havde han
stået med våbnet, og våbnet pegede i retning mod f. han er godt klar over, at det må man
ikke, men det gjorde han altså. det samme har han oplevet, når han har gået ud på værkstedet,
hvor våben under tiden kan pege imod medarbejderne, f.eks. hvis de sidder i en skruestik, og
skruestikken bliver drejet. i sådanne tilfælde kan et våben blive drejet mod en medarbejder. i
sådanne situationer, hvor våbnet peger mod andre, ved man, at våbnet er afladt. da han tog
våbnet for at sætte støttefoden på, var han 100 % sikker på, at våbnet var sikret og afladt. han
så ikke nogen grund til, at der skulle være patroner i våbnet. det er hans opfattelse, at der må
være kommet patroner i magasinet fra det tidspunkt, hvor han tjekkede fs riffel, og hvor der
ikke var patroner i magasinet, idet han, da ulykken var sket, så, at der nu var patroner i maga-
sinet, idet han så våbnet stå på 3-foden efter ulykken. det er unaturligt at lade et våben og
give det videre indendørs. han mener, at det må være f, der har kommet patroner i våbnet på
et eller andet tidspunkt.
foreholdt sin forklaring for landsretten er han sikker på, at han også i landsretten forklarede,
at han tjekkede sin og fs riffel inden frokosten og satte dem ind i huset. ved at tjekke våb-
nene forstår han, at han ser, om der er patroner i kammer og magasin. han kan ikke huske,
hvilken tilstand fs riffel var i, dvs. om bundstykket var lukket. normalt, hvis han skulle
tjekke et våben, ville han kigge i magasin og kammer og også se, om bundstykket var lukket,
og herefter trykke på aftrækkeren. dette ville være rutine for ham. han kan ikke huske helt
præcist, hvilke manøvrer han foretog i forhold til fs riffel, da han tjekkede den, men han er
sikker på, at han har tjekket den, som han normalt ville gøre, idet det er helt rutine for ham.
han er desuden helt sikker på, at han kontrollerede fs våben, og at der ikke var nogen patro-
ner i våbnet, hverken i magasinet eller kammeret. han vendte som nævnt fs riffel på hovedet
og begyndte at montere støttebenet, der skal sidde lige før løbets start. mens han arbejdede på
                                                - 9 -
at få monteret støttebenet, snakkede han med f. han vendte og drejede riflen og vendte riflen
imod lyset for at få sat støttebenet på, idet der var dunkel belysning inde i jagthytten. han tror,
at han kiggede på kikkerten og montagen til kikkerten. han har nok haft kikkerten af, men
han kan ikke huske det. han ville tage kikkerten af som et led i at tjekke, hvorfor riflen ikke
skød korrekt. dette ville være noget, han normalt ville gøre i en sådan situation. han ved ikke,
hvor længe han arbejdede med riflen, fra han fik den af f, indtil skuddet gik af. det ville tage
ca. 5 minutter at påmontere et støtteben. han tjekkede nok også mundingen på riflen for at se,
hvorfor f havde skudt forbi, idet mundingen er et af de følsomme steder på en riffel. han ved
ikke, om han helt nåede at få sat støttebenet på riflen, men da han så riflen efter ulykken stå på
bordet, var den monteret med støtteben. han foretog sig ikke andet med hensyn til riflen, før
skuddet gik af. han kiggede, inden skuddet gik af, på reolen og så fs briller ligge der og
tænkte, at det var mærkeligt. han syntes også, at det var mærkeligt, at det var ham, der skulle
sætte støttebenet på. han ved ikke, hvad der skete, da skuddet gik af. det næste, som han hu-
sker, var, at uwe peters ville have ham med udenfor, idet han sad på hug inde i hytten. han
ved ikke, om han kan være kommet til at skubbe til ”fire/safe”-sikringen. han har ikke set,
hvor sikringen var placeret, dvs. om den var på ”fire” eller ”safe”, men han var som nævnt
sikker på, at våbnet var sikret og tømt for patroner. han så ikke nogen grund til, at der skulle
være patroner i våbnet. han overvejede ikke at trække bundstykket tilbage, idet han havde
kontrolleret våbnet, inden de gik ind til frokost. det var ikke nogen overvejelser, han havde i
situationen, men han kan godt se bagefter, at han skulle have gjort det. i dag er han naturligvis
klar over, at våbnet var ladt, og at han skulle have kontrolleret, at det ikke var ladt, inden han
begyndte at arbejde på det.
den ”fire/safe”-sikring, der er på riflen, er en, som man typisk bruger, når man sidder i sit tårn
og skal til at skyde. det afgørende vil være, at man kontrollerer, om der er patroner i riflen, og
om riflen er ladt, idet han ikke alene vil sætte sin lid til ”fire/safe”-sikringen, idet der kan
være en fejlfunktion knyttet til den. det er ikke kun f, som han har oplevet komme ind i
værkstedet med en riffel, hvor bundstykket var lukket i. dette har han også oplevet i forhold
til andre medarbejdere. det var således ikke møntet specielt på f.
ole nielsen har supplerende forklaret bl.a., at f og virksomheden for ham var en og samme.
han kommer selv fra svendborg og kendte f, inden han blev revisor for virksomheden. f
havde ene mand opbygget virksomheden fra at have en omsætning på 0 kr. til at have 17 mio.
                                               - 10 -
kr. i årsomsætning. det var f, der havde skabt dette. f var meget åben og vellidt i jagtkredse
og andre kredse. det var ham, der havde skabt kontakterne, og som forretningen var bygget
op omkring.
foreholdt opgørelsen af og udviklingen i ”resultat før renter” i landsrettens dom, forklarede
han, at der var tale om en stigning på alle økonomiske parametre i denne periode og også
længere tilbage. fs virksomhed var oprindelig en lille forretning og endte som en stor forret-
ning, der var kendt uden for svendborgs grænser, og som havde kunder fra hele landet. øko-
nomisk var der således tale om en jævn positiv udvikling. efter fs død er det gået anderledes.
senest har man på den generalforsamling, hvor regnskabet for 2012 blev fremlagt, måttet
konstatere, at årsomsætningen for 2012 har ligget på 12-13 mio. kr., hvilket er et fald på 25 %
i forhold til tidligere. der er også konstateret et underskud på 2 mio. kr. på trods af, at man
har foretaget nedskæringer i virksomheden.
siden fs død har man forsøgt at få to bestyrere til at køre virksomheden, men de har ikke
kunnet holde niveauet og kontakterne til virksomhedens kunder. nu er virksomheden så at
sige førerløs. det er a, der står i spidsen for virksomheden, men man mangler på nuværende
tidspunkt en person, der kan erstatte f. det, som har manglet, har været en evne fra de tidli-
gere bestyreres side til at trække kunder til og få ”solgt varen”.
han mener, at langt størstedelen af den økonomiske nedtur, som virksomheden har været ude
for, skyldes fs død, selv om finanskrisen også har en del af skylden. han har fra bestyrelses-
formanden hørt, at man har mistet nogle store kunder, men han har ikke set det dokumenteret.
beløbet på 1.877.720 kr. i landsrettens dom kan helt og aldeles henføres til fs arbejdsevne og
betydning for selskabet. hvis f ikke havde opbygget selskabet, havde der ikke været den ind-
tjening. han erkender dog, at de øvrige medarbejdere også har haft indflydelse på resultatet,
men det er ikke dem, der har opbygget forretningen. de medarbejdere, som har været ansat i
virksomheden, har fået deres løn, og denne løn modsvarer den indsats, som de har lagt i virk-
somheden. dette er baggrunden for, at han mener, at de ca. 1,8 mio. kr., er fs værk. vedrø-
rende fs arbejdsindsats set i forhold til beløbet på 1.877.720 kr. var der ikke tale om et 8-16
job, men om et livsværk. medarbejderne har jo også været der efterfølgende, hvor der ikke er
blevet tjent penge. man er gået fra en lille forretning til en stor forretning med et stort over-
skud, og det er fs fortjeneste. dette er naturligvis baseret på et skøn fra hans side. hvis virk-
                                               - 11 -
somheden ikke var omdannet til et selskab, havde f haft en personlig indkomst på 1.877.720
kr.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår det erstatningsretlige opgør efter en skudulykke med dødelig udgang for så vidt
angår afdødes egen skyld og fastsættelse af afdødes årsløn.
egen skyld
højesteret lægger til grund, at både f og e, der begge arbejdede professionelt med jagtvåben,
regnede med, at der ikke var patroner i fs riffel, da f overlod riflen til e for at få monteret en
trefod, og derfor foretog ingen af dem kontrol af riflen ved overgivelsen. højesteret finder det
godtgjort, at riflen ikke blot var ladt, men også lukket, da f overgav den til e, idet der ikke er
grundlag for at antage, at e under monteringsarbejdet ladede eller lukkede riflen.
det er en grundlæggende sikkerhedsforskrift, at et våben ved overrækkelse skal være åbent og
uladt. f burde derfor ved overgivelsen på ny have sikret sig, at riflen ikke var ladt, og at det
var åbent, og e burde ved modtagelsen have åbnet og afladet det. begge har således overtrådt
en væsentlig sikkerhedsforskrift, og fejlene er nogenlunde lige store.
tre dommere – lene pagter kristensen, marianne højgaard pedersen og michael rekling –
udtaler herefter:
e burde, mens han havde riflen i sin varetægt, have sikret sig, at riffelløbet ikke kom til at
pege mod nogen. dette forhold findes imidlertid efter vores opfattelse ikke at kunne be-
grunde, at es ansvar for ulykken anses for større end fs, der var årsag til, at den farlige situa-
tion kunne opstå. vi tiltræder derfor, at es erstatningsansvar nedsættes med halvdelen på
grund af fs egen skyld.
dommerne jon stokholm og jens kruse mikkelsen udtaler:
vi mener, at e begik en selvstændig, alvorlig fejl ved i hvert fald kortvarigt at lade riflens
munding pege mod f, mens han arbejdede med at montere trefoden på riflen. herefter finder
vi, at e bør bære to tredjedele af ansvaret for ulykken.
                                                - 12 -
der træffes afgørelse efter stemmeflertallet.
årsløn
højesteret tiltræder, at fs årsløn skal ansættes skønsmæssigt efter erstatningsansvarslovens §
7, stk. 2, og tiltræder, at erstatningen skal fastsættes med udgangspunkt i ”vikarprincippet”.
højesteret finder imidlertid, at der ved at fastsætte fs årsløn til den løn, der blev ydet til den
bestyrer, der blev ansat til at varetage hans opgaver, ikke er taget tilstrækkeligt hensyn til, at
fs arbejdsindsats må antages at have været større end en sædvanlig bestyrers, og at f som
person havde en væsentlig betydning for omsætningen i forretningen. på denne baggrund for-
højer højesteret skønsmæssigt årslønnen fra 529.600 kr. til 700.000 kr.
erstatningen til fs efterlevende ægtefælle, a, forhøjes herefter med 164.430 kr. i henhold til
erstatningsansvarslovens § 13, jf. §§ 5-9.
forsørgertabserstatningen til fs tre børn skal fastsættes efter erstatningsansvarslovens § 14, jf.
familiestyrelsens vejledning nr. 10283 af 17. december 2007 om retningslinjer for fastsæt-
telse af børnebidrag i 2008. der er herefter ikke grundlag for at fastslå, at de ville have fået et
højere børnebidrag – og dermed for at fastsætte en højere forsørger-
tabserstatning – ved en årsløn på 700.000 kr., som fastsat af højesteret, end ved en årsløn på
529.600 kr., som anerkendt af e og tiltrådt af landsretten.
herefter tages as påstand til følge med 164.430 kr., mens landsrettens dom stadfæstes i for-
hold til b, c og d.
                                       thi kendes for ret:
e skal til a betale 164.430 kr. med procesrenter fra den 22. maj 2010.
landsrettens dom stadfæstes i forhold til b, c og d samt i forhold til afgørelsen om sagsom-
kostninger.
ingen part skal betale sagsomkostninger til nogen anden part for højesteret.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                      afsagt torsdag den 10. september 2015
sag 205/2014
(2. afdeling)
3f som mandatar for a
(advokat marie-louise ehmer)
mod
ankestyrelsen
(kammeradvokaten ved advokat kristine schmidt usterud)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 3. afdeling den 30. september 2014.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, jon stokholm, michael
rekling, lars hjortnæs og jens kruse mikkelsen.
påstande
appellanten, a, har gentaget sin påstand om, at ankestyrelsen skal anerkende, at hun har ret
til udbetaling af sygedagpenge fra den 1. januar 2010 til og med den 10. november 2010.
indstævnte, ankestyrelsen, har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
ankestyrelsens beskæftigelsesudvalg fastslog som anført i landsrettens dom den 2. september
2011, at x kommunes afgørelse af 21. december 2009 om ophør af as sygedagpenge var
ugyldig, fordi afgørelsen var truffet af en medarbejder ansat ved falck jobservice som led i
virksomhedens partnerskabsaftale med kommunen (”anden aktør”). af ankestyrelsens be-
grundelse fremgår:
                                         - 2 -
”delegation af kompetencen til at træffe afgørelse om retten til sygedagpenge til et pri-
vat firma kræver klar lovhjemmel. en sådan lovhjemmel findes ikke i sygedagpenge–
loven.
ankestyrelsens beskæftigelsesudvalg lægger til grund for afgørelsen,
at falck jobservice konsulenterne er en selvstændig juridisk enhed,
at x kommune har indgået en vikaraftale med falck jobservice konsulenterne,
at sagsbehandleren, der har truffet afgørelse om retten til sygedagpenge i denne sag, er
ansat i falck jobservice konsulenterne, og
at x kommune har indgået en partnerskabsaftale med falck jobservice om varig
reduktion af udgifterne til sygedagpenge.
beskæftigelsesudvalget finder, at det er afgørende, om den indgåede vikaraftale mellem
falck jobservice konsulenterne og x kommune er en aftale om opgavevaretagelsen –
eller blot en aftale om at levere vikarer, der skal udføre arbejdet ved at indgå i
kommunens medarbejderstab på samme vilkår som andre ansatte.
det fremgår af vikaraftalen, at sagsbehandlerne fra falck jobservice konsulenterne føl-
ger de arbejdsgange og politikker, der gælder for arbejdet i sygedagpengeafdelingen i
jobcentret. de indgår i et team i jobcentret og følger aftalerne i teamet. endvidere fore-
går arbejdet i jobcenter x.
beskæftigelsesudvalget finder desuagtet, at sagsbehandleren har udført udredning af sy-
gedagpengesagen som led i vikarbureauets aftale med x kommune om opgave-
varetagelsen og iværksættes som en af indsatsområderne omfattet af falck jobservices
partnerskabsaftale med kommunens sygedagpengeafdeling, og at samme person har
truffet afgørelse i sagen om retten til sygedagpenge.
det fremgår af vikaraftalen, at ”falck jobservice konsulenterne udfører socialfaglig
sagsbehandling inden for sygedagpengeområdet i x kommune. i den socialfaglige
sagsbehandling indgår lovpligtig opfølgning. sagsbehandlingen indeholder ligeledes
udarbejdelse af ressourceprofil, evt. afklaring i forhold til raskmeldinger, arbejds-
prøvninger, fleksjob, revalidering og førtidspension”.
vikaraftalen er indgået mellem x kommune og falck jobservice konsulenterne, men
aftalen er kædet sammen med partnerskabsaftalen mellem x kommune og falck
jobservice, således at vikaraftalen ikke fremtræder som en entydig vikaraftale.
det er således beskæftigelsesudvalgets vurdering, at vikaraftalen ikke kan stå alene som
en entydig vikaraftale, idet rammerne for indsatsen delvis er reguleret i partnerskabsaf-
talen med bilag.
vikaraftalen kan således alene opsiges eller forlænges ”efter aftale i styregruppen for
partnerskabet mellem x kommune og falck jobservice”, hvilket kræver enstemmighed i
styregruppen.
vikaraftalen indeholder endvidere ikke regler om forsikring, tavshedspligt og mislig-
holdelse, medens partnerskabsaftalen indeholder bestemmelser herom.
                                              - 3 -
     det fremgår af vikaraftalen, at falck jobservice konsulenterne løbende modtager sager
     fra den kommunale afdelingsleder, og at ”falck” hver måned sender en ”opgørelse af
     antallet af sager, som falck jobservice konsulenterne har arbejdet med”.
     beskæftigelsesudvalget bemærker, at der af hensyn til borgernes retssikkerhed ikke må
     herske tvivl om, hvorvidt der foreligger ulovlig delegation til at træffe afgørelser om
     retten til sygedagpenge.”
retsgrundlag
den dagældende sygedagpengelov, jf. lov nr. 563 af 9. juni 2006, som ændret ved § 1 i lov nr.
1545 af 20. december 2006, bestemte bl.a.:
                                           ”kapitel 8
                                    varighedsbegrænsning
     § 24. udbetalingen af sygedagpenge ophører efter udløbet af en kalendermåned, når der
     er udbetalt sygedagpenge, herunder nedsatte sygedagpenge, eller løn under sygdom for
     mere end 52 uger i de 18 forudgående kalendermåneder, jf. dog § 25.
     stk. 2. ved beregningen af sygedagpengeperioder efter stk. 1 medregnes ikke de dage,
     for hvilke der er udbetalt dagpenge eller løn
     1) fra arbejdsgiveren i de første 15 kalenderdage af fraværsperioden ved sygdom,
     2) fra kommunen i de første 15 kalenderdage af fraværsperioden for lønmodtagere og i
          de første 2 uger af fraværsperioden for selvstændige erhvervsdrivende eller
     3) i anledning af graviditet, barsel eller adoption eller ved børns alvorlige sygdom, jf.
          lov om ret til orlov og dagpenge ved barsel (barselloven).
     …
                                               kapitel 9
                                forlængelse af sygedagpengeperioden
     § 27. kommunen træffer afgørelse om at forlænge sygedagpengeperioden for personer,
     der er omfattet af varighedsbegrænsningen i § 24, når
     1) det på det foreliggende grundlag anses for overvejende sandsynligt, at der kan
          iværksættes en revalidering, herunder virksomhedspraktik, der kan føre til, at den
          sygemeldte kan vende tilbage til det ordinære arbejdsmarked,
     2) det anses for nødvendigt at gennemføre virksomhedspraktik eller andre afklarende
          foranstaltninger med henblik på at klarlægge den sygemeldtes arbejdsevne, således
          at sygedagpengeperioden forlænges i op til 26 uger,
     3) den sygemeldte er under eller venter på lægebehandling og den pågældende efter en
          lægelig vurdering skønnes at ville kunne genoptage erhvervsmæssig beskæftigelse
          inden for 2 gange 52 uger regnet fra varighedsbegrænsningens indtræden,
     4) den sygemeldte har en livstruende sygdom, hvor de lægelige behandlingsmulighe-
          der anses for udtømte,
     5) der er rejst sag om ret til erstatning efter lov om arbejdsskadesikring eller lov om
          sikring mod følger af arbejdsskade eller
     6) der er påbegyndt en sag om førtidspension.
                                                - 4 -
      stk. 2. ved forlængelse af sygedagpengeperioden efter stk. 1, nr. 3, ses der bort fra den
      periode, hvor den sygemeldte venter på behandling på et offentligt sygehus.
      § 28. før udbetalingen af sygedagpenge kan ophøre på grund af varighedsbegrænsnin-
      gen, jf. §§ 24 og 27, skal kommunen anvende arbejdsevnemetoden i form af beskri-
      velse, udvikling og vurdering af en persons arbejdsevne med henblik på at undersøge,
      om den sygemeldte er berettiget til revalidering, visitation til fleksjob eller førtidspen-
      sion.
                                                kapitel 27
                                            administration m.v.
      …
      § 71. …
      stk. 2. en person, herunder en juridisk person, der har tilsidesat sin oplysningspligt efter
      stk. 1 eller efter § 11 i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område el-
      ler i øvrigt mod bedre vidende uberettiget har modtaget ydelser efter denne lov, skal til-
      bagebetale det beløb, der er modtaget med urette.
      stk. 3-4. …
      stk. 5. krav på tilbagebetaling af for meget udbetalte ydelser efter denne lov kan mod-
      regnes i ydelser efter loven, i delpension og i førtidspension. ”
af forarbejderne til bestemmelserne, jf. folketingstidende 2005-06, tillæg a, lovforslag nr. l
154, s. 4687-4688, fremgår bl.a.:
                                                 ”til § 24
      bestemmelsen viderefører reglen i gældende lovs § 22, stk. 1, om den almindelige va-
      righedsbegrænsning, hvorefter retten til sygedagpenge ophører, når der er udbetalt sy-
      gedagpenge eller refusion for sygedagpenge for mere end 52 uger i de 18 forudgående
      kalendermåneder. bestemmelsen skal sammenholdes med reglerne i lovens kapitel 9 om
      forlængelse af sygedagpengeperioden.
      …
                                                 til § 27
      i bestemmelsen fastsættes det, i hvilke tilfælde kommunen træffer afgørelse om at fra-
      vige den almindelige varighedsbegrænsning og forlænge sygedagpengeperioden ud over
      52 uger.
      bestemmelsen viderefører dels gældende lovs § 22, stk. 1 og 2, dels de regler der er
      fastsat i §§ 44-46 i sygedagpengebekendtgørelsen. forslaget indebærer således, at der
      sker en fastlæggelse og beskrivelse af forlængelsesreglerne i selve loven.
      …
                                                 til § 28
      bestemmelsen vedrører kommunens anvendelse af arbejdsevnemetoden i sager, hvor
      der i forbindelse med varighedsbegrænsningen skal tages stilling til, om der er grundlag
      for at forlænge sygedagpengeperioden. der henvises til bekendtgørelse nr. 552 af 19.
                                                  - 5 -
      juni 2003 om beskrivelse, udvikling og vurdering af arbejdsevne (arbejdsevnebekendt-
      gørelsen).
      med bestemmelsen fastlægges det i overensstemmelse med praksis, at der forud for en
      afgørelse om at standse udbetalingen af sygedagpenge er en pligt for kommunen til at
      anvende arbejdsevnemetoden med henblik på at undersøge, om den sygemeldte er be-
      rettiget til revalidering, visitation til fleksjob eller førtidspension.”
højesterets begrundelse og resultat
x kommune traf den 21. december 2009 afgørelse om, at as ret til sygedagpenge ophørte den
31. december 2009 i overensstemmelse med bestemmelsen om varighedsbegrænsning i
sygedagpengelovens dagældende § 24. beskæftigelsesankenævnet fastslog i en afgørelse af 2.
september 2010, at kommunens afgørelse var ugyldig, fordi afgørelsen var truffet af en
medarbejder ansat ved falck jobservice som led i virksomhedens partnerskabsaftale med
kommunen (”anden aktør”). beskæftigelsesankenævnets afgørelse blev stadfæstet af
ankestyrelsen den 2. september 2011.
x kommune havde i mellemtiden den 10. november 2010 truffet en ny afgørelse om, at a
ikke havde ret til sygedagpenge efter den 31. december 2009. denne afgørelse blev den 1.
februar 2011 stadfæstet af beskæftigelsesankenævnet og den 23. september 2011 af ankesty-
relsen. ankestyrelsen fastslog således i afgørelsen, at x kommune ikke skal betale sy-
gedagpenge efter varighedsbegrænsningens udløb den 31. december 2009, selv om der først
den 10. november 2010 blev truffet en gyldig afgørelse om, at der ikke var grundlag for at
forlænge sygedagpengeperioden. ankestyrelsen tog ikke stilling til, om betingelserne for
forlængelse af sygedagpengeperioden var opfyldt, idet beskæftigelsesankenævnets afgørelse
herom ikke blev antaget til principiel behandling.
denne sag angår prøvelse af ankestyrelsens afgørelse af 23. september 2011, nærmere be-
stemt om x kommune den 10. november 2010 kunne træffe afgørelse om, at a ikke var
berettiget til forlængelse af sygedagpengeperioden ud over den generelle varighedsbe-
grænsning på 52 uger, som udløb den 31. december 2009.
ordlyden af den dagældende bestemmelse i sygedagpengelovens § 24 taler om, at udbeta-
lingen af sygedagpenge ophører ved udløbet af varighedsbegrænsningen på 52 uger, men efter
forarbejderne skal bestemmelsen sammenholdes med reglerne i lovens kapitel 9 om forlæn-
                                              - 6 -
gelse af sygedagpengeperioden (§§ 27-29), og både ordlyd og forarbejder til § 28 må mest
nærliggende forstås således, at udbetaling af sygedagpenge ikke skal standses automatisk ved
varighedsperiodens udløb, men at kommunen forinden skal have vurderet og besluttet, om der
er grundlag for at forlænge dagpengeperioden eller for at iværksætte revalidering, visitere til
fleksjob eller tilkende førtidspension.
ankestyrelsen har som nævnt fastslået, at afgørelsen af 21. december 2009 om at standse ud-
betaling af sygedagpenge til a med virkning fra den 31. december 2009 er ugyldig. i overens-
stemmelse med almindelige forvaltningsretlige grundsætninger indebærer dette, at afgørelsen
ikke får retsvirkninger i overensstemmelse med sit indhold.
først med x kommunes afgørelse af 10. november 2010 forelå der en afgørelse om at standse
udbetalingen af sygedagpenge truffet af den kompetente myndighed. afgørelsen gik
imidlertid ud på at standse udbetalingen ikke kun med virkning for fremtiden, men allerede
fra den 31. december 2009. højesteret finder, at der ikke efter sygedagpengeloven eller efter
almindelige forvaltningsretlige grundsætninger var grundlag for at tillægge afgørelsen virk-
ning tilbage fra den 31. december 2009.
det forhold, at beskæftigelsesankenævnet i forbindelse med hjemvisningen af sagen til x
kommune anførte, at hjemvisningen ikke umiddelbart ville medføre udbetaling af sy-
gedagpenge efter lovens § 27, kan ikke i sig selv føre til et andet resultat.
da afgørelsen af 21. december 2009 som nævnt er uden retsvirkninger som følge af kompe-
tencemangel, finder højesteret endvidere, at den opfattelse, som indholdet af afgørelsen kan
have bibragt a om hendes retsstilling, er uden betydning for spørgsmålet om, hvorvidt myn-
dighederne kunne beslutte, at udbetalingen af sygedagpenge kunne ophøre med virkning fra et
tidspunkt forud for afgørelsen af 10. november 2010. der var således heller ikke som følge af
en hensyntagen til as forventninger grundlag for at tillægge afgørelsen virkning tilbage fra
den 31. december 2009.
højesteret tager herefter as påstand til følge.
                                               - 7 -
sagsomkostningerne for landsret og højesteret er fastsat til dækning af advokatudgift med
60.000 kr. og af retsafgift med 7.480 kr., i alt 67.480 kr.
                                     thi kendes for ret:
ankestyrelsen skal anerkende, at a har ret til udbetaling af sygedagpenge fra den 1. januar
2010 til og med den 10. november 2010.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal ankestyrelsen betale 67.480 kr. til 3f som
mandatar for a. det idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                           afsagt fredag den 13. april 2018
sag 140/2017
(2. afdeling)
a
(advokat eduardo vistisen)
mod
skatteministeriet
(advokat sune riisgaard)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 14. afdeling den 14. juni 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, jon stokholm, jens peter
christensen, jan schans christensen og lars apostoli.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
anbringender
a har supplerende anført navnlig, at det i overensstemmelse med forklaringerne skal lægges
til grund, at der også var monteret hylder bag førersædet. det taler også for, at den omhandle-
de toyota hilux var specialindrettet på en sådan måde, at den var uegnet til privat anvendelse.
køretøjet var desuden beskidt som følge af den erhvervsmæssige brug. der var grus i alle
rillerne i den vandtætte bund i det bagerste varerum.
efter skats praksis er det ikke relevant, om der er firmalogo på bilen, jf. skm 2008.354.
det siger heller ikke noget om, hvorvidt en bil er uegnet til privat anvendelse. der var ikke
firmalogo på bilen, fordi a var i færd med at designe et nyt logo.
                                              - 2 -
skatteministeriet har supplerende anført navnlig, at det ikke er godtgjort, at den omhandlede
toyota hilux var indrettet således, at den måtte anses for uegnet til privat anvendelse. bilen
havde foruden førersædet et passagersæde foran. i kabinen bag forsæderne var der alene fast-
spændt en reol i bilens højre side bag passagersædet.
a har ikke godtgjort, at der også var fastmonteret hylder eller reoler bag førersædet. selv hvis
as forklaring for højesteret lægges til grund, betyder det ikke, at bilen var uegnet til privat
anvendelse.
der foreligger ingen oplysninger om, at køretøjets kabine og forsæder var tilsmudset, eller at
der var lugtgener. at a kunne medbringe fødevarer og sit barn i bilen viser, at bilen var egnet
til privat anvendelse.
forklaringer
der er til brug for højesteret afgivet supplerende forklaring af b, c og a.
b har forklaret bl.a., at han og de øvrige medarbejdere i virksomheden kørte i store, lukkede
kassebiler, når de var på arbejde. disse kassebiler var indrettet med reoler til opbevaring af rør
og fittings. der var de samme reklameskilte på alle virksomhedens biler. der var ikke monte-
ret anhængertræk på kassevognene. når man havde behov for at transportere en gravemaskine
på trailer eller køre med grus, anvendte man virksomhedens toyota hilux, som havde anhæn-
gertræk. toyotaen blev hovedsageligt brugt til transport af en gravemaskine eller kørsel med
grus. han brugte ikke toyotaen til andre formål.
der var monteret hylder bag førersædet i toyotaen. hylderne var nok monteret på en bagbe-
klædning op ad det skuffemøbel, som stod bag passagersædet. han husker ikke, om hylderne
bag førersædet var spændt fast. hylderne målte ca. 0,5 gange 0,5 meter. på hylderne lå der
nipler og andre ting, som blev brugt til vvs-opgaver. bag førersædet stod der desuden en
værktøjskasse og en motorsplit. en motorsplit er et renseværktøj, der måler ca. 0,5 gange 0,5
meter. bag passagersædet var der et skuffemøbel, som indeholdt bl.a. rørdele, der blev an-
vendt i virksomhedens drift. på bagsiden af møblet var der opsat en plade, hvor man kunne
hænge forskellige ting. han har aldrig åbnet skufferne i skuffemøblet i toyotaen, idet der var
reservedele i den kassevogn, han selv benyttede. toyotaens bagagerum blev brugt til opbeva-
                                               - 3 -
ring af stort værktøj og transport af store reservedele. bagerst i bagagerummet var der placeret
en pumpe og en vandstøvsuger.
c har forklaret bl.a., at hun i perioden 2010-2012 arbejdede hos vvs-x a/s. hendes ægte-
fælle, a, var direktør i virksomheden. as arbejdsopgaver bestod i at mødes med kunder, afgi-
ve tilbud og hjælpe svendene med arbejdet. han brugte en toyota hilux til disse opgaver.
han brugte også toyotaen til at transportere virksomhedens gravemaskine. hun har aldrig
selv kørt toyotaen. det turde hun ikke, for det var en meget høj og lang bil. bilen kunne også
være fuld af jord fra eksempelvis kloakarbejde.
den legetøjsæske, der lå i toyotaens bagagerum, da a blev standset af skat, var ikke smidt
ud hjemme hos hende og a, fordi der på daværende tidspunkt ikke var en papcontainer ved
deres bopæl. den autostol, der stod i toyotaen, var lavet af flamingo. den var kun fastspændt
med en sikkerhedssele og var således ikke fastgjort med isofix-beslag.
der var monteret to hylder bag førersædet i toyotaen. hylderne var monteret i en stålreol
med metalsider og en bagplade af metal. man kiggede ind i stålreolen, når man åbnede side-
døren. stålreolen var boltet fast i gulvet. stålreolen bagved førersædet var lavere end skuffe-
møblet bag passagersædet. stålreolen og skuffemøblet var monteret ryg mod ryg. på hylderne
i stålreolen var der plads til en kasse med en almindelig boremaskine.
hun har aldrig læsset noget om bag i toyotaen. hun har set indretningen af bilen i forbindelse
med sit arbejde. hun kan også have set indretningen af bilen, når den holdt parkeret på hendes
og as privatadresse.
a har forklaret bl.a., at han er uddannet elektriker, vvs-montør og vvs-installatør samt kloak-
mester. han stod både for kundekontakten og for at afgive tilbud på vegne af vvs-x a/s.
nogle gange udførte han også selv vvs-arbejde.
på et tidspunkt fik han en diskusprolaps, der var så slem, at han i 11 måneder ikke kunne sid-
de på en stol og arbejde, men måtte ligge ned på kontorgulvet med sin bærbare computer. han
kunne heller ikke sove i sin seng og måtte derfor sove på gulvet. han havde på daværende
tidspunkt en toyota rav4, som han imidlertid ikke kunne sidde i som følge af sin diskuspro-
                                                - 4 -
laps. han lånte derfor en toyota hilux i nogle dage for at prøve, om den passede ham bedre,
hvilket den gjorde, og derfor skiftede han til den. han valgte også denne model af hensyn til
trækkraften, da bilen skulle kunne trække en trailer med virksomhedens gravemaskine. bilen
var ikke særligt anvendelig til kundebesøg, men den kunne selvfølgelig transportere ham ud
til kunderne. bilens primære funktion var, at den skulle kunne indeholde værktøj og bygge-
materialer. han anvendte sin og cs volvo til privat kørsel. han sad fint i denne bil på trods af
sin diskusprolaps. virksomhedens øvrige biler var almindelige kassevogne, som blev anvendt
af virksomhedens servicemontører.
det var meget varierende, hvor ofte han kørte i toyotaen. det kunne være 1-2 gange om da-
gen, og det kunne også ske, at han kørte rundt til kunder en hel dag. han er ikke i besiddelse
af nogen fotografier af toyotaen.
da han blev standset af skat, var der ikke logoer på toyotaen, hvilket skyldtes, at virksom-
heden var i gang med at designe nye logoer. efter skats julerazzia satte han modvilligt de
gamle logoer på bilen igen, hvilket kostede 5.000 kr. han var nødt til at sætte dem på, da
skat havde spurgt ham, hvorfor der ikke var logoer på bilen.
umiddelbart bag toyotaens førersæde var der en beskyttelsesplade. bag beskyttelsespladen
var der fastmonteret en mindre reol med hylder. denne reol stod med bagsiden op ad bagsiden
af det skuffemøbel, som var monteret bag passagersædet. reolsystemet bag førersædet var ca.
35-40 centimer dybt. skuffemøblet bag passagersædet var mindst 0,5 meter dybt.
der var ca. 20-25 centimer friplads foran fronten af reolsystemet bag førersædet. der var også
lidt friplads mellem højre side af reolsystemet og bilens hardtop. der var ligeledes friplads
mellem venstre side af skuffesektionen bag passagersædet og bilens hardtop. der var plads til
skovle og andre smalle ting i fripladsområdet op mod bilens hardtop. der var også plads til en
trebenet motorsplit bag førersædet. denne motorsplit lå ikke på hylderne.
han kunne ikke afmontere toyotaens hardtop uden hjælp. der var installeret lys i toyotaens
hardtop, hvor han også havde overvejet at montere hylder og skuffer. det var der imidlertid
ikke plads til, da han også brugte bilen til at transportere store reservedele som eksempelvis
toiletter. der var skydevinduer i toyotaens hardtop. han anvendte disse skydevinduer til at få
                                               - 5 -
fat i værktøj, der stod bagerst i kabinen. det kunne f.eks. være den pumpe, som blev anvendt i
forbindelse med vandskader.
toyotaen blev anvendt til fragt af gravemaskine og grus flere gange om ugen. der var ikke
anhængertræk på nogen af virksomhedens øvrige biler. disse øvrige biler var indrettet såle-
des, at deres lasteevne stort set var udnyttet. man skulle derfor have stort kørekort eller køre-
kort til trailer, hvis man skulle kunne køre disse biler med anhænger. dette var baggrunden
for, at toyotaen blev indkøbt med anhængertræk. da toyotaen blev tilbageleveret, begyndte
virksomheden at anvende vognmænd til opgaverne med at fragte maskiner mv. virksomheden
betalte en vognmand 2.500-3.000 kr. for levering og afhentning af en maskine.
da han blev standset af skat, lå der en legetøjsæske i bilens bagagerum. årsagen var, at den
skulle smides ud, og at der på daværende tidspunkt ikke var en papcontainer ved deres bopæl.
han lagde derfor legetøjsæsken i toyotaen for at smide den ud i den papcontainer, der var i
firmaet. om fotografiet af bagagerummet forklarede han, at der ses rust eller rødligt grus for-
an sålen på den gummistøvle, der ligger i bagagerummet. den autostol, der stod i toyotaen,
var lavet af flamingo og vejede ca. 300 gram. autostolen var ikke fastspændt med isofix-
beslag.
han skulle ikke køre en omvej for at hente børn i børnehaven. han så ikke noget forkert i at
anvende toyotaen til at hente børn i børnehaven. når han brugte toyotaen til at hente børn,
parkerede han den på z-vej. nogle gange parkerede han toyotaen på sin bopæl og gik ned til
børnehaven, f.eks. hvis han skulle have barnevognen med til børnehaven, eller hvis børnene
havde cykler med i børnehaven. det var bl.a. afhentning af børn, han sigtede til, da han for
landsretten forklarede, at bilen ikke blev brugt privat bortset fra enkelte tilfælde i forbindelse
med kørsler, der i øvrigt var arbejdsmæssige. derudover sigtede han med denne del af forkla-
ringen for landsretten til kørsler, der svarede til den kørsel, han foretog, da han blev standset
af skat.
det er rigtigt, at han ikke brugte toyotaen i forbindelse med ombygningen af sit hus. han
brugte i stedet en vognmand. han ved ikke, hvorfor han betalte afgift for privat brug af toyo-
taen, når han ikke brugte bilen i forbindelse med ombygningen. det var virksomhedens bog-
                                               - 6 -
holder – som i øvrigt var hans mor – der stod for betalingerne. det var ikke noget, han god-
kendte.
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, der er anført af landsretten, og da det er uden betydning, om der tillige måtte
have været fastmonteret en mindre reol med hylder bag bilens førersæde, stadfæster højeste-
ret dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a betale 30.000 kr. til skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                      højesterets kendelse
                       afsagt tirsdag den 18. december 2012
sag 263/2012
europark a/s
(advokat jens peter fabricius)
mod
lars jermiin frost
(selv)
i tidligere instanser er truffet beslutning af retten i glostrup den 30. marts 2012 og afsagt
kendelse af østre landsrets 7. afdeling den 28. juni 2012.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: jytte scharling, vibeke rønne og jens peter chri-
stensen.
påstande
kærende, europark a/s, har nedlagt påstand om, at østre landsrets kendelse ophæves, og at
sagen hjemvises til fortsat behandling ved retten i glostrup.
indkærede, lars jermiin frost, har ikke udtalt sig under kæremålet.
østre landsret har henholdt sig til afgørelsen.
sagsfremstilling
retten i glostrup berammede et forberedende retsmøde i sagen til den 22. marts 2012. det
fremgår af retten i glostrups retsbog, at parterne var indkaldt til retsmødet den 22. marts
2012 ved brev af 8. marts 2012.
i brevet hedder det bl.a.:
                                              - 2 -
       ”det bekræftes hermed, at retten har berammet et forberedende retsmøde…
       hvis sagsøgeren udebliver fra mødet, kan retten afvise sagen og bestemme, at sagsøge-
       ren skal betale sagsomkostninger til sagsøgte. retten kan også vælge at afgøre sagen
       uden at høre sagsøgers forklaring.”
retten i glostrup har over for østre landsret oplyst, at berammelsen var sket efter telefonisk
aftale med advokat jens peter fabricius’ kontor.
da europark a/s ikke gav møde den 22. marts 2012 afviste retten i glostrup sagen med hen-
visning til retsplejelovens § 360, stk. 1.
østre landsret stadfæstede den 28. juni 2012 retten i glostrups beslutning om at afvise sa-
gen.
anbringender
europark a/s har gjort gældende, at en parts manglende fremmøde til et retsmøde kun kan
tillægges udeblivelsesvirkning, hvis den pågældende har været lovligt indkaldt til dette rets-
møde. hertil kræves, at indkaldelsen er nået frem til parten. afgivelse af et almindeligt brev
til postbesørgelse kan ikke i sig selv udgøre fornødent bevis for, at brevet er kommet frem til
modtageren, jf. ufr 2004.2756h og ufr 2009.363h. europark a/s og advokat jens peter
fabricius var uvidende om retsmødet den 22. marts 2012, idet hverken advokat jens peter
fabricius eller europark a/s har modtaget retten i glostrups indkaldelse til dette retsmøde.
det er hverken dokumenteret, at brevet med indkaldelsen er kommet frem til advokat jens
peter fabricius, eller at berammelsen er sket efter telefonisk aftale med advokat jens peter
fabricius’ kontor. europark a/s har således ikke været lovligt indkaldt til retsmødet den 22.
marts 2012, hvorfor retten i glostrup ikke var berettiget til at afvise sagen som følge af
manglende fremmøde.
højesterets begrundelse og resultat
en parts manglende fremmøde til et retsmøde kan kun tillægges udeblivelsesvirkning, hvis
den pågældende har været lovligt indkaldt. til lovlig indkaldelse ved almindeligt brev hører,
at brevet er kommet frem til modtageren. afgivelse til postbesørgelse af et brev kan ikke i sig
                                              - 3 -
selv udgøre fornødent bevis herfor, jf. herved senest højesterets dom af 5. november 2008
(ufr 2009.363h).
da advokat jens peter fabricius har benægtet at have modtaget retten i glostrups indkaldelse
af 8. marts 2012 til retsmødet den 22. marts 2012, er sagens afvisning som følge af advokat
jens peter fabricius’ manglende fremmøde til retsmødet sket med urette. det forhold, at be-
rammelsen af retsmødet ifølge retten i glostrup er sket efter telefonisk aftale med advokat
jens peter fabricius’ kontor, kan ikke føre til et andet resultat.
højesteret ophæver derfor østre landsrets kendelse og hjemviser sagen til fortsat behandling
ved retten i glostrup.
                                      thi bestemmes:
østre landsrets kendelse ophæves og sagen hjemvises til fortsat behandling ved retten i glo-
strup.
kæreafgiften tilbagebetales til europark a/s.