text:
retten i helsingør
dom
afsagt den 1. september 2017
rettens nr. 1-844/2017
politiets nr. sak-2016-321-2212
anklagemyndigheden
mod
t1
og
t2
der har medvirket domsmænd ved behandlingen af denne sag.
anklageskrift er modtaget den 26. april 2017.
t2 og t1 er tiltalt for overtrædelse af straffelovens § 144, ved i perioden fra marts 2015 til
den 29. november 2015 i deres egenskab af polititjenestemænd i ... politi, x-vej i y-by, i
forening og efter aftale uberettiget at have modtaget og gjort brug af en gave eller anden
fordel fra a, boende z-vej i ..., som de forud herfor dels havde foretaget en strafferetlig
efterforskning imod, dels havde fortaget en politimæssig sikkerhedsrådgivning af. gaven
bestod i:
- et gratis ophold på y-sted i kenya i perioden fra den
                23. - 26. november 2015 til en samlet værdi af ca. 22.500 kr. samt
- et gratis hotelophold på z-sted på zanzibar i perioden fra den 26. - 29. november 2015 til en
samlet værdi af ca. 4.161 kr.
herved tilsidesatte de groft de tjenestepligter om modtagelse af gaver, som fremgår af
rigspolitiets retningslinjer for modtagelse af gaver i dansk politi.
påstande
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om straf.
de tiltalte har nægtet sig skyldige.
sagens oplysninger
der er afgivet forklaring af de tiltalte og af vidnerne a, b, … c, d, f og e.
sagen er hovedforhandlet den 28. august og den 1. september 2017.
forklaringerne er i retsbogen gengivet således
tiltalte t1 forklarede, at han har været ansat ved politiet i 38 år. på tidspunktet for
anmeldelsen var ansat ved ... politi ved afdelingen for organiseret kriminalitet og havde været
der i 6 år. han delte kontor med t2. de var både private venner og kolleger.
                                                - 2 -
han fik sagen vedrørende menneskehandel, hvor a var sigtet, tildelt af c. han kendte ikke a
i forvejen. det var … c, der bad ham om, at a's kaldenavn skulle være "..." af hensyn til, at
pressen ikke skulle kende til sagen mod ham. selve afhøringen af a foregik på y-by
politistation, hvortil a og dennes advokat var indkaldt. han faldt i hak med a, men de blev
ikke venner. han udleverede ikke sine personlige kontaktoplysninger til a. tiltalte havde ikke
yderligere kontakt med a førend sagen var afgjort. på et tidspunkt ringede a og rykkede for
afgørelsen af sagen. så vidt tiltalte ved, havde t2 ikke kontakt med a. t2 støttede tiltalte i
forbindelse med arbejdet med sagen om menneskehandel.
da omgørelsesfristen efter afgørelsen var udløbet, ringede a til tiltalte på politigården i
forbindelse med et hjemmerøveri, som hans nabo havde været udsat for. a var nervøs for, om
det samme kunne ske for ham. a var meget urolig og havde endvidere observeret fodspor i
sneen ved sit hjem. tiltalte kendte til hjemmerøveriet, men efterforskningen foregik i en helt
anden afdeling. a bad tiltalte om at komme til hans hjem og yde sikkerhedsrådgivning.
tiltalte vidste ikke, hvorfor a lige præcis ringede til ham og ikke en anden - måske følte han
sig godt behandlet.
efter arbejdstid kørte tiltalte og t2 til a's hjem. de kørte derhen i en tjenestebil, idet de var på
vej hjem til y-by efter at have været på tjeneste i københavn. der blev ikke udfærdiget en
rapport omkring besøget hos a - det var ikke en politisag. de talte med a om, hvordan han
kunne sikre sit hjem. de undersøgte vinduer og døre og rådgav ham generelt. de talte
endvidere med a om dennes ...sygdom. de fik en hyggelig sludder. tiltalte nævnte i den
forbindelse, at han godt kunne tænke sig at rejse ud i verden og se nogle nye ting. de talte om
filmen "bucket list", der handler om at tage ud og opleve verden, inden man bliver for
gammel. til dette svarede a, at han havde ”et [sted]” i afrika og at dette ville være et godt
sted at tage hen. han sagde, at han kunne skaffe dem en "safe chauffør" i afrika, hvis de
skulle få brug for det. b var også til stede.
i april måned besluttede tiltalte og t2 sig for, at de ville til kenya og videre til zanzibar. det
var på dette tidspunkt ikke meningen, at de skulle til a's y-sted. t2s datter havde en veninde,
der var guide på zanzibar, som muligvis kunne hjælpe dem i forbindelse med rejsen, og det
var en af grundene til, at de valgte zanzibar som rejsemål.
foreholdt sin forklaring til rapport, ekstrakt 1, side 32, 4. afsnit, hvor tiltalte har forklaret, at
de ikke bestilte noget hotel hjemmefra, fordi det lå i luften at de kunne bo på [stedet],
bekræftede tiltalte, at det var korrekt, at han havde forklaret sådan.
de havde udelukkende bestilt flybilletter til at starte med - resten ville de bestille hen ad
vejen. de undersøgte først hotelovernatninger, da de var i afrika. tiltalte havde fortalt sin
familie om afrika-turen, men ikke sine kolleger eller andre.
foreholdt sin forklaring til rapport, ekstrakt 1, side 32, bekræftede tiltalte, at han først fortalte
sin familie, at han skulle til afrika fjorten dage før afrejse.
efter flybilleterne var bestilt, talte de først med a i august / september måned. de ville tale
med ham om safe-chaufføren og a inviterede dem hjem til ham for at tale om det. de var
også til et grillarrangement og så ham omkring 3-4 gange i denne periode. de udviklede et
venskab.
                                                 - 3 -
a forklarede ved første møde, at han kunne skaffe en safe-chauffør, der kunne køre dem fra
lufthavnen og eventuelt til [stedet]. han kunne også køre dem andre steder. det ville koste
700 - 1.000 kr. de talte ikke om priser iøvrigt. det fandt de først ud efter de kom til afrika.
de har ikke talt om økonomien for afrika-turen med a - kun i forhold til, at de ikke skulle
betale for opholdet på zanzibar. på et tidspunkt ringede a og fortalte til t2, at han og b også
ville tage til zanzibar. det var ikke meningen til at starte med, at de skulle rejse sammen eller
mødes dernede. a spurgte, om de ville følges derned i samme fly. det ville tiltalte og t2
gerne - de betalte selv for deres flybilletter.
det var nok i oktober måned, at det blev oplyst, at hotellet på zanzibar skulle promoveres og
at opholdet på hotellet derfor ville blive gratis. da de oprindeligt talte med a om safe-
chaufføren kom det også frem, at de gerne ville bo på y-sted. de talte ikke nærmere om
aktiviteterne på stedet eller hvad, de skulle lave dernede. tiltalte kunne godt tænke sig en
ballontur, men det talte han ikke med a om.
transporten fra [stedet] til zanzibar blev først drøftet, da de var på [stedet]. det var ikke
planlagt hjemmefra. tiltalte talte ikke med a om prisen for opholdet på [stedet].
før afrejsen havde tiltalte kun talt med sin familie om rejsen. han ønskede ikke, at folk -
deriblandt journalister- skulle vide, at han skulle rejse med a. han fortalte heller ikke sine
kolleger om turen. tiltalte fik af vide af b, at der skulle journalister med på turen, idet der
skulle promoveres et hotel på zanzibar og laves en artikel om y-sted. tiltalte synes ikke, at
det var en god idé, at der skulle journalister med. det var en privat rejse, som der ikke skulle
sladres om.
på [stedet] blev de indkvarteret i et møbleret telt. de skulle have tre overnatninger på
[stedet]. under opholdet var de på to ture med en safari-vogn for at se elefanter og løver. de
var også ude og se en landsby og en solnedgang på en slette. a's ansatte var med som guide
på turen sammen med a og b, nogle andre venner samt journalisterne. der var ikke andre
gæster på [stedet] - tiltalte fandt efterfølgende ud af, at der var lavsæson. der blev ikke talt
om, hvad de skulle betale for at bo på [stedet].
forevist såkaldt "reservation summary" og om det er en faktura, jf. ekstrakt 2, side 11,
forklarede tiltalte, at han opfattede det som en afregning for transport og ophold. han kikkede
ikke på afregningen men betalte omkring 400 dollar selv og tog samme beløb i t2s pung - det
vil sige ca. 800 dollar i alt. dette dækkede ophold og transport, herunder flybillet fra [stedet]
til nairobi, hvorfra flyet til zanzibar afgik. tiltalte ved ikke, hvordan tallene i afregningen var
fremkommet herunder tallet 396 dollars. de betalte for flyet fra [stedet] til zanzibar. a
oplyste, at billetten kostede omkring 500 kr. - det var billigere at flyve til nairobi end at køre i
bil. receptionen bad om 800 dollars og det betalte han.
forevist ekstrakt 2, side 11, forklarede tiltalte, at han ikke havde set denne note tidligere om,
at han og t2 var "policemen".
udover denne faktura forklarede tiltalte, at han ikke havde modtaget andre fakturaer.
tiltalte er bekendt med reglerne omkring modtagelse af gaver. efter at have været hos a
første gang i forbindelse med sikkerhedsrådgivningen, blev tiltalte tilbudt en flaske vin af a,
som han takkede nej til.
                                                - 4 -
tiltalte er kollega med c og er også privat ven med ham. han fortalte c om turen til afrika to
dage før de tog afsted til afrika. dette gjorde han, fordi han ville sikre sig, at c privat vidste,
at han tog af sted i det tilfælde, at [bladet]ville skrive om det. han var på privat besøg hos c,
da han fortalte om rejsen. c spurgte om turen var ”i orden” og det fortalte tiltalte, at det var og
at de betalte det hele selv. c reagerede ikke negativt på beskeden om turen, og han fik
efterfølgende sms, hvor han ønskede ham en god tur. c havde altså ingen kommentarer til
turen.
foreholdt tillægsekstrakt, side 2, sms besked fra c, forklarede tiltalte, at beskeden blev sendt
til hans søn. han havde ikke modtaget denne besked og han vidste ikke, hvorfor beskeden
blev sendt til hans søn.
efter hjemkomsten havde tiltalte flere samtaler med c, som fortalte, at han var gået videre til
ledelsen og at sagen var sendt til den uafhængige politiklagemyndighed. c var bange for, at
pressen skulle finde ud af det.
det er korrekt, at a og tiltalte var venner før afrejsen. de havde set hinanden 3-4 gange og
havde herunder været til morgenkaffe og til grillaften. der har også været flere
telefonsamtaler. de kom godt overens med hinanden.
tiltalte har talt med a om sagen efter tiltalte blev afhørt. de har været sammen 15-20 gange
efter hjemkomsten. tiltalte har appelleret til a og b at alt skulle frem.
adspurgt af forsvareren forklarede tiltalte, at det er rigtigt, at han tog 400 dollar fra t2s pung
og 400 dollar fra hans egen pung i forbindelse med betalingen for turen.
foreholdt ekstrakt 1, side 33 øverst, forklarede tiltalte, at det er rigtigt, at han betalte 800 -
900 dollar, nok nærmere 900 dollars.
foreholdt tillægsekstrakt, bilag 2, 6, side 16, forklarede tiltalte, at hvis de bestilte drikkevarer
og lignende blev dette tillagt regningen og betalt separat. ophold, vasketøjsservice og mad
var inkluderet i prisen.
adspurgt af forsvareren, advokat cumberland, og foreholdt ekstrakt 1, side 11, forklarede
tiltalte, at han ikke har bidt mærke i de opgjorte beløb.
vedrørende mødet om rådgivningen omkring sikkerhed forklarede tiltalte, at de var der i
omkring 2 timer. der var både plads til politiforretning og almindelig hyggesnak. de talte om
helbred, hunde etc. a var interedsseret i at få en politihund. a havde ... og tiltalte havde selv
været syg, så det talte de en del om. på den måde delte de private emner. venskabet udviklede
sig, fordi de kunne lide hinanden og fordi de havde mange ting til fælles, eksempelvis
aktiehandel. tiltaltes søn har også besøgt a og tiltalte har mødt as familie. de har været til
grillaften hos a, fødselsdage og set formel 1 sammen.
efter 2015 har tiltalte ikke været i as hjem som politimand – udelukkende i privat henseende.
a og b og de øvrige gæster havde været i kenya et par dage før tiltalte og t2 ankom. det var
et hyggeligt ophold.
tiltalte vil kalde venskabet med a meget varmt, de nyder hinandens selskab og er bedste
venner.
tiltalte havde ikke gjort sig forestillinger om prisen for opholdet på [stedet]. han skænkede
det ikke en tanke og ville betale det, det kostede. det var meget primitive forhold de levede
under på [stedet]. de boede i telt og toilet var under åben himmel. efter at have betalt de 800
dollar fik tiltalte udleveret bilaget / fakturaen. han kiggede ikke nærmere på det og bed ikke
mærke i beløbets størrelse. fraregnet udgiften til safe-chaufføren og flybilletten fra [stedet] til
nairobi ville det svare til, at opholdet kostede ca. 4 - 500 dollars for 2 mand i 3 nætter, hvilket
han syntes var en rimelig pris. t2 var ikke til stede, da tiltalte afregnede. tiltalte tog pengene
fra t2s pung. t2 undrede sig ikke over prisen.
turen i zanzibar betalte de ikke for. det var gratis – fordi det var en del af promoveringen af
et hotel. a sagde, at de ikke skulle betale noget.
                                                - 5 -
tiltalte har været meget samarbejdsvillig under afhøringerne i sagen. han havde ikke en
advokat til stede ved den første afhøring – han havde ikke troet, at sagen ville udvikle sig på
denne måde.
tiltalte forklarede, at de ikke havde noget med reklamefremstødet at gøre. på zanzibar var de
kun på hotellet, der var ikke nogle udflugter arrangeret. de betalte selv for frokost og
drikkevarer. på det første hotel bestilte de efterfølgende hotel i zanzibar by, hvor de
efterfølgende havde et ophold, efter a og b tog hjem. efter opholdet der tog de videre til et
to-dages ophold i nairobi by. herefter tog de hjem.
da han kom hjem fortalte han til sine kollegaer, at han havde været i tyrkiet. han ville ikke
fortælle omkring afrika-turen fordi han ikke ønskede nogle "historier".
tiltalte t2 forklarede, at han har været ansat ved politiet siden 1983. han har været ansat som
efterforsker ved afdelingen for organiseret kriminalitet siden 2007. han delte kontor med t1
og de var venner og sås privat.
i forbindelse med afhøringen af a i sagen omkring menneskehandel, talte de ikke privat med
a udover en kort samtale om aktiehandel. de udleverede ikke private kontaktoplysninger.
på et tidspunkt ringede a til t1. af sikkerhedsmæssige årsager kører man altid to afsted
sammen og derfor tog han med på besøg hos a. a var bekymret fordi hans nabo havde haft et
hjemmerøveri. tiltalte kendte sagen, men havde ikke været efterforsker på sagen. der var
ikke nogen særlig grund til, at det var tiltalte og t1 der skulle ud til a udover, at a ringede til
t1. de tog ud til a på vej hjem fra københavn. de var der omkring kl 15. han husker ikke,
hvordan det blev registreret i tidssystemet. under besøget hos a begyndte t1 og a at tale
sammen om sygdom. de talte om filmen "bucket list" med bl.a. morgan freeman. de talte
alle tre om formel 1, aktier og jagt. de kom godt ud af det med hinanden og det var her
venskabet tog sin begyndelse. de talte om, at tiltalte og t1 godt kunne tænke sig at komme ud
og rejse sammen. a anbefalede dem, at de skulle rejse til afrika. han foreslog, at de kunne bo
i hans [sted]. der blev ikke talt om priser, men tiltalte opfattede det som at a reklamerede for
stedet og at der selvfølgelig skulle betales - han er jo forretningsmand. de talte også om
muligheden for en safe-chauffør. a fortalte at han kunne bistå med kontakten til en chauffør,
man kunne stole på.
tiltalte forklarede, at han forinden havde set, hvad pakkerejser til afrika kostede, eksempelvis
i sydafrika. prisen ville væren omtrent 1.000 kr. pr. person pr. døgn. måske kunne man få det
billigere, hvis man rejste i lavsæsonnen. undersøgelsen af priser skete efter flybilletterne var
bestilt.
han undersøgte ikke, hvad det kostede, at overnatte på a's [sted].
foreholdt ekstrakt 2, side 21, "ground package rates" (priser fra [stedet]) med en pris på 559
dollars pr. dag, forklarede tiltalte, at han ikke havde undersøgt priserne på [stedet]. heller
ikke da det blev fastlagt, at de skulle booke et ophold på [stedet]. han forestillede sig ikke, at
det kunne koste mere end 1.000 kr. pr. overnatning.
efter afhøringen var a vist til undersøgelse for ... i en periode men i august kontaktede de a
for at få telefonnummeret til safe-chaufføren. han inviterede tiltalte og t1 til grillaften. de
talte om turen. a spurgte, hvor længe de havde tænkt sig at være i afrika. han rådede dem til
blot at tage afsted og se, hvor længe de havde lyst til at blive, når de kom derned. a sagde
intet om priser, hverken angående chaufføren eller opholdet på [stedet]. tiltalte og t1 spurgte
heller ikke om det, de ville bare betale det, det kostede.
                                                 - 6 -
udover grillaftenen huskede tiltalte ikke, hvornår de så a igen. han ringede dog i september
og fortalte, at han også ville være til stede under deres ophold. b, hendes far og nogle
journalister ville også være der. tiltalte var bekymret over, at der skulle være journalister til
stede. han talte med t1 om det og med sin familie. tiltalte havde ikke lyst til at blive
profileret i pressen. han sagde ikke noget om dette til a.
de var venner med a før afrejsen. de blev bedste venner under opholdet i afrika.
foreholdt ekstrakt 1, side 27, forklarede tiltalte, at de var venner inden afrejsen og blev bedste
venner under turen. de havde mange fælles interesser.
tiltalte og t1 havde talt om, at de også gerne ville tilføje et badeferie-ophold til opholdet på
[stedet]. tiltalte havde en kontakt i zanzibar og de besluttede sig for, at de ville tage hertil.
det var ikke as forslag.
før afrejsen mødtes tiltalte, t1, a og b til en rejsemesse i øksnehallen. det var her de
besluttede sig endeligt for, at de ville tage til zanzibar, der ligger blot en times flyvning fra
nairobi.
efterfølgende blev tiltalte ringet op af a, som fortalte at de havde booket billetter til zanzibar
og om de ville følges med dem. det blev tiltalte og t1 enige om, at det var en god ide. de
bookede billetter til den samme flyafgange. herefter ringede a og sagde, at de ikke skulle
betale for hotellet. a gav udtryk for, at han ikke ville have penge for noget, som a havde fået
gratis.
tiltalte har aldrig tidligere modtaget gratis udlandsophold.
chaufføren i [stedet] havde fortalt, at det kostede 100 dollar at blive transporteret.
i [stedet] boede de under samme forhold, som de øvrige gæster. de var på fire ture under
opholdet, muligvis fem ture. de så dyr og solnedgange. der blev taget mange billeder af
journalisterne under opholdet.
på et tidspunkt spurgte b om de ville køre eller flyve til lufthavnen, når de skulle til zanzibar.
det var lige så billigt at flyve, så det valgte han og t1 at gøre.
det var t1, der sørgede for afregningen. han var ved at pakke, mens t1 tog penge fra tiltaltes
pung. det kostede omkring 900 dollars. han syntes det umiddelbart lød rimeligt. han tænkte
ikke mere over det og så ikke regningen.
foreholdt ekstrakt 1, side 17, forklarede tiltalte, at det er rigtigt, at han har forklaret sådan.
det var en rimelig pris de betalte for opholdet.
da de var i zanzibar bestilte tiltalte hotellet på nettet.
han har fortalt om rejsen til familie, venner og kollegaer. det har han gjort både før og efter
turen. han fortalte ikke, at de skulle rejse med a. det var sent i forløbet, at de fandt ud af, at
a skulle med. han har fortalt om det efter turen og alle har spurgt ind til, hvorvidt det var en
god tur. der er ingen der har ladet sig mærke med noget.
                                               - 7 -
tiltalte er bekendt med retningslinjerne omkring modtagelse af gaver. han har aldrig
modtaget noget.
tiltalte har ikke talt med c.
han har set a flere gange siden turen, senest i går. de har talt generalt om turen - om, hvor
grotesk det hele har været.
adspurgt af forsvareren, advokat cumberland, forklarede tiltalte, at han er venner med t1.
han er hans bedste ven. de er meget sammen og har rejst sammen. på stationen bliver han og
t1 kaldt … og …. de har lavet en liste, inspireret af filmen. listen indbefatter ting, de gerne
vil lave sammen gennem livet. de har set filmen sammen. i den periode blev tiltalte separeret
og derfor ville tiltalte meget gerne have en ny rejsefælle. t1s helbred skrantede og der var
mange gode grunde til, at de skulle opleve nogle ting sammen.
tiltalte har en god økonomi. han har investeret i aktier og har over en million til rådighed.
tiltaltes indtryk af sagen omkring menneskehandel mod a, var at denne ikke var sandfærdig
og at der ikke var noget rigtigt i den unge kvindes anklager.
tiltalte forklarede, at [stedet] i afrika giver et underskud for a.
tiltalte forklarede, at der var en rigtig god kemi mellem ham, a og t1. de blev meget
fortrolige med det samme. tiltalte kender ikke as bevæggrunde for at betale opholdet i
zanzibar.
det havde stor betydning for valg af rejsemål, at a kunne supplere med kontakt til en
troværdig chauffør. det kan være farligt at rejse i afrika og tiltalte havde brug for tryghed.
tiltalte forklarede, at priserne, som han havde undersøgt på pakkerejser, stemte fint overens
med de priser, de betalte for opholdet på [stedet] i kenya.
tiltalte har ikke haft vidende om, at der blev givet rabat på [stedet]. a har heller ikke givet
udtryk for, at han har givet dem en del af turen som en gave. det var først, da tiltalte kom
hjem, at det gik op for ham, at a havde betalt for opholdet. han konfronterede a med dette
efter hjemkomsten, hvortil a svarede, at det ikke havde kostet ham noget - det var hans sted,
teltet stod tomt og det kostede ham, hvad der svarede til to måltider mad, og det havde han vel
lov til at forære til sine venner.
tiltalte forklarede, at han var meget ked af denne sag.
a forklarede, at han i 2013 / 2014 blev afhørt omkring en sag vedrørende menneskehandel.
han mødte til afhøring med sin beskikkede forsvarer. t2 og t1 var til stede ved afhøringen.
han kendte dem ikke i forvejen. ved slutningen af afhøringen røg han en cigaret med de to
tiltalte og de kom til at tale om aktiehandel. de tiltalte fortalte, at de også beskæftigede sig
med aktiehandel. de talte ikke om [stedet] i kenya eller andre rejsemål. han fik ingen
kontaktoplysninger af de tiltalte. sigtelsen for menneskehandel var et chok for ham og det
kom hurtigt ud i pressen. han kontaktede politiet. han havde fået den opfattelse, at de tiltalte
også synes det var dårligt, at det var sluppet ud til pressen. han kontaktede de tiltalte et par
                                                - 8 -
gange telefonisk i efteråret 2014 for at høre, hvad der skete med sagen. de beklagede, at
oplysningerne var kommet til pressen og at sagsgangen var langsommelig. han mærkede
deres forståelse og medfølelse og han syntes godt om dem.
i december 2014 blev han underrettet om, at sagen mod ham var afsluttet. i marts 2015
kontaktede han de tiltalte, fordi hans kone følte sig utryg. han ville også gerne fortælle dem,
at han var glad for at sagen var afsluttet og at han havde fået god behandling fra deres side.
han huskede ikke, hvem af dem han talte med. han mener, at han ringede til y-by
politistation og blev omstillet til en af dem. de kom hjem til ham om eftermiddagen. de talte
om sagen, der havde været mod ham. de talte også om et røveri. han huskede ikke, om de
talte om sikkerhed i huset. de var ikke rundt og tjekke sikkerheden i huset. de har muligvis
talt om samfundet generalt og om helbreddet. de talte om afrika og om, hvor dejligt et
kontinent det var. de tiltalte gav ikke udtryk for at de ville til afrika. han opfordrede dem til
at tage til hans [sted] i afrika og opleve landet og folket. de talte ikke om konkrete ting,
såsom muligheden for at han kunne skaffe en safe-chauffør.
foreholdt ekstrakt 1, side 47, forklarede vidnet, at det er korrekt, at han under besøget i marts
2015 tilbød de tiltalte et ophold i telt i hans [sted] - det ville ikke koste ham andet end kosten.
det var ikke hans tanke, at de skulle betale for opholdet, men han sagde ikke noget til de
tiltalte omkring dette. der blev ikke talt om andre detaljer på rejsen eller om zanzibar. det var
heller ikke meningen, at han og b skulle med på turen - det blev først arrangeret langt senere.
de tiltalte kontaktede ham på et tidspunkt og fortalte, at de havde købt billetter til kenya.
vidnet ville gerne tage med dem på denne tur - de kunne lave ting sammen og det kunne være
hyggeligt.
vidnet havde købt rejsebureuet, ..., og på et tidspunkt mødtes han med de tiltalte i
øksnehallen for at se på rejser og rejsemål. herefter begyndte de også at tale om muligheden
for at tage til zanzibar.
vidnet har ikke sagt til de tiltalte, at opholdet på [stedet] er gratis. det var en invitation fra
vidnets side og derfor en selvfølge at de ikke skulle betale for opholdet.
vidnet havde i forbindelse noget markedsføring fået foræret et ophold i zanzibar. han husker
ikke, hvornår han fortalte de tiltalte, at de kunne komme med og bo på hotellet i zanzibar
uden beregning.
det var først efter turen til afrika at han begyndte at se de tiltalte jævnligt under venskabelige
forhold.
vidnet arrangerede en safe-chauffør for de tiltalte, når de ankom til kenya. de talte ikke om
prisen kørslen til [stedet]. de tiltalte klarede selv det hele, også betalingen. vidnet og b var
allerede på [stedet].
vidnet havde meddelt [stedet], at han medbragte to gæster til [stedet]. han gav ikke direkte
besked til [stedet] om, at de tiltalte ikke skulle betale. vidnet vidste slet ikke, at de tiltalte var
blevet præsenteret for en regning. fotografen og journalisten har heller ikke betalt for
opholdet på [stedet].
[stedet] indeholder 22 telte med dobbeltsenge. alle telte er ens indrettet og på primitiv vis.
                                               - 9 -
foreholdt ikke fremlagt foto, tillægsekstrakt, side 37, bekræftede vidnet, at dette er en korrekt
afbildning af teltet.
under opholdet var de på ture i området for at se dyr. de var otte personer i bilen. de var også
med ude og flyve i vidnets helikopter.
vidnet fortalte de tiltalte, at der var journalister med. de tiltalte udtrykte ikke undren overfor
dette. de holdt sig dog lidt i baggrunden.
foreholdt ekstrakt 2, side 11, forklarede vidnet, at beløbets størrelse stemmer overens med
transportomkostninger. det kan godt passe, at man betaler 270 dollars for flyveturen fra
[stedet] til nairobi, men vidnet er usikker på, hvad beløbet dækker over. foreholdt side 12
forklarede vidnet, at han ikke har givet [stedet]s personale besked om, at de tiltalte var
politifolk.
vidnet så de tiltalte regelmæssigt efter de kom hjem fra afrika.
foreholdt ekstrakt 1, side 49, forklarede vidnet, at det er korrekt, at han har forklaret sådan.
han talte med de tiltalte omkring sagen ved en middag som han inviterede dem til.
vidnet ville ikke have, at de tiltalte skulle betale for rejsen. han har ofte venner og
forretningsforbindelser med på [stedet].
adpurgt af forsvareren, advokat koch og foreholdt ekstrakt 1, side 49, forklarede vidnet, at
det er korrekt, at han har forklaret, at det store beløb på fakturaen dækker over det samlede
beløb for alle tilstedeværende gæster; han selv, b, bs far, to journalister og de to tiltalte.
[stedet] er en underskudsforretning.
adpurgt af forsvareren, advokat cumberland, bekræftede vidnet at han under mødet i marts
2015 blev glad for de tiltalte og de havde en god relation. de talte om helbred, politik og
andet. allerede efter dette første besøg kunne vidnet mærke, at der var grobund for et
venskab. det er korrekt, at han inviterede de tiltalte til et grillarrangement på et senere
tidspunkt og at han også har inviteret dem til øksnehallen for at se på eventuelle rejsemål.
derudover har de talt en del i telefon sammen og vidnet så de tiltalte som venner allerede før
de rejser til afrika.
under afrika-turen udviklede venskabet sig og blev stærkere. vidnet havde tit venner og
forretningsforbindelser med på [stedet] og de betalte aldrig for disse ophold.
opholdet på zanzibar var gratis for vidnet og derfor ville han naturligvis ikke tage mod
betaling fra de tiltalte og dermed "tjene penge på dem" - dette ville være uetisk.
foreholdt ekstrakt 2, side 21, forklarede vidnet, at de anførte beløb godt kan passe. det kan
fås billigere. hvis det f.eks. er dyrefolk eller forskere fra universitetet er prisen 70 dollars pr.
nat.
b forklarede, at hun var med på [stedet] og på zanzibar. det er rigtigt, at de tiltalte var
hjemme hos hende og hendes mand privat til kaffe. der havde været nogle indbrud i området
                                               - 10 -
og hendes mand ønskede at tale med de tiltalte vedrørende sikkerheden i huset. hun havde
ikke mødt de tiltalte tidligere, men vidste godt, at de havde været involveret i sagen om
menneskehandel mod hendes mand. de talte om mange forskellige ting den eftermiddag.
efter de havde talt om sikkerheden talte de om mange andre ting. de talte ikke om sagen mod
a.
de talte om afrika og a fortalte, at han havde ”et [sted]” i kenya. hun huskede ikke, om det
blev sagt, at de skulle komme derned. det var a, der bragte emnet afrika på bane. de tiltalte
gav udtryk for, at de godt kunne tænke sig at rejse sammen, men afrika blev ikke nævnt
specifikt. efter mødet i marts sås de jævnligt; vidnet, hendes mand og de to tiltalte over de
næste 7 måneder. efter det første "kaffemøde" mødtes de ca. en måned senere til grill-aften -
måske i august /september. de mødtes hos vidnet til forskellige middage og de var til en
rejsemesse i øksnehallen sammen, hvor a deltog, idet han har rejsebureuaet .... under turen
til messen, talte de en del om afrika. vidnet talte med ... fra ... om afrika. omkring oktober
havde de tiltalte bestilt en rejse til afrika, som de fortalte om. det havde længe været
meningen, at vidnet og hendes mand skulle til afrika med [bladet]. det var a, der sagde, at
de skulle afsted. det var et tilfælde, at de tog afsted på samme tidspunkt som de to tiltalte. i
forbindelse med messen foreslog vidnet, at de også skulle tage til zanzibar. de ville få gratis
billetter. vidnet fandt ud af, at de tiltalte også var i afrika, når vidnet og a var dernede.
vidnet foreslog a, at de tiltalte kunne tage med dem til zanzibar. a tog kontakt til de tiltalte
vedrørende dette. [bladet]var også med på zanzibar, og fik umiddelbart før afrejsen af vide, at
vidnet havde nogle andre venner, som også skulle med på rejsen.
adspurgt af forsvareren, advokat cumberland, forklarede vidnet at eftermiddagskaffen i marts
stod på i et par timer. der var god kemi mellem dem alle og de talte godt sammen. vidnets
opfattelse var, at de blev venner og kontakten blev hyppigere. vidnet lavede mad til dem. de
inviterede også de tiltalte til grillaften. på messen gik de alle rundt sammen, talte og spiste
sammen.
de var venner før de tog til afrika. under rejsen blev venskabet tættere.
…c forklarede, at han har været ansat ved politiet i 36 år. i 2014/15 var han … af afdelingen
for organiseret kriminalitet, hvor han havde været siden 2007. de to tiltalte arbejdede også i
afdelingen. de tiltalte var primære efterforskere under sagen mod a. vidnet vidste ikke, hvor
mange møder de tiltalte havde med a, men han så ham på stationen et par gange. de tiltaltes
forhold til sagen var professionelt. vidnet havde et personligt forhold til t1. de var rigtig
gode venner og så hinanden privat.
vidnet havde hørt, at de tiltalte havde været til møde hos a, men han vidste ikke, hvad mødet
drejede sig om, eller hvornår det fandt sted.
efter vidnet blev udnævnt som politikommissær kom t1 til hans private adresse og spurgte,
om han gav en kop kaffe. det var i november og t1 havde en juledekoration med som gave.
t1 ønskede ham tillykke med udnævnelsen. i den forbindelse fortalte t1, at han skulle til
afrika sammen med t2. allerede her fik vidnet en fornemmelse af, at dette havde noget med
a at gøre. vidnet spurgte: "…, du skal ikke sige det har noget med a at gøre?". t1 var lidt
svævende men bekræftede, at de skulle til a's [sted]. t1 sagde, at de havde betalt for det hele.
han fik af vide, at a ville være dermende i forrvejen og at de skulle bo på a's [sted]. t1
forstod ikke vidnets bekymring. vidnet syntes det var meget bekymrende, at tjeneste og fritid
blev blandet sammen på denne måde - uanset om sagen mod a var afsluttet. t1 kunne ikke
forstå det. t1 fortalte, at de skulle rejse næste morgen. han fortalte, at han ikke havde villet
                                                - 11 -
sige noget tidligere eller i afdelingen i frygt for at der ville blive "sladder" i afdelingen. vidnet
fandt først efter rejsen ud af, at der skulle journalister med på rejsen.
vidnet vidste ikke, hvorfor t1 valgte at dele dette med ham - om det var som en ven eller som
hans leder. t1 fortalte, at de selv skulle betale for turen udover transporten fra lufthavnen.
vidnet vidste ikke, at a skulle med til zanzibar. t2s datters veninde arbejdede som guide på
zanzibar.
ved afslutningen af deres møde sagde vidnet til t1, at han på det kraftigste ville fraråde ham
at tage afsted.
foreholdt tillægsekstrakt 1, side 2, forklarede vidnet, at han havde flere numre til t1 indkodet
på sin telefonen og de havde tidligere korresponderet på dette nummer. sms'en var tiltænkt
t1 og han skrev den efter et stykke tid at have reflekteret over situationen. på et tidspunkt var
der nogen, der ringede til vidnet og spurgte ham, hvor t2 var. vidnet havde det meget
vanskeligt ved at skulle lyve overfor sine kollegaer og ikke kunne fortælle, hvor t2 var,
selvom han vidste det. vidnet fik det rigtigt dårligt med det.
det var vidnets indtryk, at det kun var ham blandt kollegaerne, som t1 havde fortalt om turen
til. han var klar over, at t1 ville sige, at de havde været i tyrkiet. vidnet gik ud fra, at dette
var fordi de tiltalte ikke ønskede at skabe uro i afdelingen.
vidnet talte med en anden kollega om situationen, som også rådede ham til at gå videre med
sagen. han anmeldte det til sin leder ugen efter.
adspurgt af forsvareren, advokat koch, og foreholdt ekstrakt 3, side 1, forklarede vidnet, at
han ikke huskede, hvorfor a fik tilnavnet "..." - måske for at beskytte a mod pressen. han er
ikke klar over, hvem der gav tilnavnet, men det er ikke vidnet selv. vidnet kan ikke vurdere,
hvorvidt det t1 fortalte ham om ved turen til afrika var en tjenesteforseelse.
grunden til at der gik 18 dage før han videregav anmeldelsen var, at det var meget, meget
svært for vidnet idet han var personlig ven med t1. det krævede stor eftertanke før
beslutningen blev taget.
adpurgt af forsvareren, advokat cumberland, forklarede vidnet, at han også var bange for,
hvordan sagen ville påvirke hans nye stilling som leder.
t1 virkede ikke bekymret over rejsen - han kunne ikke se problemet.
vidnet forklarede, at der ikke findes nedskrevne regler ved politiet for, hvem man måtte blive
venner med eller hvem, man måtte rejse med. problemet i denne sammenhæng var, at der
kunne være tale om en økonimisk gevinst for de tiltalte. vidnet kunne ikke tage stilling til,
hvorvidt hans bekymring havde noget med sagen om menneskehandel at gøre. han følte ikke,
at han havde andet valg end at gå videre med sin viden.
af anklageren foreholdt ekstrakt 1, side 13, forklarede vidnet, at det er korrekt, at han har
forklaret, at t1 forklarede, at han havde været i tyrkiet.
d forklarede, at han kender a og b godt. han er fotograf hos [bladet]og havde tidligere taget
billeder af de to. der havde længe været tale om, at de skulle lave en reportage i afrika med a
og b. han fik af vide, at han skulle afsted omkring en måned før afrejse. planerne om
                                                - 12 -
udvidelsen af rejsen til zanzibar fik vidnet besked om før afrejsen. vidnet ved ikke, hvorvidt
de skulle betale for rejsen. det var f, der tog sig af den slags.
foreholdt ekstrakt 1, side 54, forklarede vidnet, at det er korrekt, at han havde forklaret
således.
før afrejsen fik vidnet at vide af f, at der var inviteret to betjente med på rejsen. dette havde
b fortalt til f. vidnet var irriteret over dette, da det var vanskeligere at få gode billeder, når
der var flere mennesker til stede. vidnet fik af vide, at der var tale om to betjente, der kendte
a fra efterforskningen af sagen omkring menneskehandel.
vidnet kender ikke til betaling og afregning for opholdet på [stedet].
turen til zanzibar skulle bruges til at lave en bikini-fotoserie af b til [bladet]. han lavede
også en fotoreportage af hotellet.
foreholdt side 55-56, ektrakt 1, nederst, forklarede vidnet, at han har forklaret sådan - at det
var en dårlig idé for de tiltalte, at tage med på en sådan tur.
adspurgt af forsvareren, advokat cumberland, forklarede vidnet, at der var to af as venner
med. hen mod slutningen kom et selskab af almindelige gæster. foreholdt ekstrakt 1, side 57,
forklarede vidnet, at han er usikker på, hvorvidt der var andre gæster i [stedet]. vidnet var
ikke interesseret i as relation til de to betjente. han vidste ikke, om de var venner.
f forklarede, at han er ansat som journalist ved [bladet]og har skrevet flere historier om b i
årenes løb. i flere år havde [bladet]haft en aftale om, at de skulle lave en serie fra afrika med
a, men det var blevet udskudt på grund af as sygdom. aftalen var, at opholdet for [bladet]s
medarbejdere var gratis, men de skulle selv betale for flyrejsen. transporten fra lufthavnen til
hotellet betalte de ikke noget for, da de kørte med b og a. b sagde på et tidspunkt, at
opholdet var blevet forlænget, og de skulle videre til zanzibar. a har formentligt kunnet se en
reklameværdi i deres ophold på hotellet på zanzibar. derfor fik de et gratis ophold af hotellet
på zanzibar. d brugte en halv dag på at lave nogle fotos til hotellet og til ..., som er as
rejseselskab. det var formentligt først fjorten dage før afrejse, at de fik at vide, at de to tiltalte
skulle med. der var vist også andre af as venner med på turen. han erindrer ikke, om det blev
oplyst, at de to var betjente.
foreholdt sin forklaring til rapport ekstrakt 1, side 60, forklarede vidnet, at det er rigtigt, at det
før afrejsen blev oplyst, at de to var betjente. det har d, vidnets kollega, sagt, da de
efterfølgende har talt om sagen. under opholdet på [stedet] deltog de på forskellige ture. de
to tiltalte var også med på i hvert fald én af turene. på en af turene, sagde én af de to tiltalte
vist noget med, at pågældende ikke ønskede at komme med på fotos. det er meget normalt, at
folk gør dette.
adspurgt af forsvareren, advokat koch, forklarede vidnet, at vidnet og hans kollega fra
[bladet]betalte udover måltiderne for blandt andet drikkevarer.
foreholdt sin forklaring til rapport, ekstrakt 1, side 60, forklarede vidnet, at det er korrekt, at
de to tiltalte vist også betalte udenfor måltider for blandt andet drikkevarer.
dikteret og vedstået.
                                                - 13 -
vidnet forklarede supplerende, at det var max. et halvt år før afrejsen, at der var tale om turen
og således ikke noget, der var planlagt i flere år.
e forklarede, at han er ansat som direktør i a park og bestyrelsesformand i y-sted. [stedet] er
et naturbeskyttelsesprogram. vidnet er med, når der sker prisfastsættelser på ophold ved
[stedet]. en pris på 900 dollar kan godt lade sig gøre, hvis det er prisen for at rejse frem og
tilbage til [stedet] fra nairobi samt tre overnatninger for to personer. man opererer med
forskellige priser. der er for eksempel retailpriser, som er dem, der udleveres til agenter. der
er interne priser, som udbydes til samarbejdspartnere, som for eksempel forskere eller
medarbejdere ansat ved aarhus universitet. disse priser skal først godkendes.
forsvareren henviste til oversigten i tillægsekstrakten side 16.
vidnet forklarede, at når der gives rabat, det vil sige opkræves priser i overensstemmelse med
listen, såkaldt internal rack-rates, sker det efter godkendelse fra vidnet eller fra direktøren. det
sker eksempelvis således, at vidnet sender en mail derned.
udspurgt af anklageren forklarede vidnet, at han ikke har været involveret i den konkrete sag.
forevist oversigten, ekstrakt 2, side 21, benævnt ground package rates, forklarede vidnet, at
de priser, der kan ses af oversigten, er de priser, der annonceres med online. hvis en kunde
køber gennem en agent, kan det godt være, at man kan købe det billigere, idet agenten kan
opnå en rabat, fordi denne køber mange overnatninger i [stedet].
[stedet] er beliggende i et område, hvor der findes 11 andre [steder]. [stedet] har lejet jorden
af nogle massaier for at forsøge at genetablere det oprindelige område. de fleste andre
[steder] har lidt højere rates, det vil sige lidt højre kvalitet og priser og enkelte har lidt lavere
kvalitet og pris.
dikteret og vedstået.
vidnet tilføjede, at de 900 dollars som tidligere nævnt er en specialpris. de interne priser
bliver ikke kommunikeret ud til gæster.
rettens begrundelse og afgørelse
1) for så vidt angår det kronologiske forløb i sagen lægger retten til grund, at de to tiltalte
som ansatte ved ... politi har efterforsket en anmeldelse mod a for menneskehandel. denne
efterforskning blev afsluttet og anklagemyndigheden besluttede at opgive påtale, da der ikke
fandtes grundlag for at rejse tiltale. fristen for omgørelse af påtaleopgivelsen udløb den 9.
februar 2015.
i marts 2015 konstaterede a, at der havde været hjemmerøveri hos hans nabo og at der var sat
fodspor på hans ejendom. han tænkte derfor, at det muligt havde været gerningsmændenes
hensigt at begå røveri hos hans husstand. han kontaktede derfor - ikke ... politi som
organisation - men de to tiltalte hos politiet, da han kendte dem fra tidligere.
i april 2015 har de tiltalte booket flybilleter til kenya.
                                                - 14 -
retten lægger til grund, at der i perioden fra marts er udviklet et mere venskabeligt forhold
mellem de involverede og at de tiltalte har besøgt a og b privat flere gange.
rejsen fandt sted fra den 22. november til den 5. december 2015. de tiltalte boede først med 3
overnatninger på as y-sted ved nairobi i kenya, derefter med 3 overnatninger på z-sted på
zanzibar, derefter med 4 overnatninger på hotel tausi pallace, ligeledes på zanzibar og
endelig med 2 overnatninger på hotel jacaranda i nairobi.
2) retten finder det bevist, at de tiltalte objektivt set har modtaget en "gave eller anden fordel"
som nævnt i straffelovens § 144, selvom opgørelsen af dennes værdi er behæftet med nogen
vanskelighed.
ifølge den officielle prisliste for [stedet] var prisen - på det tidspunkt af sæsonen - 559 dollars
pr. mand pr. nat i et tomandstelt d.v.s. 1.118 dollars pr. nat for et telt til to mand. prisen kunne
aftales lavere, f. eks. hvis aftale blev indgået gennem en rejseagent, der kunne opnå en vis
mængderabat og det fremgår af en anden liste, at såfremt der var tale om forskere f.eks. fra
århus universitet var prisen 70 dollars pr. nat (eller ca. 12 % af den officielle pris). prisen
omfatter også safari ture med chauffør eller pilot. de tiltalte havde ikke indgået nogen
forudgående aftale om pris for opholdet og de ville derfor være afkrævet prisen på de 559
dollars pr. nat.
ved afrejsen fra [stedet] fik t1 udleveret en "reservation summary", der må betegnes som en
slags faktura. fakturaen lyder på 666 dollars for transport henholdsvis fra nairobi til [stedet]
og fra [stedet] til lufthavnen. t1 har forklaret, at han ikke studerede fakturaen nøjere men
betalte de 800 - 900 dollars, som han blev afkrævet i receptionen og som han opfattede som
en fair pris for ophold og transport.
opholdet på z-sted er beregnet til en pris på 4.161 kr. ifølge den officielle prisliste på nettet
(for 2016).
opholdet var imidlertid gratis for a, da a med ejeren af hotellet havde forhandlet sig frem til
en aftale om, at opholdet for rejseselskabet var gratis, idet hotellet som modydelse modtog
reklame dels i form af fotos lavet til hotellet af fotografen fra [bladet] dels formentlig i form
af omtale af hotellet i den artikel som [bladet] ventedes at ville bringe om opholdet.
det kan diskuteres om dispositionen således medfører nogen formueopofrelse for a eller om
den er udtryk for en "gavmildhedsakt" og således muligt falder udenfor en traditionel og
snæver definition af begrebet "gave". retten finder imidlertid, at den utvivlsomt falder under
begrebet "gave eller anden fordel" i § 144.
3) § 144 forudsætter, at gaven er "uberettiget" og en disposition, der forvaltningsretligt eller
ansættelsesretligt er berettiget, medfører således ikke strafansvar.
det kan imidlertid ikke tilsvarende konkluderes, at det forhold, at en disposition er
forvaltningsretligt uberettiget, nødvendigvis udløser strafansvar.
det fremgår, at politiet har udstedt detaljerede og præcise retningslinier for, i hvilket omfang
polititjenestemænd må modtage gaver.
                                               - 15 -
det tilkommer ikke retten at vurdere eventuelle disciplinære sanktioner, men retten er
desuagtet nødt til at vurdere, om dispositionerne i denne sammenhæng er berettigede.
det er rettens vurdering, at dispositionerne forvaltningsretligt er uberettigede.
4) § 144 forudsætter, at gaven ydes "i udøvelse af ... offentlig tjeneste eller hverv". det
antages, at § 144 også omfatter gaver, der ydes "efterfølgende", jf. eksempelvis u2010b, side
333. § 144 omfatter således ikke kun det, der traditionelt opfattes som bestikkelse: at en
person yder en gave til en offentlig ansat for at opnå en modydelse. § 144 omfatter ligeledes,
at en person yder en offentlig ansat en gave, uanset der ikke forventes en kausal modydelse
men måske snarere at pleje en relation el. lign. det synes reelt velbegrundet, at dette også
omfattes, da det meget let kunne sprede mistillid til den pågældende forvaltning eller
myndighed, såfremt ansatte modtog gaver udover sædvanlig repræsentation.
politiets sag om as eventuelle overtrædelse af udlændingeloven/menneskehandel m.v. var
afsluttet og det forekommer ret hypotetisk, at a skulle få en ny tilsvarende sag. retten finder
imidlertid, at forholdet desuagtet er omfattet af § 144.
5) retten lægger til grund, at der mellem de tiltalte på den ene side og a og b på den anden
side er udviklet et mere venskabeligt forhold. i et sådant vennemiljø kunne det muligt være
naturligt med gaver eller naturalieydelser til en større værdi end i et rent professionelt forhold
som f.eks. mellem en offentlig indkøber og et leverandørfirma.
retten vurderer imidlertid, at de konkrete gaver ikke har en så beskeden værdi, at de af den
grund ikke er omfattet af § 144.
6) 2 voterende vurderer herefter, at de tiltalte ikke haft haft det til domfældelse fornødne
forsæt, mens 1 voterende vurderer, at de tiltalte har haft det fornødne forsæt.
flertallet lægger bl.a. vægt på, at forsættet ikke blot omfatter, at de tiltalte skal have indset, at
de har modtaget en gave men tillige, at de har modtaget den p.gr.a. deres tjeneste, eller som
formuleret i utrykt østre landsrets dom citeret i u 1985b, side 79, at det ikke var "godtgjort,
at modtageren havde indset, at der var en sådan sammenhæng mellem den modtagne fordel og
hans tjenstlige virke, at forholdet kunne anses for omfattet af straffelovens § 144."
der afsiges dom efter flertallets votum, således at de tiltalte frifindes.
thi kendes for ret:
de tiltalte t1 og t2 frifindes.
statskassen skal betale sagens omkostninger.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                          afsagt tirsdag den 31. januar 2017
sag 59/2016
a
(advokat claus allan bonnez, beskikket)
mod
region hovedstaden
(advokat john petersen)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i roskilde den 1. april 2015 og af østre landsrets
7. afdeling den 23. november 2015.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: marianne højgaard pedersen, jon stokholm, poul
dahl jensen, henrik waaben og oliver talevski.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande mv.
appellanten, a, har nedlagt påstand om, at indstævnte, region hovedstaden, skal betale
200.000 kr. med procesrente fra sagens anlæg.
region hovedstaden har påstået stadfæstelse.
parterne er for højesteret enige om, at tvangsfikseringen af a til sengen var uberettiget i det
omfang, som landsretten i overensstemmelse med afgørelsen af 3. september 2013 fra det
psykiatriske patientklagenævn har fastslået. den tvangsfiksering, som blev iværksat den 3.
august 2013 kl. 13.25, og som ophørte den 5. august 2013 kl. 12.00, var således uberettiget i
sin helhed, og den tvangsfiksering, der blev iværksat den 13. august 2013 kl. 11.40, var ube-
rettiget fra den 17. august 2013 efter kl. 07.55 og indtil til den 2. september 2013 kl. 13.35,
hvor tvangsfikseringen ophørte.
                                                - 2 -
parterne er endvidere for højesteret enige om, at a har krav på godtgørelse for den ube-
rettigede tvangsfiksering. deres uenighed angår alene, hvor stor godtgørelsen skal være.
det er oplyst, at region hovedstaden den 16. december 2015 delvis har opfyldt landsrettens
dom ved betaling af 25.000 kr. uden procesrente til a.
supplerende sagsfremstilling
a blev ved østre landsrets ankedom af 3. december 2009 (ufr 2010.857) idømt forvaring.
han, der tidligere var straffet for vold, blev bl.a. fundet skyldig i vold af særlig rå, brutal og
farlig karakter og mishandling begået under særdeles skærpende omstændigheder (straf-
felovens § 245, stk. 1, jf. § 247, stk. 1, samt § 246), voldtægt (straffelovens § 216, stk. 1, jf.
stk. 2), anden kønslig omgængelse end samleje (straffelovens § 224, nu § 225) samt friheds-
berøvelse (straffelovens § 261, stk. 2).
forvaringen blev indledningsvis fuldbyrdet i anstalten herstedvester, men blev senere fuld-
byrdet i psykiatrisk center sct. hans, jf. straffuldbyrdelseslovens § 78.
overlæge kim weischer, retspsykiatrisk afdeling r på psykiatrisk center sct. hans, har i sin
erklæring af 20. august 2013 til det psykiatriske patientklagenævn oplyst bl.a.:
       ”a blev indlagt på psykiatrisk center sct. hans den 06.12.10 som syg strafafsoner fra
       anstalten herstedvester, hvor han var idømt forvaringsdom.
       psykiatrisk anamnese: i forbindelse med idømt kriminalitet for vold og mishandling (§
       245-47) samt frihedsberøvelse blev a mentalundersøgt 2 gange, i 2008 og 2009, første
       gang på retspsykiatrisk klinik, hvor man konkluderede, at a sandsynligvis var i be-
       gyndelsesstadiet af skizofreni samt mentalretarderet i lettere grad, og man pegede på
       anbringelsesdom på sikringen. efterfølgende blev han atter i 2009 mentalundersøgt på
       sikringen under ca. 5 måneder lang indlæggelse, hvor man konkluderede, at han led af
       dyssocial personlighedsstruktur samt mentalretardering af lettere grad. man vurderede
       dér, at a fremstod meget svingende og manipulerende, og at han udtrykte, at han simu-
       lerede ved mentalobservationen. man anbefalede derfor forvaringsdom, hvorefter a si-
       den marts 2010 har været i forvaring på anstalten herstedvester. man har dér konsta-
       teret tiltagende bizar adfærd med vekslende fremtoning, uforudsigelighed samt af og til
       stående foran tv’et, hvor han danser og griner, og der er bestemt mistanke om høre-
       hallucinatoriske oplevelser. a har givet udtryk for, at han var blevet en pige. han er gar-
       deret, selvovervurderende og til tider kommanderende, og man har dér ment, at han var
       sindssyg. a lider af paranoid skizofreni (spaltningssindslidelse). tilstanden er præget af
       forstyrrelser i tænkningen, legemlige vrangforestillinger, svigtende realitetstestning, og
                                          - 3 -
a er selvcentreret og ansvarsfraskrivende. endvidere har han defekt impulskontrol, som
yderligere kompromitteres, når han misbruger euforiserende stoffer.
a har igennem den sidste halvanden måneds tid tidvist været åbenlys psykotisk, kom-
manderende, og truende overfor medpatienter samt personaler. når a går ude i afde-
lingen gør han sig vred og synlig som om han er en slags leder. han holder nøje øje
med, hvad der foregår i afdelingen. det er ikke lykkedes at opnå et samarbejde med a,
selv om man har strakt sig vidt. a er anbragt på en flugtsikret afdeling. når han er i
haven, går han langs kanten på hegnet og prøver at gemme sig bag buske og træer. på
sit værelse har js gravet en rende på ½ cm i vindueskarmen, som dog er ca. 8 cm tyk.
aktuelle: den 03.08.13 taler bagvagten med a, idet a gennem flere dage har været til-
tagende urolig, anspændt og forandret i sin adfærd. a har kun sovet få timer pr. nat, og
der har endvidere været medicinsvigt. a er mere usoigneret end vanligt og fremstår til
tider forvirret med bizar adfærd, idet han f.eks. gjorde honnør til køleskabet. a har vir-
ket indelukket og autistisk i kontakten og stirrende i blikket. endvidere har a igennem
flere uger haft en meget truende attitude, som har været tiltagende. a kommanderer med
personalet med klare underliggende trusler. han har flere gange været i konflikt med
medpatienter, og han har flere gange slået medpatienter, senest 4 dage inden bælte-
fiksation. bagvagten forsøger at tale med a for at tilbyde ham yderligere medicin. a
fremstår umiddelbart imødekommende, men bliver uden anledning tydeligt svært af-
fektspændt under samtalen. a kigger truende på bagvagten og fortæller ham, at han ikke
vil forstyrres, og at det er sidste gang han vil høre på den slags. a vil således ikke høre
tale om at tage ekstra medicin, men gerne den almindelige ordinerede medicin.
bagvagten konkluderer, at på bagrund af den truende adfærd, affektspændte tilstand og
voldelige historie er der overhængende fare for, at a begår ny vold i afdelingen. bag-
vagten kontakter undertegnede, der samtykker til, at a kan blive bæltefikseret på grund
af farlighed og uforudsigelighed.
af sikkerhedsmæssige grunde tilkaldes politiet, og bæltefikseringen foregår stille og
roligt. a får beroligende medicin i form af indsprøjtning med zyprexa 10 mg intra-
muskulært. der er udfyldt protokol på fikseringen samt på medicinen, og bistands-
værgen er kontaktet og a er oplyst om klagemuligheder.
a lå bæltefikseret i knap 48 timer, og han har taget sin medicin frivilligt, men har i
øvrigt ikke villet samarbejde med personalet.
i forbindelse med at a løsnes af bæltet accepterer han stigning af dosis af solian, som
han frivilligt tager fremover.
den 2. bæltefiksation finder sted den 13.08.13 i forbindelse med, at a overfalder med-
patient, efter at han har bedt om at få amfetamin samt låne 200 kr, men fik afslag. a
vælter medpatient omkuld og holder ham fast og tilkalder personalet, som imidlertid
allerede var på vej. han råber til personalet, at han holder på medpatienten, og fejlagtigt
tror de, at det var medpatienten, der havde det rigtigt dårligt, hvorfor de hjælper med at
holde, mens a slår på medpatienten i hoved og i flanken samtidig med, at a sidder på
hans ene ben. dette stopper først efter flere slag og efter, at personalet har råbt, at a
skulle stoppe og gå på sit værelse, hvilket han gør. medpatienten har pådraget sig
blodnæse, ophovnede blødende læber og var kortvarigt bevidstløs et par sekunder,
                                                 - 4 -
      endvidere sår i panden og bule i nakken samt smerter i det ene knæled flere dage efter.
      det var nødvendigt at observere medpatienten for hjernerystelse efterfølgende. dette
      var der dog ikke tegn på.
      politiet var blevet tilkaldt til at bistå med bæltefikseringen, idet vi ikke var sikre på, at
      der var mandskab nok i afdelingen. a lægger sig stille og roligt i bælte igen, og han er
      helt uden anger over, at han har overfaldet medpatienten.
      ved efterfølgende bæltetilsyn lover a at han ikke vil overfalde nogen mere samt at han
      vil samarbejde, men i praksis viser det sig, at a ikke vil samarbejde. han siger de ting,
      vi gerne vil høre i håb om at komme ud af bæltet.
      det vurderes fortsat, at a er farlig, og at a er sindssyg lidende af skizofreni og vedva-
      rende udsætter andres liv og legeme for alvorlig overhængende fare.
      a er fortsat bæltefikseret.
      vi er ved at udfærdige anmodning om farlighedsdekret til a.
      …
      diagnoser:
      f 20.0 paranoid skizofreni
      f 19.26 afhængighedssyndrom af flere/andre stoffer, episodisk brug
      z 04.68 anden retspsykiatrisk undersøgelse eller foranstaltning”.
der er fremlagt behandlingsnotater fra psykiatrisk center sct. hans vedrørende perioden før,
under og efter tvangsfikseringen af a. heraf fremgår bl.a., at lægerne løbende vurderede, om
der var grundlag for at fortsætte tvangsfikseringen.
a blev efter det oplyste i efteråret 2013 anbragt i afdelingen for retspsykiatri, nykøbing
sjælland (sikringsafdelingen), efter at justitsministeriet den 30. august 2013 havde udstedt
farlighedsdekret, jf. psykiatrilovens § 40. som anført af byretten blev holbæk rets dom af 20.
december 2013, hvorefter farlighedsdekretet var lovligt, stadfæstet af landsretten ved dom af
26. august 2014.
retsgrundlag
den europæiske menneskerettighedskonvention
artikel 3
                                               - 5 -
det fremgår af artikel 3 i den europæiske menneskerettighedskonvention, at ingen må un-
derkastes tortur og heller ikke umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf.
den europæiske menneskerettighedsdomstol har flere gange taget stilling til, om anvendelse
af tvang over for personer, der er berøvet deres frihed, herunder tvangsfiksering af psykisk
syge personer, udgør en krænkelse af artikel 3. i en dom af 19. februar 2015 i sag nr.
75450/12 (m.s. mod kroatien) hedder det herom bl.a.:
      ”(i) general principles
      94. the court reiterates that article 3 of the convention enshrines one of the most fun-
      damental values of a democratic society. it prohibits in absolute terms torture or
      inhuman or degrading treatment or punishment, irrespective of the circumstances or the
      victim’s behaviour…
      95. to fall under article 3 of the convention, ill-treatment must attain a minimum level
      of severity. the assessment of this minimum level of severity is relative; it depends on
      all the circumstances of the case, such as the duration of the treatment, its physical and
      mental effects and, in some cases, the gender, age and state of health of the victim.
      further factors include the purpose for which the treatment was inflicted, together with
      the intention or motivation behind it, as well as its context, such as an atmosphere of
      heightened tension and emotions...
      96. the court has recognised the special vulnerability of mentally ill persons in its case-
      law and the assessment of whether the treatment or punishment concerned is incom-
      patible with the standards of article 3 has, in particular, to take into consideration this
      vulnerability…
      97. in respect of persons deprived of their liberty, recourse to physical force which has
      not been made strictly necessary by their own conduct diminishes human dignity and is
      in principle an infringement of the right set forth in article 3 of the convention
      …
       (ii) application of these principles to the present case
      α) severity of the treatment
      …
      102. in view of the above circumstances, the court is particularly mindful that the
      applicant’s physical restraint lasted for fifteen hours and that such a measure is usually
      perceived by those who have experienced it as traumatic, impossible to forget, capable
      of causing physical injury, humiliating and disappointing (see paragraph 61 above),
      which the applicant herself alleged (see paragraph 88 above). the court thus considers
      that the applicant’s physical restraint for fifteen hours must have caused her great di-
      stress and physical suffering and that article 3 of the convention is in principle appli-
      cable to the present case (compare bureš, cited above, § 90).
                                                - 6 -
       β) justification of the treatment
       103. the court has already held that the assessment of whether involuntary treatment of
       patients with mental disabilities in the hospital setting was justified needed to be
       examined against the question of medical necessity, which must convincingly be shown
       to exist, taking into account the current legal and medical standards on the issue (see
       herczegfalvy, cited above § 83, and bureš, cited above, § 93).
       104. in respect of the use of measures of physical restraint on patients in psychiatric
       hospitals, the court sees no reason to disagree in principle with the government’s
       submission that medical standards in psychiatry allow for a recourse to such measures
       when no other measures could produce the desired result of calming an agitated
       individual down and to prevent him or her from harming himself or herself or others
       (see paragraph 90 above). it notes, however, that the developments in contemporary
       legal standards on seclusion and other forms of coercive and non-consensual measures
       against patients with psychological or intellectual disabilities in hospitals and all other
       places of deprivation of liberty require that such measures be employed as a matter of
       last resort and when their application is the only means available to prevent immediate
       or imminent harm to the patient or others…
       105. furthermore, the use of such measures must be commensurate with adequate
       safeguards from any abuse, providing sufficient procedural protection, and capable of
       demonstrating sufficient justification that the requirements of ultimate necessity and
       proportionality have been complied with and that all other reasonable options failed to
       satisfactorily contain the risk of harm to the patient or others. it must also be shown that
       the coercive measure at issue was not prolonged beyond the period which was strictly
       necessary for that purpose…”
artikel 13
det fremgår af artikel 13 i den europæiske menneskerettighedskonvention, at enhver, hvis
rettigheder efter konventionen er blevet krænket, skal have adgang til effektive retsmidler her-
imod.
i relation til krænkelse af artikel 3 har den europæiske menneskerettighedsdomstol fastslået,
at retten til et effektivt retsmiddel forudsætter, at der skal være adgang til erstatning for ikke-
økonomisk skade (godtgørelse), jf. bl.a. præmis 62 i dom af 29. april 2003 i sag nr. 50390/99
(mcglinchey m.fl. mod storbritannien), hvor det hedder:
       “62. the court reiterates that article 13 of the convention guarantees the availability at
       the national level of a remedy to enforce the substance of the convention rights and
       freedoms in whatever form they might happen to be secured in the domestic legal order.
       the effect of article 13 is thus to require the provision of a domestic remedy to deal
                                                  - 7 -
       with the substance of an “arguable complaint” under the convention and to grant ap-
       propriate relief, although contracting states are afforded some discretion as to the
       manner in which they conform to their convention obligations under this provision. the
       scope of the obligation under article 13 varies depending on the nature of the appli-
       cant’s complaint under the convention. nevertheless, the remedy required by article 13
       must be “effective” in practice as well as in law…
       63. in the case of a breach of articles 2 and 3 of the convention, which rank as the most
       fundamental provisions of the convention, compensation for the non-pecuniary damage
       flowing from the breach should in principle be part of the range of available remedies
       …”
den europæiske menneskerettighedsdomstol har fastslået, at godtgørelsen skal være passende
og tilstrækkelig set i lyset af konventionens artikel 41, jf. bl.a. afgørelse af 28. september
2004 i sag nr. 63994/00 (estok mod slovakiet) og afgørelse af 15. marts 2005 i sag 60227/00
(bako mod slovakiet). i den sidstnævnte afgørelse hedder det bl.a.:
       “in its finding the constitutional court ordered that the prievidza district court should
       proceed with the case without further delay and awarded the applicant the equivalent of
       approximately 3,000 euros by way of just satisfaction in respect of non-pecuniary
       damage resulting from the violation found.
       the court notes that the compensation granted in the present case is lower than the
       sums usually awarded for comparable delays under its case-law. it reiterates, in this
       respect, the importance of a reasonable amount of just satisfaction being awarded in the
       domestic system for the remedy in question to be considered as effective under the
       convention. whether the amount awarded may be regarded as reasonable, however,
       falls to be assessed in the light of all the circumstances of the case. these include not
       merely the duration of the proceedings in the specific case but the value of the award
       judged in the light of the standard of living in the state concerned, and the fact that
       under the national system compensation will in general be awarded and paid more
       promptly than would be the case if the matter fell to be decided by the court under
       article 41 of the convention.
       in the light of all the material in its possession, including the promptness of the finding
       and award made by the constitutional court in the present case, the court considers that
       the sum accorded to the applicant cannot be considered as unreasonable...
       the court therefore concludes that the applicant can no longer claim to be a “victim”
       within the meaning of article 34 of the convention of the alleged violation of his right
       to a hearing within a reasonable time.
       it follows that this complaint is manifestly ill-founded and must be rejected in accor-
       dance with article 35 §§ 3 and 4 of the convention.”
                                                - 8 -
artikel 41
efter artikel 41 kan domstolen, når den finder, at der er sket en krænkelse af konventionen,
tilkende den forurettede part en passende erstatning, herunder for ikke-økonomisk skade
(godtgørelse).
menneskerettighedsdomstolen har herom i dom af 18. september 2009 i sag nr. 16064/90
(varnava og andre mod tyrkiet) udtalt bl.a.:
       “224. the court would observe that there is no express provision for non-pecuniary or
       moral damage. evolving case by case, the court’s approach in awarding just satis-
       faction has distinguished situations where the applicant has suffered evident trauma,
       whether physical or psychological, pain and suffering, distress, anxiety, frustration,
       feelings of injustice or humiliation, prolonged uncertainty, disruption to life, or real loss
       of opportunity… and those situations where the public vindication of the wrong suf-
       fered by the applicant, in a judgment binding on the contracting state, is a powerful
       form of redress in itself. in many cases where a law, procedure or practice has been
       found to fall short of convention standards this is enough to put matters right… in some
       situations, however, the impact of the violation may be regarded as being of a nature
       and degree as to have impinged so significantly on the moral well-being of the applicant
       as to require something further. such elements do not lend themselves to a process of
       calculation or precise quantification. nor is it the court’s role to function akin to a
       domestic tort mechanism court in apportioning fault and compensatory damages be-
       tween civil parties. its guiding principle is equity, which above all involves flexibility
       and an objective consideration of what is just, fair and reasonable in all the circum-
       stances of the case, including not only the position of the applicant but the overall
       context in which the breach occurred. its non-pecuniary awards serve to give recog-
       nition to the fact that moral damage occurred as a result of a breach of a fundamental
       human right and reflect in the broadest of terms the severity of the damage; they are not,
       nor should they be, intended to give financial comfort or sympathetic enrichment at the
       expense of the contracting party concerned.”
anbringender
a har anført navnlig, at den uberettigede tvangsfiksering indebar en overtrædelse af artikel 3 i
den europæiske menneskerettighedskonvention. ved fastsættelsen af godtgørelsen herfor, jf.
konventionens artikel 13 sammenholdt med artikel 41, skal der lægges vægt på varigheden af
den uberettigede tvangsfiksering på samlet set ca. 18 dage. godtgørelsen skal være væsentligt
højere end 25.000 kr. godtgørelsen skal ikke udmåles efter de takster, der gælder for uberet-
tiget frihedsberøvelse inden for strafferetsplejen, jf. retsplejelovens kapitel 93 a.
                                                - 9 -
region hovedstaden har anført navnlig, at der ikke er fast praksis for størrelsen af godtgørel-
se for uberettiget tvangsfiksering. den godtgørelse på 25.000 kr., som landsretten har fastsat,
er passende. den svarer til, hvad der ville have været udmålt i tilfælde af uberettiget friheds-
berøvelse inden for strafferetsplejen, jf. retsplejelovens kapitel 93 a. taksterne var i 2013
6.100 kr. for det første døgn og 750 kr. for hvert følgende døgn.
højesterets begrundelse og resultat
a blev i to perioder tvangsfikseret til sengen i henhold til dagældende psykiatrilovs § 14, først
fra den 3. august 2013 kl. 13.25 til den 5. august 2013 kl. 12.00 og igen fra den 13. august
2013 kl. 11.40 til den 2. september 2013 kl. 13.35. tvangsfikseringen varede således samlet
set 22 dage.
for højesteret er parterne enige i landsrettens og dermed det psykiatriske patientklagenævns
vurdering om, at tvangsfikseringen var uberettiget i hele perioden fra den 3. august 2013 til
den 5. august 2013, at tvangsfikseringen var berettiget i perioden fra den 13. august 2013 kl.
11.40 til den 17. august 2013 kl. 07.55, og at tvangsfikseringen var uberettiget i perioden efter
den 17. august 2013 kl. 07.55 og indtil den 2. september 2013, hvor tvangsfikseringen op-
hørte. a var således uberettiget tvangsfikseret i to perioder, først fra den 3. til den 5. august
2013 (2 dage) og igen fra den 17. august til den 2. september 2013 (16 dage). den uberettige-
de tvangsfiksering til sengen udgjorde samlet set 18 dage.
parterne er endvidere enige om, at a har krav på en godtgørelse for den uberettigede tvangs-
fiksering. region hovedstaden har således delvis opfyldt landsrettens dom ved den 16. de-
cember 2015 at have betalt 25.000 kr. uden procesrente til a. parternes uenighed for høje-
steret angår alene, om a har krav på mere end 25.000 kr. i godtgørelse.
højesteret finder, at den uberettigede tvangsfiksering af a i de nævnte perioder – henset til
den belastning, der er forbundet hermed – indebærer en krænkelse i strid med artikel 3 i den
europæiske menneskerettighedskonvention.
i overensstemmelse med parternes opfattelse finder højesteret endvidere, at a har krav på en
godtgørelse herfor, jf. princippet i erstatningsansvarslovens § 26 sammenholdt med artikel 13
i den europæiske menneskerettighedskonvention. godtgørelsens størrelse må fastsættes ud
                                                - 10 -
fra et skøn bl.a. i lyset af artikel 41 i den europæiske menneskerettighedskonvention
sammenholdt med menneskerettighedsdomstolens praksis. det må således vurderes, hvad der
er rimeligt efter sagens samlede omstændigheder, herunder as situation og den sammenhæng,
som krænkelsen er sket i, jf. præmis 224 i menneskerettighedsdomstolens dom af 18. septem-
ber 2009 i sag nr. 16064/90 (varnava og andre mod tyrkiet).
ved fastsættelsen af godtgørelsens størrelse må det efter højesterets opfattelse indgå, at ube-
rettiget tvangsfiksering til sengen i 18 dage må anses for et alvorligt indgreb.
det må imidlertid også indgå, at lægerne på psykiatrisk center sct. hans løbende vurderede,
om betingelserne for fortsat tvangsfiksering var opfyldt, og at denne vurdering må anses for at
have været vanskelig henset til as helbredsmæssige forhold og adfærd under opholdet på psy-
kiatrisk center sct. hans. han er idømt forvaring for alvorlig personfarlig kriminalitet (bl.a.
grov vold, frihedsberøvelse og voldtægt), og han lider af skizofreni. han har under sit ophold
på psykiatrisk center sct. hans været truende, og han har flere gange udøvet vold over for
medpatienter, ligesom hans adfærd efter de lægelige oplysninger må anses for uforudsigelig.
den 30. august 2013 traf justitsministeriet i henhold til psykiatrilovens § 40 afgørelse om, at
a skal anbringes i sikringsafdelingen. en sådan afgørelse kan kun træffes, hvis den pågæl-
dende vedvarende udsætter andres liv eller legeme for alvorlig og overhængende fare.
tre dommere – jon stokholm, henrik waaben og oliver talevski – udtaler herefter:
på den anførte baggrund finder vi – navnlig i lyset af varigheden af den uberettigede tvangs-
fiksering – efter en samlet skønsmæssig vurdering, at godtgørelsen bør fastsættes til 75.000
kr.
dommerne marianne højgaard pedersen og poul dahl jensen udtaler:
vi finder under de anførte omstændigheder, at godtgørelsen bør fastsættes til 50.000 kr. vi
har herved på den ene side lagt vægt på varigheden af den del af tvangsfikseringerne, der er
blevet kendt uberettiget, og på den anden side as uforudsigelige, truende og voldelige adfærd
forud for tvangsfikseringerne, hvor han bl.a. havde slået medpatienter.
                                             - 11 -
der træffes afgørelse efter stemmeflertallet, således at godtgørelsen fastsættes til 75.000 kr.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom med den ændring, at region hovedstaden til
a skal betale yderligere 50.000 kr. med procesrente som nedenfor bestemt.
                                    thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at region hovedstaden inden 14 dage efter
denne højesteretsdoms afsigelse til a skal betale yderligere 50.000 kr. med procesrente af
75.000 kr. fra den 3. oktober 2013 til den 15. december 2015 og af 50.000 kr. fra den 16.
december 2015.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for højesteret til den anden part.


text:
v011200l - kj
                         udskrift
                             af
              sø- & handelsrettens dombog
                        ____________
den 2. maj 2003 blev af retten i sagen
v-112-02
farmaceutisk laboratorium ferring a/s
(advokat louise unmack rygaard)
   mod
ankenævnet for patenter og varemærker
(kammeradvokaten ved
 advokat marlene christiansen)
hoved. 1) wyeth (tidligere american home products
          corporation)
          (advokat jens jakob bugge)
afsagt sålydende
                          d o m:
denne sag angår spørgsmålet om, hvorvidt hovedinter-
venienten, wyeths, registrering af varemærket pertanza
strider mod sagsøger, farmaceutisk laboratorium ferring
a/s’, varemærkeret til pentasa, der ligesom pertanza er
betegnelsen for et farmaceutisk præparat.
                           - 2 -
påstande
sagsøger, farmaceutisk laboratorium ferring a/s, har ned-
lagt påstand om, at sagsøgte, ankenævnet for patenter og
varemærker, tilpligtes at anerkende, at varemærkeregi-
strering vr 2000 03070 pertanza <w> ophæves og udslettes
af varemærkeregisteret.
sagsøger har endvidere nedlagt påstand om frifindelse,
for så vidt angår hovedintervenienten, wyeths, påstand.
sagsøgte, ankenævnet for patenter og varemærker, har ned-
lagt påstand om frifindelse.
hovedintervenienten, wyeth, har principalt nedlagt på-
stand om, at sagsøger tilpligtes at anerkende, at vare-
mærkeregistreringen vr 2000 03070 pertanza <w> ikke skal
slettes af varemærkeregisteret.
subsidiært har hovedintervenienten nedlagt påstand om
frifindelse overfor sagsøgers påstand overfor ankenævnet
for patenter og varemærker.
sagsfremstilling
sagsøger, farmaceutisk laboratorium ferring a/s, er inde-
haver af varemærket pentasa, der er registreret den 27.
juni 1980 i klasse 05: farmaceutiske præparater mod auto-
immune sygdomme, kemiske antikonceptionelle midler. præ-
paratet er receptpligtigt og anvendes i behandlingen af
mave-tarmsygdomme.
hovedintervenienten, wyeth (tidligere american home pro-
ducts corporation), fik den 3. juli 2000 registreret va-
remærket pertanza i klasse 05: farmaceutiske præparater.
                           - 3 -
præparatet er et antidepressivt middel, som ikke er re-
ceptpligtig, men for tiden kan det kun fås på recept.
sagsøger indgav ved skrivelse af 6. september 2000 indsi-
gelse mod hovedintervenientens registrering af varemærket
pertanza under henvisning til, at det krænkede sagsøgers
rettigheder vedrørende varemærket pentasa. den 10. januar
2001 traf patent- og varemærkestyrelsen afgørelse om, at
indsigelsen ikke kunne tages til følge. sagsøger indbrag-
te afgørelsen for sagsøgte, ankenævnet for patenter og
varemærker. under sagens behandling for ankenævnet be-
grænsede hovedintervenienten varefortegnelsen til ”re-
ceptpligtige farmaceutiske præparater”. ved kendelse af
10. juni 2002 stadfæstede sagsøgte patent- og varemærke-
styrelsens afgørelse med følgende begrundelse:
    ”ankenævnet udtaler:
    ved helhedsvurderingen af, om der er risiko for
    forveksling mellem det angrebne mærke pertanza og
    indsigermærket pentasa finder ankenævnet, at pa-
    tent- og varemærkestyrelsen med rette har lagt
    vægt på, at ingen af de tre stavelser i ordene er
    identiske. hertil kommer, at indehaveren af det
    angrebne mærke pertanza under ankesagen har be-
    grænset mærkets varefortegnelse til receptplig-
    tige farmaceutiske præparater. endvidere findes
    det dokumenteret, at mærkebestanddelen penta an-
    giver, at et stof indeholder et antal på fem af
    en kemisk bestanddel, og således må anses for
    svag. der findes ikke gjort gældende, at mærke-
    bestanddelen pertan har tilsvarende meningsbæ-
    rende indhold.
    af de ovennævnte anførte grunde finder ankenævnet
    ved en samlet vurdering, at der ikke er risiko
    for forveksling mellem de to mærker. ankenævnet
    tager derfor indklagedes påstand til følge og
    stadfæster den påklagede afgørelse, dog – i over-
    ensstemmelse med indklagedes påstand for anke-
    nævnet – med varefortegnelsen begrænset til re-
    ceptpligtige farmaceutiske præparater i klasse
    5.”
                           - 4 -
der er mellem sagsøger og hovedintervenienten afsagt dom
den 20. februar 2002 af cour d´appel de paris om den sam-
me varemærkeretlige konflikt som i denne sag. ved dommen
fik sagsøger medhold.
procedure
sagsøger har anført, at der foreligger forvekslingsrisi-
ko, og at der ved farmaceutiske produkter bør anvendes en
streng forvekslingsbedømmelse. tidligere varemærkeretlig
praksis vedrørende farmaceutiske produkter har tilladt,
at varemærkerne lå tæt på hinanden ud fra en betragtning
om, at det sædvanligvis er fagfolk, der anviser produk-
terne, men den seneste praksis er gået bort herfra be-
grundet i, at forveksling på dette område kan være fa-
talt. lægerne indtaler ofte recepter etc. på bånd eller
telefonisk til apoteket, hvorved der kan ske fejl, når
flere produkter har meget enslydende varemærker. patient-
sikkerhedsmæssige hensyn er således blevet tillagt større
vægt end tidligere.
det bestrides, at pentasa er beskrivende og dermed et
svagt varemærke. pentasa er et rent fantasiord, idet det
intet siger om, hvad præparatet kan anvendes til. penta,
der på græsk betyder 5, relaterer ikke på nogen måde til
præparatets kemiske opbygning, idet aminogruppen ikke er
placeret i 5. position, og idet præparatet alene inde-
holder en aminogruppe. hvis man lagde til grund, at der
var tale om et svagt varemærke som følge af indsættelsen
af et græsk tal, ville det indebære, at alle varemærker
med anvendelse af græske talord var svage, hvilket ikke
er tilfældet efter praksis. pentasa er således et stærkt
varemærke.
det må lægges til grund, at der er vareartslighed, da
begge produkter er registreret i vareklasse 5, farma-
                           - 5 -
ceutiske præparater. når der er vareartlighed, antages
det, at der som udgangspunkt er forvekslelighed mellem to
varemærker, hvis to stavelser i ordmærkerne er identiske
eller ligner hinanden. de to varemærker har ens vokalop-
bygning, der er konsonantlighed, og udtalen ligger tæt op
ad hinanden. visuelt ligner de to varemærker hinanden,
idet der er henholdsvis 7 og 8 bogstaver, og alle bogsta-
verne i pentasa er indeholdt i pertanza på nær s, der i
denne sammenhæng ligger nært op ad z. når der både er vi-
suel og auditiv lighed, er udgangspunktet, at der må sta-
tueres forvekslelighed, uanset at der ikke er identiske
stavelser. hverken målgruppen for produkterne eller andre
momenter ses at kunne medføre en fravigelse af udgangs-
punktet, hvorved bemærkes, at recepter telefoneres til
apotekerne, og der kan også skrives utydeligt, hvilket
indebærer en risiko for patienterne. til risikovurde-
ringen bemærkes, at sagsøgtes produkt lovligt kan sælges
uden recept, uanset at det ikke sker for tiden.
sagsøgte har anført, at ved vurderingen af, om vare-
mærkerne er forvekslelige, indgår det med en betydelig
vægt, om der er mærke- og varelighed. der er kun delvis
varelighed, da pentasa er receptpligtigt, mens pertanza
formelt ikke er receptpligtigt, uanset at det kun sælges
efter recept. om der er mærkelighed beror på en konkret
vurdering af udtale og stavemåde, hvor det visuelle ind-
går med størst vægt. de to varemærker har ingen stavelser
til fælles, hvorfor udgangspunktet er, at der ikke er
synsmæssig forvekslelighed. pertanza indeholder et karak-
teristisk bogstav z, og den 1. stavelse i varemærkerne
ender på henholdsvis n og r. der lægges dernæst vægt på,
hvorvidt den dominerende del af ordet er beskrivende, da
det i bekræftende fald indebærer, at der er tale om et
svagt varemærke. i pentasa er penta den dominerende del.
penta er et almindeligt anvendt ord indenfor lægemid-
delindustrien, idet der i the merck index over ”chemi-
                           - 6 -
cals, drugs og biologicals” er 5 spalter med omkring 60
betegnelser i hver spalte, som begynder med penta. i læ-
gemiddelkataloget er desuden anført en række varemærker,
som begynder på penta. henset hertil er det uden betyd-
ning, om penta er beskrivende i den af sagsøger anvendte
sammenhæng. sagsøgers varemærke er under disse omstændig-
heder svagt. der er således ikke grundlag for at fravige
udgangspunktet, hvorfor der ikke kan statueres forveksle-
lighed med hensyn til synsindtrykket. for så vidt angår
det auditive er der stor forskel i udtalen. det yderlige-
re bogstav i pertanza gør en forskel i rytmen ved udta-
len, og trykket i de to ord ligger på henholdsvis 2. og
3. stavelse. der er således heller ikke lydmæssig lighed.
målgruppen tillægges endvidere betydning. i denne sag er
det fagfolk, da præparaterne er receptpligtige, hvilket
mindsker forvekslingsrisikoen betydeligt. ud fra en sam-
let helhedsvurdering kan der derfor ikke statueres for-
vekslelighed.
den franske afgørelse kan ikke tillægges betydning under
denne sag, da præparaterne ikke er receptpligtige i fran-
krig. det må desuden antages, at udtalen af de to ord er
anderledes på fransk end på dansk.
hovedintervenienten har udover det af sagsøgte anførte
gjort gældende, at det er af betydning, at ordmærkerne
adskiller sig i ordlængden, hvor der er henholdsvis 7 og
8 bogstaver. der er et z i sagsøgtes varemærke, hvilket
er et usædvanligt bogstav og dermed med til at adskille
de to varemærker fra hinanden. efter praksis er det ud-
gangspunktet, at der mindst skal være to fælles stavelser
for at statuere forvekslelighed. der er ingen identiske
stavelser. det forhold, at der er tale om medi-
cinalprodukter er uden betydning. om produkterne er for-
vekslelige er en varemærkeretlig vurdering, hvor eventuel
medicinsk risiko er en sundhedsmæssig vurdering, som me-
                           - 7 -
dicinalmyndighederne må tage stilling til, når der søges
om tilladelse til at markedsføre et præparat i danmark.
en gennemgang af praksis viser, at ud fra en helheds-
vurdering kan der ikke statueres forvekslelighed mellem
de af denne sag omfattede varemærker.
retten skal udtale
efter varemærkelovens § 4, stk. 1, kan indehaveren af et
varemærke forbyde andre at gøre erhvervsmæssig brug af
tegn, der ligner varemærket, når varen er af samme eller
lignende art, og der er risiko for forveksling.
ved vurderingen af, om varemærkerne i den foreliggende
sag er forvekslelige, lægges det til grund, at ”penta”,
som er den dominerende del af pentasa, ikke er beskriv-
ende i relation til præparatet, og at der er en væsentlig
vareartlighed mellem parternes produkter, da der er tale
om medicinalpræparater, som kun kan fås på recept.
for så vidt angår den auditive og visuelle forvekslings-
risiko, bemærkes det, at begge varemærkeord består af tre
stavelser, at 5 af bogstaverne i de to ord på henholdsvis
7 og 8 bogstaver er ens, at s og z i sidste stavelse ikke
adskiller sig ved udtale, og at vokalerne har ens place-
ring og rækkefølge i ordene. udtalen af ordene har samme
rytme, og udtalen af r og n i 1. stavelse er ikke særlig
distinkt. der er således en betydelig visuel og auditiv
lighed mellem de to varemærker.
da produkterne kun kan fås på recept, er det afgørende,
om der er risiko for forveksling af produkterne hos læ-
ger, lægesekretærer, apoteker og patienter. kommunika-
tionen mellem de implicerede vil ofte ske telefonisk,
hvilket i praksis kan medføre forveksling mellem de to
produktnavne.
                                 - 8 -
efter en samlet vurdering finder retten, at der er risiko
for forveksling mellem varemærkerne. sagsøgtes brug af
mærket pertanza er derfor i strid med sagsøgers varemær-
keret til pentasa, hvorfor sagsøgers påstand over for
sagsøgte tages til følge, og sagsøger frifindes for ho-
vedintervenientens selvstændige påstand.
                    thi kendes for ret:
sagsøgte, ankenævnet for patenter og varemærker, tilplig-
tes at anerkende, at varemærkeregistrering vr 2000 03070
pertanza <w> ophæves og udslettes af varemærkeregisteret.
sagsøger, farmaceutisk laboratorium ferring a/s, fri-
findes for hovedintervenienten, wyeths, påstand.
sagsøgte og hovedintervenienten betaler in solidum inden
14 dage sagens omkostninger med 13.500 kr. til sagsøger.
                      mette christensen
jørgen gawinetski                                  mogens trepka
                                (sign.)
                             ___ ___ ___
                  udskriftens rigtighed bekræftes
                  p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                             højesterets dom
                            afsagt torsdag den 5. juli 2012
sag 26/2010
(1. afdeling)
a
(advokat axel grove, beskikket)
mod
forsvarets personeltjeneste
(kammeradvokaten ved advokat benedicte galbo)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 9. afdeling den 22. januar 2010.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, jens peter christensen, henrik
waaben, michael rekling og jan schans christensen.
påstande
appellanten, a, har gentaget sin påstand.
indstævnte, forsvarets personeltjeneste, har påstået stadfæstelse.
anbringender
forsvarets personeltjeneste har frafaldet anbringendet om, at as krav er uberettiget, fordi han
ikke har godtgjort eller sandsynliggjort, at han efter sin pensionering fra forsvaret ville være
kommet i anden lønnet beskæftigelse. forsvarets personeltjeneste har for højesteret ikke
bestridt den beløbsmæssige opgørelse af as krav.
supplerende sagsfremstilling
for højesteret er der fremlagt en udtalelse af 29. november 2010 fra arbejdsskadestyrelsen
med følgende ordlyd:
                                         - 2 -
”vi er ved brev af 17. maj 2010 blevet bedt om at vurdere as erhvervsevnetab
henholdsvis i december 2001, 10. december 2003 og i april 2004 på baggrund af akterne
i arbejdsskadesagen.
                                         andre sager
der er en arbejdsskadesag om samme skade. skaden er den 2. februar 2001 anerkendt
efter arbejdsskadesikringsloven.
der er den 19. december 2001 vurderet en mengrad på 15 procent, hvilket blev tiltrådt
af den sociale ankestyrelse. den 22. april 2004 blev mengraden ændret til 20 procent,
hvilket den 20. juni 2006 blev tiltrådt af den sociale ankestyrelse.
der blev den 5. december 2001 truffet afgørelse om erhvervsevnetabet. erhvervsevne-
tabet blev vurderet til mindre end 15 procent. den 6. maj 2008 blev der truffet en ny af-
gørelse om erhvervsevnetabet. denne gang blev erhvervsevnetabet vurderet til 20 pro-
cent.
                                      sagsfremstilling
det fremgår af sagens akter, at a den 10. oktober 2000 var på sejlads med en af
frømandskorpsets gummibåde. der var kraftig vind og høje bølger, hvilket medførte, at
gummibåden faldt cirka 1 meter mellem bølgerne. a fik derved nogle voldsomme stød
i ryggen.
han blev samme dag set på holbæk sygehus, hvor der blev fundet brud på 1. lænde-
hvirvel. der blev foretaget stabiliserende operation i november 2000.
a har udover følger efter brud i ryggen gener i form af nakkesmerter, hovedpine,
hukommelsesbesvær og synsforstyrrelser samt klager fra knæ. ankestyrelsen har i
afgørelse af 20. juni 2006 afvist, at disse klager kan tilskrives den aktuelle ulykke.
erhvervsmæssigt er det oplyst, at a før ulykken arbejdede som major ved
forsvarskommandoen. han udførte fortrinsvis kontorarbjde, men deltog periodisk i
øvelsesaktiviteter.
han genoptog sit arbejde 1. februar 2001, men kunne alene udføre kontorarbejde.
det er oplyst, at han den 1. januar 2006 gik på pension.
                                         begrundelse
kan arbejdsskadestyrelsen – jf. erstatningsansvarsloven § 10 – oplyse, hvilken er-
hvervsevnetabsgrad, arbejdsskadestyrelsen ville have vurderet for a, såfremt der skulle
afgives udtalelse i december 2001 på det dengang foreliggende lægelige og sociale
grundlag jf. arbejdsskadesagen?
ved vurderingen af erhvervsevnetabet i december 2001 har vi lagt speciallægeerklærin-
gen af 3. september 2001 fra neurokirurg flemming find madsen til grund. heraf frem-
går det, at a havde gener efter ulykken i form af konstante smerter i ryggen. det er
beskrevet, at a ikke kunne klare fysisk aktivitet i foroverbøjet stilling og løft over 5 kg.
                                          - 3 -
ligesom gangdistancen var vurderet til 4-5 kilometer ved fladt terræn. han kunne ikke
sidde længere tid og havde ofte behov for at skifte stilling.
vi har endvidere lagt til grund, at a genoptog sit arbejde ved forsvarskommandoen den
1. februar 2001. han genoptog arbejdet på fuld tid, men ikke i fuldt omfang, idet han
ikke længere grundet skadens følger kunne varetage feltmæssige opgaver. han havde
ikke nogen lønnedgang trods de reducerede arbejdsopgaver.
vi har ved vurderingen af erhvervsevnetabet lagt vægt på, at a på dette tidspunkt havde
genoptaget sit arbejde og ikke havde et indtægtstab. vi finder endvidere ikke, at der
som følge af skaden på dette tidspunkt var beskrevet så væsentlige erhvervsmæssige
funktionsbegrænsninger, at det – også set i et fremtidigt perspektiv – måtte anses for
overvejende sandsynligt, at det ville medføre en væsentlig nedsættelse af as
erhvervsevne. endelig har vi lagt vægt på, at der er beskrevet væsentlige konkurrerende
gener i form af hovedpine, der beskrives som arbejdshindrende. det er angivet, at disse
hovedgener har medført betydelig koncentrationsbesvær samt medført vanskeligheder i
sociale sammenhænge. disse gener anses ikke for at være skadesrelaterede.
på den baggrund er det vores vurdering, at såfremt vi skulle have vurderet as
erhvervsevnetab efter erstatningsansvarsloven i december 2001, ville erhvervsevnetabet
have været vurderet til mindre end 15 procent jf. erstatningansvarslovens § 5.
grundet de begrænsede muligheder for genoptagelse i den dagældende erstatningsan-
svarslov har det indgået i vores overvejelser, om der på baggrund af de beskrevne gener,
herunder en prognosevurdering omkring det fremtidige forløb og as usikkerhed om,
hvorvidt han havde mulighed for at bibeholde sit job, kunne være belæg for at give et
mindre erhvervsevnetab.
vi har imidlertid ikke fundet, at der i december 2001 i tilstrækkeligt omfang var et be-
læg herfor.
arbejdsskadestyrelsen bedes – jf. erstatningsansvarsloven § 10 – oplyse, hvilken er-
hvervsevnetabsgrad, arbejdsskadestyrelsen ville have vurderet for a ved en vurdering
afgivet den 10. december 2003 og dermed inden speciallægeerklæringen af 11.
december 2003 fra overlæge ole osgaard forelå, særligt om der inden dette tidspunkt
forelå fornødent lægeligt grundlag for at vurdere, at a havde pådraget sig et
erhvervsevnetab på mere end 15 procent.
vi har lagt til grund, at a på dette tidspunkt i december 2003 fortsat var ansat ved
forsvarskommandoen i samme stilling som før ulykken.
a har i brev af 7. november 2003 oplyst, at han pr. 1. januar 2004 skulle overgå til
anden stilling, nævnt som en retrætepost. der var ikke i den forbindelse oplysninger om
ændret arbejdstid eller ændret indtjening.
det fremgår af akterne fra a, at der er tilkommet yderligere konkurrerende gener i form
af nakkesmerter og synsmæssige gener.
vi har lagt vægt på, at der ikke er oplysninger om forværring af funktionsniveauet. det
bemærkes, at de helbredsmæssige forværringer, der er beskrevet i spørgeskema modta-
get fra a den 20. november 2003 ikke er skadesrelaterede, og derfor ikke har betydning
for vurdering af de skadesrelaterede funktionsbegrænsninger.
                                               - 4 -
      på den baggrund er det vores vurdering, at såfremt vi skulle have vurderet as
      erhvervsevnetab den 10. december 2003, ville erhvervsevnetabet have været vurderet til
      mindre end 15 procent jf. erstatningsansvarslovens § 5.
      arbejdsskadestyrelsen bedes – jf. erstatningsansvarsloven § 10 – oplyse, hvilken er-
      hvervsevnetabsgrad, arbejdsskadestyrelsen ville have vurderet for a ved en vurdering
      afgivet i april 2004 på det dengang foreliggende grundlag, herunder oplysning om, at a
      fortsat oppebar indtægt fra forsvaret, men at han forventedes pensioneret omkring 1 år
      og 8 måneder senere.
      vi har lagt til grund, at a ifølge speciallægeerklæring af 11. december 2003 fra
      neurokirurg ole osgaard har problemer med at sidde i selv kortere tid af gangen, og at
      han ofte må rejse sig og gå rundt for at lindre smerterne i ryggen.
      der er endvidere konkurrerende gener i form af konstant hovedpine, smerter i nakken,
      synsforstyrrelser, hukommelsesbesvær og irritabilitet.
      vi har lagt vægt på, at han på dette tidspunkt fortsat var fuldtidsansat ved forsvars-
      kommandoen, og at der ikke i april 2004 forelå oplysninger i sagen om, at de skadesre-
      laterede gener skulle have medført ændringer i arbejdstid eller indtjening.
      vi er opmærksomme på, at der i arbejdsskadesagen ved afgørelse af 22. april 2004 blev
      foretaget en forhøjelse af mengraden fra 15 procent til 20 procent på baggrund af speci-
      allægeerklæring af 11. december 2003 fra ole osgaard vi finder imidlertid ikke, at en
      ændret vurdering af mengraden isoleret set bevirker en ændring af det arbejdsmæssige
      funktionsniveau og dermed et sandsynliggjort erhvervsevnetab på mindst 15 procent.
      på baggrund af de oplysninger, der forelå senest i april 2004 ville vi have vurderet as
      erhvervsevnetab til mindre end 15 procent jf. erstatningsansvarslovens § 5.
      der henvises iøvrigt til begrundelse for erhvervsevnetabsvurderingen vedrørende datoen
      den 10. december 2003, ovenfor.
      det skal dog bemærkes, at vi inden en udtalelse på dette tidspunkt ville have indhentet
      oplysninger fra forsvarskommandoen om as funktionsskift til den såkaldte retrætepost,
      herunder oplysninger om eventuelle ændringer i arbejdsfunktioner, arbejdstid og
      indtjening. ligesom vi ville have bedt om nærmere oplysninger om den beskrevne
      pensionering.”
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, der er anført af landsretten, og da det, der er fremkommet for højesteret, ikke
kan føre til andet resultat, stadfæster højesteret dommen.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
                                               - 5 -
i sagsomkostninger for højesteret skal statskassen betale 35.000 kr. til forsvarets personel-
tjeneste.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.