text:
                       højesterets kendelse
                        afsagt onsdag den 7. september 2016
sag 105/2016
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat jakob fastrup)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i herning den 9. november 2015 og af vestre
landsrets 8. afdeling den 17. februar 2016.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: jon stokholm, vibeke rønne og henrik waaben.
påstande
anklagemyndigheden har endeligt nedlagt påstand om, at vestre landsrets kendelse af 17.
februar 2016 ophæves, og sagen hjemvises til fornyet behandling i byretten.
t har tilsluttet sig anklagemyndighedens påstand.
sagsfremstilling mv.
t er sigtet for en række overtrædelser af færdselsloven begået under kørsel på sin motorcykel
den 2. oktober 2015. han er bl.a. sigtet for tre forhold vedrørende overskridelse af den tilladte
hastighed, som hver for sig medfører ubetinget frakendelse af førerretten, jf. færdselslovens §
126, stk. 1, nr. 11 og 12. hastighedsoverskridelserne er begået under et og samme
kørselsforløb.
retten i herning beslaglagde ved kendelse af 9. november 2015 såvel den motorcykel, som t
havde benyttet under kørslen, som en personbil, som han også var registreret ejer af.
                                                   - 2 -
t kærede kendelsen til vestre landsret med påstand om ophævelse af beslaglæggelsen for så
vidt angik personbilen. anklagemyndigheden nedlagde påstand om stadfæstelse af byrettens
kendelse.
ved kendelse af 17. februar 2016 ophævede vestre landsret beslaglæggelsen af personbilen.
landsretten fandt, at der ikke i færdselslovens § 133 a, stk. 11, er den fornødne sikre hjemmel
til at beslaglægge ts personbil med henblik på konfiskation efter reglerne om obligatorisk
konfiskation.
anklagemyndigheden kærede med procesbevillingsnævnets tilladelse landsrettens kendelse
til højesteret med påstand om stadfæstelse af retten i hernings kendelse af 9. november
2015.
t nedlagde påstand om stadfæstelse af vestre landsrets kendelse af 17. februar 2016,
subsidiært at sagen hjemvises til fornyet behandling i landsretten.
ved brev af 9. august 2016 anmodede højesteret parterne om bemærkninger til forarbejderne
til lov nr. 716 af 25. juni 2010 om ændring af færdselsloven og straffeloven (folketings-
tidende 2009-10, tillæg a, lovforslag nr. l 179, s. 32) og til lov nr. 184 af 8. marts 2011 om
ændring af færdselsloven (folketingstidende 2010-11, 1. samling, tillæg a, lovforslag nr. l
101, s. 22-23).
i den anledning meddelte rigsadvokaten ved brev af 16. august 2016 bl.a.:
        ”i l 179 af 26. marts 2010, pkt. 3.4.2.2 er som eksempel på bestemmelsens anvendel-
        sesområde nævnt et tilfælde, hvor føreren inden for 3 år én gang har ført køretøjet med
        over 100 km i timen i tættere bebygget område med en hastighedsgrænse på 50 km i ti-
        men, én gang har gjort sig skyldig i spirituskørsel med en alkoholpromille over 1,20 og
        derudover én gang forsætligt har voldt skade på eller nærliggende fare for andres person
        eller ting eller i øvrigt ført køretøjet på særlig hensynsløs måde.
        i l 101, pkt. 4.2. er det anført, at konfiskation skal ske, uanset om de begåede forhold er
        til samtidig bedømmelse. det er dog tillige anført, at det ikke er hensigten, at flere
        overtrædelser begået under ét og samme kørselsforløb skal kunne føre til obligatorisk
        konfiskation. det forudsættes således, at de tre overtrædelser, der giver anledning til
                                             - 3 -
      obligatorisk konfiskation, skal være begået i forbindelse med tre forskellige kørsels-
      forløb.”
højesterets begrundelse og resultat
i overensstemmelse med parternes samstemmende påstande ophæver højesteret landsrettens
kendelse og hjemviser sagen til fornyet behandling i byretten.
                                      thi bestemmes:
landsrettens kendelse ophæves, og sagen hjemvises til fornyet behandling i byretten.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                                              dom
afsagt den 2. juni 2017 af østre landsrets 22. afdeling
(landsdommerne lene jensen, mikael sjöberg og peter hammershaimb (kst.)).
22. afd. nr. b-2453-14:
lærernes centralorganisation
(advokat karen-margrethe schebye)
mod
beskæftigelsesministeriet
(kammeradvokaten ved advokat niels banke)
denne sag, der er anlagt ved københavns byret den 26. maj 2014, er ved kendelse af 28.
august 2014 henvist til behandling ved østre landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk.
1.
sagsøgeren, lærernes centralorganisation (lc), har nedlagt påstand om, at
beskæftigelsesministeriet skal anerkende, at
          1) underbilag 2.1, § 10,
          2) bilag 3, for så vidt angår henvisning til § 12 i den til enhver tid gældende aftale om
             arbejdstid for tjenestemænd i staten, og
          3) underbilag 4.1, § 10
i lov nr. 409 af 26. april 2013 ikke regulerer arbejdstiden for de af loven omfattede
medarbejdere, idet disse bestemmelser om tilrettelæggelse af hvileperiode og fridøgn er
vedtaget uden overholdelse af den nødvendige vedtagelsesprocedure fastlagt i europa-
parlamentets og rådets direktiv 2003/88/ef art. 18.
sagsøgte, beskæftigelsesministeriet, har påstået frifindelse.
                                                 - 2 -
sagen drejer sig om, hvorvidt reglerne i lov nr. 409 af 26. april 2013 (indgrebsloven), der
fraviger arbejdsmiljølovens regler om hviletid og fridøgn, er i strid med arbejdsmiljøloven og
det bagvedliggende eu-direktiv 2003/88/ef (arbejdstidsdirektivet).
landsretten har ved kendelse af 19. januar 2016 ud fra en foreløbig vurdering af sagen truffet
bestemmelse om, at lærernes centralorganisations anmodning om forelæggelse af spørgsmål
for eu-domstolen ikke tages til følge.
sagsfremstilling
aftaler om hviletid og fridøgn
amtsrådsforeningen i danmark, københavns kommune, frederiksberg kommune og
lærernes centralorganisation indgik den 22. september 1995 aftale om hviletid og fridøgn.
aftalen er godkendt af direktøren for arbejdstilsynet den 30. oktober 1995. aftalen omfatter
blandt andre ansatte i henhold til overenskomst vedrørende lærere m.fl. ved selvstændige
amtslige og kommunale skoler for vidtgående specialundervisning i folkeskolen. af aftalen
fremgår blandt andet, at der i forbindelse med lejrskoleophold, ekskursioner, skolerejser,
studierejser og lignende ses bort fra kravet om daglig hviletid, og at det ugentlige fridøgn
omlægges, hvis opholdet strækker sig over en weekend. ved aftenaktiviteter kan den daglige
hviletid nedsættes 12 gange pr. år dog således, at aftenaktiviteten kan vare til kl. 22.00 i 6 af
de 12 gange. de øvrige 6 gange kan hviletiden nedsættes uden begrænsning. den centralt
aftalte nedsættelse af den daglige hviletid kan ved lokalaftale udvides indtil i alt 20 gange
uden tidsbegrænsning pr. år.
finansministeriet og lærernes centralorganisation m.fl. indgik den 5. juli 2006 en aftale om
fravigelse af arbejdsmiljølovgivningens regler om hvileperiode. direktøren for
arbejdstilsynet godkendte den 4. august 2006 aftalen. aftalen er gældende for ansatte, der er
omfattet af aftalen om arbejdstid for tjenestemænd i staten og for overenskomstansatte, hvor
det er aftalt, at arbejdstidsaftalen for tjenestemænd finder anvendelse. af aftalen fremgår
blandt andet, at hvileperioden efter lokal aftale kan nedsættes til indtil 2 gange ugentlig, dog
ikke 2 døgn i træk, og at der i så fald skal ydes kompenserende hviletid.
kommunernes landsforening og lærernes centralorganisation indgik den 3. august 2011
protokollat 1 om hviletid og fridøgn for lærere/overlærere, børnehaveklasseledere m.fl. af
                                               - 3 -
aftalen fremgår blandt andet, at der ses bort fra kravet om daglig hviletid i forbindelse med
deltagelse i lejrskoleophold, ekskursioner, skolerejser og lignende, og at fridøgnet omlægges i
tilfælde af, at opholdet strækker sig over en weekend. ved aftenaktiviteter kan den daglige
hviletid nedsættes 12 gange pr. skoleår. aftenaktiviteten kan vare til kl. 22.00 i 6 af de 12
gange. de øvrige 6 gange kan hviletiden nedsættes uden begrænsning. den centralt aftalte
nedsættelse af den daglige hviletid kan ved lokalaftale udvides indtil 20 gange uden
tidsbegrænsning pr. år.
konflikten i 2013 - indgrebsloven
efter forgæves forhandlinger med blandt andre lærernes centralorganisation om fornyelse af
overenskomster og aftaler pr. 1. april 2013 inden for undervisningsområdet varslede
kommunernes landsforening, regionernes lønnings- og takstnævn og finansministeriet
lockout pr. 1. april 2013.
konflikten blev afsluttet med folketingets vedtagelse af lov nr. 409 af 26. april 2013 om
forlængelse og fornyelse af kollektive overenskomster og aftaler for visse grupper af ansatte
på det offentlige område. loven trådte i kraft den 27. april 2013 og havde for så vidt angår
forlængelse og fornyelse af overenskomster og aftaler virkning fra den 1. april 2013.
af lovens § 4 fremgår det, at spørgsmål om overtrædelse og fortolkning af de overenskomster
og aftaler, der er forlænget eller fornyet ved loven, afgøres efter de sædvanlige fagretlige
regler på området.
i lovens underbilag 2.1 om arbejdstidsregler for undervisningsområdet i kommunerne og i
underbilag 4.1 om arbejdstidsregler for undervisningsområdet i regionerne er i det § 10
fastsat:
      ”§ 10. arbejdstidens tilrettelæggelse
      den daglige hvileperiode efter arbejdsmiljølovgivningen kan undtagelsesvis
      nedsættes fra 11 til 8 timer 1 gang ugentligt.
      stk. 2. efter lokal aftale kan hvileperioden nedsættes til 8 timer indtil 2 gange
      ugentligt, dog ikke 2 døgn i træk.
      stk. 3. der kan højst være 10 arbejdsdage mellem 2 fridage.
      stk. 4. under deltagelse i lejrskoler, hytteture, studieture mv. (arrangementer med
      overnatning) ses bort fra kravet om daglig hviletid. såfremt opholdet mv. strækker
                                               - 4 -
     sig over en weekend, omlægges det ugentlige fridøgn, så der kan være indtil 12
     arbejdsdage mellem 2 fridage.
     bemærkning til § 10
     i tilfælde, hvor arbejdsmiljølovens regler om hvileperiode og fridøgn fraviges,
     skal der ydes tilsvarende kompenserende hvileperioder eller fridøgn. hvor
     forholdene undtagelsesvis er af en sådan art, at det ikke er muligt at yde
     kompenserende hvileperioder eller fridøgn, skal der ydes passende beskyttelse.
     det forudsættes, at der tages størst muligt hensyn til den ansatte ved den konkrete
     arbejdstilrettelæggelse. dette indebærer bl.a., at beordret omlægning af
     arbejdstiden skal varsles så tidligt som muligt.
     det forudsættes endvidere, at tillidsrepræsentanten orienteres, hvis det overvejes
     at gennemføre mere principielle ændringer i arbejdstilrettelæggelsen og/eller
     tjenestefordelingen, således at den pågældendes eventuelle bemærkninger kan
     indgå i overvejelserne.
     opmærksomheden henledes endelig på med-aftalens regler om information og
     drøftelse af arbejdspladsens forhold, herunder bl.a. beslutninger, der kan føre til
     betydelige ændringer i arbejdets tilrettelæggelse.”
af det bagvedliggende lovforslag (lovforslag nr. 215 af 25. april 2013) fremgår det af de
almindelige bemærkninger blandt andet:
     ”
     2.2. situationen vedrørende den igangværende lockout
     lockouten har ved lovforslagets fremsættelse varet i 25 dage.
     den landsdækkende lockout har samlet berørt over 800.000 elever og kursister på
     flere end 2.500 skoler og uddannelsesinstitutioner.
     lockouten har medført, at de berørte elever og kursister har fået aflyst planlagt
     undervisning, eksaminer og kursusforløb.
     for hver uge af lockouten er der sket aflysning af knap ½ mio. undervisningstimer
     for folkeskoleklasser og ca. 100.000 undervisningstimer for skoleklasser i de frie
     grundskoler. en andel af disse undervisningstimer er dog gennemført af
     tjenestemænd og ikkeorganiserede undervisere, som ikke har været omfattet af
     lockouten.
     målt i uger har eleverne i løbet af lockoutperioden mistet 10 pct. af et helt skoleår
     som følge af konflikten.
     …
     der er ikke udsigt til, at parterne selv vil nå til enighed om en
     forhandlingsløsning. regeringen finder under disse omstændigheder, situationens
     alvor taget i betragtning, at det er nødvendigt at bringe konflikten til ophør.
     …
     3.1. arbejdstid på undervisningsområdet
     …
     3.1.1.2. regeringens overvejelser
     …
     lc fremlagde den 25. marts 2013 i forbindelse med forhandlingerne med
     finansministeriet i forligsinstitutionen et forhandlingsudspil, der er offentliggjort
     på danmarks lærerforenings hjemmeside. lc foreslog her, at lærerne på statens
                                               - 5 -
      område fremover skal følge tjenestemændenes arbejdstidsaftale, dog således at der
      afsættes en særlig timepulje til forberedelse, og således at 60-årsreglerne
      opretholdes.
      tjenestemændenes arbejdstidsaftale gælder for alle ikkeakademikere i staten -
      bortset fra lærergrupperne og nogle få mindre grupper - uanset om de er
      tjenestemænd eller overenskomstansatte. det vil sige, at omkring 80 pct. af de
      øvrige ansatte i staten følger reglerne i denne arbejdstidsaftale.
      på det kommunale og det regionale område findes der ikke en tilsvarende generel
      arbejdstidsaftale, som omfatter alle ikkeakademikere.
      på det kommunale og det regionale område findes der ikke personalegrupper, hvis
      arbejdsforhold er umiddelbart sammenlignelige med lærernes. lærerens
      arbejdsforhold kan primært sammenlignes med arbejdsforholdene for de
      ikkeakademiske lærergrupper på statens område, herunder navnlig lærere ved frie
      grundskoler.
      regeringen finder det på denne baggrund nærliggende, at arbejdstidsreglerne for
      lærere både på det statslige, det kommunale og det regionale
      undervisningsområde fremover baseres på statens generelle arbejdstidsaftale.
      denne arbejdstidsaftale har en månedsnorm, medmindre andet er aftalt. det er
      imidlertid nødvendigt at fastholde den nuværende årsnorm på
      undervisningsområdet, således at arbejdstiden fortsat beregnes og opgøres for en
      periode på et år, da lærernes arbejde som nævnt ikke er jævnt fordelt over året.
      ved det forhandlingsresultat, der blev opnået enighed om mellem
      finansministeriet og ac og ida, blev den nuværende årsnorm tilsvarende
      fastholdt for gymnasielærerne.
      3.1.1.2.2. den gældende aftale om arbejdstid for tjenestemænd i staten er indgået
      den 27. juni 2008 mellem på den ene side finansministeriet og på den anden side
      offentligt ansattes organisationer (det statslige område),
      statstjenestemændenes centralorganisation ii (nu co 10 - centralorganisationen
      af 2010), akademikernes centralorganisation og lærernes centralorganisation.
      aftalen er udsendt med finansministeriets cirkulære nr. 9290 af 27. juni 2008 om
      arbejdstid for tjenestemænd i staten.
      …
      3.1.1.3. den foreslåede ordning
      den foreslåede ordning indebærer på det statslige område, at lærerne ligesom
      hovedparten af de øvrige ansatte følger den til enhver tid gældende aftale om
      arbejdstid for tjenestemænd i staten.
      på det kommunale og det regionale område indføres arbejdstidsregler for
      undervisningsområdet, jf. underbilag 2.1 og 4.2, der ligeledes er baseret på statens
      tjenestemænds arbejdstidsregler.”
lærernes centralorganisation har i sagen fremlagt et notat, der angiver ligheder og forskelle
mellem hvile- og fridøgnsbestemmelserne i indgrebsloven og de tilsvarende bestemmelser
forud for overenskomstforhandlingerne i 2013.
efter indgrebet
                                                - 6 -
ved brev af 12. november 2013 til beskæftigelsesministeriet vurderede lærernes
centralorganisation umiddelbart, at indgrebslovens bestemmelser om arbejdstidsregler ikke
var i overensstemmelse med arbejdsmiljøloven og arbejdstidsdirektivet. ved brev af 20.
december 2013 afviste beskæftigelsesministeriet synspunktet under henvisning til, at en
indgrebslov har overenskomstmæssig karakter.
der blev indgået ny overenskomst pr. 1. april 2015. i forhandlingsprotokollen indgik ”bilag 4
– politisk papir om arbejdstid”, hvoraf fremgår, at parterne konstaterede, at det ikke lykkedes
at opnå enighed om en ny arbejdstidsaftale.
efter anmodning fra ilo’s organisationsfrihedskomité rapporterede beskæftigelsesministeriet
ved brev af 24. september 2015 om overenskomstforhandlingerne i 2014-15. det fremgår
heraf blandt andet, at overenskomstforhandlingerne blev gennemført inden for de sædvanlige
rammer.
danmarks lærerforening publicerede den 8. marts 2016 nyheden: ”62 kommuner har indgået
et lokalt samarbejde om arbejdstid”. heraf fremgår blandt andet, at 62 kommuner ud af 98
kommuner havde indgået aftale med de lokale kredse, som i varierende grad afveg fra de nye
arbejdstidsregler, der fulgte efter lockouten i 2013, at nogle kommuner havde indgået
deciderede lokalaftaler, og at andre havde underskrevet et såkaldt ”forståelsespapir” med de
lokale kredse om lærernes arbejdstid i indeværende skoleår. det beskrives endvidere, at der er
en lokalaftale på vej i københavns kommune, idet der er politisk flertal herfor.
arbejdstidsdirektivet
europa-parlamentets og rådets direktiv 2003/88/ef om visse aspekter i forbindelse med
tilrettelæggelse af arbejdstiden fastsætter i artikel 3-5 regler om daglig hviletid og ugentlig
hviletid samt pauser, i artikel 8 regler om natarbejdes varighed og i artikel 16 regler om
fastsættelse af referenceperioder.
af direktivets artikel 17 og 18 om undtagelsesbestemmelser fremgår:
       ”
                                             artikel 17
                                    undtagelsesbestemmelser
                                           - 7 -
1. ...
2. de undtagelser, der er angivet i stk. 3, 4 og 5, kan fastsættes ved love eller
administrative bestemmelser eller ved kollektive overenskomster eller aftaler
mellem arbejdsmarkedets parter, forudsat at der ydes de pågældende arbejdstagere
tilsvarende kompenserende hvileperioder, eller – i usædvanlige tilfælde, hvor det
af objektive grunde ikke er muligt at yde sådanne tilsvarende kompenserende
hvileperioder – på betingelse af, at der ydes de pågældende arbejdstagere en
passende beskyttelse.
3. i overensstemmelse med stk. 2 i denne artikel kan artikel 3, 4, 5, 8 og 16
fraviges:
a) ...
b) for vagt-, overvågnings- og døgnvagtaktiviteter, der er kendetegnet ved
     nødvendigheden af at beskytte goder og personer, f.eks. når der er tale om
     vagter, portnere eller vagtselskaber
c) for aktiviteter, der er kendetegnet ved nødvendigheden af at sikre
     kontinuerlige ydelser eller vedvarende produktion, f.eks. ...
                                         artikel 18
             undtagelsesbestemmelser ved kollektive overenskomster
artikel 3, 4, 5, 8 og 16 kan fraviges ved kollektive overenskomster eller aftaler
mellem arbejdsmarkedets parter på nationalt eller regionalt niveau, eller i
overensstemmelse med regler, som disse parter har fastsat, ved kollektive
overenskomster eller aftaler mellem arbejdsmarkedets parter på et lavere niveau.
de medlemsstater, hvor der ikke findes noget lovbestemt system for indgåelse af
kollektive overenskomster eller aftaler mellem arbejdsmarkedets parter på
nationalt eller regionalt niveau på de områder, der er omfattet af dette direktiv,
eller de medlemsstater, hvor der findes en særlig lovbestemt ramme herfor, men
da inden for grænserne af denne, kan i overensstemmelse med national lovgivning
og/eller praksis tillade, at artikel 3, 4, 5, 8 og 16 fraviges ved kollektive
overenskomster eller aftaler mellem arbejdsmarkedets parter på et passende
kollektivt niveau.
fravigelse i stk. 1 og 2 er kun tilladt, hvis der ydes de pågældende arbejdstagere
tilsvarende kompenserede hvileperioder, eller – i undtagelsestilfælde, hvor det af
objektive grunde ikke er muligt at yde sådanne tilsvarende kompenserende
hvileperioder – på betingelse af, at der ydes de pågældende arbejdstagere en
tilsvarende beskyttelse.
medlemsstaterne kan fastsætte nærmere regler for:
a) hvordan arbejdsmarkedets parter skal anvende denne artikel, og
b) hvorledes bestemmelserne i de kollektive overenskomster eller aftaler, som er
     indgået i overensstemmelse med denne artikel, kan udvides til også at omfatte
                                                  - 8 -
            andre arbejdstagere i overensstemmelse med national lovgivning og/eller
            praksis.”
eu-domstolen har i dom af 14. oktober 2010 i sag c-428/09, union syndicale solidaires
isère, udtalt sig om undtagelsesbestemmelserne i artikel 17, stk. 3, litra b) og c). af dommen
fremgår blandt andet:
       ”45. uanset at det er rigtigt, som union syndicale og den tjekkiske regering har
       gjort gældende, at personalet på ferie- og fritidscentre udøver aktiviteter, der
       tilsigter at uddanne og stimulere mindreårige, som kommer på disse centre,
       forholder det sig ikke desto mindre sådan – som den franske regering har
       konstateret – at det også påhviler dette personale at sikre et stadigt opsyn med de
       mindreårige. eftersom disse mindreårige ikke er ledsaget af deres forældre, fører
       personalet, der arbejder på disse centre, et stadigt opsyn med dem for at garantere
       deres sikkerhed. desuden ligger – sådan som den franske regering har gjort
       gældende – disse centres pædagogiske og uddannelsesmæssige bidrag også helt
       eller delvist i deres særlige og originale funktionsmåde, hvorefter mindreårige på
       centrene i perioder af flere dages varighed bor sammen med centrenes pædagoger
       og ledere.
       46. det skal under disse omstændigheder fastslås, at aktiviteter, der udøves af
       arbejdstagere som de personer, der er omfattet af en kontrakt om pædagogisk
       arbejde, der arbejder på ferie- og fritidscentre, kan henhøre under den i artikel 17,
       stk. 3, litra b), i direktiv 2003/88 fastsatte undtagelse, for så vidt de i samme
       artikels stk. 2 opregnede betingelser er opfyldt.
       47. henset til beskaffenheden af aktiviteterne i ferie- og fritidscentrene og til
       måden, hvorpå disse centre fungerer, vil disse aktiviteter desuden, således som
       kommissionen har gjort gældende, eventuelt også kunne henhøre under den
       undtagelse fra artikel 3 i direktiv 2003/88, som er fastsat i dette direktivs artikel
       17, stk. 3, litra c), vedrørende aktiviteter, der er kendetegnet ved nødvendigheden
       af at sikre kontinuerlige ydelser eller vedvarende produktion.
       48. de aktiviteter, som løsarbejdere og sæsonarbejdere udøver på ferie- og
       fritidscentre, er ganske vist ikke nævnt i listen i denne bestemmelse. det skal dog
       fastslås, dels at det ikke drejer sig om en udtømmende liste, dels at disse
       aktiviteter – som det fremgår af nærværende doms præmis 45 – også er
       kendetegnet ved nødvendigheden af at sikre kontinuerlige ydelser, eftersom
       mindreårige på disse centre under hele deres ophold bor sammen med centrenes
       personale og under dette personales opsyn.”
forklaringer
gordon ørskov madsen har forklaret blandt andet, at han er uddannet folkeskolelærer og
medlem af lc’s hovedbestyrelse. han er i dag formand for overenskomstudvalget i
                                               - 9 -
danmarks lærerforening, men deltog ikke i de forhandlinger, der efterfølgende førte til
lovindgrebet. arbejdstidsreglerne er gamle regler, som løbene drøftes. en lærers arbejde er
meget svingende over tid, og en del af arbejdet ligger om aftenen. hviletidsreglerne skal på
den ene side give den enkelte lærer en form for beskyttelse, men på den anden side skal
reglerne af hensyn til arbejdspladsen og lærerens funktioner være fleksible. det er med andre
ord et spørgsmål om at finde en balance i hverdagen - om at få tingene til at fungere. de
hidtidige regler er et kompromis, som parterne har været tilfredse med. før lov 409 ytrede
ingen af parterne ønske om at fravige de lokale aftaler, der angik aftenaktiviteter og
lejrskoleophold. man var klar over, at der var et generelt fokus på arbejdstidsreglerne i 2013,
men ikke på hviletidsreglerne. der var stort set ikke tale om forhandlinger i foråret 2013.
arbejdsgiversiden repræsenteret af kl på det kommunale område og
moderniseringsstyrelsen på det statslige område ville fjerne alle arbejdstidsaftaler. man nåede
aldrig frem til at forhandle hviletidsreglerne. de er relevante på to områder. det ene område
er aftenaktiviteter, hvor man førhen kunne fravige hviletidsbestemmelserne 12 gange pr.
skoleår. aftenaktiviteten kunne vare til kl. 22 i 6 af 12 gange. i de øvrige 6 gange kunne
hviletiden nedsættes uden begrænsning. det er nu ændret til, at man kan fravige reglerne en
gang ugentligt. det er en væsentlig ændring. der kan let være 10 til 12 aftenmøder om året.
nu er der heller ikke begrundelseskrav. det andet område handler om lejrskole. før kunne
man se bort fra daglig hviletid, når perioden strakte sig over en weekend. nu er denne
undtagelse ikke begrænset til lejrskole, hvilket han opfatter som en ”åben ladeport”. den
aktivitet, man udfører på lejrskole, er undervisning. det er man enige om. de nye regler
indebærer, at lærernes arbejdsmiljø er blevet presset. lc havde ingen anelse om, at
hviletidsbestemmelserne ville blive ændret ved lov 409. hvis man havde været i
forhandlinger herom, kunne man måske have forhandlet sig til en månedsnorm. det ville have
været en helt anden situation. efter hans egen opfattelse kunne man sagtens have gennemført
lovindgrebet og samtidig bevaret de eksisterende aftaler om hviletid. det ville ikke have
påvirket ledelsesretten. i forbindelse med overenskomstforhandlingerne i 2015 stillede lc
krav om ændring af arbejdstidsreglerne, hvilket imidlertid blev afvist, idet arbejdsgiversiden
ikke ønskede at forhandle herom.
margith nielsen har forklaret blandt andet, at hun er chefkonsulent i skaf (stats og
kommunalt ansattes forhandlingsfællesskab) og har beskæftiget sig med arbejdstid siden
1988. for tiden har hun med tjenestemændenes arbejdstidsaftale at gøre. cirkulæret om
                                               - 10 -
arbejdstid for tjenestemænd i staten stammer tilbage fra 90´erne, hvor man fik ændret og
justeret tjenestemandsreglerne og ved aftaler fik en række overenskomstansatte grupper
omfattet af regelsættet. alle afvigelser fra hviletid blev samlet op og skulle godkendes af
arbejdstilsynet. §§ 3 og 12 kunne ikke fraviges, men forudsatte godkendelse af
arbejdstilsynet. lærerne var ikke omfattet af tjenestemændenes arbejdstidsaftale for alle
ikke-akademikere i staten, selvom lc stod som underskriver. lc underskrev aftalen, fordi der
stadig var tjenestemænd tilbage i kredsen. der fandtes andre regler for undervisere, som var
målrettet dem. man måtte lave arbejdstidsregler, der var tilpasset. lærerne passede ikke ind i
statens tjenestemænds regelsæt. undervisningsområdet måtte køre som det plejede. hvis lc
ønskede at komme ind under regelsættet, måtte der laves særlige regler for bl.a. lejrskoler, og
der måtte laves lokalaftaler. undervisningsområdet hører efter hendes opfattelse ikke naturligt
ind under området. lejrskoler kan ikke rummes inden for regelsættet.
procedure
lærernes centralorganisation har anført blandt andet, at der ikke kan ske fravigelse af
arbejdsmiljølovens og arbejdsdirektivets regler om hviletid og fridøgn på anden måde end
gennem en kollektiv aftale mellem arbejdsmarkedets parter, jf. direktivets artikel 18.
kollektive aftaler kan ikke erstattes af en indgrebslov. den omstændighed, at en indgrebslov i
relation til national juridisk tradition kan erstatte en kollektiv aftale, er ikke ensbetydende
med, at en sådan lov kan opfylde et eu-retligt krav om en aftale. der er i arbejdsdirektivet
sikret et betydeligt råderum for eu’s medlemsstater, men dette råderum er udtrykkeligt
normeret i direktivet. lovgivning er ikke udtryk for en regulering, der er et resultat af en
forhandling mellem en overenskomsts parter, og indholdet er derfor ikke balanceret i
overensstemmelse med de krav, der stilles til fastlæggelse af en undtagelse fra hovedreglen i
arbejdsdirektivet. lc tilkendegav under overenskomstforhandlingerne, at såfremt
tjenestemændenes arbejdstidsaftale skulle anvendes, var det et grundlæggende krav, at man
fastholdt den i aftalen fastlagte månedsnorm. denne betingelse ville arbejdsgiverne ikke
tiltræde, hvorfor der ikke blev indgået forlig. indgrebsloven indeholder ikke aftalens
månedsnorm, og den naturlige forhandlingsskabte balance er således ikke forfulgt eller
tilsigtet med loven. i øvrigt undtager arbejdstidsaftalen for tjenestemænd udtrykkeligt
undervisningsområdet, hvilket er udtryk for dette områdes særlige forhold. bestemmelsen i
artikel 18 skal forstås således, at det tilkommer medlemsstaten at fastsætte generelle regler for
overførsel af resultater fra et overenskomstområde til et andet under behørig hensyntagen til
                                                 - 11 -
den nationale overenskomstforhandlingsret. det vil være i direkte strid med ordlyden i artikel
18, hvis indgrebsloven sidestilles med indgåelse af en aftale. artikel 18 er udtryk for, at det er
arbejdsmarkedets parter, som er bedst til at vurdere, hvilke fravigelsesregler der er brug for,
og hvordan der kan kompenseres for disse fravigelser.
såfremt landsretten finder, at det ikke kan afvises, at indgrebsloven kan sidestilles med en
kollektiv aftale i relation til artikel 18, eller at man kan overføre et forhandlingsresultat fra et
område til et andet uden en generel bemyndigelse i henhold til artikel 18, må der ske
præjudiciel forelæggelse for eu-domstolen vedrørende fortolkning af begrebet ”aftale
mellem arbejdsmarkedets parter”. den danske model, hvor lovgivningsmagten kan gribe ind i
en konflikt, var ikke ukendt på tidspunktet for reguleringen i artikel 18, men til trods herfor
blev denne situation ikke medtaget som et eksempel på, at direktivets udgangspunkt kunne
fraviges. såfremt påstandene fra lc tages til følge, vil det betyde, at de aftaler om arbejdstid,
som var gældende før indgrebsloven, skal anvendes. bestemmelsen i artikel 18, stk. 4, litra b,
må forudsætte, at det område, der skal ske overførsel af kollektiv aftale til, er et område, der
ikke i forvejen er aftalereguleret. på det område, som indgrebsloven dækker, var der indgået
kollektive aftaler om fravigelse af hovedreglerne for hviletid og fridøgn. af denne grund kan
artikel 18 heller ikke hjemle vedtagelse af hviletids- og fridøgnsbestemmelser som bestemt i
indgrebsloven. de regler i indgrebsloven, som vedrører fravigelse af arbejdsmiljølovens
regler om hviletid og fridøgn, regulerer både lejrskolearbejde og arbejde i øvrigt. der kan ikke
i forhold til et givet ansættelsesforhold ske en udstykning i opgaver, hvor nogle kan reguleres
ved kollektiv aftale efter artikel 18, og andre kan reguleres både ved lov og aftale efter artikel
17. det er de samlede aktiviteter i stillingen, som skal have karakter af den art, som er
beskrevet i artikel 17, stk. 3. hvis det havde været hensigten, at artikel 17 også skulle dække
dele af undervisningsstillinger, ville det have været naturligt at anvende det som et eksempel i
artikel 17. det er nødvendigt med eu-domstolens fortolkning af begrebet ”aktiviteter” i
artikel 17, idet der er rimelig tvivl om fortolkningen heraf. det bestrides, at der med dommen
c-428/09, union syndicale solidaires isère, er sket en fortolkning af artikel 17 i forhold til et
ansættelsesområde, der har undervisning som den centrale arbejdsopgave. som det fremgår af
præmis 45, lægger eu-domstolen vægt på netop den særlige funktionsmåde og de særlige
opgaver, der var gældende for de ferie- og fritidscentre, hvor medlemmerne arbejdede.
                                               - 12 -
det er et krav i henhold til arbejdsmiljølovens og arbejdsdirektivets regler, at fravigelser fra
lovens og direktivets udgangspunkt skal aftales mellem arbejdsmarkedets parter. danmark har
implementeret direktivet dels med arbejdsmiljølovens kapitel 9 dels med den i henhold til
lovens § 56 udstedte bekendtgørelse. i forbindelse med implementeringen indgik
arbejdsministeriet og arbejdsmarkedets parter aftale om, hvorledes implementeringen skulle
ske i overensstemmelse med direktivets ordlyd, og det blev fastlagt, hvem der havde
mulighed for at aftale fravigelser. denne aftale og dens betydning for indgåelse af aftaler har
været anerkendt af begge parter for så vidt angår arbejde på undervisningsområdet.
beskæftigelsesministeriet har siden implementeringen fulgt reglen i artikel 17 for konstatering
og vedtagelse af fravigelsesregler. ved ikke at opnå accept fra lc af de regler om hviletid og
fridøgn, som blev indført ved indgrebsloven, har beskæftigelsesministeriet tilsidesat aftalen
med arbejdsmarkedets parter fra 1996 samt arbejdsmiljølovens og den tilhørende
bekendtgørelses regler om, hvordan hjemlen til at foretage fravigelser fra arbejdsmiljølovens
regler om hviletid og fridøgn kan etableres. indgrebsloven er i strid med arbejdsmiljølovens
ufravigelige krav til fravigelsesregler, fordi den givne hjemmel i loven alene går på, at
ministeriet kan fastsætte vilkår for i øvrigt lovligt indgåede egentlige aftaler. en videregående
bemyndigelse til ministeriet ville også være i strid med artikel 18. artikel 17, stk. 2, skal
forstås snævert som knyttet til de faglige områder, der er omfattet af artikel 17, stk. 3, 4 og 5.
artikel 17, stk. 2, kan ikke anvendes analogt inden for de faglige områder, som er omfattet af
artikel 18.
beskæftigelsesministeriet har anført blandt andet, at "lejrskoler og lignende aktiviteter" er
omfattet af undtagelsesbestemmelserne i arbejdsdirektivets artikel 17, stk. 3, litra b) og c),
således som disse bestemmelser er fortolket af eu-domstolen i sag c-428/09, union
syndicale solidaires isère. eu-domstolen har i relation til arbejdet på ferie- og fritidscentre
således udtalt, at disse aktiviteter kan anses for omfattet af litra b), idet personalet udover det
uddannelsesmæssige formål med opholdet også har en opsynsforpligtelse, jf. dommens
præmis 45. arbejdet kan herudover også falde ind under litra c) om aktiviteter, der er
kendetegnet ved nødvendigheden af at sikre kontinuerlige ydelser eller vedvarende
produktion, jf. dommens præmis 48. i dommens præmis 46 er der udtrykkeligt taget stilling
til, at uddannelsesaktiviteter kan være omfattet af undtagelsesbestemmelserne. da "lejrskoler
og lignende aktiviteter" er omfattet af artikel 17, stk. 3, litra b) og c), kan fravigelser af
hviletidsbestemmelserne indføres ved lov og kræver ikke indgåelse af kollektive
                                               - 13 -
overenskomster. endvidere kan lovgiver videreføre eksisterende kollektive aftaler. det er
dette, som i realiteten er sket ved indgrebslovens bestemmelser angående "lejrskoler og
lignende aktiviteter" på det regionale og kommunale område, der indholdsmæssigt er
identiske med de bestemmelser, der tidligere var fastsat ved kollektiv aftale på disse områder.
bestemmelserne i indgrebsloven, som kan have relevans for "lejrskoler og lignende
aktiviteter", har i øvrigt overenskomstmæssig karakter og er derfor omfattet af artikel 18. eu's
medlemsstater har med arbejdstidsdirektivet villet sikre et betydeligt råderum og en
fleksibilitet på nationalt niveau. hertil kommer, at det af selve hjemmelsgrundlaget i
traktaten, jf. teuf artikel 136 og 137, fremgår, at foranstaltninger på dette område skal tage
hensyn til forskellene i national praksis "særligt på overenskomstområdet". de omtvistede
bestemmelser er konkret omfattet af artikel 18. bestemmelserne kan således, når henses til de
særlige forhold på det danske arbejdsmarked, sidestilles med bestemmelser i kollektive
overenskomster, uanset at de kollektive overenskomster på dette punkt er et resultat af et
lovindgreb. det er en fast og langvarig arbejdsretlig praksis i danmark, at arbejdskonflikter
mellem overenskomstbundne parter kan afsluttes ved et lovindgreb, hvorved parterne får
forlænget eksisterende men opsagte overenskomster eller fornyet bortfaldne overenskomster
på nærmere fastsatte vilkår. lovens regler bliver i disse tilfælde automatisk en integreret del
af overenskomstgrundlaget, og loven skaber en tilstand svarende til den normale
overenskomstmæssige. den danske arbejdsmarkedsmodel hviler således ikke alene på en rent
privatretlig aftalebasis, idet en integreret del heraf består i lovgivningsmagtens mulighed for i
konfliktsituationer at gribe ind og vedtage regler med overenskomstmæssig status. endvidere
tager indgrebsloven udgangspunkt i de eksisterende kollektive aftaler på området om
fravigelse af reglerne om hvileperiode og fridøgn indgået af blandt andre lc, herunder
arbejdstidsaftalens § 12, der finder anvendelse for hovedparten af statens ansatte. tvister for
så vidt angår de af loven fastsatte overenskomstmæssige bestemmelser skal endvidere
behandles i det fagretlige system. det særlige ved en indgrebslov i forhold til andre love er, at
de relevante parter dagen efter lovens vedtagelse vil kunne indgå nye aftaler om de forhold,
der reguleres i loven. indgrebslovens bestemmelser vedrørende "lejrskoler og lignende
aktiviteter" har ikke medført ændringer i, hvorledes fravigelse fra hviletidsbestemmelser mv.
kan anvendes i forhold til, hvordan det var før indgrebsloven. der må herved i relation til det
kommunale og regionale område også lægges vægt på, at de med indgrebsloven indførte
fravigelsesregler svarer til tidligere gældende kollektive aftaler vedrørende "lejrskoler og
                                                - 14 -
lignende aktiviteter" på det kommunale og regionale område, og at de kollektive aftaler på det
regionale område fortsat gælder og supplerer de ved indgrebsloven indførte bestemmelser.
bestemmelserne i § 10, stk. 1-3, i henholdsvis underbilag 2.1 og 4.1 samt bilag 3 og
henvisningen heri til arbejdstidsaftalens § 12 har – også i de situationer hvor der ikke er tale
om "lejrskoler og lignende aktiviteter" – overenskomstmæssig karakter og falder derfor inden
for rammerne af undtagelsesbestemmelsen i artikel 18. bestemmelserne er endvidere omfattet
af artikel 18, hvorefter medlemsstaterne kan fastsætte nærmere regler for, hvorledes
bestemmelser i kollektive overenskomster eller aftaler, som er indgået i overensstemmelse
med artikel 18, kan udvides til også at omfatte andre arbejdstagere i overensstemmelse med
national lov og/eller praksis. der er således tale om bestemmelser i eksisterende kollektive
aftaler om fravigelse af reglerne om hvileperiode og fridøgn i form af tjenestemændenes
arbejdstidsaftale, som lc desuden er medunderskriver af, og som er udbredt til også at
omfatte ansatte på henholdsvis det statslige, regionale og kommunale undervisningsområde.
vedrørende spørgsmålet om præjudiciel forelæggelse er der ikke rimelig tvivl om
fortolkningen af artikel 17 for så vidt angår begrebet ”aktiviteter”. eu-domstolen har allerede
ved dommen i sag c-428/09, union syndicale solidaires isère, fastlagt rækkevidden af artikel
17, stk. 3, litra b) og c), på de punkter, der har betydning for denne sags afgørelse. østre
landsret har i øvrigt allerede ved kendelse af 19. januar 2016 taget stilling til spørgsmålet om
præjudiciel forelæggelse, og der er ikke siden kendelsen fremkommet nye oplysninger af
betydning for sagen. der er heller ikke rimelig tvivl om fortolkningen af artikel 18. det følger
således af hjemmelsgrundlaget for artikel 18, jf. teuf artikel 136 og 137, at foranstaltninger
på dette område skal tage hensyn til forskellene i national praksis "særligt på
overenskomstområdet". navnlig på den baggrund er der ikke rimelig tvivl om, at artikel 18
skal fortolkes således, at den tager højde for de særlige forhold vedrørende kollektive
overenskomster på det danske arbejdsmarked og den særlige retlige karakter, som de
omtvistede bestemmelser i indgrebsloven har. en forelæggelse om artikel 18 er endvidere
unødvendig med henvisning til, at § 10, stk. 1-3, i henholdsvis underbilag 2.1 og 4.1 samt
bilag 3 og henvisningen heri til arbejdstidsaftalens § 12 også er omfattet af bestemmelsen i
direktivets artikel 18, hvorefter medlemsstaterne kan træffe beslutning om, hvorledes
bestemmelser i kollektive overenskomster eller aftaler, som er indgået i overensstemmelse
med artikel 18, kan udvides til også at omfatte andre arbejdstagere i overensstemmelse med
                                                 - 15 -
national lov og/eller praksis. landsretten har et frit skøn ved vurderingen af behovet for en
forelæggelse og vil kunne inddrage det reelle behov for en afklaring af bestemmelsens
rækkevidde. sagen handler først og fremmest om, hvorvidt "lejrskoler og lignende aktiviteter"
er omfattet af artikel 17, stk. 3, litra b) og c). der er heller ikke grundlag for at antage, at de
med indgrebsloven indførte fravigelsesregler i praksis vil føre til en øget fravigelse af
arbejdsmiljølovens bestemmelser om hvileperiode og fridøgn inden for det offentlige
undervisningsområde. eu-domstolens besvarelse af spørgsmål vedrørende rækkevidden af
artikel 18 vil derfor i bedste fald have meget begrænset praktisk betydning.
landsrettens begrundelse og resultat
bestemmelserne om arbejdstidens tilrettelæggelse i forbindelse med deltagelse i lejrskoler,
hytteture, studieture mv. er i indgrebsloven fastsat på det kommunale område i underbilag 2.1,
§ 10, stk. 4, og på det regionale område i underbilag 4.1, § 10, stk. 4.
i overensstemmelse med vejledning nr. 12 af 23. februar 1999 om ekskursioner, lejrskoler og
skolerejser mv. i folkeskolen forstås et lejrskoleophold som undervisning over flere skoledage
henlagt til en lokalitet uden for skolen. lejrskoleophold indebærer derfor overnatning, og det
er således en naturlig og nødvendig del af opholdet, at det påhviler personalet både at forestå
den daglige undervisning og at sikre et stadigt og kontinuerligt opsyn med eleverne.
på baggrund af eu-domstolens fortolkning af arbejdstidsdirektivets art. 17, stk. 3, litra b og c,
som fastlagt ved dommen i c-428/09 (union syndicale solidaires isère), navnlig præmis 44-
48, finder landsretten, at indgrebslovens bestemmelser om lejrskoler mv. er i
overensstemmelse med arbejdstidsdirektivet.
den danske model indebærer en udstrakt aftalefrihed for arbejdsmarkedets parter med hensyn
til at kunne indgå overenskomst om løn- og arbejdsvilkår. en konflikt mellem parterne, der
truer væsentlige samfundsinteresser, kan af folketinget bringes til ophør. ved et sådant
indgreb pålægges parterne en ny overenskomst, og der indføres fredspligt. den ved lov
pålagte overenskomst kan ændres af arbejdsmarkedets parter.
                                              - 16 -
ved indgrebsloven er parterne pålagt en fornyelse og forlængelse af en række
overenskomster. spørgsmål om overtrædelse og fortolkning af bestemmelserne afgøres efter
de sædvanlige fagretlige regler på området.
det fremgår af lovforslaget til indgrebsloven, at det indgik i regeringens overvejelser, at
lærernes centralorganisation i forbindelse med forhandlingerne i forligsinstitutionen
fremlagde et forhandlingsudspil, der blandt andet indebar, at lærerne på det statslige område
fremover skulle følge tjenestemændenes arbejdstidsaftale. tjenestemændenes
arbejdstidsaftale gælder efter dens ordlyd ikke for undervisere, men lærernes
centralorganisation har indgået aftalen som forhandlingsberettiget organisation. af
lovforslaget fremgår videre, at arbejdstidsaftalen gælder for alle ikke-akademikere i staten,
uanset om de er tjenestemænd eller overenskomstansatte, således at omkring 80 % af de
ansatte følger reglerne i aftalen. regeringen fandt det nærliggende, at også lærerne på det
statslige, det regionale og det kommunale område også skulle omfattes af den generelle
arbejdstidsaftale.
indgrebet er karakteriseret ved, at blandt andet de indførte arbejdstidsbestemmelser kan
ændres og tilføjes ved nye aftaler mellem arbejdsmarkedets parter. således kunne parterne i
forbindelse med overenskomstforhandlingerne i 2015 konstatere, at der ikke kunne opnås
enighed om ændring af arbejdstidsaftalen. den 8. marts 2016 offentliggjorde lærernes
centralorganisation, at der i 62 kommuner var indgået lokalaftaler, såkaldte
”forståelsespapirer” eller tilsvarende modeller, der vedrørte og afveg fra arbejdstidsreglerne,
der blev indført med indgrebsloven.
landsretten finder på denne baggrund og som følge af indgrebslovens særlige karakter, at de
med indgrebsloven indførte ændringer af overenskomsten om arbejdstidens tilrettelæggelse
ikke er i strid med arbejdstidsdirektivets artikel 18 om undtagelsesbestemmelser ved
kollektive overenskomster.
landsretten har fundet, at der i forbindelse med sagens afgørelse ikke har foreligget en sådan
rimelig tvivl om forståelsen af arbejdstidsdirektivets artikel 17 og 18, at der har været
grundlag for at træffe bestemmelse om at forelægge spørgsmål herom for eu-domstolen.
                                             - 17 -
på den anførte baggrund tages beskæftigelsesministeriets frifindelsespåstand til følge.
lærernes centralorganisation skal betale sagsomkostninger til beskæftigelsesministeriet med
i alt 125.000 kr. beløbet omfatter udgifter til advokatbistand inkl. moms. ved fastsættelsen af
beløbet er der taget hensyn til sagens betydning, omfang og varighed, herunder at der inden
hovedforhandlingen har været mundtlig forhandling af spørgsmålet om præjudiciel
forelæggelse, og at sagen har været hovedforhandlet over 1½ retsdag.
                                   thi kendes for ret:
beskæftigelsesministeriet frifindes.
i sagsomkostninger skal lærernes centralorganisation betale 125.000 kr. til
beskæftigelsesministeriet.
det idømte skal betales inden 14 dage efter denne doms afsigelse.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                                              dom
afsagt den 4. juli 2014 af østre landsrets 10. afdeling
(landsdommerne m. stassen, sanne kolmos og lotte virkelyst johansen (kst.)).
10. afd. nr. b-3693-12:
alm. brand forsikring a/s
(advokat christina neugebauer)
mod
a
(advokat lars sandager, besk.)
københavns byrets dom af 12. oktober 2012 (bs 42b-5359/2011) er anket af alm. brand
forsikring a/s med påstand som for byretten om frifindelse, subsidiært betaling af et af
landsretten skønsmæssigt fastsat mindre beløb.
indstævnte, a, har nedlagt påstand om, at appellanten, alm. brand forsikring a/s, skal betale
2.518.252 kr. i yderligere erstatning for tab af erhvervsevne, subsidiært stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
der er under sagen enighed om, at a ifølge de foreliggende skatteoplysninger har haft føl-
gende indtjening i årene 2003 til 2007:
2003: 262.614 kr.,
2004: 536.001 kr.,
2005: 584.745 kr./641.541 kr.,
2006: 694.167 kr., og
2007: 820.655 kr.
i 2008, hvor as skade skete den 19. oktober 2008, var indtjeningen 724.573 kr.
                                              - 2 -
a har gjort gældende, at disse årsindkomster ved årslønfastsættelsen skal tillægges pensions-
indbetalinger, såvel arbejdsgiverindbetalte bidrag som egenindbetalinger med 77.836 kr. i
2007 og 100.330 kr. i 2008.
alm. brand forsikring a/s har heroverfor anført, at der ikke i sagen er fremlagt dokumenta-
tion for pensionsindbetalinger, hvorfor der ikke kan tages hensyn hertil.
forklaringer
der er i landsretten afgivet supplerende forklaring af a.
a har forklaret blandt andet, at han knap kunne klare sine økonomiske forpligtelser med kun
ét job. det var uholdbart i længden at skulle slutte på én arbejdsplads kl. 15 og på samme
tidspunkt starte på en anden arbejdsplads, og derfor skiftede han jobs. i årene 2004 til 2006
havde han forskellige arbejdsgivere for at finde ud af, hvad der passede ham bedst, samtidig
med at han kunne oppebære en høj løn. han arbejdede som programmør af software til svej-
semaskiner, drejebænke m.v., og det er der ikke så mange der kan, så han kunne vælge næsten
de jobs, han ville. der var ikke noget fysisk hårdt ved arbejdet. han er aldrig nogen sinde ble-
vet fyret og havde aldrig været sygemeldt.
det var en beslutning, at han ønskede at have to jobs, som tilfældet var – det passede ham
supergodt. han var tillidsmand på x. han havde fri fra først eller midt på eftermiddagen og
om aftenerne i weekends, så familiemæssigt passede det også fint. han kan bekræfte, at begge
jobs var fastansættelser.
procedure
parterne har for landsretten i det væsentlige gentaget deres anbringender for byretten og har
procederet i overensstemmelse hermed.
alm. brand forsikring a/s har yderligere under hovedforhandlingen anført, at a ikke under
retssagen har fremsat krav om betaling af rentedifference for tiden mellem udbetalingen af
erhvervsevnetabserstatning i henhold til forsikringsselskabets midlertidige skøn på 50 % og
                                                - 3 -
arbejdsskadestyrelsens fastsættelse til 75 %, hvorfor der end ikke tilkommer ham noget ren-
tekrav for denne periode.
landsrettens begrundelse og resultat
løbende at bestride hvad der svarer til to fuldtidsstillinger må betegnes som særlige indtægts-
og ansættelsesforhold, hvorfor as årsløn skal fastsættes efter et skøn, jf. erstatningsansvarslo-
vens § 7, stk. 2.
landsretten har taget udgangspunkt i arbejdsgivererklæringerne fra x a/s og y a/s, som
omregnet til fremadrettede, helårlige indtægter udgør henholdsvis 391.109 kr. og 367.412 kr.,
i alt 758.521 kr.
ved årslønsfastsættelsen har landsretten - under hensyn til indtægtsforholdene i de foregående
år og det usædvanlige i vedvarende at arbejde svarende til to fuldtidsstillinger - lagt indtægten
i hovederhvervet på hverdage hos x a/s til grund med tillæg for ekstra weekendarbejde
skønsmæssigt fastsat til en samlet årsløn på 600.000 kr. erstatningen for tab af erhvervsevne
fastsættes herefter til 4.500.000 kr., som med fradrag af det allerede udbetalte beløb på
3.353.123,03 kr. udgør 1.146.876,97 kr.
det bemærkes, at spørgsmålet om renter af differenceerstatningen ikke har været til behand-
ling i denne sag.
med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt alm. brand forsikring a/s skal anerkende, at a er
berettiget til fortsat beregning af tabt arbejdsfortjeneste indtil den 7. juni 2011, lægges efter
bevisførelsen til grund, at forsikringsselskabet på et forsvarligt grundlag, som var det samme
grundlag, som arbejdsskadestyrelsen havde til rådighed, udøvede et rimeligt skøn over er-
hvervsevnetabet og udbetalte erstatning i forhold hertil.
som følge heraf frifindes alm. brand forsikring a/s for as anerkendelsespåstand.
under hensyn til sagens resultat ophæves sagens omkostninger for begge retter.
                                               - 4 -
                                    t h i k e n d e s f o r r e t:
byrettens dom ændres, således at alm. brand forsikring a/s inden 14 dage skal betale
1.146.876,97 kr. til a. i øvrigt frifindes alm. brand forsikring a/s.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger til den anden part for hverken byretten eller
landsretten.


text:
- lkr
                                        udskrift
                                             af
                         sø- & handelsrettens dombog
                                       ____________
                                          dom
afsagt den 24. januar 2018
h-14-17
                                   danæg a/s
                                   (advokat martin holm land)
                                   mod
                                   lev lebensmittel vertrieb gmbh
                                   (advokat stephan ravn berg)
sagens baggrund og parternes påstande
sagen drejer sig om, hvorvidt lev lebensmittel vertrieb gmbh skal tilbagebetale et kom-
pensationsbeløb, som lev lebensmittel vertrieb gmbh har modtaget i forbindelse med da-
næg a/s’ opsigelse af parternes forhandleraftale.
danæg a/s har nedlagt påstand om, at lev lebensmittel vertrieb gmbh til danæg a/s skal
betale eur 38.914,61, subsidiært et mindre beløb, med tillæg af procesrente fra sagens anlæg.
lev lebensmittel vertrieb gmbh har påstået frifindelse
                                                   -2-
oplysningerne i sagen
danæg a/s (herefter danæg), der bl.a. sælger og fremstiller pasteuriserede, flydende, kogte
og bagte ægprodukter, og lev lebensmittel vertrieb gmbh (herefter lev), der er et salgs-
selskab, som sælger produkter til den tyske fødevareindustri og engroshandel, indgik den
24. oktober 1995 en forhandleraftale, hvoraf bl.a. fremgår:
      ”1.   aftalens genstand
      1.1   danæg overdrager lev salget af de i denne aftales bilag a beskrevne produkter i
            tyskland. lev køber produkterne af danæg og videresælger dem til kunder i afta-
            leområdet, jf. den udleverede kundeliste, i eget navn og for egen regning.
      1.2   lev’s kundeliste tilpasses løbende.
      2.    aftalens varighed
      2.1   aftalen træder i kraft ved underskrivelsen. den kan opsiges skriftligt af begge par-
            ter med en frist på 12 måneder til udgangen af en måned.
      2.2   såfremt aftalen opsiges af danæg, uden at det kan lægges lev til last, er der krav
            på en kompensation på 5 % af den af danæg fakturerede værdi for de seneste 12
            måneder.
      …
      4.    lev’s pligter
      4.1   lev forpligter sig til hverken direkte eller indirekte at markedsføre varer i aftale-
            området, der konkurrerer med de af aftalen omfattede produkter.
      …
      6.    misligholdelse af aftalen
      6.1   ved væsentlig misligholdelse af aftalen kan denne opsiges af den anden part.
      6.2   hvis aftalen opsiges i henhold til 6.1, forpligter den misligholdende part sig til at
            betale kompensation i henhold til dansk rets almindelige bestemmelser.”
den 12. september 2016 mødtes parterne i jesteburg for at aftale vilkår om opsigelse af for-
handleraftalen.
                                                    -3-
af e-mail af 13. september 2016 fremgår bl.a.:
     ”jeg skriver til dig med reference til vores møde i går i jesteburg. vedhæftet fremsendes
     opsigelsen af forhandleraftalen mellem lev lebensmittel vertrieb og danæg product
     a/s, der er gældende pr. 31. 12. 2016. opsigelsen sendes også pr. post til underskrivning.
     vi har aftalt følgende vedrørende opsigelsen:
         • lev modtager som kompensation et beløb på 10 % af omsætningen for perioden
            fra september 2015 til 31. august 2016
                   o eur 389.146,08 x 10 % = eur 38.914,61
         • det fulde beløb på eur 38.914.61 betales med en bankoverførsel til lev den
            31.12.2016
            (eventuelle ubetalte fakturaer fratrækkes)
     som aftalt skal lev til gengæld
         • sammen med danæg sikre en smidig overgangsfase for kunderne og øvrige inte-
            ressenter. …
         • videregive alle kundeoplysninger …
         • undlade salg og markedsføring af konkurrerende produkter 24 måneder efter op-
            sigelsen”
af opsigelsen af forhandleraftalen fremgår bl.a.:
     ”hermed opsiges den forhandleraftale, der den 20. januar 1995 blev indgået mellem da-
     næg products a/s og lev lebensmittel vertrieb gmbh.
     opsigelsen foretages i henhold til de betingelser, der blev aftalt i jesteburg den 12. sep-
     tember 2016, jf. vedlagte kopi af e-mail af 13.9.2016. samarbejdet er dermed ophørt pr.
     31.12.2016.”
den 14. december 2016 afgav lev et til bud til en kunde. af tilbuddet fremgår bl.a.
     ”som mangeårig og pålidelig samarbejdspartner står lev lebensmittel vertrieb gmbh natur-
     ligvis klar med et alternativ til dem. vi vil gerne fortsætte samarbejdet om langæg og eventuelt
     udvide det til flere æggeprodukter.
     det kunne ikke lade sig gøre med den hidtidige løsning, hvor producenten stort set kun solgte
     et produkt.
     vi kan nu tilbyde dem et alternativt langæg på 300 g, som giver mærkbare fordele for dem og
     deres kunder.
     alle langæg er fremstillet af skrabeæg … uden tilsætning af farvestoffer, aromaer, smagsfor-
     stærkere og konserveringsmidler. da langæggene har en diameter svarende til æg i størrelse m,
     får de fremover 60 skiver i stedet for 40 skiver (danæg-langæg) …
                                                   -4-
       de nye langæg er desuden forsynet med en ”easypeel”-folie, så den besværlige opskæring af fo-
       lien bortfalder. …
       …
       det ville glæde mig meget, hvis vi kunne fortsætte vores gode og mangeårige samarbejde med
       udgangspunkt i dette produkt også i det kommende år.
       vi kan give dem følgende bedre tilbud på den nye og forbedrede vare til levering i 2017:”
den 15. december 2016 skrev danægs advokat til lev og gjorde erstatningskrav gældende
som følge af misligholdelsen af forhandleraftalen.
der var herefter korrespondance mellem parternes advokater, og sag blev anlagt den 11. au-
gust 2017.
forklaringer
der er under sagen afgivet forklaring af peter t. munch og axel rehker.
peter t. munch har forklaret bl.a., at lev primært forhandlede langæg for danæg i tysk-
land. langæg er kogte æg, der er lavet i ruller.
danæg opsagde med virkning fra 31. december 2016 forhandleraftalen som led i en ny stra-
tegi, hvor danæg ønskede at komme tættere på kunderne. det forkortede opsigelsesvarsel
medførte, at danæg betalte en godtgørelse på 10 % til lev i stedet for en godtgørelse på 5 %.
danæg betalte kompensationsbeløbet til lev før den 31. december 2016, da de gerne ville i
gang med overdragelsesforretningen, så de var klar den 1. januar 2017. lev vidste, at det var
en forudsætning for udbetalingen af kompensationsbeløbet, at lev ikke drev konkurrerende
virksomhed.
danæg måtte flere gange rykke for kundelisterne fra lev, men fik dem til sidst udleveret.
                                              -5-
den 15. december 2016 rettede en fast tysk slutkunde henvendelse til danæg, da slutkunden
havde fået et tilbud fra lev om et konkurrerende langægprodukt. henvendelsen vedrørte et
langæg på 300 gram. danæg sælger også et sådant langæg. danæg kan levere produkter bå-
de på basis af skrabe- og buræg. der er ikke tilsat farvestoffer mv. i danægs produkter. tyk-
kelsen (diameter m), er også den samme hos det konkurrerende produkt. hos danæg får
man 40 skiver pr. langæg. danæg har ikke ”easy peel”. danæg tilbyder ikke kølevarer. de
beholdte slutkunden som kunde og har derfor ikke lidt et tab på baggrund af den konkrete
henvendelse.
axel rehker har forklaret bl.a., at han som direktør og aktionær i lev. lev forhandlede pri-
mært langæg for danæg. distributionen af danægs produkter udgjorde ca. 10 % af deres
samlede forretning.
lev ville hellere have fortsat samarbejdet end at modtage kompensationsbeløbet. lev havde
i 26 år markedsført danægs produkter på det tyske marked, og kompensationsbeløbet dæk-
kede ikke deres tab som følge af opsigelsen af forhandleraftalen. de accepterede det forkor-
tede opsigelsesvarsel, da de havde haft et godt og langt samarbejde med danæg og derfor
gerne ville finde et kompromis. samarbejdet ophørte først den 31. december 2017
i midten af december 2017, mens samarbejdet stadig pågik, fik han en henvendelse fra en
slutkunde med en forespørgsel om nogle bedre produkter end danægs. lev har ikke mislig-
holdt kontrakten ved at besvare henvendelsen. langægget, som han tilbød slutkunden, er i
dens fysiske udformning anderledes. et langæg med diameter ”m” kan være mindre i tysk-
land end i danmark. i specifikationen kan man se, at danægs langæg er 1 cm tykkere end
det andet produkt, hvorimod det andet produkt er 5 cm længere, hvilket er årsagen til, at det
andet produkt gav flere skiver. lev leverede ikke de tilbudte langæg til slutkunden, der for-
blev kunde hos danæg.
danægs langæg indeholder ikke farvestoffer og aromaer, men specifikationerne viser, at der
ikke er de samme ingredienser i de to produkter. i danægs langæg er der noget fortyk-
ningsmiddel.
                                                    -6-
danægs emballage skal åbnes med en kniv, og man skal passe på, at der ikke kommer noget
folie ned til langæggene. dette kan man undgå med ”easy peel”. der er tale om en minimal
prisforskel på de to produkter, men lev vurderede, at prisen for det andet produkt er bedre,
idet man får flere skiver.
lev har tilbudt danæg at betale 4.000 euro for undgå en retssag.
parternes synspunkter
danæg a/s er der i det væsentlige procederet i overensstemmelse med påstandsdokumentet
af 2. oktober 2017, hvoraf fremgår bl.a.:
       ”til støtte for den nedlagte påstand gøres det gældende, at lev lebensmittel vertrieb
       gmbh (herefter ”lev”) uberettiget har modtaget kompensation i henhold til den mellem
       parterne indgåede forhandleraftale, herunder at lev er pligtig til at tilbagebetale kom-
       pensationsbeløb til danæg products a/s (herefter ”danæg”), grundet bristede forudsæt-
       ninger.
       i sagen kan det lægges til grund, at der mellem lev og danæg blev indgået en forhand-
       leraftale …
       hovedvilkår i forhandleraftalen var, at lev havde pligt til alene at forhandle danægs
       produkter, herunder afholde sig fra direkte eller indirekte at forhandle konkurrerende
       produkter …
       i sagen kan det videre lægges til grund, at begge parter kunne opsige forhandleraftalen
       med 12 måneders varsel … dog således at opsagde danæg aftalen, var lev berettiget til
       kompensation opgjort som 5% af levs seneste 12 måneders fakturering.
       i forbindelse med parternes forhandling om ophør af forhandleraftalen, enedes parterne
       om at fravige opsigelsesvarsel, således at forhandleraftalen udløb med forkortet varsel til
       den 31. december 2016.
       ligeledes enedes parterne om, at lev grundet det kortere opsigelsesvarsel skulle modta-
       ge en ”forhøjet” kompensation på 10% (og ikke 5%) af seneste 12 måneders fakturering.
       kompensation blev fastsat til euro 38.914,61 og betalt til lev.
       efter udbetaling af kompensation kunne danæg konstatere, at lev, i strid med parternes
       aftale, påbegyndte forhandling af konkurrerende produkter.
                                                    -7-
     således kan det ubestridt lægges til grund, at lev tilbød en kunde produkter fra en af
     danæg konkurrerende producent.
     til støtte for den nedlagte påstand gøres det gældende, at lev herved handlede i strid
     med forhandleraftalens vilkår om alene at handle med danægs produkter.
     videre gøres det gældende, at lev groft illoyalt og i strid med parternes aftale ikke sikrer
     opfyldelse af kundens ønsker om levering af danægs produkter, men i stedet anpriser et
     konkurrerende produkt og forsøger at sælge dette – dette uagtet af, at parternes forhand-
     leraftale fortsat bestod.
     på baggrund af ovenstående gøres det gældende, at lev er pligtig til at tilbagebetale ud-
     betalt kompensation lydende stor euro 38.914,61.
     det gøres gældende, at danægs betaling af kompensation skete ud fra den kendelige og
     relevante forudsætning om, at lev naturligvis opfyldte den forhandleraftale, hvortil be-
     taling af kompensation knyttede sig til, herunder parternes aftale i forbindelse med aftale
     om forkortet opsigelsesvarsel.
     i sagen gøres det gældende, at det måtte have stået lev klart, at danæg ikke ville have
     udbetalt nogen form for kompensation i henhold til parternes forhandleraftale eller an-
     det, såfremt danæg var bekendt med, at lev ikke ville efterleve hovedvilkår i denne om
     ikke at forhandle konkurrerende produkter i opsigelsesperioden.
     videre gøres det gældende, at lev var eller burde være bekendt med, at danægs betaling
     af kompensation skete i tillid til lev efterlevelse af forhandleraftalen, herunder parternes
     aftale om forhøjelse af kompensation, grundet forkortet opsigelsesvarsel.”
lev lebensmittel vertrieb gmbh er der i det væsentlige procederet i overensstemmelse med
påstandsdokumentet af 26. september 2017, hvoraf fremgår bl.a.:
     ”2.    anbringender:
     2.1.   lev afviser at have handlet groft illoyalt, ligesom lev afviser at skulle tilbagebeta-
            le eur 38.914,61 til danæg a/s som kompensation for bristede forudsætninger el-
            ler på noget andet grundlag.
     2.2.   i forhandleraftalens løbetid blev der indgået en aftale om vilkårene for samarbej-
            dets ophør … i denne ophørsaftale blev der af danæg a/s, som koncipist, formule-
            ret en konkurrenceklausul, hvorefter lev i indtil 24 måneder efter forhandlerafta-
            lens ophør, som var den 31. december 2016, skulle afholde sig fra at sælge og mar-
            kedsføre konkurrerende produkter. hvad konsekvensen skal være af en overtræ-
            delse af konkurrenceforbuddet i virkningsperioden for ophørsaftalen, som trådte i
            kraft den 1. januar 2017, blev ikke fastsat.
     2.3.   der er ikke hjemmel i ophørsaftalen … til at pålægge lev en bodsbestemmelse el-
            ler andet pønalt. ifald lev findes at have krænket ophørsaftalens bestemmelser,
                                              -8-
      kan danæg a/s derfor af lev maksimalt kræve erstatning for dokumenterede, lid-
      te tab.
2.4.  danæg a/s blev den 14. december 2016 bekendt med lev’s handling, hvilket var i
      forhandleraftalens løbetid, idet denne først udløb den 31. december 2016. lev har
      således ikke overtrådt konkurrenceforbuddet i ophørsaftalen …, idet denne endnu
      ikke var trådt i kraft, men i perioden, hvor samarbejdsaftalen … fortsat var gæl-
      dende.
2.5.  lev’s overtrædelse af konkurrenceforbuddet i samarbejdsaftalen … er ikke illoyal,
      og slet ikke groft illoyal, idet handlingen skyldes en misforståelse fra lev’s side.
      lev havde fejlagtigt tolket konkurrenceforbuddet således, at det alene drejede sig
      om danske produkter. lev har ikke haft til hensigt at handle illoyalt og har bekla-
      get sin handling overfor danæg a/s.
2.6.  danæg a/s kunne indtil den 31. december 2016 have ophævet forhandleraftalen og
      herved samarbejdet, jf. denne aftales pkt. 4.1 og kunne i så fald, jfr. pkt. 4.2., have
      krævet erstatning, men ikke en bod eller anden kompensation. dette valgte danæg
      a/s ikke at gøre.
2.7.  ved danæg a/s’ advokats brev af den 15. december 2016 til lev … blev det over-
      for lev oplyst, at en krænkelse havde fundet sted, og at der blev taget forbehold
      for at kræve erstatning herfor iht. forhandleraftalen …
2.8.  at danæg a/s herved baserer et økonomisk krav, i form af erstatning, mod lev på
      overtrædelse af forhandleraftalen … tiltrædes af lev som værende det eneste
      grundlag hvorpå en økonomisk (tilbage)betaling fra lev korrekt kan ske. det er
      derfor korrekt, når danæg a/s ikke gør gældende, at krav om erstatning baserer
      sig på ophørsaftalen, idet ophørsaftalen af den 19. september 2016 … som anført
      ovenfor først træder i kraft og har virkning fra den 31. december 2016. det er der-
      for alene krænkelser, som finder sted efter denne dato, som kan være overtrædelse
      af ophørsaftalen … overtrædelsen fandt sted den 14. december 2016, altså i for-
      handleraftalens løbetid. følgelig er der ikke sket misligholdelse af aftalen af den 19.
      september 2016 og følgelig kan krav på kompensation ikke støttes herpå. derfor er
      lev enig i, at et muligt erstatningsansvar skal vurderes iht. samarbejdsaftalens be-
      stemmelser.
2.9.  i øvrigt bemærkes det, at danæg a/s’ advokat i sit brev af den 15. december 2016
      kun tager forbehold for at gøre erstatningsansvar gældende, og ikke tager forbe-
      hold for at kræve tilbagebetaling som følge af bristede forudsætninger.
2.10. der er i samhandelsaftalen ikke er aftalt en konventionalbod, tort eller anden
      kompensation som straf og kompensation for en overtrædelse, som medfører op-
      hævelse. også ved denne oprindelige aftales indgåelse var det danæg a/s’ advo-
      kat, som var koncipist. følgeligt er der ikke basis for danæg a/s til at kræve en
      tortgodtgørelse for krænkelse af den oprindelige forhandleraftale. danæg a/s vil
      derfor maksimalt iht. forhandleraftalen af 1995 kunne kræve erstatning hos lev i
      henhold til dansk ret.
2.11. det således relevant at stille og få besvaret spørgsmålet, hvorvidt danæg a/s
      overhovedet kan kræve erstatning af lev og ifald hvad dette beløber sig til. det
                                               -9-
      følger af forhandleraftalens pkt. 6.1, at ”wird der vertrag nach 6.1 gekündigt,
      verpflichtet sich die den vertrag verletze partei, entschädigung nach den allge-
      meinen vorschriften dänischer rechts zu zahlen“. heraf kan udledes, at hvis den
      krænkede part har ophævet aftalen som følge af den anden parts væsentlige kon-
      traktbrud, er den krænkede part berettiget til erstatning efter dansk rets alminde-
      lige regler.
2.12. forudsætningen for erstatning efter dansk ret er, at danæg a/s dokumenterer at
      have lidt et tab, som er kausal og adækvat som følge af lev’s handling. lev’s
      krænkende handling består i overfor en kunde at have tilbudt et konkret produkt,
      som ikke er identisk med danæg a/s’ produkter, og som ikke stammer fra dan-
      mark, som danæg a/s’ produkter gør, og som er uden prisangivelse. det kom ikke
      til videre forhandlinger, og kunden købte aldrig produktet, men kontaktede i ste-
      det danæg a/s. danæg a/s har følgeligt ikke lidt et tab. der er derfor ikke basis
      for at kræve erstatning hos lev. danæg a/s er i øvrigt heller aldrig fremkommet
      med en tabsopgørelse.
2.13. som det fremgår af stævningen kræver danæg a/s ikke tilbagebetaling af eur
      38.914,61 fra lev som en erstatning med henvisning til at have lidt et tab, men med
      den begrundelse, at lev skal tilbagebetale hele det modtagne beløb lev modtog
      for at acceptere et forkortet varsel for ophør af parternes samarbejdsaftale, ud fra et
      synspunkt om bristede forudsætninger. danæg a/s lægger således hypotetisk til
      grund, at hvis danæg a/s havde været bekendt med, at en krænkelse ville finde
      sted, ville man forudsætningsvis ikke have indgået ophørsaftalen. man ville såle-
      des ikke have betalt 10 % af de seneste 12 måneders fakturering, svarende til eur
      38.914,61. opsigelse skulle iht. samarbejdsaftalen være sket med 12 måneders var-
      sel og mod betaling af 5 % i kompensation.
2.14. i den forbindelse er det vigtigt at have for øje, at lev’s krænkelse skete på grund af
      en misforståelse af vilkårene i ophørsaftalen, som ovenfor angivet, hvilket under-
      støttes af, at lev aldrig tidligere har foretaget handlinger i strid med parternes afta-
      le. havde danæg a/s ikke initieret en ophørsaftalemed et for lev indhold som
      blev misforstået, ville en sådan krænkelse næppe have fundet sted. forudsætnings-
      læren har derfor ikke relevans for denne sag.
2.15. som sagen står vil danæg a/s have, at samarbejdet fortsat skal være ophørt på de i
      ophørsaftaler aftalte vilkår, men vil reelt ikke betale herfor. i fald danæg a/s af ret-
      ten gives medhold i at være berettiget til at få hele kompensationssummen retur,
      må konsekvensen heraf være, at ophørsaftalen ikke er gældende, hvorefter lev
      følgeligt ikke kan være pålagt en 24 måneders konkurrenceklausul. lev har forstå-
      et, at det ikke er det danæg a/s ønsker. danæg a/s ønsker derimod, at ophørsafta-
      len i det hele skal være gældende, uden at danæg a/s reelt skal betale noget her-
      for.
2.16. dette kan lev ikke tiltræde. beløbet på eur 38.914,61 blev af danæg a/s betalt
      for, at lev ville lade samarbejdet ophøre med forkortet varsel. danæg a/s har, til
      trods for, at lev i december 2016 foretog muligvis krænkende markedsføring af et
      konkurrerende produkt, ikke lidt et tab og har samtidigt opnået det, der blev betalt
      for, nemlig at kunne overtage forhandlingen fra lev, uden at skulle vente herpå i
      12 måneder. der er således heller ikke, ud fra en betragtning om ikke at have mod-
                                                   - 10 -
             taget den aftalte ydelse, basis for at hele købesummen skal refunderes eller blot
             delvist.
       2.17. som ovenfor anført kan danæg a/s ikke kræve tilbagebetaling af noget beløb hos
             lev med henvisning til bristede forudsætninger for indgåelse af en ophørsaftale,
             idet denne aftale ifølge sin ordlyd aldrig er krænket, uanset hvilke forudsætninger
             parterne måtte have haft på tidspunktet for ophørsaftalens indgåelse. derimod
             kunne danæg a/s muligvis have ophævet den på krænkelsestidspunktet gælden-
             de samarbejdsaftale og have krævet erstatning for lidte tab. at danæg a/s har
             valgt ikke at gøre brug af misligholdelsesbeføjelserne i samarbejdsaftalen (bilag 1),
             skal ikke komme lev til last. lev skal derfor frifindes for at betale danæg a/s no-
             get beløb.
       2.18. lev’s tilbud på kulancemæssig betaling af eur 4.000,00 uden præjudice blev ikke
             accepteret af danæg a/s og bortfaldt derfor.”
sø- og handelsrettens begrundelse og resultat
den 20. januar 1995 indgik parterne en forhandleraftale, hvorefter lev skulle forhandle da-
nægs produkter, primært langæg, i tyskland.
det fremgår af aftalen, at aftalen kan opsiges skriftligt af begge parter med 12 måneders var-
sel, og at lev har krav på en kompensation på 5 % af seneste 12 måneders omsætning, så-
fremt aftalen opsiges af danæg, uden at opsigelsen kan lægges lev til last. det fremgår end-
videre, at lev skal afholde sig fra at markedsføre konkurrerende varer i tyskland. ved væ-
sentlig misligholdelse kan aftalen opsiges, og den misligholdende part skal betale en kom-
pensation herfor i henhold til dansk rets almindelige regler.
den 13. september 2016 opsagde danæg forhandleraftalen, og parterne aftalte i forlængelse
heraf en væsentlig forkortelse af opsigelsesvarslet til udgangen af december 2016. parterne
aftalte endvidere bl.a., at lev i 24 måneder efter opsigelsen skulle undlade salg og markeds-
føring af konkurrerende produkter i tyskland. danæg betalte til gengæld herfor en kompen-
sation på 10 % af omsætningen for perioden september 2015 til 31. august 2016; i alt eur
38.914,61.
                                                - 11 -
den 15. december 2016 svarede lev på en henvendelse fra en slutkunde, der videresendte
levs besvarelse til danæg. retten finder, at lev med denne besvarelse illoyalt markedsførte
et konkurrerende produkt til en danæg-kunde.
samarbejdet mellem parterne ophørte den 31. december 2016.
der er hverken i forhandleraftalen eller i aftalen vedrørende opsigelse indsat en bestemmelse
om bod ved overtrædelse af bestemmelserne om konkurrerende adfærd, og danæg har ikke
påvist et tab, som følge af levs illoyale adfærd. herefter og da betingelserne for bristede
forudsætninger ikke findes at være opfyldte, tager retten levs frifindelsespåstand til følge.
under hensyn til sagens værdi, udfald, omfang og varighed fastsættes udgiften til levs ri-
melige advokatudgifter til 25.000 kr.
                                     thi kendes for ret:
lev lebensmittel vertrieb gmbh frifindes.
danæg a/s skal inden 14 dage betale 25.000 kr. til lev lebensmittel vertrieb gmbh i sags-
omkostninger.
sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.
           preben sunke             lise krüger andersen            john tyrrestrup
               - 12 -
            (sign.)
         ___ ___ ___
udskriftens rigtighed bekræftes
  sø- og handelsretten, den


text:
                      højesterets kendelse
                            afsagt onsdag den 7. juni 2017
sag 61/2017
a
(advokat karsten høj)
mod
region hovedstaden
(advokat tage siboni)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af københavns byret den 4. januar 2017 og af østre
landsrets 14. afdeling den 27. februar 2017.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: poul dahl jensen, henrik waaben og hanne
schmidt.
påstande
kærende, a, har påstået sagen henvist til landsretten som 1. instans.
indkærede, region hovedstaden, har påstået stadfæstelse.
landsretten har henholdt sig til sin afgørelse.
sagsfremstilling
a blev i 2007 syg. hun var i kontakt med hospitalsvæsenet den 9. november 2007, men blev
først undersøgt og diagnosticeret korrekt den 18. november 2007.
patientforsikringen, nu patienterstatningen, fastslog i afgørelse af 27. juli 2011, at a som føl-
ge af den forsinkede behandling havde lidt en erstatningsberettigende patientskade.
                                               - 2 -
ved patienterstatningens afgørelse af 15. februar 2012 blev a tillagt godtgørelse og erstatning
på 40.550 kr. og ved afgørelse af 14. august 2013 yderligere 237.150 kr.
ved patienterstatningens afgørelse af 30. april 2014 blev hun meddelt afslag på yderligere er-
statning i sagen.
i de nævnte afgørelser var indsat en vejledning, hvoraf fremgik bl.a.:
       ”patientskadeankenævnet kan tiltræde afgørelsen eller ændre den, så erstatningen forhø-
       jes eller nedsættes. nævnet kan også ændre den oprindelige afgørelse, så hele erstatnin-
       gen bortfalder og skal betales tilbage.”
a søgte om genoptagelse, hvilket patienterstatningen meddelte afslag på den 23. maj 2014.
den 26. juni 2014 klagede a til patientskadeankenævnet, nu ankenævnet for patienterstat-
ningen, over afgørelsen af 30. april 2014 om ikke at tilkende yderligere erstatning samt af-
slaget på genoptagelse af 23. maj 2014.
ankenævnet for patienterstatningen traf den 20. april 2015 afgørelse om, at a ikke var beret-
tiget til erstatning og ophævede de tidligere afgørelser.
region hovedstaden har den 8. august 2016 anlagt sag ved københavns byret mod a med
krav om tilbagebetaling af de udbetalte godtgørelses- og erstatningsbeløb.
københavns byret har ved kendelse af 4. januar 2017 henvist sagen til behandling ved østre
landsret, jf. retsplejelovens § 226, stk. 1.
østre landsret har ved kendelse af 27. februar 2017 afvist at behandle sagen som 1. instans
og sendt sagen til byretten til fortsat behandling. af landsrettens begrundelse fremgår bl.a.:
       ”i ufr 2016.3276, hvor højesterets flertal fandt, at patientskadeankenævnet under en
       klagesag kunne ophæve tidligere, upåklagede afgørelser til skade for en klager, udtalte
       flertallet bl.a.:
                                                - 3 -
      …
      ”den omstændighed, at regionen efter det oplyste har udbetalt erstatnings- og godtgø-
      relsesbeløbene til a i henhold til patientforsikringens afgørelser, kan ikke føre til et an-
      det resultat. det bemærkes herved, at det beror på en selvstændig vurdering, om regio-
      nen kan kræve tilbagebetaling, og at tilbagebetalingsreglerne i tilstrækkelig grad beskyt-
      ter den person, der i god tro har modtaget erstatning eller godtgørelse i henhold til en
      myndigheds afgørelse herom.”
      …
      om region hovedstaden kan kræve tilbagebetaling fra a, beror herefter på en konkret
      afvejning af hensyn på baggrund af sagens omstændigheder.
      herefter, og idet landsretten finder, at der ikke er tilstrækkeligt grundlag for at antage, at
      denne afvejning er af en sådan principiel karakter, at sagen bør kunne indbringes for
      højesteret som 2. instans uden særlig tilladelse, er betingelserne for henvisning til
      landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1, ikke opfyldt.”
med procesbevillingsnævnets tilladelse af 6. april 2017 er en sag vedrørende samme spørgs-
mål indbragt for højesteret under sagsnr. 84/2017. sagen er berammet til hovedforhandling
den 29. november 2017.
anbringender
a har gjort gældende navnlig, at der ikke i retspraksis er taget klart stilling til, om regionen
kan kræve godtgørelse og erstatning tilbagebetalt, alene fordi patienterstatningen i klagevej-
ledningerne i deres afgørelser tilkendegiver, at en klage kan medføre, at erstatning kan bort-
falde og kræves tilbagebetalt. højesteret bør få lejlighed til at tage stilling til, hvorvidt regio-
nen som offentlig myndighed i patientskadesager har mulighed for at fremsætte et tilbagesøg-
ningskrav og i bekræftende fald, hvilke betingelser der skal være opfyldt. en afgørelse af
spørgsmålet om adgang til at kræve erstatning i patientskadesager tilbagebetalt vil få vidtræk-
kende betydning for almenheden og retsudviklingen på området. der er den 9. februar 2017
fremsat et beslutningsforslag i folketinget om et servicetjek af patientskadeerstatningssyste-
met. servicetjekket sker med henblik på en gennemgang af bl.a. muligheden for en genopta-
gelsesret for dem, der er blevet pålagt at tilbagebetale allerede udbetalt erstatning. sagen har
således betydning for den generelle retsanvendelse. hverken ufr 2005.1520 h, vestre
landsrets dom af 8. juni 2015 eller ufr 2016.3276 h tager stilling til spørgsmålet. vestre
                                                 - 4 -
landsret har ved dom af 19. januar 2017 givet region syddanmark medhold i et krav om til-
bagebetaling alene begrundet i klagevejledningens formulering om, at regionen kan kræve til-
bagebetaling af den udbetalte erstatning. med denne dom står det klart, at praksis netop ikke
varetager det beskyttelseshensyn, som højesteret fremhævede i sine præmisser i ufr
2016.3276. denne selvstændige vurdering er af generel og principiel karakter, hvorfor sagen
bør behandles af landsretten som 1. instans. den omstændighed, at der muligvis er politiske
initiativer på vej, der vil afklare retstilstanden fremadrettet, ændrer ikke herved.
region hovedstaden har anført navnlig, at der allerede findes en omfattende retspraksis på
området, herunder for at disse sager ikke henvises til afgørelse ved landsretten som 1. instans.
adgangen til at rejse et tilbagebetalingskrav, når der ved bevillingen er taget udtrykkeligt for-
behold for et muligt tilbagebetalingskrav, ses ikke at opfylde kriteriet i retsplejelovens § 226,
stk. 1, om sager, der er af principiel karakter og har generel betydning for retsanvendelsen og
retsudviklingen eller væsentlig samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt. muligheden for, at par-
terne kan søge sagen prøvet i landsretten og senere eventuelt i højesteret, er tilstrækkeligt til-
godeset ved den almindelige ankemulighed og muligheden for at søge tredjeinstansbevilling.
højesterets begrundelse og resultat
kæremålet angår henvisning til landsretten efter retsplejelovens § 226, stk. 1, af en sag anlagt
af a mod region hovedstaden vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt regionen kan kræve til-
bagebetaling af de beløb, som hun har fået udbetalt i godtgørelse og erstatning på baggrund af
afgørelser truffet af patientforsikringen, som senere er blevet omgjort af ankenævnet for pati-
enterstatningen. det er herunder et spørgsmål, hvilken betydning det skal tillægges, at der i
den afgørelse, hvis indbringelse for ankenævnet førte til omgørelse af afgørelserne om beta-
ling, er taget et forbehold om, at nævnet kan ændre den oprindelige afgørelse, så hele erstat-
ningen bortfalder og skal betales tilbage.
den vestre landsrets dom af 19. januar 2017, som a har henvist til, er med procesbevillings-
nævnets tilladelse af 6. april 2017 tilladt indbragt for højesteret. sagen er under sagsnr.
84/2017 berammet til hovedforhandling den 29. november 2017. under henvisning hertil og i
øvrigt af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder højesteret, at betingelserne for at
henvise den foreliggende sag til behandling i landsretten som 1. instans ikke er opfyldt.
                                              - 5 -
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse, således at sagen sendes til byretten til
fortsat behandling
                                      thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
a skal i sagsomkostninger for højesteret betale i alt 6.250 kr. til region hovedstaden.
det idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne kendelses afsigelse og forrentes efter
rentelovens § 8 a.