text:
                    højesterets kendelse
                    afsagt tirsdag den 17. september 2013
sag 135/2013
(1. afdeling)
a,
b,
c,
d,
e og
f
(advokat christian harlang for alle)
mod
forsvarsministeriet
(kammeradvokaten ved advokat peter biering)
sag 136/2013
g og
h
(advokat christian harlang for begge)
mod
forsvarsministeriet
(kammeradvokaten ved advokat peter biering)
sag 137/2013
i,
j og
k
(advokat christian harlang for alle)
mod
forsvarsministeriet
(kammeradvokaten ved advokat peter biering)
                                                - 2 -
biintervenient til støtte for de kærende: dignity, dansk institut mod tortur
(ved juridisk seniorrådgiver dorrit kjær christiansen)
i tidligere instans er truffet afgørelser af østre landsrets 7. afdeling den 8. juni 2012,
10. august 2012 og 7. januar 2013.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, jytte scharling, jens peter christensen,
lars hjortnæs og kurt rasmussen.
påstande
de kærende, a m.fl., har nedlagt påstand om, at østre landsrets beslutninger af 8. juni 2012,
10. august 2012 og 7. januar 2013 ændres således, at de kærende ikke skal stille sikkerhed for
sagens omkostninger.
indkærede, forsvarsministeriet, har nedlagt påstand om stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
de kærende, hvoraf ni er bosat i irak, en i bahrain og en i kuwait, har anlagt sag mod for-
svarsministeriet med krav om tortgodtgørelse som følge af, at de angiveligt i 2004 blev udsat
for en krænkende og retsstridig behandling under tilbageholdelse af de danske styrker i irak
og ved overgivelse til irakisk politi, hos hvem de angiveligt blev udsat for tortur samt umen-
neskelig og nedværdigende behandling.
ved beslutninger af 8. juni 2012, 10. august 2012 og 7. januar 2013 har landsretten bestemt,
at de kærende i medfør af retsplejelovens § 321 hver skal stille sikkerhed for sagsomkostnin-
ger på 40.000 kr.
iraks ambassadør i danmark har i en mail af 4. september 2013 på forespørgsel fra advokat
christian harlang oplyst følgende:
       ”in your letter of 2 august 2013 you have asked some information about the law in iraq
       on the following issue: “can a plaintiff in a civil lawsuit in iraq be obliged to pay or de-
       posit an amount as security for costs to the defendant?”
                                                  - 3 -
       i have examined that question in iraq and on that basis i can confirm to you that no such
       rule exists in iraq and consequently someone with residence in denmark wanting to
       initiate a civil law suit in iraq will not have to pay or deposit security for costs to the de-
       fendant.”
det er endvidere oplyst, at hverken irak, bahrain eller kuwait har tiltrådt haagerkonventio-
nen, ligesom ingen af disse lande har indgået bilateral aftale med danmark om retshjælp, her-
under om fritagelse for at stille sikkerhed for sagsomkostninger.
anbringender
de kærende har for det første anført, at der ikke kan stilles krav om sikkerhedsstillelse for de
ni sagsøgere, der har bopæl i irak. som det fremgår af den irakiske ambassadørs mail af 4.
september 2013, skal en dansk sagsøger ikke stille sikkerhed for sagsomkostninger i irak, og
det følger derfor af retsplejelovens § 321, stk. 2, at de ni sagsøgere med bopæl i irak ikke kan
afkræves sikkerhed ved sagsanlæg i danmark.
for det andet har de kærende anført, at særlige grunde taler for fritagelse for sikkerhedsstil-
lelse, jf. retsplejelovens § 321, stk. 1, 3. pkt. sagerne er anerkendt af domstolene som princi-
pielle, og de har stor betydning for de kærende. det er endvidere af central betydning i et de-
mokratisk samfund, at der træffes afgørelse ved domstolene i denne type sager, så der kan ske
en effektiv håndhævelse af forbuddet mod tortur og medvirken til tortur. det krævede beløb
på 40.000 kr. udgør en gennemsnitsårsløn for en iraker, og dette er i sig selv en reel hindring
for, at sagerne kan blive prøvet ved de danske domstole.
et krav om sikkerhedsstillelse er endvidere i strid med artikel 6 i den europæiske menneske-
rettighedskonvention. den norske højesteret har i en dom af 29. juni 1999 (nrt 1999 s. 961)
om sikkerhedsstillelse for sagsomkostninger for en person med bopæl i kosovo i et sagsanlæg
mod den norske stat med krav om erstatning for ulovlig frihedsberøvelse fastslået, at statens
krav om sikkerhedsstillelse skal være forenelig med artikel 6, og at det beror på en konkret
bedømmelse, om det er tilfældet. med henvisning til bl.a., at sagen angik krav om erstatning
for en indgribende frihedsberøvelse, og at det var en sag anlagt af en ressourcesvag enkeltper-
son mod staten, fandtes artikel 6 krænket. den norske sag er sammenlignelig med de forelig-
gende sager. landsrettens beslutninger er endvidere truffet uden hensyn til, om de kærende
har udsigt til at få medhold i deres sager, hvad de har. de kærende har fået afslag på fri pro-
ces, og de er med kravet om sikkerhedsstillelse blevet frataget muligheden for en effektiv ad-
gang til domstolsprøvelse i strid med artikel 6. de kærendes ret støttes endvidere på artikel 3
                                               - 4 -
og 13 i den europæiske menneskerettighedskonvention, ligesom der også kan henvises til
fn’s konvention mod tortur.
dignity, dansk institut mod tortur har navnlig anført, at danmark er stærkt engageret i kam-
pen mod tortur. særlige grunde taler for at fritage de kærende for at stille sikkerhed, jf. rets-
plejelovens § 321, stk. 1, 3. pkt. sagerne er anlagt mod staten af ressourcesvage personer og
angår godtgørelse for tortur. disse personer har krav på at kunne føre deres sag, uden at de
skal stille sikkerhed for forsvarsministeriets sagsomkostninger. der er tale om et uproportio-
nalt krav om sikkerhedsstillelse, der endvidere strider mod artikel 6 i den europæiske menne-
skerettighedskonvention, ligesom det er i strid med fn’s konvention mod tortur samt fn’s
konvention om civile og politiske rettigheder.
forsvarsministeriet har for det første anført, at der ikke er grundlag for at anvende bestemmel-
sen i retsplejelovens § 321, stk. 2. den kan kun anvendes af sagsøgere, der har bopæl i lande,
der har tiltrådt haagerkonventionen, eller hvor der foreligger tilsvarende aftaler.
for det andet foreligger der ikke særlige grunde, der kan fritage for at stille sikkerhed, jf. rets-
plejelovens § 321, stk. 1, 3. pkt. det forhold, at sagen drejer sig om tortur eller medvirken
hertil, kan ikke i sig selv medføre, at der foreligger særlige grunde, og bestemmelsen skal ikke
fortolkes på den måde, at der kan ske undtagelse for hele kategorier af sager fra den alminde-
lige regel om sikkerhedsstillelse.
et krav om sikkerhedsstillelse strider ikke mod artikel 6 i den europæiske menneskerettig-
hedskonvention. kravet om sikkerhedsstillelse tjener et legitimt hensyn, der er anerkendt ved
flere domme afsagt af den europæiske menneskerettighedsdomstol. kravet om en sikkerhed
på 40.000 kr. er proportionalt, og de nationale domstole er tillagt et skøn i den forbindelse.
allerede i dag er forsvarsministeriets udgifter langt højere end den krævede sikkerhedsstil-
lelse på i alt 440.000 kr. hertil kommer, at de kærende ikke har udsigt til at få medhold i deres
påstand om godtgørelse for tort, allerede fordi kravet er forældet. den afgørelse, der er truffet
af den norske højesteret i 1999, angår en helt anden situation. endelig er landsrettens afgørel-
ser ikke i strid med hverken fn’s konvention mod tortur eller fn’s konvention om civile og
politiske rettigheder.
retsgrundlag
retsplejelovens § 321 lyder således:
                                                - 5 -
      ”§ 321. en sagsøger, der ikke har bopæl eller hjemsted i det europæiske økonomiske
      samarbejdsområde, skal efter sagsøgtes anmodning stille sikkerhed for de sagsomkost-
      ninger, som sagsøgeren kan blive pålagt at betale til sagsøgte. sagsøgtes anmodning
      skal fremsættes i svarskriftet eller i det i § 352, stk. 3, omhandlede retsmøde. sikkerhe-
      dens art og størrelse fastsættes af retten, der tillige kan fritage for sikkerhedsstillelse,
      hvis særlige grunde taler for det. stilles sikkerheden ikke, afvises sagen.
      stk. 2. stk. 1 finder ikke anvendelse, hvis sagsøgeren har bopæl eller hjemsted i et land,
      hvor en sagsøger, der har bopæl eller hjemsted i danmark, er fritaget for at stille sikker-
      hed for sagsomkostninger.”
vedrørende § 321, stk. 2
en bestemmelse svarende til retsplejelovens § 321 fandtes i § 323 i retsplejeloven af 11. april
1916. bestemmelsen lød således:
      ”§ 323. en udlænding er, naar han optræder som sagsøger, og der af sagsøgte frem-
      sættes forlangende derom paa sagens første tægtedag, pligtig til inden en af retten be-
      stemt frist at stille en efter dens skøn passende sikkerhed for de sagsomkostninger,
      som det kan blive paalagt ham at tilsvare sagsøgte, medmindre danske i vedkommende
      fremmede stat ere fritagne for saadan sikkerhedsstillelse, jfr. justitsministeriets be-
      kendtgørelse nr. 119 af 19. maj 1909, art. 17. stilles den forlangte sikkerhed ikke, bli-
      ver sagen at afvise.”
bekendtgørelse nr. 119 af 19. maj 1909 angik konvention af 17. juli 1905 om en international
ordning med hensyn til visse civilprocessuelle forhold (haagerkonventionen).
det hed i denne konventions artikel 17 og 18 bl.a.:
      ”artikel 17.
      kaution eller depositum maa ikke under nogen somhelst benævnelse paalægges un-
      dersaatter af nogen af de kontraherende stater, som have domicil i en af disse, naar de
      optræde som sagsøgere eller intervenienter ved domstolene i en anden af disse stater…
      artikel 18.
      domme, hvorved i nogen af de kontraherende stater en sagsøger eller en intervenient,
      der i henhold til artikel 17, 1. og 2. stk., eller til den stats love, hvor sagen er anlagt,
      er fritaget for at præstere kaution eller depositum eller indbetaling, dømmes til at be-
      tale processens omkostninger, skulle paa en ad diplomatisk vej fremsat begæring i en-
      hver af de andre kontraherende stater af den dertil kompetente myndighed gøres gratis
      exigible…”
ved en lovændring i 1932 (lov nr. 209 af 23. juli 1932) udgik henvisningen i § 323 til ju-
stitsministeriets bekendtgørelse. det fremgår af bemærkningerne til det pågældende lovfors-
                                                - 6 -
lag, at baggrunden herfor var, at haagerkonventionen fra 1905 ”paatænkes afløst af en ny
konvention” (rigsdagstidende 1930-31, sp. 4892).
haagerkonventionen fra 1905 blev erstattet af konvention af 1. marts 1954 angående civilpro-
cessen (haager-civilproceskonvention), som blev ratificeret af danmark i 1958, jf. bekendtgø-
relse nr. 33 af 7. juni 1960. 1954-konventionens artikel 17 og 18 svarer stort set til de ovenfor
citerede bestemmelser i konventionen fra 1905.
ved lov nr. 554 af 24. juni 2005 fik retsplejelovens § 321, stk. 2, den gældende formulering. i
bemærkningerne til det pågældende lovforslag hedder det bl.a. (folketingstidende 2004-05, 2.
samling, tillæg a, lovforslag l 132, s. 5556):
       ”til § 321
       …
       det foreslås endvidere, at sagsøgere, der har bopæl eller hjemsted i et land, hvor en sag-
       søger med bopæl eller hjemsted i danmark er fritaget for at stille sikkerhed for sagsom-
       kostninger, generelt skal være fritaget for sikkerhedsstillelse, jf. stk. 2. i forhold til den
       gældende regel i § 323 ændres fritagelsen for fysiske personers vedkommende fra at
       være baseret på nationalitet til at være baseret på bopæl.
       der henvises i øvrigt til betænkningen side 307-309.”
i betænkning nr. 1436/2004 om adgang til domstolene, som der henvises til i de citerede be-
mærkninger, overvejede retsplejerådet bl.a. spørgsmålet om eventuelt at indføre en generel
regel om, at sagsøger i alle civile sager skal stille sikkerhed for sagsomkostninger til modpar-
ten. i betænkningen hedder det herom bl.a. (s. 308):
       ”regler om sikkerhedsstillelse, der er begrundet i sagsøgerens dårlige økonomi (og ikke
       – som med de udenlandske sagsøgere – i retlige eller faktiske hindringer for tvangsfuld-
       byrdelse af en dansk afgørelse om sagsomkostninger i udlandet), risikerer derfor let at
       virke som en efter omstændighederne uoverstigelig barriere for sagsanlæg eller anke.”
vedrørende retsplejelovens § 321, stk. 1, 3. pkt.
retsplejelovens § 321, stk. 1, 3. pkt., blev indsat i bestemmelsen ved lov nr. 554 af 24. juni
2005. i det pågældende lovforslags bemærkninger hedder det bl.a. (folketingstidende 2004-
05, 2. samling, tillæg a, lovforslag l 132, s. 5556):
       ”til § 321
                                                 - 7 -
      bestemmelsen indeholder regler om sikkerhedsstillelse for sagsomkostninger. bestem-
      melsen svarer til den gældende § 323, men er på en række punkter ændret i forhold her-
      til, jf. nærmere nedenfor.
      …
      det foreslås som en ny regel, at retten skal kunne fritage for sikkerhedsstillelse, hvis
      særlige grunde taler for det. denne fritagelsesmulighed forudsættes anvendt sjældent.
      …
      der henvises i øvrigt til betænkningen side 307-309.”
i retsplejerådets betænkning nr. 1436/2004 om adgang til domstolene hedder det bl.a. (s. 59
ff):
      ”kapitel 2
      adgang til domstolene
      …
      3. den europæiske menneskeretskonvention
      efter den europæiske menneskeretskonventionens artikel 6 har enhver ret til en retfær-
      dig og offentlig rettergang (everyone is entitled to a fair and public hearing) inden for
      en rimelig frist for en uafhængig og upartisk domstol, der er oprettet ved lov (within a
      reasonable time by an independent and impartial tribunal established by law), når der
      skal træffes afgørelse enten i en strid om hans borgerlige rettigheder og forpligtelser el-
      ler angående en mod ham rettet anklage for en forbrydelse (in the determination of his
      civil rights and obligations or of any criminal charge against him).
      inden for sit anvendelsesområde opstiller artikel 6 en række mindstekrav til adgangen til
      domstolene og til domstolenes organisering og sagsbehandling.
      kravet om, at enhver skal have reel adgang til en uafhængig og upartisk domstol, har
      blandt andet betydning for regler om retsafgifter (afsnit 3.1), sagsomkostninger (herun-
      der sikkerhedsstillelse for sagsomkostninger) (afsnit 3.2) og fri proces (afsnit 3.3).
      …
      3.2. sagsomkostninger…
      sikkerhedsstillelse for sagsomkostninger
      som nævnt vil artikel 6's krav om adgang til domstolene (access to a court) være kræn-
      ket, hvis en part reelt er afskåret fra at føre retssag, uden at der foreligger tvingende
      grunde, der kan retfærdiggøre begrænsningen i adgangen til domstolene.
      krav om sikkerhedsstillelse for modpartens sagsomkostninger tjener imidlertid et legi-
      timt retsplejemæssigt formål og er derfor som udgangspunkt ikke i strid med artikel 6.
      kravet om sikkerhedsstillelse skal dog stå i rimeligt forhold til formålet.
      menneskeretsdomstolen har i den forbindelse været mere tilbøjelig til at acceptere krav
      om sikkerhedsstillelse i ankesager end i sager i første instans.
      i tolstoy-miloslavsky (a 316 b) blevet krav om at stille en sikkerhed på gbp 125.000
      for modpartens omkostninger ved en appelsag ikke anset for en krænkelse af artikel 6.
      menneskeretsdomstolen lagde vægt på, at sagen havde været undergivet en omfattende
      behandling i første instans, og at beløbet ikke var uforholdsmæssigt i forhold til mod-
      partens forventede sagsomkostninger ved appelsagen. menneskeretsdomstolen accepte-
                                                - 8 -
      rede endvidere, at der i grundlaget for afgørelsen om sikkerhedsstillelse indgik en vur-
      dering af klagerens udsigt til at få medhold i appelsagen. modparten var i første instans
      tilkendt en erstatning på gbp 1,5 mio.
      i aït-mouhoub (rep. 1998.3227) blevet krav om at stille en sikkerhed på frf 80.000
      for modpartens omkostninger derimod anset for en krænkelse af artikel 6. der var tale
      om et adhæsionskrav i forbindelse med en straffesag i første instans, og klageren var
      ubemidlet.”
det hedder endvidere i betænkningen s. 307:
      ”retsplejerådet finder, at reglerne om udenlandske sagsøgeres sikkerhedsstillelse for
      sagsomkostninger bør udformes på en klarere og mere overskuelig måde.
      retsplejerådet finder endvidere, at der skal være mulighed for at fritage for sikkerheds-
      stillelse, når særlige grunde taler for det. det kunne efter omstændighederne være, når
      sagsøgeren har aktiver her i landet.”
højesterets begrundelse og resultat
baggrund og problemstilling
de elleve kærende er udlændinge, ni er bosat i irak, en i bahrain og en i kuwait. de har alle
anlagt sag mod forsvarsministeriet med krav om godtgørelse for tort. de gør gældende, at de
i 2004 i irak blev tilbageholdt af dansk militær og overgivet til irakisk politi og i den forbin-
delse udsat for tortur, som den danske stat er ansvarlig for.
disse sager om godtgørelse for tort verserer ved østre landsret, og landsretten har i sagerne
på anmodning af forsvarsministeriet i medfør af retsplejelovens § 321 besluttet, at de elleve
hver især over for forsvarsministeriet skal stille en sikkerhed på 40.000 kr. for de sagsom-
kostninger, som de hver især i disse sager kan blive pålagt at betale til forsvarsministeriet.
for højesteret er spørgsmålet alene, om der skal stilles sikkerhed for sagsomkostninger som
nævnt.
efter retsplejelovens § 321, stk. 1, 1. pkt., er udgangspunktet, at der i sagerne anlagt af de el-
leve kærende på anmodning af forsvarsministeriet som sagsøgt skal stilles sikkerhed for
sagsomkostninger, som de kærende kan blive pålagt at betale til forsvarsministeriet, da de
ikke har bopæl eller hjemsted i det europæiske økonomiske samarbejdsområde.
                                                - 9 -
bestemmelsen i § 321, stk. 1, finder imidlertid efter stk. 2 ikke anvendelse, ”hvis sagsøgeren
har bopæl eller hjemsted i et land, hvor en sagsøger, der har bopæl eller hjemsted i danmark,
er fritaget for at stille sikkerhed for sagsomkostninger”.
det følger endvidere af § 321, stk. 1, 3. pkt., at ”retten … kan fritage for sikkerhedsstillelse,
hvis særlige grunde taler for det”.
fritagelsesreglen i retsplejelovens § 321, stk. 2
det fremgår af betænkning nr. 1436/2004 om adgang til domstolene s. 308, at den alminde-
lige regel om sikkerhedsstillelse i § 321, stk. 1, 1. pkt., ikke har til formål at beskytte mod
søgsmål anlagt af sagsøgere med dårlig økonomi, men har til formål at afhjælpe de vanskelig-
heder af faktisk og retlig art, der kan være forbundet med tvangsfuldbyrdelse af en dansk
sagsomkostningsafgørelse i udlandet.
bestemmelsen i § 321, stk. 2, er en videreførelse af den tilsvarende bestemmelse i retsplejelo-
ven fra 1916, som efter ordlyd og forarbejder må forstås således, at den angik tilfælde, hvor
personer her i landet på traktatretligt grundlag som haagerkonventionen om civilprocessen
var fritaget for sikkerhedsstillelse i et andet land. det fremgår af bestemmelsens forarbejder,
at der ikke ved lovændringen i 1932, hvor henvisningen til bekendtgørelsen om 1905-haager-
konventionen udgik i selve lovteksten, var tilsigtet nogen ændring af koblingen til internatio-
nale konventioner. ved at knytte fritagelsen for sikkerhedsstillelse til en konvention, som for-
pligter de deltagende lande til en procesordning med mulighed for tvangsinddrivelse af uden-
landske sagsomkostningsafgørelser, tilgodeses da også den interesse i mulighed for tvangs-
inddrivelse, som sikkerhedsstillelse ellers skal tjene.
på denne baggrund finder højesteret, at § 321, stk. 2, må forstås således, at den forudsætter, at
der skal være tale om fritagelse på traktatretligt grundlag.
da danmark ikke har indgået aftaler om fritagelse for sikkerhedsstillelse med irak, bahrain
eller kuwait, er der ikke i § 321, stk. 2, hjemmel til at fritage nogen af de kærende for sikker-
hedsstillelse i de foreliggende sager.
fritagelse efter retsplejelovens § 321, stk. 1, 3. pkt.
som nævnt er udgangspunktet, at sagsøgte i sager anlagt af sagsøgere med bopæl eller hjem-
sted udenlands kan forlange sikkerhed for sagsomkostninger. fritagelsesreglen i § 321, stk. 1,
                                               - 10 -
3. pkt., er en undtagelsesregel, og det er i forarbejderne angivet, at den kun sjældent vil finde
anvendelse. det må herved anses for forudsat, at der kan forekomme tilfælde, hvor det af
særlige grunde må anses for urimeligt at pålægge en udenlandsk sagsøger at stille sikkerhed
for sagsomkostninger.
som nævnt har reglen om sikkerhedsstillelse ikke til formål at beskytte mod søgsmål anlagt af
udenlandske sagsøgere med dårlig økonomi, men har til formål at afhjælpe de vanskeligheder,
der kan være forbundet med tvangsfuldbyrdelse af en dansk sagsomkostningsafgørelse i ud-
landet. ved afgørelsen af, om der skal ske fritagelse for et krav om sikkerhedsstillelse, er det
ikke som ved bevilling af fri proces af betydning, om der er udsigt til, at sagsøgeren vil få
medhold i sin sag.
de foreliggende sager angår den danske stats ansvar for påstået tortur i forbindelse med, at
dansk militær i basra i irak angiveligt tilbageholdt et antal lokale og overgav dem til irakisk
politi. efter det oplyste om de økonomiske forhold, der hvor de kærende bor, er der grund til
at antage, at et krav om sikkerhedsstillelse for sagsomkostninger reelt vil kunne afskære de
anlagte retssager. sagernes helt særlige karakter og omstændigheder – den danske stats mu-
lige ansvar for militær magtudøvelse i udlandet og de angiveligt ressourcesvage ofre for tortur
i udlandet sammenholdt med statens begrænsede interesse i sikkerhedsstillelsen for sagsom-
kostninger – indebærer efter højesterets opfattelse, at det vil være urimeligt at imødekomme
forsvarsministeriets anmodning om sikkerhedsstillelse. højesteret fritager derfor de elleve
kærende for at stille sikkerhed for sagsomkostninger.
sagsomkostningerne for landsret og højesteret for denne del af sagen fastsættes af landsretten
i forbindelse med sagens afslutning.
højesteret finder ikke grundlag for at pålægge eller tilkende biintervenienten, dignity, dansk
institut mod tortur, sagsomkostninger for højesteret.
                                       thi bestemmes:
forsvarsministeriets anmodning om, at a, b, c, d, e, f, g, h, i, j og k skal stille sikkerhed
for de sagsomkostninger, som de kan blive pålagt at betale til forsvarsministeriet, tages ikke
til følge.


text:
                                           udskrift
                                                af
                              østre landsrets dombog
                                         ____________
                                              dom
afsagt den 9. marts 2018 af østre landsrets 8. afdeling
(landsdommerne bo østergaard, frosell og lars holm (kst.)).
8. afd. nr. b-1930-16:
a v/værge b
(advokat brian pihl pedersen)
mod
ankenævnet for patienterstatningen
(advokatfuldmægtig nynne marie brandt (prøve))
glostrup rets dom af 21. juli 2016 (bs 10b-1709/2015) er anket af a ved værgen b med
endelig påstand om principalt, at indstævnte tilpligtes at anerkende, at afgørelsen af den 17.
februar 2015 truffet af indstævnte er ugyldig, subsidiært om hjemvisning.
indstævnte, ankenævnet for patienterstatningen, har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
af astrid marie sehesteds journalnotat af 10. maj 2005 fremgår blandt andet følgende:
      ”…
      a møder med plejefar og plejemor til svar på mr-skanning. denne viser desværre
      vækst af tumor. sagen har været diskuteret med neurokirurgerne, og de vil gerne
      tilbyde reoperation. alle er forståeligt nok kede af denne besked, både a og
      plejeforældre accepterer operation.
      …”
                                                 - 2 -
af flemming find madsens notat i journalen af 12. maj 2005 om ”samtale med
[pleje]forældre” fremgår blandt andet, at disse er blevet orienteret om operationsrisici,
og at ”forældrene er helt indstillet på dette.”
i astrid marie sehesteds journalnotat af 25. maj 2015 anføres blandt andet:
       ”…
       vedrørende forældremyndigheden og tilladelse til operationen:
       det er faktisk as biologiske mor der har forældremyndigheden. ifølge herlev
       kommune har hendes plejeforældre, som har den udøvende forældremyndighed i
       det daglige godt kunne give tilladelse til operation, men as mor har krav på at
       blive informeret.
       …”
af sammes notat af 30. maj 2005 i journalen fremgår, at m har givet skriftligt samtykke
til operationen.
l. lykke thomsen noterede den 11. juni 2005 vedrørende lumbalpunktur følgende i
journalen:
       ”(-) kl. 06.45:
       plejeforældrene orienteret om vores diagnostiske overvejelser og om at vi mener
       at der er indikation for lbp for at udelukke meningitis. plejefaderen modsætter sig
       lbp under enhver form både taget i ga, lattergas og med emla-creme, da plejefar
       ikke mener at a har meningitis og fordi a har nåleskræk han er sikker på at
       hendes symptomer skyldes minirin-mangel.
       forklares igen, om vores overvejelser og om at fire læger har konf. ang. a og alle
       fire læger mener at a bør lumbalpunkteres for at udelukke meningitis. derudover
       forklares det at det ikke er ufarligt at overse meningitis. begge plejeforældre har
       forstået vores information og er helt klar over konsekvenser ved at sige nej til us.
       begge plejeforældre siger de har fælles forældremyndighed og at de er enige i
       deres beslutning.
       …”
forklaringer
der er for landsretten afgivet supplerende forklaringer af a og supplerende vidneforklaringer
af b og c. der er endvidere afgivet vidneforklaring af astrid marie sehested og per krebs.
a har supplerende forklaret blandt andet, at hun nu er 25 år. hun har boet hos c og b hele sit
liv og betragter dem som sin mor og far. hun bor nu igen hos dem, fordi bostedet ikke kunne
finde ud at medicinere hende. det er noget, hun har aftalt med c og b.
                                               - 3 -
b har supplerende forklaret blandt andet, at lægerne sagde, at der var vækst i svulsten, og at
det derfor var nødvendigt med en ny operation. ved mødet deltog hun og hendes ægtefælle.
de kontaktede per krebs for at orientere ham. per krebs deltog ikke i mødet. de gav ikke
samtykke til operationen hverken den 10. eller 12. maj 2005. de to lægers journalnotater
herom er urigtige. hun sagde under mødet den 10. maj 2005, at kommunen skulle inddrages.
den 6. juni 2005 havde de en lang samtale med flemming madsen. han forsøgte at forklare
situationens alvor. han kunne ikke sige, hvordan det ville være efter operationen, men
beskrev risikoen. de havde på det tidspunkt været i dialog med kommunen om det, og de
kunne ikke selv give samtykke til operationen. det er korrekt, at de har sagt, at de ikke ville
gå med til lumbalpunktur, men de har ikke sagt til lægen, at de havde ”fælles
forældremyndighed”, som det fremgår af journalen. kommunen blev først efterfølgende
orienteret herom. a er aldrig gået alene til læge og har ikke været på hospital uden, at i det
mindste én af dem var med. hun var ikke med hos øjenlægen den 5. august 2005, men har på
et tidspunkt sagt til ham, at det ikke var godt med forringelsen af as syn. som plejeforældre
kunne de ikke træffe beslutninger vedrørende a, og de havde en løbende dialog med per
krebs. as mor tog fx beslutning om, at a skulle være kortklippet. kommunen skulle også
spørges om afholdelse af udgifter til as fritidsaktiviteter. dåb og konfirmation måtte as mor
give tilladelse til. de havde ingen indflydelse på as medicinering. de var fx imod den
behandling med ritalin, som hun modtog. moderen har også givet samtykke til i hvert fald én
handleplan vedrørende a. normalt fik de alene mundtlige orienteringer, men så ikke relevante
dokumenter. hun havde tavshedspligt. derfor kunne hun ikke gå videre med oplysninger.
c har supplerende forklaret blandt andet, at han ikke kunne tage stilling til spørgsmålet om
reoperation. han var kun interesseret i, at a skulle blive rask. de havde ingen
beslutningskompetence. det var kommunen, der skulle tage stilling til reoperation. han kan
ikke huske forløbet nærmere. han sagde til en læge, at de ikke kunne give tilladelse til
lumbalpunktur. det er forkert, når det af journalen fremgår, at de modsatte sig lumbalpunktur.
informationer om a fik de mundtligt fra kommunen og en sjælden gang fra hendes moder.
bortset fra oplysningspligten over for kommunen havde de tavshedspligt.
astrid marie sehested har forklaret blandt andet, at hun havde arbejdet nogle år på
afdelingen, da a blev opereret. hun husker as plejeforældre. hun har haft lejlighed til at
genopfriske sin erindring ved at gennemgå sine egne journalnotater. plejeforældrene
                                              - 4 -
accepterede operationen, men hun husker ikke samtalen i detaljer. det har formentlig været
plejeforældrene, der har oplyst hende om, hvem der kunne give samtykke. hvis hun havde talt
med kommunen, havde hun formentligt noteret det i journalen. hun havde ét møde med as
mor. der var ingen nedskrevne, faste procedurer på afdelingen for situationer, hvor der var
plejeforældre involveret. lejlighedsvis sikrede afdelingen sig samtykke til operation på skrift.
det skete ved denne lejlighed. efter operationen var der komplikationer, herunder med synet.
der var tale om kendte komplikationer. hun har efter anmodning afgivet en statusattest til
herlev kommune.
per krebs har forklaret blandt andet, at han ikke længere er familieplejekonsulent i herlev
kommune. af uddannelse er han socialrådgiver. han fulgte som konsulent as plejeforældre.
a var nok omkring 10-12 år, da han overtog sagen. da svulsten blev opdaget, var han på
sagen. det var indviklede regler, der skulle anvendes. hans opgave var at støtte, og han havde
løbende dialog med familien. han havde beslutningskompetence vedrørende visse spørgsmål,
blandt andet hvad angik økonomiske tilskud. samtykke til lægelig behandling var han ikke
kompetent til at give. for at kunne operere svulsten, var det nødvendigt med moderens
samtykke. det blev indhentet skriftligt. moderen kom ind på hospitalet. han fik sine
oplysninger i dialog med de forskellige aktører. oplysninger fra sygehuset, kunne han typisk
ikke selv indhente. på grund af personalemangel har han fungeret som sagsbehandler for a i
tilfælde, hvor andre ansatte i kommunen normalt ville have haft kompetencen. han
udleverede så mange oplysninger til plejeforældrene, som han ifølge lovgivningen måtte, og
vil tro, at han løbende har oplyst dem om, at de ikke måtte videregive disse oplysninger. as
plejefamilie samarbejdede altid meget positivt med kommunen. de forsøgte, som han erindrer
det, ikke at træffe afgørelser, som de ikke var bemyndigede til. han har formentlig haft en
løbende dialog med sagsbehandlerne om følgerne af operationerne. det var aldrig noget tema,
om der skulle ske anmeldelse af en patientskade.
procedure
parterne har for landsretten gentaget deres anbringender for byretten.
appellanten har for landsretten endvidere gjort gældende, at der ikke er grundlag for
undtagelsesvis at anlægge en udvidende og for en borger bebyrdende fortolkning af
patientforsikringsloven. endvidere har appellanten gjort gældende, at en burde-viden hos
                                               - 5 -
hendes plejefamilie om en patientskade, ikke har medført, at hun havde en tilsvarende burde-
viden.
indstævnte har for landsretten endvidere gjort gældende, at der intet grundlag er for
hjemvisning, hvis appellanten ikke får medhold i sin principale påstand.
landsrettens begrundelse og resultat
landsretten finder, at såvel forældremyndighedsindehaveren som plejeforældrene og herlev
kommune, der havde ansvaret for appellantens anbringelse i familiepleje, kunne have
anmeldt erstatningskravet med fristafbrydende virkning.
med denne bemærkning tiltræder landsretten det, som byretten har anført.
det for landsretten fremkomne, herunder bs og cs forklaringer om, hvordan de forholdt sig
før og efter reoperationen, kan ikke føre til en anden vurdering.
endvidere er der ikke fremkommet noget, som giver grundlag for at hjemvise sagen til
fornyet behandling ved ankenævnet.
landsretten stadfæster derfor byrettens dom.
appellanten har herefter tabt ankesagen og skal betale sagsomkostninger for landsretten til
indstævnte med i alt 50.000 kr. beløbet er fastsat under hensyn til sagens omfang og
sagsgenstandens værdi og tillægges til dækning af udgifter til advokatbistand med tillæg af
moms.
                                  t h i k e n d e s f o r r e t:
byrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for landsretten skal a inden 14 dage betale 50.000 kr. til ankenævnet for
patienterstatningen.
                                         - 6 -
sagsomkostningerne forrentes med procesrente, jf. rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                      afsagt mandag den 22. december 2014
sag 184/2013
(2. afdeling)
rosgaard a/s
og
kr. rosgaard og søn aps
(advokat lauge fastrup)
mod
fødevarestyrelsen
(kammeradvokaten ved advokat peter biering)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 11. afdeling den 3. juli 2013.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, niels grubbe, hanne
schmidt, lars hjortnæs og jan schans christensen.
påstande
appellanterne, rosgaard a/s og kr. rosgaard og søn aps, har for højesteret nedlagt påstand
om, at indstævnte, fødevarestyrelsen, skal:
1.     anerkende, at transportbekendtgørelsens tabeller med intervallerne 25, 50, 75 kg osv.
       ved vejtransport skal læses således, at svin, der vejer mellem intervallerne, skal be-
       dømmes efter det nedre intervals princip, hvilket f.eks. betyder, at alle svin i størrelsen
       25-49 kg skal have plads, som om de vejede 25 kg svarende til 0,2 m2 pr. svin ved lange
       transporter,
2.     anerkende, at der ikke gælder specifikke arealkrav ved vejtransport af svin med en vægt
       under 25 kg,
                                                - 2 -
3.     anerkende, at det ved beregning af arealkrav ved vejtransport af svin med en vægt over
       25 kg er vægten af det enkelte dyr, der er afgørende, og gennemsnitsvægten af størrel-
       sesmæssigt uens svin er derfor irrelevant, og
4.     betale rosgaard a/s 6.000.000 kr., subsidiært et mindre beløb, med procesrente fra den
       1. december 2011.
appellanterne har således for højesteret frafaldet deres påstand 3 for landsretten, og beta-
lingspåstanden (påstand 4) er nedsat til 6.000.000 kr.
fødevarestyrelsen har påstået stadfæstelse og over for påstand 1-3 subsidiært frifindelse.
supplerende sagsfremstilling
direktør lars rosgaard har den 18. november 2013 til brug for sagen afgivet en erklæring
vedrørende bl.a. appellanternes indberetninger og opgørelser af transporter.
appellanternes revisor, statsautoriseret revisor henrik lundsgaard, har afgivet en erklæring af
25. november 2013 vedrørende opgørelse af det direkte tab.
retsgrundlag
i rådets direktiv 95/29/ef af 29. juni 1995 om ændring af direktiv 91/628/eøf om beskyt-
telse af dyr under transport blev der i artikel 3, stk. 1, om regler for transport af dyr indsat et
nyt litra aa, hvorefter ”arealkravene (lastetætheden) mindst er i overensstemmelse med tallene
i bilagets kapitel vi …”. i bilagets kapitel vi om lastetæthed hedder det bl.a.:
       ”d) svin
       transport med jernbane eller lastbil
       alle svinene skal som minimum kunne ligge ned og stå op i deres naturlige stilling.
       for at disse minimumskrav kan opfyldes, bør lastetætheden for svin på ca. 100 kg under
       transport ikke overstige 235 kg/m2.
       det kan være nødvendigt at øge ovennævnte minimumsgulvareal under hensyn til svi-
       nenes race, størrelse og fysiske tilstand; arealet kan også øges med indtil 20 % på grund
       af vejrforholdene og forsendelsens varighed.”
                                                - 3 -
ved bekendtgørelse nr. 810 af 29. oktober 1997 om ændring af bekendtgørelse om beskyttelse
af dyr under transport mv. (1997-transportbekendtgørelsen) blev der i bekendtgørelse nr. 201
af 16. april 1993 om beskyttelse af dyr under transport (1993-transportbekendtgørelsen) ind-
føjet en ny § 5 a, hvor det hedder i stk. 1:
       ”lastetætheden for dyrene skal mindst opfylde arealkravene angivet i bilag 2.”
i bilag 2 til bekendtgørelsen hedder det:
       ”arealkrav (lastetæthed)
       …
       d. svin
       transport med jernbane eller lastbil inkl. påhængskøretøj
       1. nationale transporter under 4 timers varighed:
       …
       2. nationale transporter over 4 timers varighed og transporter fra danmark til andre
       lande:
              gennemsnitsvægt (i kg)            gulvareal pr. svin (i m²)
               25                               0,17
               50                               0,26
               75                               0,33
               100                              0,42
               200                              0,70
               250 eller mere                   0,80
       det kan være nødvendigt at øge ovennævnte minimumsgulvareal under hensyn til svi-
       nenes race, størrelse og fysiske tilstand; arealet kan også øges med indtil 20 % på grund
       af vejrforholdene og forsendelsens varighed.”
som anført i fødevarestyrelsens notat af 24. januar 2013 (praksisnotatet) tog fødevarestyrel-
sen i 1998 en tabel over lastetæthed (interpolationstabellen) i brug. tabellen havde efter det
                                               - 4 -
oplyste samme reelle indhold som den tabel, der anvendes i dag, se nedenfor om fødevaremi-
nisteriets vejledning nr. 9004 af 2. januar 2014 til kontrol af arealkrav ved transport af svin.
i en rapport af 11. marts 2002 afgivet af eu’s daværende scientific committee on animal
health and animal welfare hedder det bl.a. (s. 37-39, 42-43 og 98):
       ”7. space allowance
       7.1. general introduction:
       the amount of space allowed for an animal during transport is one of the most impor-
       tant factors influencing its welfare (hall and bradshaw 1998). the topic is particularly
       sensitive because costs can be lowered by reducing the space. in general, smaller space
       allowances lead to lower unit costs of transport since more animals can be carried in a
       vehicle of any particular size.
       …
       floor space allowances need to be defined in unambiguous terms. in particular, stocking
       densities are best defined as m2 floor area per animal of a specified live weight, e.g.
       (m2/100kg), or kg live weight per m2 floor area (kg/m2). stocking rates, such as m2 per
       animal (m2/animal), are not an acceptable way of defining floor space requirements
       since they take no account of variation in animal weight. definitions of acceptable
       space allowances ideally refer to the whole range of animal sizes (live weights) to be
       encountered, preferably using a formula (broom 2000). a problem is that information
       applicable to very small or very large animals is sometimes not available. moreover, the
       relationship between minimum acceptable space allowance and animal weight is often
       not linear. determining appropriate minimum acceptable space allowances for trans-
       ported animals relies on several types of evidence…
       7.3. pigs
       7.3.1. introduction
       the provision of adequate space allowances during pig transport involves giving pigs
       sufficient space to carry out necessary functions, such as resting, drinking and feeding.
       this means that appropriate stocking densities will be dependent on the journey length
       and whether resting, watering and feeding are necessary.
       …
       12.3. space allowance
       …
       26. the space allowance for pigs during transport should be according to the formula a
       = 0.0192 w 0.67 m2 where a is the area in m2 per pig and w is the weight of the pig in
       kg. this formula provides 0.42 m2 for a 100 kg pig, a sufficient space for each pig to lie
       down throughout the journey. if pigs have to have rest, food and water on the vehicle,
                                               - 5 -
      the space allowance should be according to the formula a = 0.0274 w 0.67 m2. this
      formula provides 0.60 m2 for a 100 kg pig.”
i kommissionens forslag af 16. juli 2003 til rådets forordning om beskyttelse af dyr under
transport og dermed forbundne aktiviteter og om ændring af direktiv 64/432/eøf og
93/119/ef (kom(2003) 425 endelig) hedder det bl.a. (s. 7, 14 og 54-55):
      ”pladskrav (gulvareal og højde)
      den plads, et dyr råder over under transport, er en af de vigtigste faktorer for dyrets vel-
      færd.
      minimumspladskrav fastsættes ikke udelukkende på grundlag af dyrenes fysiske stør-
      relse. de pladskrav, der skal gælde i praksis, må fastsættes under nøje hensyntagen til
      dyrenes behov for hvile, vand og foder. det kan være nødvendigt at øge pladskravet for
      at sikre passende ventilation.
      dyrene skal først og fremmest have den fornødne plads til at æde og drikke samt få or-
      dentlig hvile.
      …
      den 11. marts 2002 vedtog den videnskabelige komité for dyrs sundhed og trivsel en
      udtalelse om dyrs velfærd under transport. den videnskabelige udtalelse indeholder
      frem for alt en række henstillinger vedrørende dyrs egnethed til transport, uddannelse af
      det personale, der transporterer dyrene, håndtering af dyrene, øgede pladskrav og be-
      grænsning af transporttiden.
      kommissionen har nøje analyseret henstillingerne fra den videnskabelige komité.
      kommissionen er af den opfattelse, at konklusionerne i beretningen må vurderes på
      grundlag af den praktiske erfaring og mulighederne for at efterkomme dem. effektiv
      håndhævelse af dyrebeskyttelseslovgivningen er af central betydning, hvis den nuvæ-
      rende situation skal forbedres. dertil kommer, at det nøje må overvejes, i hvilket om-
      fang det er muligt at føre henstillingerne fra den videnskabelige komité ud i livet.
      kommissionen er af den overbevisning, at reelle forbedringer af dyrevelfærden på kort
      til mellemlang sigt bedst kan opnås med en trinvis fremgangsmåde, som indebærer gen-
      nemførelse af de centrale elementer i henstillingerne. formålet med kommissionens
      forslag er derfor at garantere, at man lever op til de høje standarder, der anbefales af
      eksperterne, gennem tilvejebringelse af passende lovgivningsredskaber, som gør det
      muligt for de kompetente myndigheder at føre en mere effektiv kontrol og at håndhæve
      reglerne bedre.
      …
                                         kapitel vii - pladskrav
      1. tamdyr af hestefamilien samt tamkvæg, -får, -geder og –svin
      1.1. minimumskravene til størrelsen af gulvarealer i tabel 1-3 finder anvendelse i over-
      ensstemmelse med følgende:
      a) arealkategori a1 gælder for transporter, der ikke er fjerntransporter
                                                  - 6 -
       b) arealkategori a2 gælder for fjerntransporter.
       …
       1.4. såfremt de transporterede dyrs gennemsnitsvægt ikke stemmer fuldstændig overens
       med et af tallene i tabel 1-3, beregnes en passende minimumsværdi ved hjælp af inter-
       polation eller ekstrapolation.
       …
                                             ”tabel 3 - svin
              gennemsnitsvægt i    areal a1 pr. dyr i areal a2 pr. dyr i   …
                     kilo                 m2                 m2
                      20                 0,143              0,204
                      …
                      40                 0,227              0,324
                      50                 0,264              0,377
                      …
                     100                 0,420              0,599
                      …
                                         0,551              0,787
                     150
                      …
                     190                 0,646              0,922
                      …
                     230                 0,734              1,047
           ”
i rådets forordning (ef) nr.1/2005 af 22. december 2004 om beskyttelse af dyr under trans-
port (transportforordningen) hedder det bl.a.:
       ”rådet for den europæiske union har –
       …
       ud fra følgende betragtninger
       (1)   i henhold til protokollen om dyrebeskyttelse og dyrevelfærd, der er knyttet som
             bilag til traktaten, skal fællesskabet og medlemsstaterne ved fastlæggelsen og
                                         - 7 -
      gennemførelsen af politikker inden for landbrug og transport tage fuldt hensyn til
      dyrs velfærd.
(2)   med rådets direktiv 91/628/eøf af 19. november 1991 om beskyttelse af dyr un-
      der transport har rådet vedtaget bestemmelser vedrørende transport af dyr for at
      fjerne tekniske hindringer for handelen med levende dyr og skabe grundlag for, at
      de pågældende markedsordninger kan fungere tilfredsstillende samtidig med at
      der sikres en tilfredsstillende beskyttelse af de pågældende dyr.
…
(8)   den 11. marts 2002 vedtog den videnskabelige komite for dyrs sundhed og
      trivsel en udtalelse om dyrs velfærd under transport. på baggrund heraf må fæl-
      lesskabslovgivningen ændres, så der tages højde for nye videnskabelige data,
      samtidig med at det som et prioriteret mål sikres, at reglerne kan gennemføres in-
      den for den nærmeste fremtid.
…
(10) i lyset af erfaringerne med at harmonisere fællesskabslovgivningen om transport
      af dyr inden for rammerne af direktiv 91/628/eøf og i betragtning af de proble-
      mer, der er opstået som følge af den uensartede gennemførelse af direktivet i de
      forskellige medlemsstater, er det mere hensigtsmæssigt at fastsætte fællesskabsbe-
      stemmelser på dette område i form af en forordning. indtil der er vedtaget detalje-
      rede bestemmelser for visse arter, som har særlige behov, og som udgør en meget
      begrænset del af fællesskabets husdyrbestand, er det hensigtsmæssigt at give
      medlemsstaterne mulighed for at indføre eller opretholde yderligere nationale
      regler for transport af sådanne dyrearter.
(11) for at sikre en konsekvent og effektiv anvendelse af denne forordning på hele
      fællesskabets område på baggrund af det grundlæggende princip om, at dyr ikke
      må transporteres under sådanne forhold, at de kan komme til skade eller blive på-
      ført unødig lidelse, bør der fastsættes detaljerede bestemmelser om de særlige be-
      hov, der opstår i forbindelse med forskellige former for transport. sådanne detal-
      jerede bestemmelser bør fortolkes og anvendes i overensstemmelse med oven-
      nævnte princip, og de bør ajourføres i tide, navnlig når det i lyset af nye videnska-
      belige udtalelser viser sig, at de ikke længere sikrer efterlevelsen af dette princip i
      forbindelse med bestemte dyrearter eller former for transport.
…
udstedt følgende forordning:
kapitel 1
anvendelsesområde, definitioner og almindelige betingelser
for transport af dyr
…
artikel 3
almindelige betingelser for transport af dyr
det er forbudt at transportere dyr eller lade dem transportere under sådanne forhold, at
de kan komme til skade eller blive påført unødig lidelse.
                                                - 8 -
       desuden skal følgende betingelser være opfyldt:
       …
       g)    dyrene skal råde over et gulvareal og en ståhøjde, som er passende i forhold til de-
             res størrelse og den planlagte transport.
       …
       artikel 6
       transportvirksomheder
       …
       3.    transportvirksomheder skal transportere dyr i overensstemmelse med de tekniske
             forskrifter i bilag 1.”
i bilag i tekniske forskrifter anføres bl.a.:
       ”kapitel iii
       transportpraksis
       …
       2.      under transporten
       2.1     pladsforholdene skal som et minimum opfylde de mindstekrav, der er fastsat for
               dyr og transportmidler i kapitel vii.
       …
       kapitel vii
       pladsforhold
       pladsforholdene for dyr skal opfylde følgende mindstekrav:
       …
       d.      svin
       jernbane- og vejtransport
       alle svinene skal som minimum kunne ligge ned og stå op i deres naturlige stilling.
       for at disse minimumskrav kan opfyldes, bør lastetætheden for svin på ca. 100 kg under
       transport ikke overstige 235 kg/m2.
       det kan være nødvendigt at øge ovennævnte minimumsgulvareal under hensyn til svi-
       nenes race, størrelse og fysiske tilstand; en forøgelse med indtil 20 % kan også være
       nødvendig på grund af vejrforholdene og transportens varighed.”
ved bekendtgørelse nr. 734 af 13. juli 2005 om ændring af bekendtgørelse om beskyttelse af
dyr under transport blev der i 1993-transportbekendtgørelsen indføjet en ny § 6 a, hvori det
bl.a. hedder:
                                                - 9 -
       ”§ 6 a. ved transport af svin på 40 kg og derover skal den indvendige højde mellem
       hver etage - målt fra det højeste punkt på gulvet til det laveste punkt i loftet (f.eks. un-
       dersiden af eventuelle tværbjælker eller stivere) - mindst opfylde følgende krav under
       kørsel:
       …
       stk. 2. hvis de transporterede dyr har en vægt mellem de angivne intervaller, beregnes
       den indvendige højde som en minimumsværdi ved lineær interpolation. hvis de trans-
       porterede dyr har en vægt, der er højere end 230 kg, beregnes den indvendige højde som
       en minimumsværdi ved lineær ekstrapolation.”
der blev ikke ved 2005-bekendtgørelsen foretaget nogen ændring af det ovenfor citerede af-
snit af § 5 a i 1993-bekendtgørelsen. i bilag 2 til 2005-bekendtgørelsen hedder det bl.a.:
       ”bilag 2
       arealkrav (lastetæthed)
       …
       d. svin
       transport med jernbane eller lastbil inkl. påhængskøretøj
       1. transporter af under otte timers varighed:
          levende vægt (kg)                            areal (m2) pr. dyr
          25                                           0,17
          50                                           0,26
          75                                           0,33
          100                                          0,42
          200                                          0,70
          250 eller mere                               0,80
       det kan være nødvendigt at øge ovennævnte minimumsgulvareal under hensyn til dyre-
       nes race, størrelse samt fysiske tilstand. det kan også være nødvendigt at øge arealet
       med indtil 20 pct. på grund af vejrforholdene og forsendelsens varighed.
       2. transporter af over otte timers varighed:
          levende vægt (kg)                            areal (m2) pr. dyr
          25                                           0,20
          50                                           0,31
          75                                           0,39
          100                                          0,50
          200                                          0,84
          250 eller mere                               0,96
                                                  - 10 -
       ”
ved bekendtgørelse nr. 1729 af 21. december 2006 om beskyttelse af dyr under transport blev
§ 5 a, stk. 1, flyttet til § 10, stk. 1, med reelt uændret indhold og § 6 a, stk. 2, flyttet til § 9, stk.
2, med uændret ordlyd. de ovenfor citerede bestemmelser i bilag 2 om svin blev ikke ændret.
i eu-domstolens dom af 21. december 2011 i sag c316/10 (danske svineproducenter) hed-
der det bl.a.:
       ”44. hvad angår formålene med forordning nr. 1/2005 skal det bemærkes, at selv om
       fjernelse af tekniske hindringer for handelen med levende dyr og de pågældende mar-
       kedsordningers tilfredsstillende funktion, som fremhæves i anden betragtning til forord-
       ningen, hører til dennes formål, ligesom de hørte til formålet med direktiv 91/628, som
       forordningen udgør en forlængelse af, fremgår det imidlertid af anden, sjette og ellevte
       betragtning til forordningen, at i lighed med direktivet er hovedformålet beskyttelsen af
       dyr under transport. konstateringen i præmis 29 i dommen i sagen danske svineprodu-
       center vedrørende formålene med dette direktiv gælder således også for forordning nr.
       1/2005.
       …
       den indvendige rumhøjde
       49. som den danske regering i øvrigt har anført, kan en medlemsstats vedtagelse af
       regler, som konkret præciserer rækkevidden på nationalt plan af de krav, som er formu-
       leret generelt i forordning nr. 1/2005, styrke retssikkerheden, for så vidt som sådanne
       regler fastsætter kriterier, som øger forudsigeligheden af forordningens krav, og som
       derfor bidrager til såvel de berørte økonomiske aktørers overholdelse af disse krav, som
       til effektiviteten og objektiviteten af den kontrol, som samtlige kompetente myndighe-
       der skal føre hermed.
       …
       areal, der er til rådighed for dyrene
       65. i overensstemmelse med bilag 2, afsnit d, punkt 1 og 2, i bekendtgørelse nr.
       1729/2006 skal dyrene i forbindelse med vejtransport af svin råde over et minimums-
       areal, der varierer i forhold til dyrenes vægt, idet dette areal for et svin på 100 kg er 0,42
       m², når rejsens varighed er under otte timer, og 0,50 m² for rejser af længere varighed.
       66. dette aspekt af transport af levende dyr er reguleret ved artikel 3, stk. 2, litra g), i
       forordning nr. 1/2005, hvorefter »dyrene skal råde over et gulvareal […], som er pas-
       sende i forhold til deres størrelse og den planlagte transport«. hvad særligt angår svin
       præciseres det i bilag i, kapitel vii, afsnit d, til denne forordning, at for at svinene skal
       kunne ligge ned og stå op i deres naturlige stilling, »bør lastetætheden for svin på ca.
       100 kg under transport ikke overstige 235 kg/m²«, idet dette gulvareal, som er et mini-
       mumsareal, bl.a. på grund af transportens varighed kan forøges med 20%. for dyr på
       100 kg svarer disse værdier til henholdsvis et gulvareal på 0,42 m² og 0,50 m².
                                               - 11 -
      67. det skal således fastslås, at talmæssige normer vedrørende den maksimale lastetæt-
      hed, såsom de i bilag 2, punkt 1 og 2, til bekendtgørelse nr. 1729/2006 omhandlede, er i
      overensstemmelse med de minimums- og maksimumsnormer, der er fastsat ved forord-
      ning nr. 1/2005 (jf. analogt dommen i sagen danske svineproducenter, præmis 50).
      68. henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares
      med, at forordning nr. 1/2005 skal fortolkes således, at
              – forordningen ikke er til hinder for, at en medlemsstat vedtager normer, der
              finder anvendelse på vejtransport af svin, og som med henblik på at styrke rets-
              sikkerheden – og henset til formålet om beskyttelse af dyrenes velfærd og uden
              at fastsætte for vidtgående kriterier i denne forbindelse – præciserer de krav,
              som er fastsat ved nævnte forordning, for så vidt angår den minimale indvendige
              højde af de rum, hvor dyrene er anbragt, for så vidt som disse normer ikke affø-
              der meromkostninger eller tekniske vanskeligheder, som kan stille enten produ-
              centerne i den medlemsstat, der har vedtaget bestemmelserne, eller producen-
              terne i de øvrige medlemsstater, som ønsker at transportere deres varer til eller
              gennem den førstnævnte medlemsstat, ringere, hvilket det tilkommer den fore-
              læggende ret at undersøge; normer som dem, der er fastsat i overgangsbestem-
              melserne i § 36, stk. 4, i bekendtgørelse nr. 1729/2006, kan imidlertid ikke be-
              tragtes som forholdsmæssige, når samme medlemsstat har vedtaget mindre
              strenge normer, såsom dem, der er indeholdt i samme bekendtgørelses § 9, stk.
              1, i forbindelse med de almindeligt gældende retsregler
              –…
              – forordningen ikke er til hinder for, at en medlemsstat vedtager normer, hvor-
              efter dyrene i tilfælde af vejtransport af svin skal råde over et minimumsareal,
              der varierer i forhold til dyrenes vægt, idet dette areal for et svin på 100 kg er
              0,42 m², når rejsens varighed er under otte timer, og 0,50 m² for rejser af læn-
              gere varighed.”
i fødevarestyrelsens vejledning nr. 9004 af 2. januar 2014 til kontrol af arealkrav ved trans-
port af svin hedder det bl.a.:
      ”vurdering af arealkrav
      ved vurderingen af, om arealkravet er overtrådt, skal der tages udgangspunkt i trans-
      portforordningens artikel 3, litra g, herunder bilag 1, kapitel vii, punkt d, jf. ovenfor.
      der skal i hvert enkelt tilfælde foretages en konkret veterinærfaglig vurdering af, hvor-
      vidt dyrene har tilstrækkelig plads til at kunne ligge ned og stå op i deres naturlige stil-
      ling. denne vurdering skal ske ved en visuel bedømmelse af pladsforholdene. til støtte
      herfor kan den intern tabel eventuelt anvendes (bilag 1).
      tabellen kan således benyttes som et hjælpemiddel til den samlede veterinærfaglige
      vurdering, men der kan ikke henvises til tabellen i forbindelse med sanktionering.
                                             - 12 -
      svin under 25 kg er modsat bekendtgørelsens tabel også omfattet af tabellen i denne
      vejlednings bilag 1.
      ved beregning af belægningsgraden (antal kg dyr pr. m2) anvendes dyrenes gennem-
      snitsvægt.
      består transporten af dyr af væsentlig forskellig størrelse, som dermed skal holdes ad-
      skilt, vurderes gennemsnitsvægten og belægningsgraden i de forskellige afsnit.”
bilag 1 den interne tabel indeholder for vægtkategorierne på 25, 50, 75, 100, 200 og 250 kg
de samme arealkrav som transportbekendtgørelsen. tabellen indeholder desuden arealkrav for
mellemliggende vægtkategorier med intervaller på 1 kg og for lavere vægtkategorier ned til 7
kg ligeledes med intervaller på 1 kg, men den indeholder ikke arealkrav for vægtkategorier
over 250 kg. arealkravene i tabellen er for de mellemliggende vægtkategorier beregnet ved
interpolation fra bekendtgørelsens tal og for vægtkategorierne under 25 kg ved ekstrapolation.
i tabellen anføres bl.a.:
    ”
      kg. svin        …             …              areal             …            areal
                                                   bek. 1729                      bek. 1729
                                                   <8 timer                       >8 timer
                                                   kvm.pr.gris                    kvm.pr.gris
      …
      7                                            0,080
      …
      10                                           0,095                          0,119
      …
      25                                           0,170                          0,200
      …
      40                                           0,224                          0,266
      …
      50                                           0,260                          0,310
      …
      75                                           0,330                          0,390
      …
      100                                          0,420                          0,500
      …
      150                                          0,560                          0,670
      …
      200                                          0,700                          0,840
      …
      250                                          0,800                          0,960
      ”
                                               - 13 -
højesterets begrundelse og resultat
sagens hovedspørgsmål er, om fødevarestyrelsen er uberettiget til at bruge en inter- og eks-
trapolationstabel vedrørende arealkrav for svin i forbindelse med kontrol af svinetransporter
(interpolationstabellen). afgørelsen heraf beror på, om fødevarestyrelsen ved at bruge inter-
polationstabellen tilsidesætter fællesskabsretlige og/eller nationale danske regler.
efter artikel 3 i forordning (ef) nr.1/2005 af 22. december 2004 om beskyttelse af dyr under
transport (transportforordningen) er det forbudt at transportere dyr under sådanne forhold, at
de kan komme til skade eller blive påført unødig lidelse, og dyrene skal råde over et gulvareal
og en ståhøjde, som er passende i forhold til deres størrelse og den planlagte transport, jf. litra
g. alle svinene skal som minimum kunne ligge ned og stå op i deres naturlige stilling, og for
at disse minimumskrav kan opfyldes, bør lastetætheden for svin på ca. 100 kg under transport
ikke overstige 235 kg/m2, jf. forordningens bilag 1, kapitel vii, punkt d. det kan være nød-
vendigt at øge det nævnte minimumsgulvareal under hensyn til svinenes race, størrelse og
fysiske tilstand; en forøgelse med indtil 20 % kan også være nødvendig på grund af vejrfor-
holdene og transportens varighed, jf. punkt d. transportforordningen indeholder ikke speci-
fikke krav til lastetætheden for transport af svin, der vejer mere eller mindre end ca. 100 kg.
bekendtgørelse nr. 1729 af 21. december 2006 (med senere ændringer) om beskyttelse af dyr
under transport (transportbekendtgørelsen) supplerer transportforordningen. i § 10 i bekendt-
gørelsen er det bestemt, at lastetætheden ved bl.a. transport af svin mindst skal opfylde areal-
kravene i bilag 2. i dette bilag er der for hver af kategorierne ”levende vægt” på 25, 50, 75,
100, 200 samt ”250 eller mere” kg angivet et areal pr. dyr i to tabeller for transport af en va-
righed på under henholdsvis over otte timer. for ”levende vægt” 100 kg er arealkravet pr. dyr
0,42 m2 ved transport under otte timers varighed, hvilket svarer til 235 kg/m2. ved transport
over otte timers varighed er kravet 0,50 m2, hvilket svarer til en forøgelse med knap 20 %.
arealkravet pr. kg er progressivt stigende for vægtkategorier under 100 kg og degressivt fal-
dende for vægtkategorier over. for vægtkategorien på 50 kg er arealkravet således 0,0052
m2/kg ved korte transporter, mens arealkravet for vægtkategorien på 200 kg er 0,0035 m2/kg.
fødevarestyrelsens interpolationstabel er bygget op på samme måde som tabellerne i be-
kendtgørelsen og indeholder for vægtkategorierne på 25, 50, 75, 100, 200 og 250 kg da også
                                               - 14 -
de samme arealkrav. tabellen indeholder desuden arealkrav for mellemliggende vægtkatego-
rier med intervaller på 1 kg og for lavere vægtkategorier ned til 7 kg ligeledes med intervaller
på 1 kg, men den indeholder ikke arealkrav for vægtkategorier over 250 kg. arealkravene i
tabellen er for de mellemliggende vægtkategorier beregnet ved interpolation fra bekendtgørel-
sens tal og for vægtkategorierne under 25 kg ved ekstrapolation.
højesteret lægger i overensstemmelse med fødevarestyrelsens notat af 24. januar 2013 (prak-
sisnotatet) til grund, at interpolationstabellen siden 1998 har været anvendt som et hjælpered-
skab bl.a. ved logbogskontrol af planlagte transporter og ved dyrlægeinspektion af dyrene.
placering i vægtkategorier har været baseret på svinenes gennemsnitsvægt.
eu-domstolen tog i dom af 21. december 2011 (sag c-316/10, danske svineproducenter)
bl.a. stilling til, om transportbekendtgørelsens regler om den maksimale lastetæthed var i strid
med transportforordningen. i dommen fastslås det, at hovedformålet med transportforordnin-
gen er beskyttelsen af dyr under transport, jf. præmis 44. en medlemsstats vedtagelse af reg-
ler, som konkret præciserer rækkevidden på nationalt plan af de krav, som er formuleret gene-
relt i transportforordningen, kan ifølge domstolen styrke retssikkerheden, for så vidt som så-
danne regler fastsætter kriterier, der øger forudsigeligheden af forordningens krav, og som
derfor bidrager til såvel de berørte økonomiske aktørers overholdelse af disse krav, som til
effektiviteten og objektiviteten af den kontrol, som samtlige kompetente myndigheder skal
føre hermed, jf. præmis 49. domstolen fastslog endelig, at transportforordningen ikke er til
hinder for, at en medlemsstat vedtager normer for vejtransport af svin, hvorefter dyrene skal
råde over et minimumsareal, der varierer i forhold til dyrenes vægt, og at transportbekendtgø-
relsens talmæssige normer vedrørende den maksimale lastetæthed var i overensstemmelse
med transportforordningen, jf. præmis 67 og 68.
i den videnskabelige komités udtalelse af 11. marts 2002 om dyrs velfærd under transport,
som der henvises til i forordningens betragtning 8, anføres, at ”the amount of space allowed
for an animal during transport is one of the most important factors influencing its welfare”, og
at ”floor space allowances need to be defined in unambiguous terms. in particular, stocking
densities are best defined as m2 floor area per animal of a specified live weight, e.g.
(m2/100kg), or kg live weight per m2 floor area (kg/m2). stocking rates, such as m2 per animal
(m2/animal), are not an acceptable way of defining floor space requirements since they take
no account of variation in animal weight.” i et tidligere forslag fra kommissionen til forord-
                                              - 15 -
ning, som indeholdt en tabel med forskellige vægtklasser, var det i overensstemmelse hermed
udtrykkeligt angivet, at der var tale om gennemsnitsvægt, og at arealkravene for gennemsnits-
vægt mellem de anførte kategorier skulle beregnes ved inter- og ekstrapolation. den endelige
forordning indeholder ikke en tabel med hensyn til vejtransport af svin. det arealkrav på 235
kg/m2, der er fastsat i forordningen for svin i en vægtkategori på ca. 100 kg, kan imidlertid
kun forstås således, at der ved transport af flere svin skal regnes med gennemsnitsvægt, og må
forudsætte, at der fastsættes arealkrav for andre vægtkategorier.
højesteret finder på den anførte baggrund, at fødevarestyrelsens brug af interpolationstabel-
len i forbindelse med den praktiske administration af forordningens regler ikke kan anses for
at gå længere, end formålet med forordningen tilsiger, og ikke er i strid med denne.
spørgsmålet er herefter, om fødevarestyrelsens brug af interpolationstabellen er i strid med
den danske transportbekendtgørelse. uenigheden angår også her styrelsens brug af gennem-
snitsvægt og anvendelse af inter- og ekstrapolation.
tabeller svarende til de aktuelle blev oprindelig indføjet i den tidligere transportbekendtgø-
relse (nr. 201 af 16. april 1993) ved bekendtgørelse nr. 810 af 29. oktober 1997, og interpola-
tionstabellen blev som nævnt taget i brug i 1998. det fremgik dengang udtrykkeligt af trans-
portbekendtgørelsen, at tabellens inddeling i vægtkategorier var baseret på gennemsnitsvægt.
at udtrykket ”gennemsnitsvægt” i senere udgaver af bekendtgørelsen blev erstattet af udtryk-
ket ”levende vægt” kan ikke føre til en ændret forståelse. til brug for den indledende kontrol
af planlægningen på grundlag af den standardiserede logbog foreligger der kun oplysninger
om lastens totalvægt og antal af svin og dermed kun mulighed for at forholde sig til gennem-
snitsvægt.
transportbekendtgørelsen indeholdt ikke udtrykkelige udtalelser om inter- og ekstrapolation
for så vidt angår krav til lavere vægtkategorier og gør det heller ikke i dag. bekendtgørelsens
§ 9, der indeholder en tabel for højdekrav, bestemmer udtrykkeligt, at beregning af mindste-
krav skal ske ved inter- og ekstrapolation for dyr med en gennemsnitsvægt mellem de anførte
positioner. denne bestemmelse blev imidlertid først indføjet ved en ændring af den tidligere
transportbekendtgørelse ved bekendtgørelse nr. 734 af 13. juli 2005, og der kan ikke sluttes
modsætningsvis fra denne bestemmelse til forståelsen af den ældre bestemmelse om arealkrav
fra 1997, der ikke blev ændret i 2005.
                                                - 16 -
appellanterne har anført, at fødevarestyrelsen er uberettiget til at foretage inter- og ekstrapo-
lation, men er forpligtet til at anvende det nedre intervals princip, og at der ikke kan stilles
krav til arealet for transport af svin i vægtkategorier under 25 kg. højesteret bemærker, at hvis
denne forståelse af reglerne lægges til grund, vil arealkravet for svin på 199 kg være det
samme som for svin på 100 kg, og være det samme for svin på 49 kg som for svin på 25 kg.
for svin under 25 kg ville der som anført ikke gælde arealkrav. højesteret finder, at denne
forståelse ville være i strid med forordningens formål og principper, og at princippet om, at
implementeringsbestemmelser skal fortolkes konformt med de fællesskabsretlige regler, må
føre til, at der også i henseende til bekendtgørelsens arealkrav må foretages interpolation for
dyr med gennemsnitsvægt mellem de anførte positioner og ekstrapolation for dyr under de
angivne positioner. der er således ikke grundlag for at antage, at transportbekendtgørelsen
skulle være baseret på det nedre intervals princip og gå ud på, at der ikke kan stilles krav til
arealet for svin i vægtkategorier under 25 kg. det bemærkes herved, at interpolationstabellen
ikke indeholder særlige arealkrav for svin med gennemsnitsvægt over 250 kg og således inde-
holder samme krav for svin af denne størrelse som for svin på 250 kg, hvilket svarer til, at
bekendtgørelsen definerer denne kategori som ”250 kg eller mere”.
vestre landsrets domme afsagt den 2. september og den 16. september 2010 (ufr 2011, s. 4
og s. 10) i to straffesager kan ikke føre til andet resultat. i begge tilfælde lød tiltalen på over-
trædelse af transportbekendtgørelsens § 35, stk. 1, nr. 3, jf. § 10, stk. 1, jf. bilag 2, men ikke
på overtrædelse af § 35, stk. 1, nr. 1, der henviser til transportforordningen, og gerningsind-
holdet var beskrevet som transport af svin med et areal til rådighed, der var lavere end det, de
skulle have efter interpolationstabellen. landsrettens begrundelse i sagen ufr 2011, s. 4, var,
at der ikke var hjemmel til at pålægge straf for overtrædelse af interpolationstabellen, og at
der ikke var rejst tiltale for overtrædelse af transportforordningen. afgørelsen i den anden sag
byggede på tilsvarende betragtninger. det bemærkes, at den forståelse af transportbekendtgø-
relsen, som landsretten i øvrigt giver udtryk for i sin begrundelse, ikke er bindende for høje-
sterets fortolkning.
da højesteret således finder, at transportbekendtgørelsens tabeller hverken skal læses således,
at svin med en vægt mellem intervallerne skal bedømmes efter det nedre intervals princip,
eller således at der ikke gælder arealkrav for svin under 25 kg, og da højesteret endvidere
finder, at tabellerne skal anvendes på grundlag af gennemsnitsvægt, har fødevarestyrelsen
                                                - 17 -
heller ikke i forhold til de danske regler i transportbekendtgørelsen begået fejl ved at anvende
inter- og ekstrapolationstabellen på gennemsnitsvægt som sket.
herefter tiltræder højesteret, at fødevarestyrelsen er frifundet for appellanternes erstatnings-
krav (påstand 4).
appellanternes påstande 1-3 angår alle fortolkningen af reglerne om arealkrav for svin i trans-
portforordningen og i transportbekendtgørelsen. et anerkendelsessøgsmål om forståelsen af
den offentligretlige reguleringslovgivning kan under visse betingelser tillades. i den forelig-
gende sag, hvor tvistighederne om forståelsen tillige har betydning for erstatningskravet og
derfor er afgjort med rettens stillingtagen til dette, er der ikke det fornødne behov for at tillade
et anerkendelsessøgsmål om forståelsen af reguleringsbestemmelserne. højesteret tager her-
efter fødevarestyrelsens afvisningspåstande til følge for så vidt angår appellanternes påstande
1-3.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal rosgaard a/s og kr. rosgaard og søn aps solidarisk
betale 350.000 kr. til fødevarestyrelsen.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
 mae
                                        udskrift
                                            af
                          sø- & handelsrettens dombog
                                       ____________
                                        kendelse
afsagt den 16. juli 2015.
b-32-15
s a/s under konkurs
(advokat john korsø jensen)
mod
x
indledning
denne sag drejer sig om konkurskarantæne i tilknytning til behandling af konkursboet efter
s a/s. selskabet er ifølge en fuldstændig rapport fra erhvervsstyrelsen stiftet den 1. august
2013 af aktieselskabet stakemann med en selskabskapital på 500.000 kr., der blev indbetalt
kontant til kurs 100. x har ifølge samme rapport siden den 2. august 2013 og frem til den 1.
december 2013 været registreret som direktør i selskabet. selskabets formål var vejgods-
                                                       -2-
transport og dermed beslægtet virksomhed. selskabet blev taget under konkursbehandling
den ... efter begæring af en kreditor.
retten har den 19. januar 2015 taget kurators indstilling om at indlede konkurskarantænesag
mod x til følge.
fristdagen er 27. december 2013.
påstande
i et processkrift modtaget i sø- og handelsretten den 4. februar 2015 har kurator nedlagt på-
stand om, at x pålægges konkurskarantæne i tre år.
processkriftet er forkyndt via e-boks for x den 10. februar 2015, hvor han samtidig modtog
rettens brev af 10. februar 2015 med bilag. brevet indeholdt en svarfrist på 14 dage fra for-
kyndelsen.
x har sendt en e-mail til retten den 22. februar 2015 og har igen indsendt en e-mail den 16.
marts 2015, hvorefter han ikke er indforstået med kurators påstand. x har ikke anmodet om
mundtlig behandling.
sagen er herefter behandlet på skriftligt grundlag.
oplysninger i sagen
det hedder i kurators processkrift blandt andet:
        ”< selskabet s a/s blev den ... taget under konkursbehandling med advokat j. korsø jensen som udmeldt
        kurator på baggrund af konkursbegæring, modtaget fra f1 som mandatar for p1. retsbogen fremlægges
        <
    1.1        selskabet s a/s
                                                  -3-
1.1.1 fuldstændig udskrift over selskabet, s a/s fra erhvervsstyrelsen fremlægges < selskabet blev
      stiftet med en kapital på kr. 500.000,00.
1.1.2 selskabet, s a/s blev stiftet den 1. august 2013 af aktieselskabet stakemann og blev med virkning
      pr. 2. august 2013 overdraget fra aktieselskabet stakemann og i den forbindelse indtrådte ny di-
      rektion og bestyrelse i selskabet, idet bestyrelsen herefter udgjordes af p2, x (sagsøgte 4), p3, lige-
      som sagsøgte 4, x indtrådte i direktionen <
1.1.3 den 1. december 2013 udtrådte p2 og sagsøgte 4, x af bestyrelsen.
1.1.4 den 1. december 2013 indtrådte sagsøgte 2, p4 og sagsøgte 1 p5 samt sagsøgte 3, p6 i bestyrelsen.
1.1.5 den 1. december 2013 udtrådte sagsøgte 4, x af direktionen, og sagsøgte 3, p6 indtrådte i direkti-
      onen.
1.1.6 den 2. december 2013 udtræder sagsøgte 3, p6 af direktionen, og sagsøgte 2, p4 indtræder i direk-
      tionen.
1.1.7 den 16. december 2013 udtræder sagsøgte 2, p4 af direktionen, og sagsøgte 1, p5 indtræder i di-
      rektionen.
1.2   bogføringsmateriale
1.2.1 selskabet har ikke indleveret årsrapport for perioden fra stiftelsen den 1. august 2013 til den 30.
      juni 2014.
1.2.2 kurator har ikke været i stand til at fremfinde adresser på de 4 sagsøgte og det har derfor ikke væ-
      ret muligt for kurator at tilvejebringe noget bogholderi- eller regnskabsmateriale for selskabet.
1.3   skat
1.3.1 skat har heller ikke været i stand til at tilvejebringe selskabets regnskabsmateriale, men skat
      har fra virksomheden s1 modtaget kopi af diverse fakturaer, som har været fakturabelånt af det an-
      førte selskab, tillige med udskrifter fra selskabets bankforbindelse, nykredit, forsøgt at rekonstruere
      selskabets omsætning.
1.3.2 skat har i den forbindelse konstateret, at selskabet har udskrevet fakturaer uden at angive eller
      afregne en del af den opkrævede moms til skat. fakturaerne er udskrevet i perioden 23. septem-
      ber 2013 til 21. februar 2014, og skat har opgjort et yderligere momsbeløb på kr. 434.537,00.
      skat´s afgørelse af 13. oktober 2014 fremlægges <
2.    aktiver og passiver
2.1.1 konkursboet råder over kr. -300,00, jf. kontoudtog for konkursboet, der fremlægges ....
2.1.2 der er anmeldt 10 kreditorkrav i konkursboet for i alt kr. 1.759.389,96, som følger:
                                                         -4-
              § 93-krav - massekrav af 1. klasse:                                          kr.          16.217,00
              § 94-krav - massekrav af 2. klasse:                                          kr.               0,00
              § 95-krav - privilegerede krav:                                              kr.         142.410,00
              § 96-krav - fortrinsstillede krav:                                           kr.               0,00
              § 97-krav - simple krav:                                                     kr.       1.599.162,96
              § 98-krav - efterstillede krav:                                              kr.               0,00
               anmeldelser i alt                                                           kr.       1.759.389,96
  2.1.3       udskrift fra gældbogen fremlægges som bilag 6.
  2.1.4       som bilag 7 fremlægges anmeldelse fra skat af 27. marts 2014, hvor skat anmelder kr.
              13.517,00 i konkursboet.
              det bemærkes i den forbindelse, at skat ikke i denne opgørelse har taget højde for selskabets skat-
              tepligtige indkomst fra stiftelsen og frem til dekretdagen, idet der ikke er indleveret regnskab og
              selvangivelse. det må derfor forventes, at det skyldige beløb til skat er væsentligt anderledes end
              det af skat anmeldte.”
det hedder i x’s e-mail af 22. februar 2015 blandt andet:
      ”< jeg har modtage et fra jer dateret 10-02-2015 hvor jeg er sagsøgt i sagen fra
      s a/s
      under konkurs
      jeg har solgt og udtrådt af bestyrelsen og direction fra s2 a/s den den 01-12-2013
      derefter kender jeg ikke om hvad er sket men nu er jeg blevet sagsøgt venlig send mig grund da jeg ikke
      kan find frem til det hvorfor er jeg blevet sagssøgt.
      venligst send mig confirmation af modtagelse af denne e-mail.
      med venlige hilsen
      x
      til orientering sender jeg udskrift fra cvr registe <”
                                                        -5-
det hedder i x’s e-mail af 16. marts 2015, som svar på rettens vejledning, blandt andet:
     ”< kære p7,
     jeg har modtaget din email, men som jeg skrive tidligere det handler ikke om to selskaber det handler om
     et selskab .
     jeg har solgt selskab med navn s2 a/s og bagefter dem der købt den har skiftet navn til s a/s som efter lidt
     tid blev konkurs.
     jeg var fratræd fra virksomhed, derfor kan jeg ikke forstå hvorfor konkursboet vil gerne sagsøge mig.
     jeg har sendt sidste gang historik om virksomhed der viser ny ejer og alle ændring der er sket i forbindelse
     med virksomhed og der viser også registrering da jeg har solgt den.
     jeg vil gerne bed om at annulere sagsøgt process fra konkursboet da jeg har ikke noget med s a/s at gør
     venlig hilsen
     x<”
det hedder i kurators replik af 29. april 2015 blandt andet:
                    ”< som det fremgår < indtrådte sagsøgte x i selskabets direktion og bestyrelse den 2. au-
                    gust 2013, og pr. den 1. december 2013 udtrådte han af direktionen og bestyrelsen.
         2.2        der foreligger ikke bogføringsmateriale for den periode (den 2. august 2013 og til den 1. de-
                    cember 2013), hvor sagsøgte x har deltaget i selskabets ledelse. sagsøgte x var i denne pe-
                    riode den ansvarlige for at sikre, at bogføringslovgivningens regler blev iagttaget.
         2.3        dertil kommer, at skat, som angivet i stævningens pkt. 2.5 har forsøgt at rekonstruere
                    selskabets omsætning (da denne ikke forelå), og skat har kunnet konstatere, at der i perio-
                    den fra den 23. september 2013 til den 21. februar 2014, herunder i perioden 23. september
                    2013 til 1. december 2013, hvor sagsøgte, x var i selskabets ledelse, har momsangivet om-
                    sætning for et beløb langt lavere end selskabets reelle omsætning.
                    skat har således ved den fremlagte afgørelse < rekvireret fakturaer fra de kunder, som
                    skat har været bekendt med. disse fakturaer fremlægges < på den baggrund har skat
                    kunnet opgøre en omsætning inkl. moms til kr. 1.459.195,00 mod en omsætning, baseret på
                    de foretagne momsindberetninger på kr. 493.165,00.
                    derudover har skat ikke haft mulighed for at kunne efterprøve de af selskabet indberettede
                    fradrag for købsmoms for samme periode, da der ikke er modtaget nogen dokumentation
                    derfor.
         2.4        det forhold, at sagsøgte x således er fratrådt den 1. december 2013 fratager ham ikke fra
                    hans forpligtelser i henhold til momsloven og bogføringslovgivningen til at sikre selskabets
                    bogføring, fakturering og indberetning på korrekt og forsvarlig vis.
                                                       -6-
                    sagsøgte x har således heller ikke ved sin email af 16. marts 2015 på nogen måde under-
                    bygget, at han i den periode, hvor han var direktør og bestyrelsesmedlem i selskabet, har
                    sørget for korrekt bogføring, fakturering, momsafregning samt opbevaring af selskabets bi-
                    lagsmateriale ....”
synspunkter
kurator har i sit processkrift til støtte for påstanden blandt andet anført:
         ”< ad bogføringsloven
               i.            at    de sagsøgte har været indtrådt i ledelsen i selskabet, s a/s som enten direktør
                             og/eller bestyrelsesmedlem i den periode, hvor det ikke kan konstateres, at der er fo-
                             retaget bogføring i selskabet,
               ii.           at    de sagsøgte således i forhold til bogføringspligten har været de bogførings-
                             pligtige,
               iii.          at    de sagsøgte som de bogføringspligtige ikke har overholdt pligten til opbeva-
                             ring af selskabets bogføringsmateriale i medfør af bogføringslovens § 10, hvoraf
                             fremgår:
                                 ”§ 10. den bogføringspligtige skal opbevare regnskabsmaterialet på betryggen-
                                 de vis i 5 år fra udgangen af det regnskabsår, materialet vedrører. opbevarin-
                                 gen skal ske på en måde, som i hele opbevaringsperioden muliggør en selvstæn-
                                 dig og entydig fremfinding af det pågældende regnskabsmateriale.”
               iv.           at    de sagsøgte som de bogføringspligtige har haft ansvaret for i medfør af bogfø-
                             ringslovens § 6, hvoraf fremgår:
                                 ”§ 6. bogføringen skal tilrettelægges og udføres i overensstemmelse med god
                                 bogføringsskik under hensyn til virksomhedens art og omfang. desuden skal
                                 bogføringen tilrettelægges og udføres således, at regnskabsmaterialet ikke øde-
                                 lægges, bortskaffes eller forvanskes, ligesom det skal sikres mod fejl og mis-
                                 brug.”;
               v.            at    de sagsøgte således ikke har sørget for, at selskabets regnskabsmaterialet har
                             været til rådighed for kurator og skat i forbindelse med deres respektive under-
                             søgelser og kontrol af selskabet.
     2.5       ad momsloven
               vi.           at    de sagsøgte som ledelsen i sagsøger i medfør af momslovens § 52c har skullet
                             sørge for opbevaring og kopi af fakturaer og bilag, som selskabet selv har udstedt,
                                          -7-
              eller som er udstedt til selskabet fra tredjepart, hvilken forpligtelse de sagsøgte ikke
              har iagttaget;
    vii.      at    de sagsøgte som ledelse i sagsøger i medfør af momslovens § 56 og § 57 har
              skullet opgøre virksomhedens momstilsvar for hver afgiftsperiode, samt foretage
              indberetning og afregning deraf, hvilket de heller ikke har gjort.
2.6 ad konkurskarantæne
    vii.      at    de sagsøgte derfor er uegnede til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksom-
              hed, og derfor bør pålægges konkurskarantæne, jf. konkurslovens § 157, hvoraf
              fremgår:
                    ”§ 157. konkurskarantæne kan efter kurators begæring efter § 161 pålægges
                    den, der senere end 1 år før fristdagen har deltaget i ledelsen af skyldnerens
                    virksomhed, hvis det må antages, at den pågældende på grund af groft ufor-
                    svarlig forretningsførelse er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirk-
                    somhed. hvis skyldneren var under tvangsopløsning, da konkursen indtråd-
                    te, regnes fristen på 1 år fra dagen for beslutningen om tvangsopløsning.
                    stk. 2. ved afgørelsen skal der lægges vægt på, om det under hensyn til den
                    pågældendes handlemåde og omstændighederne i øvrigt er rimeligt at pålæg-
                    ge konkurskarantæne.
    viii.     at    de sagsøgte har udvist groft uforsvarlig forretningsførelse, jf. konkurslovens
              § 157, stk. 1, ved ikke at have iagttaget denne lovbestemte pligt til at opbevare sel-
              skabets bogføringsmateriale samt til at sikre, at dette ikke bortkommer i medfør af
              bogføringslovens § 6 og § 10, har handlet groft uforsvarlig i sin forretningsførelse
              af selskabet samt ved ikke at foretage korrekt opgørelse, indberetning og afregning
              af selskabets momstilsvar, hvilket har medført et momskrav som følge af disse fejl-
              agtige angivelser og afregninger på kr. 434.537,00;
                    det fremgår bl.a. af ”betænkning om konkurskarantæne”, betænkning nr.
                    1525, pag. 96:
                    ”<. det samme gælder, hvis den pågældende på grov måde har tilsidesat si-
                    ne forpligtelser med hensyn til bogføring, eksempelvis ved gennem længere
                    tid slet ikke at bogføre. heri ligger også, at det normalt ikke i sig selv vil kun-
                    ne begrunde en konkurskarantæne, hvis virksomheden alene har tilsidesat
                    pligter til bogføring og angivelse af moms eller a-skat i den sidste korte peri-
                    ode, før virksomhedens drift ophørte, eller før virksomheden blev taget under
                    rekonstruktionsbehandling eller konkursbehandling.”
                    tilsvarende anfører lars lindenkrone og anders ørgaard i ”konkursloven
                    med kommentarer”, 12 udgave, pag. 88.2:
                                -8-
           ”<. i samme retning trækker, at virksomheden bogføring eller bogføringsma-
           teriale er bortkommet, og at skyldneren ikke kan give en troværdig forklaring
           på årsagen til, at materialet ikke umiddelbart er tilgængeligt for kurator”.
ix.  at    de sagsøgte således har frataget dels kurator muligheden for at foretage sæd-
     vanlige undersøgelser for omstødelige dispositioner, de ledelsesmæssige dispositio-
     ner, m.v., ligesom skat er frataget muligheden for at efterprøve selskabets moms-
     og skatteangivelser;
x.   at    de sagsøge derfor ligeledes er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervs-
     virksomhed, idet han ved sien handlinger i selskabet har vist, at de som ledelse i et
     selskab ikke på forsvarlig vis iagttager de almindelige lovkrav til sikring af bogfø-
     ring samt opbevaring af bogføringsmateriale, jf. konkurslovens §157, stk. 2;
xi.  at    de sagsøgtes handlemåde og omstændighederne i øvrigt gør det rimeligt at
     pålægge konkurskarantæne, jf. konkurslovens §157, stk. 2.
           adgang til selskabets bogføringsmateriale er netop altafgørende for retten til
           at drive virksomhed, herunder for en løbende samt efterfølgende kontrolmu-
           lighed af de dispositioner, ledelsen har foretaget i selskabet.
           når bogføringsmaterialet ikke kan fremfindes, frarøves såvel skat som en
           kurator på vegne selskabets kreditorer muligheden for på tilstrækkelig vis, at
           kunne gennemføre denne kontrol, herunder muligheden for at kunne sikre, at
           selskabets aktiver også tilgår selskabets kreditorer.
           skat’s kontrolmulighed vil således blive illusorisk, såfremt skat ikke har
           den fornødne adgang til bogføringsmateriale, skattekontrollovens §6, hvoraf
           fremgår:
           ”§ 6. enhver erhvervsdrivende, der fører regnskab, har, hvad enten den på-
           gældende ifølge lovgivningen er regnskabspligtig eller ej, pligt til på begæ-
           ring af told- og skatteforvaltningen til denne at indsende sit regnskabsmate-
           riale med bilag for såvel tidligere som for det løbende regnskabsår og andre
           dokumenter, der kan have betydning for skatteligningen, herunder for afgø-
           relsen af skattepligt her til landet. indsendelsespligten omfatter også regn-
           skabsmateriale m.v. vedrørende den skattepligtiges virksomhed i udlandet, på
           færøerne eller i grønland.
           stk. 2. samme pligt som nævnt i stk. 1 påhviler enhver juridisk person, hvad
           enten den er erhvervsdrivende eller ej<.”
xii. at    konkurskarantænen for hver af de sagsøgte bør pålægges for en periode på 3
     år, da der ikke foreligger sådanne særlige grunde, der gør, at konkurskarantæne
     kun skal pålægges for en periode kortere end 3 år, jf. konkurslovens § 158, stk. 1;
     <”
                                                -9-
sø- og handelsretten skal udtale:
retten lægger som ubestridt til grund, at x har været registreret som direktør og bestyrel-
sesmedlem i en del af den periode, som er omfattet af konkurslovens regler om konkurska-
rantæne, jf. konkurslovens § 157, stk. 1. retten lægger ligeledes som ubestridt til grund, at
der for den periode, hvor x var en del af ledelsen af selskabet, ikke forefindes bogføringsma-
teriale, og at der i perioden er momsangivet omsætning for langt lavere beløb, end selskabets
reelle omsætning, hvorved skat er blevet påført betydelige tab. selvom x er udtrådt af le-
delsen og har overdraget selskabet pr. 1. december 2013, fritager dette ikke x for ansvar for
forhold, der henhører under den periode, hvor han udgjorde en del af ledelsen. x findes ved
sin groft uforsvarlige forretningsførelse at være uegnet til at deltage i ledelsen af en er-
hvervsvirksomhed.
herefter, og under hensyn til hans handlemåde og omstændighederne i øvrigt, finder retten,
at det er rimeligt at pålægge x konkurskarantæne, jf. konkurslovens § 157, stk. 1 og 2.
den pålagte karantæne løber i tre år, jf. konkurslovens § 158, stk. 1, og regnes fra det tids-
punkt, hvor kendelsen er endelig.
                                       derfor bestemmes:
x pålægges konkurskarantæne i tre år.
x betaler inden 14 dage fra dato til statskassen sagens omkostninger med 8.000 kr.
                                        jeanette melchior
                                              (sign.)
                                           ___ ___ ___
                                 udskriftens rigtighed bekræftes
                               sø- og handelsretten, den 16-07-2015
    - 10 -
marianne eeg
retssekretær