text:
dom
afsagt den 5. december 2013
rettens nr. 11-3506/2013
politiets nr. sa4-2010-521-0611
erstatningssøgende
e
mod
anklagemyndigheden
denne sag er behandlet med domsmænd.
e var i tiden fra den 15. februar til den 12. november 2009 anholdt og varetægtsfængslet her-
under i isolation fra den 8. juli 2009 til den 5. november 2009 for overtrædelse af straffelo-
vens § 191. han blev ved dom af 12. november 2009 afsagt af retten i aalborg frifundet for
den rejste tiltale. sagen vedrører spørgsmålet om hvorvidt e har fremsat sit erstatningskrav
overfor anklagemyndigheden, jf. herved retsplejelovens § 1018 e, stk. 1 og 2.
påstande
e har påstået erstatningskravet hjemvist til realitetsbehandling ved statsadvokaten.
anklagemyndigheden har påstået sagen afvist.
sagens oplysninger
statsadvokaten for nord- og østjylland ankede den 25. november 2009 ovennævnte dom af
12. november 2009 til vestre landsret.
ved skrivelse 1. juni 2010 hævede statsadvokaten anken af sagen, der var berammet til ho-
vedforhandling fra den 28. juni 2010. dette brev, der var stilet til vestre landsret blev
desuden sendt i kopi til advokat jan schneider.
den 3. juni 2010 hævede landsretten sagen.
ved telefax af 18. august 2010 fremsatte advokaten på vegne e krav om erstatning, jf. rets-
plejelovens § 1018 a, stk. 1.
herefter blev advokaten anmodet om at udtale sig om frisoverskridelsesspørgsmålet.
herom anførte advokaten følgende i skrivelse af 10. november 2010:
   "idet jeg henviser til deres skrivelse af 14. oktober 2010 skal jeg hermed kommentere
   nærmere på spørgsmålet om fristoverskridelse.
   indledningsvist bemærker jeg, at det er tvivlsomt, hvorvidt fristen er overskredet. retsple-
   jelovens § 1018e, stk. 1 fastslår blandt andet: "krav fra en person, der har været sigtet,
   skal fremsættes inden to måneder efter meddelelse til sigtede om strafforfølgningens ophør
   eller efter afsigelse af en endelig dom".
                                              - 2 -
meddelelse til sigtede gives sædvanligvis i forbindelse med enten en frifindelse eller frem-
sendelsen af en påtaleopgivelse direkte til sigtede. bestemmelsens sidste led fastsætter,
hvornår fristen løber fra, hvis sigtede ikke har været til stede. da beregnes fristen efter §
904, stk. 2 og 3. § 904 fastslår, at fristen i disse tilfælde løber fra, der enten er sket forkyn-
delse eller fra den dag, hvor tiltalte modtager en kopi af dommen. bestemmelsen indehol-
der ikke nogen undtagelser om, at fristen alligevel begynder at løbe, fordi forsvareren er til
stede eller har fået besked.
i nærværende sag er statsadvokatens ankefrafald ikke sendt direkte til e, hvorfor jeg tviv-
ler på, at 2 måneders fristen er begyndt at løbe.
under normale omstændigheder ville jeg dog have søgt erstatningen indenfor 2 måneder
efter modtagelsen af ankefrafaldet. dette fordi jeg kunne forudse, at statsadvokaten mulig-
vis ville tolke fristen anderledes end ovenfor anført. jeg ville derfor under normale om-
stændigheder altid notere en 2 måneders frist i en situation som denne.
det beror udelukkende på en fejl i advokatfirmaets fristnoteringssystem, at erstatning ikke
er søgt indenfor 2 måneder.
fremsættelse af erstatningskrav ligger indenfor det ansvarsområde, en beskikket forsvarer
bar. dette fremgår blandt andet af reglerne om honorarfastsættelse. e har derfor haft en be-
rettiget forventning om, at advokatfirmaet ville sørge for rettidig fremsættelse af erstat-
ningskrav, såfremt det skulle blive aktuelt.
ve den fejl blev det ikke noteret på advokatfirmaets fristliste, at erstatning skulle søges in-
denfor 2 måneder. dette skyldes muligvis, at det er sjældent, at sådanne frister opstår på
grund af anklagemyndighedens ankefrafald. sædvanligvis noteres fristerne på enten en fri-
findende dom eller en påtaleopgivelse.
kort før sommerferien, som blev påbegyndt 12. juli 2010, tjekkede jeg fristlisten specifikt
vedrørende denne sag for at sikre, at fristen var noteret og for at sikre at fremsættelse af er-
statningskrav kunne vente til efter ferien og stadig være fremsat indenfor 2 måneder.
jeg konstaterede i den forbindelse, at der var noteret en frist for at søge erstatning til e til
den 24. august 2010. jeg antog derfor, at der var god tid til at søge erstatning efter ferien.
da jeg i august skal til at lave ansøgningen om erstatning bliver jeg opmærksom på, at
fristen den 24. august 2010 ikke vedrører nærværende sag men derimod en påtaleopgivelse
i en anden sag imod e. denne vedlægges som bilag 1. jeg var ikke bekendt med denne sag
og var ikke bekendt med, at der var kommet en påtaleopgivelse. det er sekretærerne, der
noterer frister ved modtagelse af påtaleopgivelse m.v., hvorfor jeg ikke selv havde givet in-
struks angående noteringen af fristen den 24. august 2010.
jeg antog derfor før ferien, da jeg tjekkede fristlisten, at den frist, der var noteret, vedrørte
nærværende sag.
da jeg blev opmærksom på den mulige fejl faxede jeg straks erstatningskravet til statsad-
vokaten.
                                                - 3 -
   det er herefter min opfattelse, at en eventuel fristoverskridelse på ingen måde kan tilregnes
   e. en eventuel overskridelse er derfor undskyldelig. jeg skal derfor venligst anmode stats-
   advokaten om at tilkende e erstatning. jeg henviser til retsplejelovens § 1018e, stk. 2, der
   må fortolkes således, at overskridelsen skal anses for undskyldelig set fra tiltaltes/sigtedes
   synsvinkel. der foreligger tilsvarende praksis, hvor anke fremkommer for sent udeluk-
   kende på grund af forsvarerens forhold."
statsadvokaten afviste den 19. november 2010 behandlingen af kravet med følgende begrun-
delse:
   "efter retsplejelovens § 1018e, stk. 1, skal krav fra en person, der har været sigtet, frem-
   sættes inden to måneder efter meddelelse til sigtede om strafforfølgningens ophør eller af-
   sigelse af endelig dom. har tiltalte ikke været til stede ved dommens afsigelse, regnes
   fristen fra dommens afsigelse eller, hvis forkyndelse af dommen er påbudt, fra forkyndel-
   sen.
   det fremgår af anklagemyndighedens årsberetning 1998-1999, bind 2, side 85, at i de til-
   fælde, hvor ankesagen hæves, regnes fristen fra det tidspunkt, hvor dette meddeles tiltalte.
   efter retsplejelovens § 1018 e, stk. 2, kan kravet, hvis det fremsættes efter udløbet af
   fristen, behandles, hvis overskridelsen findes undskyldelig.
   det fremgår af sagen, at jeg frafaldt anke i sagen mod e den 1. juni 2010,hvilket de blev
   underrettet om ved genpart af min skrivelse af samme dato til landsretten. herefter hævede
   landsretten sagen mod e den 3. juni 2010.
   erstatningskravet blev fremsat ved brev af 18. august 2010.
   i denne sag udløb fristen for fremsættelse af erstatningskrav den 2. august 2010. det vil
   sige 2 måneder efter, at de fik underretning om mit ankefrafald. erstatningskravet er der-
   for fremsat for sent.
   de har ved brev af 10. november 2010 anført, at de tvivler på, at 2 måneders fristen for
   fremsendelse af erstatningskravet begyndte at løbe ved meddelelse om ankefrafald til dem,
   idet e ikke samtidig modtog underretning herom.
   derudover har de i samme skrivelse anført, at det udelukkende beror på en fejl i deres ad-
   vokatfirmas fristnoteringssystem, at erstatning, uanset det ovennævnte ikke er søgt inden
   for 2 måneder.
   jeg finder ikke, at ovennævnte omstændigheder bevirker, at fristoverskrivelsen må anses
   for undskyldelig.
   jeg har herved særlig lagt vægt på, at det fremgår af anklagemyndighedens årsberetning
   1998-1999, bind 2, 88, at begyndelsestidspunktet for en klagefrist ved partsrepræsentation
   regnes fra det tidspunkt, meddelelsen er kommet frem til partsrepræsentanten. jeg finder
   herefter at fristen for fremsættelse af erstatningskravet udløb 2 måneder efter underretning
   til dem om ankefrafaldet.
                                                - 4 -
   jeg finder yderligere ikke, at bemærkningerne omkring fejl i deres advokatfirmas fristno-
   teringssystem udgør en undskyldelig omstændighed. jeg kan i den forbindelse blandt andet
   henvise til dommen tfk 2001.564."
rigsadvokaten har tiltrådt den påklagede afgørelse den 18. februar 2011, ligesom rigsadvo-
katen - efter at have modtaget et yderligere indlæg fra advokat jan schneider - ved afgørelse
af 12. juli 2012 har henholdt sig til sin tidligere afgørelse.
ved telefax af 23. august 2012, modtaget samme dag hos statsadvokaten for nord- og øst-
jylland, har advokat jan schneider begæret kravet indbragt for retten.
advokat jan schneider har den 6. november 2012 præciseret, at der anmodes om en stilling-
tagen til, hvorvidt fristen for indgivelse af erstatningskrav i medfør af retsplejelovens kapitel
93 a var overskredet, og i givet fald, om hvorvidt der skal ses bort fra fristoverskridelsen. an-
klagemyndigheden har indbragt sagen for retten i aalborg den 13. juni 2013.
rettens begrundelse og afgørelse.
statsadvokatens ankefrafald må anses for modtaget den 2. juni 2010 af advokat jan schnei-
der, der som forsvarer repræsenterede e under straffesagen. der kan ikke af retsplejelovens §
1018 e eller andre regler i retsplejeloven udledes nogen pligt til at forkynde ankefrafald for
den tiltalte. herefter må meddelelsen om ankefrafaldet anses for modtaget af e den 2. juni
2010 og fristen i retsplejelovens § 1018 e, stk. 1, 3. pkt. begyndte at løbe fra dette tidspunkt.
erstatningskravet, der blev fremsat den 18. august 2010, er således fremsat efter udløbet af 2-
månedersfristen.
spørgsmålet er herefter om fristoverskridelsen er undskyldelig, således at erstatningskravet
uanset fristoverskridelsen kan behandles, jf. retsplejelovens § 1018 e, stk. 2.
herom udtaler 2 voterende:
som fastslået af højesteret i u.2013.3363 h skal der i relation til erstatningskrav efter rets-
plejelovens § 1018 a ske identifikation mellem erstatningssøgende og dennes forsvarer, såle-
des at en advokatfejl kommer erstatningssøgende til skade.
der er tale om en fristoverskridelse på 16 dage, som følge af fejl begået af advokat jan
schneider eller hans kontor. uanset at det må lægges til grund, at advokaten inden sin som-
merferie undersøgte, om der var noteret en frist på sagen og rent faktisk konstaterede, at det
var der, har han i den forbindelse ikke undersøgt forholdet grundigt nok. herefter og når hen-
ses til fristoverskridelsens længde finder vi ikke, at den kan anses for undskyldelig.
et eventuelt retstab må således genoprettes ved at pålægge advokaten erstatningsansvar på
grundlag bl.a. af en vurdering af, om erstatningssøgende ville have fået erstatning efter reg-
lerne om objektivt erstatningsansvar i § 1018 a.
derfor voterer vi for at afvise sagen.
en voterende udtaler:
det må lægges til grund, at advokaten inden sin sommerferie undersøgte, om der var noteret
en frist på sagen og rent faktisk konstaterede, at det var der. efter at han kom tilbage fra ferie
gik det den 18. august 2010 op for ham, at den frist, der var noteret var fejlagtig, idet den var
regnet fra opgivelse af påtale mod e i en helt anden sag. i den meddelelse om påtaleopgivelse
af 24. juni 2010, blev der vejledt om 2-månedersfristen i retsplejelovens § 1018 e, stk. 1.
                                               - 5 -
under disse konkrete omstændigheder, hvor advokaten har været opmærksom på fristens
overholdelse og hvor fristoverskridelsen skyldes en fejlnotering i advokatkontorets fristsy-
stem, finder jeg, at fristoverskridelsen er undskyldelig, jf. retsplejelovens § 1018 e, stk. 2. der
lægges i den forbindelse også vægt på fristoverskridelsens forholdsvis begrænsede længde.
jeg voterer således for at hjemvise sagen til statsadvokaten.
retten tager efter stemmeflertallet anklagemyndighedens påstand om afvisning til følge.
thi kendes for ret:
sagen afvises.
tiltalte skal betale sagens omkostninger.


text:
p0009006 - kts
                             udskrift
                                 af
                 sø- & handelsrettens dombog
                            ____________
den 31. januar 2007 blev af skifteretten i sagen
p-9/06
afviklingsselskabet    invest   af    16.  april   2002   a/s  under
konkurs   (kurator   advokat   lars    skanvig   ved  advokat   jens
laurbjerg nielsen)
   mod
imerco holte aps under konkurs
(kurator advokat carlo siebert ved advokat ole liedke)
afsagt sålydende
                               d o m:
parterne og deres påstande:
sagsøgeren, afviklingsselskabet invest af 16. april 2002 a/s
under   konkurs,   har   nedlagt    påstand    om   principalt,   at
sagsøgte,   imerco  holte   aps   under   konkurs,   tilpligtes   at
anerkende, at sagsøgerens simple og usikrede krav i medfør af
konkurslovens § 97 udgør 2.020.998 kr. eller et af retten
skønsmæssigt fastsat lavere beløb,         subsidiært   at  sagsøgte
tilpligtes at anerkende, at sagsøgerens simple og usikrede
                                 - 2 –
krav i medfør af konkurslovens § 97 udgør 2.020.998 kr. eller
et af retten skønsmæssigt fastsat lavere beløb betinget af,
at sagsøgeren mødes med et tilsvarende eller lavere krav,
hvilket i sidstnævnte situation skal medføre, at sagsøgerens
krav nedsættes tilsvarende fra sin udlejer i henhold til
lejekontrakten     mellem     sagsøgeren     og    udlejer,    inden
sagsøgerens konkursbo er afsluttet, jf. konkurslovens § 134,
stk. 2.
sagsøgte har over for sagsøgerens principale påstand nedlagt
påstand om frifindelse. sagsøgte har over for sagsøgerens
subsidiære påstand nedlagt påstand om afvisning, subsidiært
frifindelse.
sagsøgeren   har  protesteret     imod  den  af  sagsøgte   nedlagte
afvisningspåstand, idet påstanden angiveligt er nedlagt for
sent,  nemlig   først  i   sagsøgtes    påstandsdokument,    hvilket
dokument er fremkommet efter sagsøgerens påstandsdokument.
sagen   er   anlagt   den     13.    marts   2006   og   har   været
domsforhandlet den 24. november 2006.
sagen   drejer   sig  om,    hvorvidt    sagsøgte   skal   anerkende
sagsøgerens krav i medfør af konkurslovens § 97 i henhold til
en  fremlejekontrakt   mellem     parterne.   sagsøgerens   krav  er
fremsat som et erstatningskrav vedrørende et tab som følge af
udlejers    ophævelse     af     lejekontrakten     vedrørende    et
butikslejemål som følge af sagsøgtes manglende betaling af
leje.
kurator i imerco holte aps under konkurs har den 19. december
2005 afvist sagsøgerens krav, og der er herefter anlagt sag i
medfør af konkurslovens § 133.
sagens omstændigheder:
                                     - 3 –
sagsøgeren    har   haft    til   formål   at  indgå    lejeaftaler    med
henblik på videre fremleje.
sagsøgte har drevet virksomhed med detailhandel.
der blev med ikrafttræden den 1. oktober 2001 indgået en
lejeaftale    mellem    kpc     byg   øst  a/s   og  sagsøgeren    om   et
butikslejemål, beliggende holte stationsvej 8 i holte. ifølge
lejekontrakten      kunne    lejemålet     af   lejer   opsiges    med   3
måneders varsel til udgangen af en måned, dog tidligst til
ophør     den    1.    oktober       2013.    udlejer     kunne    ifølge
lejekontrakten opsige lejemålet med 12 måneders skriftligt
varsel til udgangen af en måned, dog tidligst til ophør den
1.   oktober     2023.     den     årlige   basisleje     udgjorde     ved
lejeforholdets      start    anslået    1.154.860    kr.   lejen   skulle
betales kvartalsvis hver den 1. januar, 1. april, 1. juli og
1. oktober. af lejekontraktens §§ 15 og 16 fremgår bl.a.:
” § 15. fremleje
15.1  lejer har ret til hel eller delvis fremleje af det lejede til en
fremlejetager inden for samme branche som nævnt i § 3, medmindre udlejer
har vægtige grunde, herunder fremlejetagers økonomi eller branchekend-
skab, til at modsætte sig dette.
...
§ 16. afståelse og genindtrædelse
16.1  lejer har ret til hel eller delvis afståelse og genindtrædelse med
anvendelse  i  henhold  til   §  3,  idet erhvervslejelovens §  55  finder
anvendelse for denne kontrakt.
...”
der   blev   med   ikrafttræden      ligeledes   den   1.  oktober   2001
indgået en fremlejekontrakt mellem sagsøgeren og sagsøgte. af
fremlejekontrakten fremgår bl.a., at sagsøgeren havde ret til
at indgå fremlejeaftalen på samme vilkår som lejemålet, dog
således at bl.a. opsigelsesvarslet fra fremlejetagers side
var 4 måneder, og fremlejetager havde desuden ikke ret til
afståelse af fremlejemålet. i henhold til fremlejekontrakten
forpligtede sagsøgte sig til at indbetale ydelserne direkte
                                 - 4 –
til    udlejer.      såfremt      sagsøgte       måtte     misligholde
fremlejemålet, og sagsøgeren afværgede misligholdelsen over
for  udlejer,    ville   dette    ifølge   fremlejekontrakten      ikke
medføre, at sagsøgtes misligholdelse i forhold til sagsøgeren
blev  afværget,    hvilket   ville   betyde,    at   sagsøgeren   ville
kunne   ophæve    fremlejemålet     over    for    sagsøgte.   udlejer
tiltrådte i forbindelse med fremlejemålet, at depositum blev
erstattet   af   et   tilsvarende    depositum     fra   sagsøgte   som
fremlejetager, og at sagsøgte indbetalte ydelserne i henhold
til   fremlejekontrakten      direkte     til    udlejer.    endvidere
tiltrådte udlejer, at man – i tilfælde af sagsøgtes manglende
indbetaling af ydelser i henhold til lejekontrakten – ville
rette   henvendelse      til    sagsøgeren,      som    indestod    for
lejekontraktens opfyldelse, således at sagsøgeren som lejer
havde mulighed for at afværge misligholdelsen.
sagsøgeren anmeldte den 16. april 2002 betalingsstandsning og
blev den 9. maj 2003 taget under konkursbehandling.
sagsøgte betalte ikke lejen for april 2002 og frem. sagsøgte
forsøgte angiveligt at få en ordning med udlejer, men af en
intern e-mail fra advokat lars skanvig fremgår, at der ikke
var penge at betale med.
ved brev af 29. april 2002 ophævede udlejer lejemålet på
grund af lejerestance.
ved brev af 30. april 2002 skrev advokat carlo siebert til
udlejer   på   vegne    af   sagsøgte    bl.a.,     at   sagsøgte   var
indstillet på at overtage lejemålet, forudsat der blev opnået
enighed om en samlet lejeaftale, herunder om vilkårene for,
hvorledes der skulle forholdes med depositum. hvis udlejer
ikke var interesseret heri, foreslog sagsøgtes advokat, at
sagsøgte kunne indtræde i den eksisterende lejekontrakt for
en kortere periode med henblik på afvikling af forretningen
                                - 5 –
og   mod  betaling   af   leje   for  april    måned   og   herefter
månedsvis.
ved brev af samme dag – 30. april 2002 – skrev udlejer til
sagsøgte, at lejemålet var ophævet, men at udlejer ville
acceptere forslaget om indtrædelse i lejekontrakten for en
kortere periode med henblik på afvikling af forretningen.
endvidere   anførte   udlejer,   at  man   var   indstillet   på  at
forhandle om et nyt langvarigt lejeforhold - svarende i vid
udstrækning til den ophævede lejekontrakt - med sagsøgte.
udlejer    og   sagsøgte    indgik    herefter     en   midlertidig
lejeaftale, som var gældende indtil den 1. august 2002, hvor
den ophørte uden varsel. ifølge aftalen indtrådte sagsøgte
ikke   i  sagsøgerens    eventuelle    fraflytningsforpligtelser,
herunder   istandsættelse    og  retablering,     eller   eventuelle
øvrige   forpligtelser,     der   måtte   påhvile     sagsøgeren   i
forbindelse med ophævelsen af lejemålet. den månedlige leje
udgjorde   76.655   kr.  excl.   moms.   sagsøgte    skulle   ifølge
aftalen betale huslejerestancen for april måned samt huslejen
for maj måned med i alt 153.310 kr. excl. moms, dog således
at 50.000 kr. først skulle betales til udlejer den 15. maj
2002.
ved udlejers brev af 3. maj 2002 fremgår, at der tillige den
15. maj 2002 skulle betales for á conto varme m.v. med i alt
28.612,73 kr.
sagsøgte anmeldte den 24. juni 2002 betalingsstandsning og
blev den 12. august 2002 taget under konkursbehandling.
af  cirkulæreskrivelse    af  2.  juli   2002   i  forbindelse   med
sagsøgtes betalingsstandsning fremgår bl.a., at gælden til
sagsøgeren er medtaget med 14.587,44 kr.
den 2. juli 2002 betalte sagsøgte leje m.v. for juni 2002.
                                   - 6 –
den 5. august 2002 betalte sagsøgte leje m.v. for juli 2002.
den 26. august 2002 blev lejemålet ryddeliggjort, og udlejer
sendte samme dag en opgørelse over leje m.v. for august 2002,
beregnet forholdsmæssigt med 26/31 dage, på i alt 89.636,51
kr.   ved   en   efterfølgende     korrespondance     blev  udlejer    og
sagsøgte imidlertid enige om betaling af á conto 55.000 kr.
excl.     moms      til     fuld     og     endelig     afgørelse      af
lejeforpligtelserne      vedrørende     august  2002   samt   drift-   og
varmeforbrug.
den 25. november 2002 anmeldte sagsøgeren et foreløbigt krav
vedrørende lejemålet, idet man anførte følgende:
”...
som bekendt blev lejemålet holte stationsvej 8, 2840 holte ophævet som
følge af imerco holte aps’s manglende betaling for leje i april måned
2002.
på baggrund af den mellem imerco invest a/s og imerco holte aps indgåede
fremlejeaftale var lejemålet uopsigeligt fra fremlejetagers side indtil
1. oktober 2013.
med en månedlig leje på kr. 76.655,00 excl. moms resterede der således på
tidspunktet for lejeaftalens ophævelse 139 måneder, hvorfor jeg på denne
baggrund skal anmelde et foreløbigt opgjort krav på kr. 10.655,045,00 som
usikret i medfør af konkurslovens § 97.
...”
ved brev af 2. december 2002 skrev sagsøgte til sagsøgeren
bl.a.:
”...
de har endvidere anmeldt krav på husleje for den resterende lejeperiode.
det er min opfattelse, at kravet er uberettiget allerede fordi lejemålet
er  misligholdt  af  imerco  invest  a/s  som fremlejegiver både  overfor
udlejer og overfor imerco holte aps som fremlejetager.
subsidiært skal kravet konkursreguleres svarende til et opsigelsesvarsel
på tre måneder, jf. konkurslovens § 61, jf. erhvervslejelovens § 64.
                                   - 7 –
hertil kommer, at der ved opgørelsen af kravet skal tages hensyn til det
af imerco holte aps indbetalte huslejedepositum.
imerco holte aps har betalt depositum overfor imerco invest a/s med kr.
226.852. beløbet anmeldes herved i betalingsstandsningsboet.
...”
udlejer har ikke på tidspunktet for sagens domsforhandling
rejst noget krav over for sagsøgeren i anledning af denne
sag.
forklaringer:
marianne maltesen har forklaret, at hun har været direktør
for sagsøgte, som drev detailhandel med salg af isenkram. da
forretningen     åbnede    den   28.  oktober    2001,   var  lejemålet
nyindrettet og istandsat. sagsøgte havde lejemålet fra den 1.
oktober      2001.    lejemålet      var    et     ganske    sædvanligt
butikslejemål     med    2   indgangspartier.     der   var   2  store,
firkantede lokaler i forskudt plan. hun betalte ca. 500.000
kr.   for  at   komme   ind   i  lejemålet.    forretningen   gik  ikke
særlig godt. hun kunne ikke overholde budgettet. der var
store afvigelser og underskud. der blev ikke betalt husleje
for april 2002, idet sagsøgeren anmeldte betalingsstandsning.
sagsøgte kendte som følge heraf ikke sin situation og havde
kun været i gang i et halvt år. sagsøgte blev anbefalet ikke
at betale huslejen. den manglende betaling af husleje hang
sammen med manglende likviditet. der manglende penge både til
husleje og til andre kreditorer. sagsøgte håbede på at kunne
fortsætte lejemålet og få det delt op i to, men dette viste
sig ikke at være muligt. på dette tidspunkt – i april 2002 –
var der muligvis med hjælp fra imerco mulighed for betaling
af huslejen for april 2002, men hun blev opfordret af advokat
carlo siebert til at undlade at betale. hun kunne godt have
fundet    på   at  kontakte     kop  &   kande,    men  det   var  ikke
realistisk med den høje husleje. hun drøftede muligheden for
en rekonstruktion med advokat carlo siebert.
                                - 8 –
advokat carlo siebert har forklaret, at han er kurator for
sagsøgte. han fik en henvendelse fra flere, der var kommet i
klemme ved at have købt en forretning med omsætningstal, som
ikke kunne realiseres. marianne maltesen kom til ham i april
2002 med tilsvarende problemer. de drøftede muligheden for en
rekonstruktion. der var tale om fremlejemål af almindelige
butikslokaliteter i holte. der havde tidligere været andre
ting i lokalet. det var vist ikke nyopført, men dette vil han
dog ikke udelukke. en hvilken som helst forretning kunne
drive virksomhed fra disse lokaler. han kom ind i billedet,
da lejemålet lige var blevet ophævet. hans opgave var derfor
lynhurtigt at få fat på udlejer for at se, om lejemålet kunne
reddes. lejemålet blev på denne baggrund forlænget indtil den
1.   august   2002   med   henblik   på   enten   afvikling    eller
rekonstruktion. de kunne ikke se længere frem end 1. august
2002. huslejen i april 2002 blev ikke betalt i april 2002.
han har ikke anbefalet, at huslejen ikke skulle betales. han
indgik en aftale med udlejer om, at en del af lejemålet blev
fortsat. han blev enig med udlejer om betaling af husleje for
en   mindre   del,   og   restancerne    blev   betalt.   sagsøgtes
økonomiske situation var dårlig. omsætningen var ca. 2/3 af
det budgetterede. marianne maltesen havde haft forretningen i
ganske kort tid. sagsøgerens betalingsstandsning havde ikke
nogen   indflydelse   på  sagsøgtes   forhold.   sagsøgeren   vidste
godt,   hvordan   det   stod  til.    man  hørte    dog  intet   fra
sagsøgeren om lejemålet. man hørte hverken fra tilsynet eller
fra   kurator.  meddelelsen    om  ophævelsen    af  lejemålet   var
tilgået sagsøgeren og ikke sagsøgte. det blev overladt til
sagsøgte   at  afklare   forholdet   med  udlejeren.    der  var  en
direkte dialog mellem sagsøgte og udlejer. der var ingen
afståelsesmulighed, idet lejemålet var ophævet, og det var
derfor ikke nødvendigt at tale med sagsøgeren. han hørte kun
noget i forbindelse med sagsøgerens anmeldelse af de ca. 10
mio.   kr.  i  sagsøgtes   konkursbo.    marianne   maltesen   havde
forsøgt at få fat på butikscompagniet samt kop & kande, men
                                 - 9 –
  han hørte intet fra sagsøgeren om, at en anden lejer kunne
  overtage lejemålet. udlejer har aldrig anmeldt noget krav i
  sagsøgtes konkursbo. sagsøgte indtrådte i lejekontrakten for
  en   tidsbegrænset    lejeperiode.      dividenden   i    sagsøgtes
  konkursbo forventes at blive på 3,5 % til § 97-krav – ved
  frifindelse i denne sag ca. 7-8 % til § 97-krav. det sagsøgte
  konkursbo afventer kun denne sag.
  procedurer:
  sagsøgeren har til støtte for sin principale påstand gjort
  gældende,
•  at ophøret af den mellem sagsøgeren og sagsøgte indgåede
  fremlejeaftale vedrørende et nyopført og nyindrettet lejemål
  danner grundlag for et økonomisk opgør parterne imellem,
•  at   fremlejeaftalen    mellem    sagsøgeren    og  sagsøgte     er
  misligholdt af sagsøgte,
•  at  dette   økonomiske    opgør    er   et  tabsopgør,    der   som
  udgangspunkt   skal    baseres    på    den  mellem    parterne    i
  fremlejeaftalen aftalte uopsigelighed indtil 2013,
•  at der fra sagsøgtes side ifølge den af marianne maltesen
  afgivne forklaring er tale om forsætlig misligholdelse, idet
  sagsøgte havde penge til at betale, men ikke gjorde det,
•  at der ved tabsopgøret, efter at sagsøgte har påberåbt sig
  konkurslovens § 61, skal ske regulering af det opgjorte tab,
•  at reguleringen tidligst kan få virkning fra bestemmelsens
  påberåbelse i december 2002, subsidiært tidligst fra august
  2002, hvor sagsøgte er taget under konkursbehandling,
•  at sagsøgeren derfor kan rejse krav over for sagsøgte for,
  hvad  der  svarer  til   21  måneders    husleje  eksklusiv    moms,
  svarende til det tab, der er lidt, idet det er irrelevant,
  hvad  sagsøgeren  har   aftalt   med   udlejer,  og  sagsøgte    kan
  således ikke støtte ret på lejekontrakten mellem udlejeren og
  sagsøgeren,
                                  - 10 –
•  at udlejers tiltrædelse af betalingsforholdene udelukkende
  beror på en administrativ lettelse for sagsøgeren,
•  at   sagsøgte    er    indforstået     med,   at    der   skal   ske
  konkursregulering,
•  at    sagsøgerens      tabsopgørelse,       der    udspringer     af
  aftalegrundlaget    mellem    sagsøgeren   og    sagsøgte,   ikke  er
  afhængig af, om sagsøgeren er mødt med krav fra udlejer,
•  at sagsøgte ikke kan støtte ret på udlejeres tiltrædelse af
  vilkår i fremlejekontrakten, afgivet over for sagsøgeren,
•  at der ikke gælder en tabsbegrænsningspligt for sagsøgeren,
  idet sagsøgte er direkte årsag til sagsøgerens tab og har
  forvoldt tabet med forsæt,
•  at der i lejekontrakten mellem udlejer og sagsøgeren er
  afståelsesret, og at sagsøgeren ikke har haft mulighed for at
  udnytte denne afståelsesret på grund af sagsøgtes forhold,
•  at  selvom   det   måtte   konstateres,    at   sagsøgte   ikke  har
  forvoldt   tabet     med   forsæt,    så    gælder    der   ikke   en
  tabsbegrænsningspligt        for     sagsøgeren       under     nogen
  omstændigheder,
•  at  hvis   der   måtte   gælde   en   tabsbegrænsningspligt,     har
  sagsøgeren aldrig haft mulighed for at begrænse sit tab, da
  sagsøgte var den direkte årsag til udlejerens ophævelse over
  for sagsøgeren,
•  at sagsøgeren aldrig fik mulighed for at disponere over
  lejemålet,
•  at   sagsøgeren     havde   en   interesse      i  afviklingen    af
  lejemålet, idet sagsøgeren havde afståelsesret,
•  at udlejer endnu ikke har rejst krav mod sagsøgeren, men at
  dette kan ske endnu, idet boet ikke er sluttet, samt
•  at  sagsøgte    derfor    skal   anerkende     det   af  sagsøgeren
  anmeldte krav.
  til støtte for sin subsidiære påstand har sagsøgeren gjort
  gældende,
                                 - 11 –
•  at   såfremt    sagsøgerens    krav    måtte   være    betinget    af
  udlejerens    eventuelle   krav   mod    sagsøgeren,    vil    kravets
  opgørelse være afhængig af, om udlejer anmelder et i øvrigt
  berettiget krav mod sagsøgeren,
•  at sagsøgte skal anerkende det af sagsøgeren anmeldte krav
  for  tiden,    jf.  konkurslovens    §   147,   stk.   2,   så   længe
  sagsøgerens bo ikke er afsluttet, jf. konkurslovens § 134,
  stk. 2,
•  at såfremt der gælder en tabsbegrænsningspligt, og denne
  pligt ikke er opfyldt, så udgør et krav fra udlejeren anmeldt
  mod sagsøgeren et tab for sagsøgeren, der kan anmeldes hos
  sagsøgte,
•  at  reglerne    om   konkursregulering     og   tabsbegræsning     må
  drøftes, hvis udlejer anmelder et krav i sagsøgerens bo,
•  at sagsøgerens subsidiære påstand er tilstrækkelig klar,
•  at sagsøgerens bo kan forventes sluttet i slutningen af
  2007, samt
•  at  udlejers    anmeldelse   af    et   krav   hos   sagsøgeren    på
  baggrund   af  lejekontrakten    ikke   har  en  så   fjern  og   uvis
  karakter, at konkurslovens § 147 ikke kan finde anvendelse.
  sagsøgte har til støtte for sin principale påstand gjort
  gældende,
•  at sagsøgerens krav er et erstatningskrav, der angives at
  vedrøre   sagsøgerens   påståede    tab   som   følge   af   udlejers
  ophævelse af lejekontrakten,
•  at  det   er   en  grundlæggende     betingelse    for  sagsøgerens
  anmeldelse af et krav, at sagsøgeren dokumenterer sit krav,
  herunder godtgør sit tab,
•  at bevisbyrden for et sådant tab påhviler sagsøgeren,
•  at sagsøgeren ikke har dokumenteret noget tab,
•  at  et  tab   ville  kræve,   at   sagsøgeren   dokumenterede,     at
  udlejer har et berettiget krav mod sagsøgeren,
•  at sagsøgeren ikke – trods sagsøgtes opfordringer – har
  foretaget sig noget med henblik på at afklare, om udlejer
                               - 12 –
  måtte have et krav mod sagsøgeren, og at denne undladelse
  skal tillægges processuel skadevirkning, og at det således
  skal lægges til grund, at sagsøgeren ikke har lidt noget tab,
•  at udlejer pr. dags dato rent faktisk ikke har anmeldt
  noget krav i sagsøgerens konkursbo,
•  at hverken et krav i anledning af et eventuelt tab som
  følge af lejemålets ophævelse eller et krav svarende til
  differencen  mellem  sagsøgtes   lejebetaling   i  en  eventuel
  opsigelsesperiode   og    sagsøgerens     indtægter    ved   en
  genudlejening i opsigelsesperioden, er dokumenteret,
•  at sagsøgeren i april 2002 anmeldte betalingsstandsning og
  efterfølgende gik konkurs, og sagsøgeren allerede som følge
  heraf ikke har lidt et tab som anført,
•  at sagsøgeren i enhver tabsopgørelse forlods skal fradrage
  den leje, som sagsøgeren selv ville have været forpligtet til
  at betale til udlejer,
•  at sagsøgeren har en tabsbegrænsningspligt, som sagsøgeren
  ikke har opfyldt, idet sagsøgeren intet har foretaget sig for
  at opretholde lejemålet,
•  at sagsøgeren ikke har godtgjort, at man har haft vilje
  og/eller evne til at opretholde lejemålet, men at sagsøgeren
  kun har haft interesse i at få lejeforholdet afviklet og
  afsluttet hurtigst muligt, således at eventuelle krav mod
  sagsøgeren blev begrænset,
•  at sagsøgeren fremsætter et erstatningskrav mod sagsøgte i
  en situation, hvor udlejer ikke har anmeldt noget krav over
  for sagsøgeren, og at en pligt for sagsøgte til at anerkende
  et krav fra sagsøgerens side reelt vil udgøre en ubegrundet
  og en urimelig berigelse for sagsøgeren,
•  at konstruktionen mellem udlejer, sagsøgeren og sagsøgte i
  sin  helhed er  økonomisk  neutral   og alene   er  en praktisk
  ordning,  hvor  sagsøgte   skulle   betale   leje  direkte  til
  udlejer,
                                  - 13 –
•  at sagsøgerens krav – hvis retten kommer frem til, at der
  er et krav - skal konkursreguleres, og maksimalt kan udgøre 3
  måneders leje,
•  at det bestrides, at konkursregulering i givet fald først
  skal have virkning fra kurators fremsættelse af krav herom,
  idet der er tale om en fordringsprøvelse, hvor kurator på et
  hvilket   som    helst    tidspunkt    kan   fremsætte    krav   om
  konkursregulering, idet kreditorer i modsat fald ville have
  en interesse i at anmelde eventuelle krav i konkursboet så
  sent som muligt for at udsætte kurators påberåbelse af en
  konkursregulering,     hvilket    sammenfattende    medfører,    at
  konkursreguleringen har virkning ganske uafhængigt at såvel
  anmeldelsestidspunkt,     tidspunktet   for fordringsprøvelse    og
  tidspunktet   for    kurators     fremsættelse    af   kravet    om
  konkursregulering,
•  at der ikke er noget, der særligt taler for en fravigelse
  af erhvervslejelovens almindelige opsigelsesregler, såfremt
  der skal ske konkursregulering, idet der ifølge de afgivne
  forklaringer er tale om et almindeligt butikslejemål,
•  at  lejemålet   var   ophævet   ved  sagsøgerens   anmeldelse   af
  betalingsstandsning     og   efterfølgende  konkurs,    og   at  en
  eventuel konkursregulering som følge heraf ikke først får
  virkning fra tidspunktet, hvor det påberåbes,
•  at  såfremt   konkursreguleringen     således  skal   regnes   fra
  april 2002, kræver sagsøgeren erstatning for en periode, hvor
  sagsøgte ubestridt har betalt lejen, idet sagsøgte har betalt
  leje frem til 26. august 2002, samt
•  at  udlejer    har  sendt     påkrav   til  sagsøgeren,    hvilket
  medfører, at sagsøgeren har haft mulighed for at forhindre
  ophævelsen, men valgte at gøre ingenting udover at fremkomme
  med en anmeldelse på ca. 10 mio. kr. i sagsøgtes bo.
  sagsøgte har til støtte for sin subsidiære påstand gjort
  gældende,
•  at sagsøgerens påstand er så uklar og hypotetisk, at denne
  påstand ikke er egnet til påkendelse,
                                  - 14 –
•  at   sagsøgeren    således    ikke    kan   nedlægge     en   påstand,
  hvorefter   sagsøgerens    krav   i   realiteten    anmeldes    som  en
  betinget fordring i konkursboet, samt
•  at  konkursboet    efter   sagsøgte    alene    afventer    nærværende
  retssag, og at sagsøgeren således ikke har adgang til at
  anmelde et betinget krav i konkursboet, som medfører, at boet
  ikke kan afsluttes.
  skifterettens begrundelse og resultat:
  det  kan   lægges   til   grund,   at   der   mellem    sagsøgeren   og
  sagsøgte blev indgået en fremlejeaftale, som i det væsentlige
  lagde  sig   op  ad   den  lejeaftale,     der   var   indgået   mellem
  udlejer og sagsøgeren, og at sagsøgeren ifølge lejeaftalen
  havde ret til afståelse. lejemålet var uopsigeligt indtil
  2013.  sagsøgte   betalte    ikke   huslejen    for   april   2002,  og
  lejemålet blev som følge heraf ophævet over for sagsøgeren
  ved  brev   af  29.   april   2002.    sagsøgte    blev   taget   under
  konkursbehandling     den   12.   august    2002.    der   blev   efter
  ophævelsen af lejemålet indgået en aftale mellem udlejer og
  sagsøgte, hvorefter sagsøgte forblev i lejemålet indtil den
  26. august 2002. sagsøgte betalte leje for perioden 1. april
  2002 – 26. august 2002. udlejer har ikke anmeldt noget krav
  over for sagsøgeren, som blev taget under konkursbehandling
  den 9. maj 2003. det fremgår ikke af sagen, hvad der er sket
  med lejemålet efter sagsøgtes ryddeliggørelse ultimo august
  2002.
  indledningsvist     bemærkes,    at    sagsøgtes     fremsættelse    af
  påstanden   om  afvisning    må   anses    for   fremsat   allerede   i
  sagsøgtes   duplik   den   21.   juli   2006,    hvorfor   sagsøgerens
  protest imod sagsøgtes nedlæggelse af påstanden om afvisning
  ikke tages til følge.
  henset til den af konkursen følgende ændring af forholdene
  samt     til      det      almindelige         lighedsprincip       ved
                               - 15 –
konkursbehandling,      finder     konkurslovens       §     61    om
konkursregulering, analog anvendelse, selvom lejemålet blev
ophævet, før sagsøgte blev taget under konkursbehandling.
henset til længden af uopsigeligheden ifølge lejeaftalen –
indtil 2013 - samt til lejemålets karakter efter de afgivne
forklaringer    som   værende   et   sædvanligt     erhvervslejemål
beliggende i holte, findes erhvervslejelovens udgangspunkt om
et opsigelsesvarsel på 3 måneder at finde anvendelse ved
konkursregulering efter konkurslovens § 61, stk. 1, 1. pkt.
erstatning i henhold til konkurslovens § 61, stk. 3, kan ikke
fastsættes højere end det tab, sagsøgeren ville have kunne
kræve   erstattet   efter   almindelige    regler.    sagsøgte    har
ubestridt betalt leje frem til august 2002, og udlejer har
ikke   på nuværende   tidspunkt   fremsat   noget    krav   over  for
sagsøgeren.   sagsøgeren   har  ikke   under   denne    sag   hverken
dokumenteret eller endsige godtgjort, at der er lidt noget
tab  overhovedet.    sagsøgeren   har   henvist   til    værdien   af
afståelsesretten, men er ikke fremkommet med dokumentation
for   noget  tab.   hertil   kommer,   at   der   i   et   eventuelt
erstatningsopgør vil skulle tages hensyn til andre momenter,
som ikke er inddraget i denne sag.
vedrørende sagsøgerens subsidiære påstand er denne betinget
af, at udlejer fremsætter et krav over for sagsøgeren. henset
til, at der er forløbet snart 5 år fra lejemålet blev ophævet
uden, at udlejer har fremsat eller varslet fremsættelse af
noget krav, og da der ikke er særlige omstændigheder, der
giver anledning til at få påkendt et betinget krav, findes
sagsøgerens subsidiære påstand at være af så uvis karakter,
at påstanden ikke kan tages under påkendelse.
sagsøgte frifindes derfor.
idet sagsøgte får fuldt medhold, skal sagsøgeren inden 14
dage betale 87.580 kr. i sagsomkostninger til sagsøgte som
angivet nedenfor.
                                 - 16 –
                     thi kendes for ret:
sagsøgte, imerco holte aps under konkurs, frifindes.
inden 14 dage betaler sagsøgeren, afviklingsselskabet invest
af 16. april 2002 a/s under konkurs, i sagsomkostninger til
sagsøgte 87.580 kr., hvoraf 7.580 kr. dækker retsafgiften, og
80.000 kr. dækker udgiften til advokatbistand.
                       jette-marie sonne
                                 (sign.)
                              ___ ___ ___
                   udskriftens rigtighed bekræftes
                   p.j.v. sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                         afsagt torsdag den 9. februar 2012
sag 311/2009
(1. afdeling)
flemming koch
(advokat kim pedersen)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat birgitte kjærulff vognsen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 15. afdeling den 8. oktober 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, jytte scharling, thomas rørdam,
jon stokholm og hanne schmidt.
påstande
appellanten, flemming koch, har gentaget sine påstande.
indstævnte, skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
flemming koch har for højesteret fremlagt yderligere fakturaer udstedt af ajour køkken-
montering. to fakturaer er dateret i 1992. faktura nr. 92087 af 3. juli 1992 på 55.621,39 kr.
vedrører ”indretning lejligheder”, og faktura nr. 92148 af 10. september 1992 på 62.318,88
kr. vedrører ”lejlighed baggården”. to fakturaer er dateret i 1993. faktura nr. 93165 af 28.
september 1993 er på 4.911,29 kr. og vedrører ”tætning af vinduer m/m på 2 sal”, mens fak-
tura nr. 93166 af 28. september 1993 på 19.065,07 kr. vedrører ”udskiftning af tagvinduer
m/m”. de to sidste fakturaer er dateret i 1994. faktura nr. 94014 dateret den 24. januar 1994
                                               - 2 -
på 81.155 kr. vedrører ”udestue”, og faktura nr. 94015 af 24. januar 1994 på 168.000 kr. ved-
rører ”indretning af 3 lejligheder 1 sal”.
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet forklaring af jørgen christensen, jørgen per hansen og
michael grundahl johansen. der er endvidere afgivet supplerende forklaring af henning
jensen.
jørgen christensen har forklaret bl.a., at han i begyndelsen af 1990’erne drev en tømrervirk-
somhed med speciale i opsætning af køkkener, ajour køkkenmontering. han udførte arbejdet
på centralhotellet i sakskøbing i perioden 1992-1993. de startede med lejlighederne i bag-
gården i 1992. lejlighederne i selve hotellet startede de også på i slutningen af 1992, men
hovedparten af det arbejde blev udført i 1993. de bad om et acontobeløb på 32.000 kr. ekskl.
moms i 1992. der var derfor ikke tale om, at det var særlig meget arbejde, der blev udført i
1992. han har gennemgået de forskellige fakturaer, der blev udstedt, og kan se, at der blev
udstedt en slutfaktura på 168.000 kr. den har nr. 94015. han kan se, at der er udstedt yderli-
gere fakturaer på beløb på 19.000 kr., 5.000 kr., en faktura på 62.000 kr., der vedrører baggår-
den, og videre fakturaer på 49.000 og 81.000 kr. fakturaen, der vedrørte baggården, er fra
1992. det samme er en faktura på 22.000 kr. der kan være flere fakturaer, således at summen
af de nævnte fakturaer ikke udgør den fulde entreprisesum. arbejdet på baghuset var et ar-
bejde for sig selv. det blev afsluttet i 1992. arbejdet på hotellet fortsatte i 1993. i 1994 lavede
de en slutafregning på 168.000 kr. (faktura 94015). hans firma fik acontobeløb hen ad vejen,
hvorfor han først lavede slutafregningen i 1994, men arbejdet var lavet året før. der var ikke
problemer med betalingen. det var således normal procedure, at de bad om acontobeløb.
tømrerarbejdet bestod i at flytte skillevægge, sætte skillevægge op og alt hvad der havde at
gøre med opsætning af køkkenelementer, men der blev også udført andet tømrerarbejde. ar-
bejdet bestod i, at et gammelt hotel skulle omdannes til lejelejligheder.
jørgen per hansen har forklaret bl.a., at han sammen med sin far drev en vvs-virksomhed,
der gik konkurs i 1995. hans virksomhed lavede vvs-arbejdet på centralhotellet i
sakskøbing, idet der skulle indrettes lejligheder i hotellet. der skulle opstilles toiletter og
køkkener, og der skulle også flyttes nogle radiatorer. arbejdet blev lavet over en længere pe-
riode, nok nogle måneder. de lavede en eller to lejligheder ad gangen. han kan ikke huske,
                                                - 3 -
om arbejdet blev udført i 1992 eller 1993 eller i begge år. det er normalt, at de bad om at få et
acontobeløb i forbindelse med udførelse af arbejde, der strakte sig over en længere periode,
og navnlig i forbindelse med, at arbejdet passerer et årsskifte. han vil ikke betegne det som en
stor opgave. det, de bad om, var acontobetalinger og ikke forudbetalinger. han gætter på, at
arbejdet tog ca. et halvt år at udføre. der var perioder, hvor de ikke kunne udføre noget, fordi
andre håndværkere lavede arbejde.
michael grundahl johansen har forklaret bl.a., at han udførte elarbejde på centralhotellet i
sakskøbing i forbindelse med, at det skulle omdannes til lejligheder. der skulle laves lejlig-
heder på 1. og 2. sal. arbejdet bestod i, at de skulle adskille de eksisterende installationer, og
der skulle laves installationer i hver ny lejlighed således, at hver lejlighed fik en eltavle. ar-
bejdet foregik i flere etaper, og de startede med at udføre arbejdet med lejlighederne på 2. sal.
de kom og gik på pladsen ofte, efterhånden som arbejdet skred frem. det var navnlig i for-
bindelse med, at de enkelte lejligheder var færdige, at der skulle udføres meget elarbejde. ar-
bejdet afsluttedes med, at der skete tilmelding til elselskabet. han husker ikke, hvornår til-
meldingen skete, men det kan kun have været i slutningen af processen for det arbejde, de
udførte. han husker ikke, om arbejdet blev startet i 1992 eller 1993, eller om arbejdet blev
udført over et årsskifte. arbejdet vedrørte 4-5 lejligheder. et arbejde af den størrelse vil typisk
tage et års tid. hvis arbejdet havde passeret et årsskifte, ville han have faktureret for det ar-
bejde, der var udført indtil da. det er nemmere regnskabsmæssigt. ellers ville han fakturere
for hver lejlighed, efterhånden som arbejdet vedrørende den enkelte lejlighed blev afsluttet.
han er ikke længere i besiddelse af de fakturaer, han udstedte.
henning jensen har supplerende forklaret bl.a., at den gennemgang og afstemning, de har fo-
retaget af regnskaberne, er den grundigste form for regnskab, man kan lave i forhold til en
enkeltmandsvirksomhed. de har således været nede i afstemningen af aktiver og passiver og
har set alle bilag. han har gennemgået alle poster i virksomheden, bl.a. aktiver og passiver,
afstemning mv. der er taget udgangspunkt i det edb-registrerede bogholderi. han havde ad-
gang til alle bilag, fakturaer og bankudtog.
noten vedrørende beløbet på 629.253 kr. er lavet for at gøre regnskabet retvisende. nogle af
udgifterne vedrører en igangværende ombygning. der skal således skelnes mellem en drifts-
mæssig udgift og et aktiv. mens man er i gang med ombygningen, bliver posten placeret un-
                                                - 4 -
der igangværende ombygning, som der ikke må afskrives på. beløbet på 189.916 kr. er rest-
beløbet i ombygningsfasen og det beløb, der er afholdt i 1993. der er gæld vedrørende bygge-
riet i 1992 på 412.201 kr. dette beløb er for hovedpartens vedkommende betalt i 1993. der
blev betalt mange regninger forud og aconto.
det er hans opfattelse, at fakturaen af 30. december 1992 på 32.000 kr. ekskl. moms er en
forudbetaling, selv om der på fakturaen står, at det er en acontobegæring. ved forudbetaling
forstår han, at der betales for arbejde, der endnu ikke er udført. faktura 94015 af 24. januar
1994 på 168.000 kr. blev efter hans opfattelse betalt i 1993, selv om den først er fremsendt i
1994. denne opfattelse har han, fordi fakturabeløbet i 1993 er indeholdt i beløbet på 189.916
kr. han har set fakturaen.
anbringender
flemming koch har til støtte for sin principale påstand navnlig anført, at omkostningerne til
ombygningen i regnskabet for 1992 alene var medtaget i balancen som et skyldigt beløb. be-
løbet vedrører ombygningsarbejde, der først blev afsluttet i 1993, og skal derfor medregnes i
opgørelsen af anskaffelsessummen vedrørende ejendommen. der er tale om et entreprisear-
bejde, hvor den endelige forpligtelse i skatteretlig henseende først indtræder ved ombygnin-
gens afslutning i 1993.
det er ved forklaringerne afgivet af håndværkerne, der udførte tømrer-, el- og vvs-arbejde,
godtgjort, at ombygningsomkostningerne på 629.253 kr. ikke kan have været afholdt i 1992.
bl.a. har jørgen christensen forklaret, at hovedparten af tømrerarbejdet blev udført i 1993.
dette dokumenteres også af de nu fremlagte fakturaer fra ajour køkkenmontering, der bl.a.
vedrører betydelige beløb opkrævet i 1993 og i 1994, men vedrørende arbejde udført i 1993.
jørgen per hansen, der udførte vvs-arbejdet, har forklaret, at de samlede arbejder varede ca.
et halvt år, og michael grundahl johansen, der udførte el-arbejdet, har fastslået, at et arbejde
af en størrelse som det foreliggende normalt vil tage et års tid. det må herefter lægges til
grund, at arbejdet, der blev påbegyndt i efteråret 1992, har strakt sig over et halvt til et år, og
det har derfor formodningen mod sig, at størstedelen af forbedringsarbejdet er udført i 1992.
det må endvidere ved fortolkningen af bestemmelsen i ejendomsavancebeskatningslovens §
5, stk. 2, 2. pkt., om udgifter til vedligeholdelse eller forbedring, der er ”afholdt” den 1. januar
                                                - 5 -
1993 eller senere, lægges til grund, at det er uden betydning, om betalingen er sket før eller
efter den 1. januar 1993. det afgørende er, hvornår arbejdet er udført, og om ejendommen er
tilført en værdistigning før eller efter den 19. maj 1993. i den foreliggende sag er hele værdi-
tilvæksten tilført ejendommen i 1993 og før den 19. maj 1993. heller ikke sædvanlige skatte-
retlige periodiseringsprincipper er til hinder for, at ombygningsudgifterne henføres til 1993.
til støtte for den subsidiære påstand har flemming koch navnlig anført, at han ved udgangen
af 1992 havde en skyld til håndværksmestrene på 412.201 kr. der er tale om ikke betalte og
ikke forfaldne ombygningsomkostninger, og det er i overensstemmelse med almindelig regn-
skabsmæssig procedure, at beløbet er krediteret i regnskabet for 1992 som en skyldig omkost-
ning. modposten hertil er aktivposten under ”ombygning” på 629.253 kr., som alene er udtryk
for en modpost til forudbetalingskravet, og som ikke betyder, at arbejderne er udført inden
den 1. januar 1993.
skatteministeriet har for højesteret anerkendt, at flemming koch i årene 1992 og 1993 har
afholdt i alt 819.169 kr. til forbedring af ejendommen.
det beløb på 629.253 kr., der fremgår af flemming kochs regnskab for 1992, må imidlertid i
overensstemmelse med angivelsen i regnskabet anses at vedrøre forbedringsarbejder, der blev
udført i 1992, og som var krævet betalt i dette år, selv om hele ombygningen endnu ikke var
afsluttet. flemming koch har ikke godtgjort, at der var tale om forudbetalinger for arbejde,
der først blev udført i 1993. der foreligger ikke skriftlig dokumentation for forudbetalinger,
og heller ikke forklaringerne fra håndværkerne kan anses som bevis herfor. udgifterne på-
hvilede derfor flemming koch som en endelig retlig betalingsforpligtelse i 1992 og må derfor
anses for ”afholdt” i 1992, jf. ejendomsavancebeskatningslovens § 5, stk. 2, 2. pkt.
praksis vedrørende indtægter ved entreprisekontrakter fører ikke til et andet resultat, idet om-
bygningen ikke er gennemført som en samlet entreprise.
skatteministeriet har i anden række anført, at hvis det antages, at beløbet på 629.253 kr. om-
fatter forudbetalinger for arbejde udført efter den 1. januar 1993, må udgiften alligevel anses
for afholdt i 1992. ejendomsavancebeskatningslovens § 5, stk. 2, 2. pkt., vedrører ejendomme
omfattet af lovens § 4, stk. 3, om indgangsværdien for ejendomme erhvervet før den 19. maj
                                                - 6 -
1993, og bestemmelsen må fortolkes under hensyn til, at det af § 4, stk. 3, fremgår, at ind-
gangsværdien er udtryk for ejendommens værdi pr. 19. maj 1993. hvis anskaffelsessummen
tillægges udgifter til forbedringer foretaget inden den 19. maj 1993, vil forbedringen indgå i
anskaffelsessummen to gange, dels som en del af indgangsværdien, dels som et tillæg til
denne.
højesterets begrundelse og resultat
sagen vedrører spørgsmålet, om flemming kochs udgifter på 629.253 kr. til forbedringer af
ejendommen torvegade 2, sakskøbing, skal anses for afholdt i 1992 eller i 1993 i forbindelse
med opgørelse af den skattepligtige avance ved salget af ejendommen i 2005.
hvis udgiften anses for afholdt i 1993, således som flemming koch har anført, skal den indgå
ved beregningen af anskaffelsessummen for ejendommen, jf. ejendomsavancebeskatningslo-
vens § 5, stk. 2. ifølge denne bestemmelse forhøjes anskaffelsessummen for ejendomme er-
hvervet før den 19. maj 1993 med afholdte udgifter til vedligeholdelse eller forbedring i det
omfang, de har oversteget 10.000 kr., og udgiften er afholdt den 1. januar 1993 eller senere.
af flemming kochs regnskab for 1992 fremgår under aktiver i balancen og af en tilhørende
note, at ejendommen torvegade 2, sakskøbing, er erhvervet den 1. april 1992 for en anskaf-
felsessum på 939.506 kr. i balancen under aktiver er angivet posten ”ombygning… 629.253”,
og i en note hertil er det anført, at saldoen for denne post pr. 1. april 1992 var 0, at ”periodens
tilgang” var 629.253 kr., og at ombygningen ikke var afsluttet. det fremgår tillige af regnska-
bet for 1992 under passiver i balancen, at ”skyldige omkostninger i øvrigt” udgør 412.201 kr.,
uden at det nærmere er angivet, hvad denne postering dækker.
af flemming kochs regnskab for 1993 fremgår under aktiver i balancen posten ”ombyg-
ning”, der udgør 819.169 kr. i en note hertil er ”anskaffelsessum pr. 1/1 1993” angivet som
629.253 kr. og ”tilgang i 1993” som 189.916 kr.
højesteret finder, at disse oplysninger i regnskaberne må forstås således, at beløbet på
629.253 kr. dækker udgifter til ombygningsarbejder på ejendommen, som var gennemført ved
udgangen af 1992, og at det skyldige beløb på 412.201 kr. dækker beløb, der var krævet betalt
                                               - 7 -
inden udgangen af 1992. det findes ved de i øvrigt fremkomne oplysninger ikke heroverfor
godtgjort, at beløbene vedrører ombygningsarbejder udført efter årsskiftet 1992/1993.
højesteret finder herefter, at ombygningen angivet som et aktiv med 629.253 kr. må anses for
udført i 1992, og at udgifterne hertil må anses at have påhvilet flemming koch som en ende-
lig retlig betalingsforpligtelse i 1992. der er derfor ikke grundlag for at anse nogen del af be-
løbet på 629.253 kr. for at være afholdt den 1. januar 1993 eller senere.
højesteret tiltræder således, at der ikke kan anses at være afholdt ombygningsudgifter i 1993 i
videre omfang end det beløb på 189.916 kr., som skattemyndighederne har anerkendt.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal flemming koch betale 40.000 kr. til skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.