text:
                                          udskrift
                                              af
                        sø- & handelsrettens dombog
                                         ____________
                                           dom
                                  afsagt den 27. august 2009.
                                  logistic consult aps
                                  (advokat tobias vieth)
                                  mod
h‐64‐06                           transport brødrene v/rune raaschou
h‐65‐06                           transport brødrene v/michael raaschou
h‐66‐06                           andy trans v/georg a.t. hulstrøm
h‐67‐06                           orbit service v/bill volche
h‐68‐06                           j. l. transport v/johnny m. larsen
h‐77‐06                           b´s handel & transport v/berit meisner
                                  (advokat jakob forman)
indledning og påstande
under anbringende af, at de sagsøgte har overtrådt en konkurrenceklausul i deres
vognmandskontrakt med logistic consult aps (i det følgende: logistic), har logistic nedlagt
påstand om, at de hver skal betale 250.000 med procesrente fra den 11. maj 2006.
     de sagsøgte har påstået frifindelse.
                                                   ‐2‐
oplysningerne i sagen
logistic ejes af christine schou og driver kurervirksomhed. logistic havde med henblik på
opfyldelse af en kontrakt med ups med de sagsøgte indgået kontrakter, som var affattet af
logistic, og som, bortset fra de individuelle vederlagsbestemmelser, bl.a. indeholdt følgende
enslydende bestemmelser:
       ”…
       §4
       samarbejdets ophør
       stk. 1. nærværende kontrakt kan til enhver tid fra begge parters side opsiges skriftligt med 1
       måneds varsel.
       stk. 2. indenfor den første måned – der betragtes som prøveperiode – efter nærværende
       kontrakts ikrafttræden, kan samarbejdet stoppes fra dag til dag, enten som følge af, 1) at
       vognmand og selskab [logistic] er enige herom, 2) at vognmanden gør sig skyldig i gentagne
       forsømmelser i henhold til kontrakten, 3) at der fra selskabets kunder, eller fra kunder med
       tilknytning til selskabet, indløber gentagne og berettigede klager over vognmanden, 4) at
       selskabet ikke længere har kontrakt med ups danmark a/s i det pågældende område.
       stk. 3. selskabet kan efter udløbet af prøveperioden på 1 måned, jvt. § 4, stk. 2, opsige
       nærværende kontrakt med øjeblikkelig virkning, såfremt vognmanden gør sig skyldig i
       gentagne forsømmelser i henhold til kontrakten, eller at der fra selskabets kunder indløber
       gentagne og berettigede klager over vognmanden. eller hvis selskabet vurdere i grove tilfælde
       at vognmanden i den grad modarbejder selskabet så meget, at det kan skade selskabet eller
       selskabets kunder.
       opsiger selskabet kontrakten efter nærværende bestemmelse, og efter eventuel afregning for de
       af vognmanden indkørte ture, har selskab og vognmand ikke yderligere økonomiske krav på
       hinanden …”
i juli måned 2005 underskrev parterne følgende enslydende ligeledes af logistic affattede
tillæg til kontrakten:
       ”…
       konkurrenceklausul med samarbejdspartnere
       logistic … og ovenstående partner samt ansatte …, benævnes som op, er indforståede med, at
       de begge er forpligtede til såvel under samarbejdet som i en periode på 2 år efter samarbejdets
       ophør at afstå fra enhver handling, der kan indebære illoyal konkurrence over for samarbejdet.
       som illoyal konkurrence betragtes navnlig, men ikke begrænset til, misbrug af oplysninger eller
       viden erhvervet under samarbejdet vedrørende forretningskoncept, kunder, produkter samt
       goodwill‐snylteri.
       særligt forpligter op sig med nærværende aftale, [til] at afstå fra under nogen form at tage
       kontakt til og udføre opgaver for ups – united parcel service. op forpligter sig endvidere til
       ikke at have nogen direkte eller indirekte økonomiske samarbejde med ups eller virksomheder
       eller personer, som konkurrerer med denne. det er derfor op forbudt i en periode på 2 år efter
                                                    ‐3‐
      samarbejdets ophør at udføre arbejde for eller på anden måde bistå ups, som op har haft en
      forretningsmæssig forbindelse med i kraft af samarbejdet med logistic ….
      overtrædelse af dette forbud kan af logistic … forhindres ved nedlæggelse af fogedforbud
      (uden sikkerhedsstillelse).
      op er forpligtet til i tilfælde af overtrædelse af forbuddet at betale en konventionalbod stor kr.
      250.000. i stedet for konventionalbod er logistic … berettiget til at kræve erstatning for det tab,
      overtrædelsen medfører.
      …”
rune og michael raaschou opsagde samarbejdet den 11. oktober 2005 til fratræden den 11.
november 2005. rune raaschou genoptog samarbejdet.
      logistic opsagde ved skrivelse af 28. december 2005 de sagsøgte, bortset fra michael
raaschou, med virkning fra den 30. december 2005 under henvisning til, at logistic ikke
længere havde kontrakt med ups.
      den 14. januar 2006 deltog de sagsøgte i et møde hos ts transport‐service a/s (i det
følgende: ts), som havde indgået kontrakt med ups, og som tilbød dem at udføre denne
kørsel. de sagsøgte begyndte alle at køre for ts i løbet af januar måned 2006.
      ved skrivelse af 24. januar 2006 skrev logistics advokat til de sagsøgte, at de overtrådte
konkurrenceklausulen ved på ny at køre for ups, og påbød dem at ophøre hermed og hver
betale 250.000 kr. for overtrædelse af klausulen.
      rune raaschou arbejder i dag som lagerarbejder. michael raaschou arbejder deltids
som vagt. georg andy t. hulstrøm kører fortsat med en bil for ts. bill volche er i lære som
automekaniker. johnny m. larsen kører transport af reservedele. berit meisner er under
konkursbehandling.
forklaringer
christine schou har forklaret, at hun i år 2000 gik ind i sin mands vognmandsfirma, avadis
aps, hvor hun stod for ups. da avadis aps lukkede, stiftede de logistic, som overtog
kontrakten med ups. de havde udført opgaver for ups i 9 år i de to selskaber, da
samarbejdet ophørte. der var i alt omkring 25 vognmænd, der kørte ups for logistic.
      hun lavede konkurrenceklausulen i juli 2005, efter at 7 andre vognmænd end de
sagsøgte havde kontaktet ups i et forsøg på at overtage kontrakten. hun fortalte alle
                                                 ‐4‐
vognmændene            om    denne     episode, da    hun    forelagde tillægsaftalerne med
konkurrenceklausulen for dem. konkurrenceklausulen havde hun fået udarbejdet af sin
advokat, idet den alene skulle omfatte ups. hun ville have afbrudt samarbejdet med
vognmænd, der ikke underskrev, og det sagde hun til dem.
      kontrakten med ups havde altid en løbetid på et år, og i slutningen af oktober
begyndte forhandlingerne om næste års kontrakt. i 2005 ville ups have nye hårde krav til
bøder til chaufførerne, hvis de begik fejl. den 23. december 2005 blev hun ringet op af ups,
der oplyste, at ups ikke ville fortsætte samarbejdet. før da var hun ikke klar over, at ups
overvejede at stoppe samarbejdet. hun ringede til alle vognmændene og oplyste, at hun ikke
kunne sikre dem nogen indtægt fra og med januar måned 2006, og hun tilbød dem derfor at
blive fritstillet i stedet for at opsige dem med 30 dages varsel.
      hun prøvede at ”sælge” teamet videre til andre i branchen, ligesom hun tilbød ups en
ændring af hendes rolle, idet det jo var hende og ups, der var blevet uenige. mens disse
forsøg stod på, opdagede hun den 20. januar 2006, at de sagsøgte kørte for ups.
      hun havde et møde med vognmændene i starten af januar, hvor de blev orienteret om,
at hun fortsat håbede på at få kontrakten tilbage med ups.
rune raaschou har forklaret, at han kom i kontakt med logistic sagsøger gennem en bekendt,
og var til samtale den 8. december 2004. han startede på prøve den næste dag for egen
regning. den følgende dag begyndte han uden at have nogen skriftlig kontrakt at køre for
avadis aps med sin egen bil, som han havde købt til formålet for 60.000 kr. + moms.
      midt i 2005 blev der indgået en skriftlig kontrakt, som var udarbejdet af christine
schou. i juli måned ville christine schou have aftalen om en konkurrenceklausul. papirerne
blev lagt på et bord, og de skulle skrive under. de kunne tage papirerne med hjem, inden de
skrev under, men de fik ingen gennemgang af klausulen.
      på opfordring af christine schou købte han en større bil til 175.000 kr. + moms. han
lånte pengene af sin far.
      en typisk dag startede ved 7‐8 tiden i glostrup. pakkerne blev lagt på bilen i
rækkefølge, og derefter kørte han ud og leverede. undervejs får han oplysninger om
opsamling han skal foretage. så returnerer han til ups sidst på dagen efter typisk 10 timer.
indtægtsmæssigt løb det rundt, men han kunne ikke betale afdrag på bilen.
                                                 ‐5‐
      han opsagde kontrakten, fordi det var for hårdt. hans bil skulle ofte køre så mange
pakker, at der ikke var plads hertil, således at han måtte hente pakker to gange. han
begyndte dog igen, da han ikke havde fundet andet arbejde.
      christine schou bragte kontrakterne til ophør med den begrundelse, at der ikke var
noget at køre, og de fik herefter ingen betaling. han havde regnet med at køre for logistic i
mange år.
      omkring den 14. januar spurgte berit meisner ham, om han ville med til et møde hos
ts. alle de sagsøgte deltog i mødet. de drøftede konkurrenceklausulen på mødet, og alle
mente, at den var for hård, idet de blev nægtet at køre overhovedet. det var først hos ts, det
gik op for ham, hvor vidtgående konkurrenceklausulen var. han startede hos ts den 16.
januar 2006, og hans indtjening steg voldsomt.
parternes synspunkter
sagsøgers advokat har gjort gældende, at de sagsøgte er bundet af konkurrenceklausulen i
tillægsaftalen af juli 2005, idet klausulerne ikke var urimelige, og idet de sagsøgte overtrådte
klausulerne ved at påtage sig arbejde for ups
      logistic arbejdede på at få ny kontrakt med ups og på at få anden beskæftigelse til de
sagsøgte, men de sagsøgte fjernede logistics muligheder herfor ved at tage arbejde hos ts
med henblik på kørsel for ups.
      logistic har ikke misligholdt kontrakten, idet sagsøger loyalt har oplyst til de sagsøgte,
at der ikke var noget arbejde, da de ikke havde fået forlænget kontrakten med ups. de
sagsøgte havde ikke krav på arbejde eller betaling, når der ikke var arbejde.
      da klausulen er overtrådt, skal hver af de sagsøgte betale den aftalte bod på 250.000 kr.
de sagsøgtes advokat har gjort gældende, at konkurrenceklausulen ikke er bindende for de
sagsøgte, idet den er ensidigt udarbejdet af logistic og ikke var genstand for forhandling,
ligesom de belastende vilkår i klausulen ikke blev gennemgået og fremhævet for de
sagsøgte, der er almindelige vognmænd uden særlig uddannelse.
      logistic har endvidere selv ensidigt annulleret og dermed misligholdt kontrakten og
kan derfor ikke længere påberåbe sig klausulen. logistics opsigelse af kontrakten med de
                                               ‐6‐
sagsøgte til ophør et par dage sendere med udgangen af december måned 2006 var i strid
med kontraktens § 4 om en måneds opsigelse. den pågældende opsigelsesvarsel ville have
givet de sagsøgte mulighed for at finde arbejde, der ikke krænkede konkurrenceklausulen.
      konkurrenceklausulen er endvidere urimelig både ved sin indskrænkning af de
sagsøgtes adgang til erhverv og ved sin bredde, idet den nærmest omfatter hele de sagsøgtes
branche. klausulen må derfor tilsidesættes som urimelig, jf. aftalelovens § 36, hvilket
yderligere støttes af de sagsøgtes sociale situation og af, at der ikke blev betalt de sagsøgte
nogen form for vederlag for at påtage sig klausulen, som blev forelagt dem ”take it or leave
it”.
      hertil kommer, at det er logistics egne forhold, der har bevirket, at samarbejdet
ophørte, idet logistic havde mistet sin kontrakt med ups. det er udokumenteret, at logistic
fortsatte forhandlinger med ups, og da ups allerede havde indgået aftale med ts
forekommer det heller ikke troværdigt, at ups skulle have indladt sig i yderligere
forhandlinger med logistic, der derfor ikke har nogen reel interesse i at gøre klausulen
gældende over for de sagsøgte vognmænd. logistic har da heller ikke gennem fogedforbud
søgt at håndhæve klausulen. også af denne grund må kravet om konventionalbod
tilsidesættes.
sø‐ og handelsrettens afgørelse
efter modtagelsen af ups’ meddelelse af 23. december 2005 om, at kontrakten ikke ville blive
fornyet, opsagde logistic den 28. december 2005 kontrakten med de sagsøgte vognmænd til
ophør den 30. december 2005, dvs. med blot 2 dages varsel og ikke som aftalt i kontrakten
med et varsel på mindst en måned. baggrunden herfor var, at logistic efter at have mistet
kontrakten med ups ikke længere kunne anvise vognmændene det aftalte indtægtsgivende
arbejde for ups. herved misligholdt logistic imidlertid sin kontrakt med de sagsøgte
vognmænd.
       de sagsøgte vognmænd stod således i den opsigelsesperiode, hvor de ved kontrakten
var sikret et udkomme, mens de ledte efter andet arbejde, uden indtægtsgrundlag, og det
lægges til grund, at de blot søgte at opretholde deres levevej ved i januar måned 2006 – de
fleste sagsøgte først efter et møde foranlediget af ts den 16. januar 2006 – at levere de
                                                 ‐7‐
tjenesteydelser, som de hidtil havde leveret til logistic, til ts, som i det kommende år havde
fået kontrakten med ups, og som derfor havde behov for bistand af vognmænd med udstyr
til og erfaring i kurertjeneste.
       det lægges endvidere til grund, at logistic i januar måned 2006 ikke havde nogen
udsigt til at få forlænget den kontrakt med ups, som var baggrunden for, at logistic havde
krævet, at vognmændene påtog sig konkurrenceklausulen.
       herefter, og idet det er ubestridt, at de sagsøgte ikke havde medansvar for, at logistic
mistede kontrakten med ups, findes de sagsøgte vognmænds adfærd under de således
foreliggende omstændigheder ikke at kunne anses som illoyal konkurrence i forhold til
logistic. det bemærkes herved, at konkurrenceklausulen ved en umiddelbar læsning vel kan
forekomme særdeles vidtgående ved at forbyde enhver form for samarbejde mellem
vognmænd og personer eller virksomheder, der samarbejder eller konkurrerer med ups,
men at den dog ved en indskrænkende fortolkning mod affatteren og til gunst for den
bebyrdede må antages alene at forbyde sådanne handlinger, hvis de indebærer illoyal
konkurrence, jf. herved den sammenhæng mellem stk. 2, 2. pkt., stk. 2, 1. pkt., og stk. 1, som
fremgår af klausulens opbygning, og som understreges ved anvendelsen af ordene ”særligt”
og ”derfor”.
       ved vurderingen må der tillige lægges vægt på, at de sagsøgte vognmænd ikke
modtog nogen form for betaling for at påtage sig konkurrenceklausulen, at den blev forelagt
dem til underskrift uden, at de fik uvildig rådgivning om indholdet af de forpligtelser, de
herved påtog sig, at der ikke fandt nogen form for forhandling sted, og at de sagsøgte
vognmænd af logistic blev sat i en ”take it or leave it” situation, hvor de fik valget mellem at
acceptere klausulen i den udformning, som logistic på egen hånd havde givet den, eller at
miste hele deres indtægtsgrundlag. klausulen var endvidere usædvanligt langvarig og
indeholdt ingen geografisk begrænsning, ligesom den konventionalbod, der skulle betales
ved overtrædelse, forekommer ganske uproportional. logistic har da heller ikke søgt at
håndhæve konkurrenceklausulen ved at begære nedlæggelse af fogedforbud.
       herefter findes det, i hvert fald under de foreliggende omstændigheder, urimeligt og i
strid med redelig handlemåde at gøre konkurrenceklausulen gældende over for de sagsøgte
vognmænd, der således frifindes.
                                               ‐8‐
      logistic skal i sagsomkostninger betale 10.000 kr. til hver af de sagsøgte til dækning af
udgift til advokatbistand.
                            thi kendes for ret
transport brødrene v/rune raaschou, transport‐brødrene v/michael raaschou,
andy trans v/georg a.t. hulstrøm, orbit service v/bill volche, j. l. transport
v/johnny m. larsen og b´s handel & transport v/berit meisner frifindes, og logistic
consult aps skal betale hver af dem 10.000 kr. i sagsomkostninger.
      lars krobæk                    michael b. elmer       ove andersen
                                      (retsformand)
                                            (sign.)
                                         ___ ___ ___
                              udskriftens rigtighed bekræftes
                              p.j.v. sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
‐ jf
                                           udskrift
                                               af
                             sø- & handelsrettens dombog
                                          ____________
den 23. oktober 2007 blev af retten i sagen
v‐44‐06
lån & spar bank a/s
(advokat janne glæsel)
mod
lån & finans v/erik schack nielsen
(advokat karen kaufmann)
afsagt sålydende
                                             dom:
indledning og påstande
sagens hovedspørgsmål er om lån & spar <w> er til hinder for registrering af lån & finans
<fig> i klasse 36, 37 og 45.
                                                - 2 -
lån og spar bank a/s (herefter lsb) har nedlagt følgende påstande:
1. lån & finans v/erik schack nielsen (herefter l&f) skal anerkende at have været uberettiget til
at anvende lån & finans som varemærke, virksomhedsnavn og/eller forretningskendetegn
for den af l&f udøvede virksomhed.
2. l&f forbydes at gøre brug af betegnelsen lån & finans som varemærke, virksomhedsnavn
og eller forretningskendetegn for forsikringsvirksomhed, finansiel virksomhed, valutarisk
virksomhed og dermed beslægtet virksomhed.
3. l&f skal anerkende at den under vr 2004 00854 offentliggjorte varemærkeregistrering lån &
finans <fig> udslettes af varemærkeregisteret.
4. l&f skal til lsb betale 100.000 kr. med procesrente fra sagens anlæg den 18. april 2006.
l&f har påstået frifindelse og har nedlagt selvstændig påstand om at lsb skal tilpligtes at lade
det under vr 1993 00225 registrerede varemærke lån & spar udslette af varemærkeregisteret.
lsb har over for l&f’s selvstændige påstand påstået frifindelse.
l&f’s virksomhed drives nu af lån & finans a/s. parterne er enige om at en dom i den
foreliggende sag tillige skal have virkning i forholdet mellem lsb og lån & finans a/s.
sagsfremstilling
historik og registrering.
lsb blev stiftet i 1880 som låne‐ og spareforeningen for embeds‐ og bestillingsmænd der i 1922
blev til låne‐ og sparekassen for embeds‐ og bestillingsmænd, fra 1976 spare‐ og lånekassen for
offentligt ansatte. sparekassen blev i 1980 blev omdannet til bank der nu er omfattet af lov om
finansiel virksomhed. i 1990 skiftede banken navn til lån & spar bank der blev børsnoteret i
1994.
      lsb har siden 2003 formuleret og udarbejdet en strategi for bankens mission og vision som
optages i bankens årsrapport. banken har udviklet et net af systembanker, dvs. virtuelle filialer
der oprettes i samarbejde med organisationer inden for ftf og ac samt interesseorganisationer
som fdm og ældresagen. systembankerne anvender i dag lsb´s eksisterende
                                                 - 3 -
distributionskanaler, rådgivningscentre og internetbanksystemer. lsb har i dag 16 filialer og 33
systembanker (virtuelle banker) for organisationer med ca. 1 mio. medlemmer. lsb er danmarks
18. største bank med ca. 3% af markedsandelen. banken henvender sig udelukkende til
privatkunder.
       lsb har modtaget flere erhvervspriser for innovation og har på verdensplan været først
med online banking.
       lån & spar bank blev registret den 24. juli 1992 som et figurmærke i vareklasse 36.
mærket bruges både med bogstaver og med et‐tegnet (&).
       den 8. januar 1993 fik lsb registreret lån & spar som ordmærke i klasse 36. lsb
registrerede i de følgende år en række varemærker hvori ordene ”lån og (&) spar” indgår, såsom
lån & spar direkte, lån & spar pc bank, lån & spar – når der er styr på tingene,
lån & spar internetbank, lån & spar prioritet, lån & spar andelsprioritet
og lån & spar xtra, der alle er registreret i klasse 36 og i forskelligt omfang i andre klasser som
klasse 9, 16 og 38.
l&f startede sin virksomhed sidst i 2003 og fik den 12. marts 2004 med ansøgningsdato 28.
februar 2004 registreret lån & finans som figurmærke i vareklasse 36, 37 og 45. l&f driver
virksomhed med lån til erhvervs‐ og privatkunder, udelukkende mod pant i fast ejendom.
markedsføring:
i 1995 modtog lsb pr‐prisen, og forskellige imageanalyser fra 2003 viste at lsb havde det 9.
bedste image i danmark. markedsføringsomkostningerne i perioden 1990‐2006 beløb sig til ca.
200 mio. kr. og knyttede sig til bl.a. sponsorater, it‐medier og radio/tv‐reklamer. i perioden 1992‐
2006 sponsorerede lsb transmitteringen af de olympiske lege. lsb har været hovedsponsor for
team danmark. banken har markedsført sig via tv‐reklamer bl.a. med titlen ”råd til hverdagen”.
forskellige markedsundersøgelser har konkluderet at lsb er en velkendt bank i den brede
befolkning, både i undersøgelser med og uden et hjulpet kendskab, dog har enkelte
undersøgelser vist et mere begrænset kendskab. markedsundersøgelserne er udarbejdet på
baggrund af besvarelser fra mellem 500‐600 adspurgte. en trp‐undersøgelse (target rating
points) har vist at lsb har været eksponeret for ca. 32 mio. mennesker i perioden 2001‐2006. en
imageanalyse udarbejdet af ifo (instituttet for opinionsanalyse) konkluderede at 82% af de
                                                     - 4 -
adspurgte kendte banken. en anden imageanalyse udarbejdet af wilkes konkluderede at
kendskabsgraden før og efter bankens sponsorater var hhv. 4% og 7%. lsb udgiver også bladet
”råderummet”. ved en søgning på google efter lån & spar får man 860.000 hits, som alle
relaterer sig til lsb.
i oktober 2005 konstaterede lsb at l&f i magasinet bolig & fritid under anvendelse af mærket
lån & finans udbød finansielle produkter. l&f´s mærke var i annoncen optrykt med rød
logofarve på en gul baggrund med såvel blå og mørkegrå bogstaver. på l&f ’s hjemmeside
www.logf.dk sidder logoet i øverste venstre side, hvor der tillige er en bjælke med menuer der
indeholder forskellige lånetyper som guider forbrugeren rundt på hjemmesiden. kildeteksten
bag www.logf.dk er udarbejdet med amp‐tegn som medfører at man ved søgning på ordet ”lån
&” først får hits med l&f. ved en søgning på google efter ”lån & finans” får man 343.000 hits
hvoraf l&f’s hjemmeside er det første. på hjemmesiden tilbyder l&f følgende lån:
      ”boliglån ‐ udnyt friværdien i ejerboligen...
      erhvervslån ‐ få frigivet kapital i erhvervsbygningerne...
      totalfinansiering ‐ 100% finansiering af boligkøbet...
      andelsboliglån ‐ lån med sikkerhed i andelsboligbeviset...”
design og udformning
lsb´s logo er udformet således:
lsb’s logofarver er i overensstemmelse med bankens designmanual rød, grå og blå på en beige‐
gullig baggrund. mærket er, som det ses, udformet med versaler og &‐tegn. ved
udendørsreklamer er baggrundsfarven mørkeblå. lsb anvender logoet såvel med &‐tegnet som i
formen ”lån og spar”.
l&f´s logo er udformet således:
                                                - 5 -
l&f´s logofarver er rød, blå og gult. i logoet anvendes, som det ses, et &‐tegn som er forskelligt
fra lsb’s.
forklaringer
peter schou har forklaret at han har været administrerende direktør i lsb. han blev ansat den 1.
april 1988 og fratrådte med udgangen af februar 2007. han har været forretningsfører for lån &
spar fonden siden 1. januar 1990.
       lsb har udarbejdet visions‐ og missionsstrategier siden 1990. lsb var det eneste
pengeinstitut som anvendte ”lån” og ”spar” som en del af navnet, i den rækkefølge. når
sparekasser anvendte ordene ”lån” og ”spar” i deres navne, var det i formen ”spare‐ og
lånekassen for …” eller lignende. lån & spar var derfor særpræget. anvendelse af &‐tegnet
var også særlig for lsb og skulle vise at de var anderledes og moderne.
       bankens grundlag var de private kunder. man kunne og ville ikke konkurrere med de store
banker om erhvervskunderne. denne strategi afspejlede sig i lsb´s markedsføring. de udviklede
mange produkter som rettede sig mod de private kunder og kommunikerede dette klart ud. man
foretog en massiv investering i disse nye produkter.
       banken ønskede at være åben over for omverdenen, herunder journalister som kunne give
en for banken værdifuld omtale. dagbladet børsen nominerede i 1995 banken som den mest åbne
bank i danmark. vidnet skrev også flere artikler, bl.a. til bladet bankinvest. banken fik mange
priser for fornyelse, bl.a. for bankens udvikling og brug af informationsteknologi. banken
udviklede en diskette og senere en cd‐rom med rådgivningsprogrammer som blev uddelt gratis
til kunderne. der blev uddelt disketter i perioden 1993‐1996 og herefter udelukkende cd‐rommer,
i alt ca. 1 mio. eksemplarer. banken har for nylig modtaget e‐handelens ærespris for dens
udvikling af hævekort. banken er landsdækkende med få filialer. udviklingen af aktiviteter på
nettet er derfor højt prioriteret.
       lsb´s netbank var den første i verden og vakte betydelig opmærksomhed. det førte til at
vidnet holdt mange foredrag om dette, og det bidrog til at gøre banken kendt. danske bank og
unibank kom med deres netbanker et par år senere.
                                                - 6 -
      banken har haft betydelige markedsføringsomkostninger. disse omkostninger er noget
større end 200 mio. indtil i dag; opgørelsen af markedsføringsomkostninger omfatter kun
eksterne omkostninger, ikke de meget betydelige interne omkostninger.
      satsningen på tv‐mediet var markant; lsb sponsorerede transmissionen fra de olympiske
lege og fra verdensmesterskaber, og det gav som ventet et godt afkast i form af massiv omtale og
øget kendskabet til lsb.
      l&f’s benyttelse af lån & finans er et problem for lsb. der er i høj grad
produktsammenfald: lsb´s udlån består for 80% vedkommende af lån mod pant i fast ejendom,
især boligfinansiering, og l&f’s udlån er efter det oplyste udelukkende mod pant i fast ejendom.
l&f snylter på lsb´s gode renommé. l&f’s hjemmeside ligner meget lsb´s hjemmeside.
      gennem de forvekslelige logoer lån & spar og lån & finans bliver lsb kædet
sammen med l&f, og det forringer bankens investering i dens brand. lsb ønsker under ingen
omstændigheder at blive bragt i nogen sammenhæng med en virksomhed som l&f som ikke er
en lovreguleret virksomhed, og som derfor fx ikke er underlagt regler svarende til
pengeinstitutternes regler for god skik.
      når banken indgår en loyalitetsaftale med for eksempel lic, som det er sket for nylig,
bliver medlemmernes gamle lic‐kort skiftet ud med et kort med lsb´s logo. loyalitetsaftalerne
har været med til at øge lsb´s kundegrundlag. lsb´s produkter henvender sig til alle
almindelige lønmodtagere og mange interesseorganisationer. for tiden har ca. 950.000
organisationsmedlemmer fået et nyt kort med lsb´s logo. banken har for nylig udviklet et nyt
kort med mulighed for mange forskellige applikationer. lsb har over 200.000 registrerede cpr‐
numre, som knytter sig til en bankkonto; der er jævnligt bevægelser på ca. 150.000 af disse
bankkonti. der er muligvis en tilgang på yderligere 60.000 via lic´s medlemsorganisation. af
pbs´s statistik kan man udlede at lsb´s markedsandel udgør ca. 2,8 %.
      lsb udlåner ikke til personer, der er registreret i rki, men banken har selvfølgelig kunder
som senere er blevet registreret i rki. banken kan medvirke til at sanere økonomien for rki‐
registrerede således at de kan komme ud af registreringen.
      vidnet har ikke kendskab til tilfælde hvor kunder eller andre har forvekslet lsb og l&f.
jesper schiøler har forklaret at han har været ansat hos lsb siden 1. november 1990 og nu er
medlem af direktionen med ansvar for markedsføring.
                                                 - 7 -
       analysen fra instituttet for opinionsanalyse a/s (ifo) og en tilsvarende fra omd
(optimum media direction) var ikke bestilt eller betalt af lsb. nogle gange har de købt analyser
for at måle værdien af en reklame. analyserne fra ifo og omd blev lavet fordi dagbladet børsen
havde et tema om banker. analyseresultaterne fra ifo og omd viste at lsb lå i superligaen for
så vidt angår image, og det var meget tilfredsstillende. analysen fra wilke markedsanalyse a/s
var heller ikke bestilt af banken; den viste at man flyttede kendskabet til banken via sponsoratet
af transmissionen fra de olympiske lege, da kendskabet før de olympiske lege var på 34% og
bagefter 45%.
erik schack nielsen har forklaret at han er uddannet kok. han har læst nogle fag under
merkonomstudiet og har interesseret sig for finansiering. han startede l&f sidst i 2003 og fik
registreret navnet lån & finans samt virksomheden i 2004. han købte domænenavnet
www.logf.dk i marts 2004. hjemmesiden bliver løbende opdateret, og der er også jævnligt skift i
opsætningen. det var tilfældigt at han valgte navnet l&f; navnet angiver hvad virksomheden
laver, udlån og finansiering. han kendte godt lsb, men regnede ikke med at navnet var et
problem; der var ingen vanskeligheder i forbindelse med registreringen i patent‐ og
varemærkestyrelsen. der var ikke indsigelser mod registreringen af lån & finans før lsb
kom med deres indvendinger.
       l&f giver lån (tillægslån) til privatkunder som andre banker afviser at låne til på grund af
rki‐registrering og lignende. l&f giver kun tilbud om finansiering og yder ikke rådgivning.
l&f yder også lån til små eller mellemstore virksomheder der har været igennem en periode
uden indtjening. 40% af kunderne er privatkunder og 60% er erhvervskunder. l&f administrerer
også egne ejendomme. l&f handler ikke med ejendomme, men overtager nogle gange
ejendomme på tvangsauktion når deres pant bliver nødlidende. de finansierer alene mod pant i
fast ejendom, og de giver ikke forbrugslån.
       de gule og blå baggrundsfarver på hjemmesiden forsvandt efter en periode. der bruges
flere farvekombinationer på hjemmesiden, og senest er der anvendt rød og blå. l&f’s
farvekombinationer er tilfældige og adskiller sig ikke fra andre långiveres farver.
       han har betalt for at hans virksomhed kommer frem som den første ved søgning på ”lån
&”. han har aldrig oplevet at blive forvekslet med lsb. l&f markedsfører sig via den blå avis,
google, flyers mv. kontakten mellem l&f og kunderne sker typisk pr. telefon eller e‐mail.
                                                 - 8 -
herefter aftales der nogle gange et personligt møde hvor l&f´s medarbejder besøger kunderne
hjemme hos denne.
       l&f har løbende forøget deres markedsføringsomkostninger som i 2003 lå på 50.000 kr., i
2004 på 1 mio. kr., i 2005 på 4 mio. kr. og i 2006 på 5,4 mio. kr.
       hjemmesiden ændrer udseende hver sjette måned for at gøre den mere spændende og
tiltrækkende. han har en it‐medarbejder som står for opdatering af hjemmesiden. han kan
bekræfte at l&f´s logo på hjemmesiden har været anført i rødt som bedre fanger
opmærksomheden. på hjemmesiden har man skrevet firmanavnet som ”lån og finans”, men det
var tilfældigt.
parternes argumenter
       lsb har anført at lån & spar har oprindeligt særpræg. det var også patent‐ og
varemærkestyrelsens opfattelse på ansøgningstidspunktet. lån & spar er ikke beskrivende for
bankvirksomhed eller finansiel virksomhed, men viser hen til bankens koncept, produkter,
ydelser og processer som omfatter langt mere end ind‐ og udlån.
       banken har gennem en omfattende og alsidig markedsføring under anvendelse af
betydelige ressourcer – langt over 200 mio. kr. ‐ gennem årene opbygget mærket til at være
stærkt og velkendt. det fremgår også af de fremlagte analyseresultater. det er almindeligt
anerkendt at markedsundersøgelser indhentet gennem anerkendte instituttet skal tillægges
betydning.
       lsb hævder ikke eneret til enhver kombination af ”lån” og ”&”, men i det foreliggende
tilfælde er forvekslelighed, herunder at det antages at der er en forbindelse mellem mærkerne.
       lån & spar er som renommeret varemærke omfattet af varemærkelovens § 4, stk. 2. det
tilkommer en udvidet beskyttelse over for anvendelse af samme eller lignende mærker, også for
uensartede produkter. det er derfor også beskyttet over for l&f’s anvendelse af lån & finans
for ydelser i klasse 37 og 45. den høje grad af bekendthed spiller også ind på
forvekslingsbedømmelsen. lån & spar har som velkendt krav på en bred beskyttelse, jf.
herved ef‐domsto‐lens dom af 14. september 1999 i sagen c‐375/97 ‐ general motors corp. mod
yplon sa.
       der er mærke‐lighed, for der er identitet i 1. og 2. del af parternes mærker, ”lån &”. den
sidste del af l&f´s navn ”finans” er ikke egnet til at adskille dette foretagendes ydelser fra lsb’s.
                                                - 9 -
ordene ”finans” og ”spar” er naturligvis forskellige, men begge peger hen på finansiel
virksomhed.
       det er ikke nødvendigt at der foreligger en egentlig forvekslingsrisiko. det er tilstrækkeligt
at mærket er velkendt, og at der hos det relevante publikum, privatpersoner der søger
finansiering, kan opstå den opfattelse at der er en forbindelse mellem mærkerne. en sådan
antagelse af forbindelse mellem mærkerne er særlig skadelig for lsb fordi selskabet, som har
arbejdet hårdt for sit gode image, driver finansiel virksomhed under finanstilsynet og er pålagt
en lang række forpligtelser, herunder pligt til at følge reglerne for god skik for finansielle
virksomheder, mens l&f’s udlånsvirksomhed er uden for offentlig kontrol.
       forvekslingsrisikoen forstærkes af de lighederne i markedsføringen hvor l&f benytter
eller har benyttet samme farvevalg som lsb, røde og grålige bogstaver på en beige eller gul
baggrund. l&f handler derfor også i strid med markedsføringslovens §§ 1, 3 og 18.
       de viste ligheder i farvevalg må anses for at være tilstræbt fra l&f’s side. det er også
udtryk for en bevidst udnyttelse når l&f’s gennem betaling har sørget for at l&f kommer frem
som den første når man indtaster ”lån &” på google.
       sagen skal bedømmes i lyset af den udvikling der er sket i varemærkeretten siden
gennemførelsen af varemærkedirektivet, herunder den retspraksis der er fremkommet, navnlig
fra ef‐domstolens side. nykredit‐dommen (u1989.216h) er ikke længere afgørende for området.
       l&f har anført at lån & spar for udlån er en generisk og beskrivende angivelse. det
burde derfor ikke have været registreret. mærket kan kun beskyttes hvis det godtgøres at det er
indarbejdet. det bestrides at mærket er indarbejdet. det bestrides også at mærket er velkendt,
idet mærket i så fald skal være alment kendt inden for omsætningskredsen. der foreligger ikke
nogen erklæring om velkendthed eller indarbejdelse fra en brancheforening eller lignende. lsb
har udelukkende påberåbt sig konklusionerne i markedsanalyserne som ikke er anvendelige i
denne forbindelse, især fordi antallet af udspurgte er så begrænset. analyserne er udarbejdet på
baggrund af besvarelser fra et mindre antal personer og er derfor utilstrækkelige til at vise
kendthed. analyserne er ikke tilstrækkelig nuancerede, og de konkluderer alene at kendskabet til
lsb er gennemsnitligt og i nogle tilfælde relativt lavt.
                                                - 10 -
       imageundersøgelserne afvises som irrelevante da de personer der er adspurgt, ikke er
almindelig forbrugere, men erhvervsledere. en konklusion om at 82% kender lsb, er ikke udtryk
for almindelige forbrugeres kendskab til lsb.
       beskrivende mærker der antages at være registrerbare på grund af indarbejdelse, er fortsat
svage og nyder en begrænset beskyttelse. inden for den finansielle sektor er der ganske få ord til
rådighed til at signalere at man driver finansiel virksomhed. lsb bør derfor ikke kunne opnå
eneret på ordkombinationen ”lån &”, da dette vil afskære andre indenfor den finansielle sektor
fra at anvende ordet og tegnet og dermed give en virksomhed eneret til lån &, jf. herved
nykreditdommen i u1989.216h.
       ved vurdering af om der består en forvekslingsrisiko, må man også se på mærkernes
visuelle fremtoning, og der er her åbenlyse forskelle. hertil kommer at der er et begrænset
produktsammenfald pga. ydelsernes art og kundegrundlagets sammensætning. lsb yder
rådgivning i forbindelse med udstedelse af lån, udbyder netbanking og er en full‐service bank,
hvorimod l&f yder lån mod sikkerhed i fast ejendom. parterne henvender sig til vidt forskellige
målgrupper. da hverken l&f’s eller lsb´s produkter er ”hyldevarer”, begrænses
forvekslingsrisikoen yderligere.
       l&f har været i god tro; i forbindelse med registreringen og offentliggørelsen af mærket
fremkom ingen indsigelser. et eventuelt vederlag til lsb må derfor være minimalt.
rettens afgørelse:
lsb’s varemærke, lån & spar, er indarbejdet siden 1990 som mærke for finansielle ydelser
(over for private) gennem en omfattende markedsføring, bl.a. i tv og over for medlemmer af en
række større organisationer. det må i hvert fald gennem den mangeårige indarbejdelse have
opnået tilstrækkeligt særpræg til at kunne tjene til adskillelse mellem lsb’s ydelser og andres
ydelser, men det må også antages ved den første registrering at have opfyldt de forholdsvis
beherskede krav til særpræg som opstilles i praksis, jf. herved eu‐domstolens dom af 20.
september 2001 i baby‐dry‐sagen, c‐383/99 p, præmis 39 ff.
       lsb kan, som selskabet selv anfører, ikke hævde eneret til enhver kombination af lån og
&. selskabet er eneberettiget til at benytte lån & spar og kan modsætte sig brug af betegnelser
der efter en helhedsvurdering af mærkerne og deres markedsmæssige betydning er forvekslelige
                                                  - 11 -
med lån & spar, herunder i den forstand at der er en risiko for en antagelse af en reel,
økonomisk eller markedsmæssig, forbindelse mellem mærkerne.
      der er identitet mellem de to første led i parternes varemærker. de sidste led, spar og
finans, er forskellige, men der er dog en vis begrebsmæssig eller indholdsmæssig lighed i den
forstand at ordene peger i retning af finansiel virksomhed. den måde hvorpå mærkerne
anvendes i praksis, afsvækker ikke indtrykket af lighed mellem dem. samlet set foreligger der
lighed mellem mærkerne.
      l&f’s figurmærke             er registreret i farver i klasserne 36, der bl.a. omfatter finansiel
virksomhed, 37 (byggevirksomhed mv.) og 45 (bl.a. juridisk bistand). l&f driver virksomhed
med långivning mod pant i fast ejendom, særligt til private der på grund af registrering kan være
afskåret fra at få lån i et pengeinstitut der er underlagt lov om finansiel virksomhed. der er
således sammenfald af tjenesteydelser for så vidt angår virksomhed med pengeudlån til private
med sikkerhed i fast ejendom.
      den betydelige indarbejdelse af mærket lån & spar må tages i betragtning ved den
samlede bedømmelse af om mærkerne kan forveksles, jf. ef‐domstolens dom af 22. juni 1999 i
sagen c‐342/97 (lloyd), konklusionen, 2. pkt., og samme domstols dom af 9. januar 2003 i sagen
c‐292/00 (davidoff).
      efter en samlet vurdering af lsb’s mærke, herunder dets indarbejdelse, og den betydelige
lighed mellem parternes ydelser, må det antages at der for en almindelig forbruger af kredit er en
risiko for at mærkerne forveksles, navnlig således at der antages at være en forbindelse mellem
mærkerne i den ovenfor anførte betydning.
      lån & spar må efter den omfattende indarbejdning anses for velkendt i hvert fald i en
betydelig del af befolkningen og er således egnet til beskyttelse også over for andre
virksomheders brug af dette eller lignende mærker for andet end finansiel virksomhed, i det
omfang brugen af mærket vil medføre en utilbørlig udnyttelse af varemærket særpræg eller
renommé eller skade særpræget eller renomméet, jf. herved ef‐domstolens dom af 14. september
1999 i sagen c‐375/97 ‐ general motors corporation mod yplon sa, præmis 26 og 27. retten
finder at l&f ved at benytte lån & finans kan drage utilbørlig fordel af lån & spar ved at
benytte det med lån & spar forvekslelige mærke i klasserne 37 og 45. lsb kan derfor også
modsætte sig l&f’s benyttelse af lån & finans for ydelser i klasse 37 og 45.
                                               - 12 -
      lsb´s påstande 1‐3 tages derfor til følge, og lsb frifindes for den af l&f nedlagte
selvstændige påstand.
      efter en samlet vurdering af den beskedne skadevirkning som l&f´s benyttelse af dets
mærke kan antages at have medført, fastsættes det vederlag som l&f skal betale, til 25.000 kr.
der forrentes fra sagens anlæg den 18. april 2006.
      i sagsomkostninger skal l&f til lsb betale 28.300 kr., hvoraf 3.300 kr. er godtgørelse for
retsafgift.
                                        thi kendes for ret:
    1. lån & finans v/erik schack nielsen skal anerkende at have været uberettiget til at
        anvende lån & finans som varemærke, virksomhedsnavn og eller
        forretningskendetegn for den af lån & finans udøvede virksomhed.
    2. lån & finans v/erik schack nielsen forbydes at gøre brug af betegnelsen lån & finans
        som varemærke, virksomhedsnavn og eller forretningskendetegn for
        forsikringsvirksomhed, finansiel virksomhed, valutarisk virksomhed og dermed
        beslægtet virksomhed.
    3. lån & finans v/erik schack nielsen skal anerkende at den under vr 2004 00854
        offentliggjorte varemærkeregistrering lån & finans <fig> udslettes af
        varemærkeregisteret.
    4. lån & finans v/erik schack nielsen skal inden 14 dage til lån & spar bank betale 25.000
        kr. med procesrente fra den 18. april 2006.
    5. lån & finans v/erik schack nielsen skal inden samme frist til lån og spar bank a/s
        betale 28.300 kr. i sagsomkostninger. beløbet forrentes efter rentelovens § 8a.
                                           - 13 -
6. lån og spar bank a/s frifindes for den af lån & finans v/erik schack nielsen nedlagte
   påstand.
hans jørgen nielsen                      jens feilberg                   uffe thustrup
                                           (sign.)
                                        ___ ___ ___
                             udskriftens rigtighed bekræftes
                             p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                             højesterets dom
                            afsagt onsdag den 28. maj 2014
sag 132/2012
(2. afdeling)
a
(advokat søren kjær jensen, beskikket)
mod
ankestyrelsen
(kammeradvokaten ved advokat henrik nedergaard thomsen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 8. afdeling den 5. marts 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, niels grubbe, marianne
højgaard pedersen, michael rekling og jens kruse mikkelsen.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
anbringender
a har til støtte for sin principale påstand anført, at skaden er rettidigt anmeldt, fordi hendes
arbejdsgiver, københavns kommune, som er selvforsikret, fik kendskab hertil umiddelbart
efter hendes tilskadekomst, hvilket efter praksis er tilstrækkeligt til at afbryde 1 års fristen i
den dagældende § 20 i arbejdsskadesikringsloven. gruppeleder c – og ikke hjemmeplejeleder
b – må således betragtes som hendes nærmeste overordnede leder og som arbejdsgiverens
repræsentant. i anden række har hun anført, at anmeldelse til sikkerhedsrepræsentanten – un-
der de omstændigheder, hvorunder københavns kommune faktisk havde indrettet sig i for-
hold til proceduren for håndtering af arbejdsskader – må anses for rettidig og i orden.
                                                  - 2 -
til støtte for sin subsidiære påstand har hun anført, at der er en rimelig begrundelse for, at
anmeldelse ikke er sket rettidigt. hun rykkede gentagne gange inden 1 års fristens udløb
begge sikkerhedsrepræsentanter for en tilbagemelding på anmeldelsen af arbejdsskaden, og i
øvrigt var kommunens arbejdsgange uklare og komplicerede. der er ikke grundlag for hjem-
visning, idet sagen er tilstrækkeligt oplyst til, at højesteret kan vurdere, om alle betingelser
for at dispensere er opfyldt.
ankestyrelsen har anført, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte ankestyrelsens afgørelse
af 7. oktober 2009. ankestyrelsen har ikke bestridt, at det efter administrativ praksis er til-
strækkeligt til at afbryde 1 års fristen i den dagældende § 20 i arbejdsskadesikringsloven, at
arbejdsgiveren har fået kendskab til arbejdsskaden. arbejdsskaden er imidlertid ikke anmeldt
rettidigt, fordi det ikke er tilstrækkeligt, at sikkerhedsrepræsentanterne havde hjulpet a med at
udfylde anmeldelsesskemaet inden anmeldelsesfristens udløb, og at gruppeleder c angiveligt
også kendte til tilskadekomsten. det afgørende er, om b som sikkerhedsleder også havde
modtaget underretning om tilskadekomsten inden for 1 års fristen, hvilket hun ubestridt ikke
havde.
der er heller ikke grundlag for at dispensere fra anmeldelsesfristen, fordi a inden anmeldel-
sesfristens udløb kun henvendte sig til sikkerhedsrepræsentanterne og ikke sikrede sig, at an-
meldelsen faktisk var kommet frem til arbejdsgiveren. hvis højesteret finder, at der er en ri-
melig begrundelse for den ikke rettidige anmeldelse, må sagen hjemvises, så ankestyrelsen
kan tage stilling til, om de øvrige betingelser for dispensation efter den dagældende bestem-
melse i arbejdsskadesikringslovens § 20 er opfyldt.
supplerende sagsfremstilling
københavns kommunes brev af 24. februar 2009 til ankestyrelsen, der delvist er citeret i
landsrettens dom, indeholder følgende indledning:
       ”ved brev af 9. februar 2009 har ankestyrelsen anmodet sundheds- og omsorgsfor-
       valtningen om en udtalelse om, hvordan kommunens normale procedure for modtagelse
       af anmeldelser af arbejdsskader fra tilskadekomne så ud i 2002.
       det har desværre ikke vist sig muligt at fremfinde procedurerne fra 2002, men der
       vedlægges de gældende retningslinier for anmeldelse af arbejdsskader, som ligger på
                                              - 3 -
     forvaltningens intranet. herudover vedlægges københavns kommunes arbejdsskade-
     forsikrings forretningsgang for forvaltningernes behandling af arbejdsskader.”
as advokat har ved brev af 20. december 2012 stillet en række supplerende spørgsmål til kø-
benhavns kommune, der ved brev af 26. marts 2013 har svaret således:
     ”foranlediget af din henvendelse har sundheds- og omsorgsforvaltningen rettet hen-
     vendelse til københavns kommunes arbejdsskadesekretariat og bedt dem søge efter
     tidligere procedurer på området, ligesom der er taget kontakt til en tidligere medarbejder
     i arbejdsskadesekretariatet. der er fremskaffet arkivmateriale, der eventuelt kunne bi-
     drage til sagens oplysning og endelig er der søgt på relevante netsteder efter oplysninger
     om de tidligere procedurer.
     desværre har disse tiltag ikke givet nogen nye oplysninger.
     på denne baggrund kan dine spørgsmål besvares som følger:
     spørgsmål 1:
     [da det af brevet af 24. februar 2009 fremgår, at det ikke har ”vist sig muligt at frem-
     finde procedurerne fra 2002, …” bedes oplyst, om man er i stand til at fremfinde proce-
     durer fra årene forud herfor eller umiddelbart efter 2002?
     svar:]
     det har ikke vist sig muligt at fremfinde procedurerne fra årene forud for 2002 eller
     umiddelbart efter.
     spørgsmål 2:
     [hvorledes var den beskrevne forretningsgang for behandling af arbejdsskadesager og
     navnlig proceduren for anmeldelse kommunikeret ud til sikkerhedsrepræsentanterne på
     arbejdsstedet?
     svar:]
     det har ikke kunnet findes sådanne forretningsgange, men se svar på spørgsmål 4.
     spørgsmål 3:
     [forelå der i 2002, eller i årene umiddelbart efter, skriftlige retningslinjer/procedurer
     for, hvordan arbejdsskader skulle anmeldes?
     svar:]
     der har ikke kunnet fremfindes sådanne, så det kan der ikke siges noget sikkert om.
     spørgsmål 3a:
     [foreligger der i dag skriftlige retningslinjer/procedurer for, hvordan arbejdsskader skal
     anmeldes?
     svar:]
                                         - 4 -
intranettets gældende vejledning om anmeldelse af arbejdsskader svarer til den vejled-
ning, der er optrykt som bilag 20 og som er fra 2009.
her er det beskrevet, hvordan skaderne anmeldes elektronisk og der kan i menuen i ven-
stre side vælges et underpunkt om ”anmeldelse”.
der vedlægges helt aktuelle sider herfra med vejledninger om anmeldelse.
spørgsmål 4:
[særligt under henvisning til udsagn i kommunens brev af 24. februar 2009… og refe-
ratet af samtalenotatet… af 4. marts 2009 samt gengivelsen af forklaringen for lands-
retten af b henriksen, bedes oplyst, om der fandtes retningslinjer, eventuelt skriftlige,
på dagældende tidspunkt for, hvorledes den enkelte skadelidte, i tilfælde hvor den ska-
delidte meddeler sin sikkerhedsrepræsentant, at man er kommet til skade, burde vide, at
denne meddelelse til sikkerhedsrepræsentanten ikke i sig selv var tilstrækkelig til, at
anmeldelsen blev viderebehandlet?
svar:]
der fandtes ikke skriftlige retningslinjer for, hvordan den skadelidte kunne vide, at en
meddelelse til sikkerhedsrepræsentanten ikke var tilstrækkeligt til, at anmeldelsen blev
behandlet.
det følger imidlertid af sagens natur.
når en medarbejder meddeler til en arbejdsmiljørepræsentant (tidl. sikkerhedsrepræ-
sentant), at der er sket en arbejdsulykke, vil det normalt medføre, at arbejdsmiljørepræ-
sentanten sikrer sig, at ulykken anmeldes. det vil nødvendiggøre nærmere oplysninger
om ulykken og det må være ganske indlysende, at en blot og bar underretning til ar-
bejdsmiljørepræsentanten om en ulykke sædvanligvis ikke vil være tilstrækkeligt oply-
sende til at muliggøre en anmeldelse. det vil kræve nærmere oplysninger om tid, sted,
konkret skade og ørige omstændigheder.
medarbejderen vil skulle udfylde et skema – eventuelt sammen med arbejdsmiljørepræ-
sentanten.
hvis medarbejderen således ikke bliver kontaktet yderligere eller spurgt nærmere ud
efter at have meddelt, at der er sket en arbejdsulykke, bør medarbejderen derfor sikre
sig, at der faktisk handles på meddelelsen.
spørgsmål 5:
[af kommunens retningslinjer, side 1 nederst, fremgår under afsnittet ”intern kortlæg-
ning af ulykken/hændelsen”, at ”alle ulykker og nærved ulykker skal kortlægges af sik-
kerhedsgruppen for at forebygge lignende hændelser”.
det bedes i den forbindelse oplyst, på hvilken måde det blev sikret i 2002 eller i årene
umiddelbart herefter, at alle anmeldelser af arbejdsskader ville tilgå sikkerhedsgruppen,
og såfremt der er udarbejdet retningslinjer herfor, bedes disse fremsendt.
                                          - 5 -
svar:]
der har ikke kunnet findes oplysninger om eller retningslinjer for, hvordan det i 2002
blev sikret, at alle anmeldelser af arbejdsskader tilgik sikkerhedsgruppen.
spørgsmål 6:
[under henvisning til at de i brevet af 24. februar 2009 har oplyst, at ”principperne for
hvordan en arbejdsskade meddeles til arbejdsgiver, har ikke ændret sig siden 2002”, og
der endvidere vedlægges ”gældende retningslinjer for anmeldelse af arbejdsskader, som
ligger på forvaltningens intranet”, og henset til det af disse gældende retningslinjer
blandt andet fremgår, side 2, at københavns kommunes arbejdsskadeforsikring
(kkaf) i 2005 hjemtog administration og behandling af arbejdsulykker opstået på kø-
benhavns kommunes arbejdspladser, bedes oplyst til hvem anmeldelse skulle ske, før
københavns kommunes arbejdsskadeforsikring (kkaf) i 2005 hjemtog administration
og behandling af arbejdsulykker?
svar:]
det er ikke opfattelsen, at hjemtagelsen af administration og behandling af arbejdsulyk-
ker har ændret på, at både ledere og sikkerhedsrepræsentanter, der hører om en ulykke,
som ikke er anmeldt, skal hjælpe en medarbejder til at få anmeldt sin arbejdsskade.
spørgsmål 7:
[i forlængelse af svaret på spørgsmål 6 og under henvisning til at de vedlagte ”gældende
retningslinjer for anmeldelse af arbejdsskader, som ligger på forvaltningens intranet”
blandt andet illustrerer, at anmeldelse forudsætter en autorisation hertil, bedes oplyst om
der på tilsvarende måde da også, for så vidt angår skader indtruffet før 2005, skulle op-
nås autorisation til anmeldelse til arbejdsskadesystemet, og i givet fald på hvilken måde
dette fremgår?
svar:]
autorisation blev indført, efter at man overgik til elektronisk registrering af arbejdsska-
der i henholdsvis easy – (arbejdstilsynets elektroniske arbejdsskadeanmeldelsessy-
stem) – og safetynet, som er københavns kommunes anmeldelsessystem. dette skete
løbende i årene efter 2005.
før 2005 forudsatte det således ikke en autorisation at anmelde arbejdsskader.
spørgsmål 8:
[da det af kommunens brev af 24. februar 2009… fremgår, at ”når forvaltningen skri-
ver på hjemmesiden, at den tilskadekomne medarbejder også har et ansvar for at sikre
sig, at skaden bliver anmeldt, …”, og da det antages, at ordet ”hjemmesiden” måske i
stedet dækker over kommunens ”intranet”, anmodes kommunen om så vidt muligt at
fremsende en udgave af den version af københavns kommunes hjemmeside (eller in-
tranet), der i oktober 2002 forelå til beskrivelse af indmeldelsesproceduren?
svar:]
der har ikke kunnet findes en udgave af den version af københavns kommunes hjem-
meside/intranet fra oktober 2002, som dengang beskrev anmeldelsesproceduren.
i et sidste forsøg på at få adgang til en sådan, er der rettet henvendelse til kommunens
it-ansvarlige kontorer. såfremt en sådan side fremfindes, vil den blive eftersendt.”
                                                - 6 -
retsgrundlag
ved lov nr. 496 af 6. juni 2007 er den hidtidige betingelse for dispensation fra 1 års fristen for
anmeldelse af arbejdsskader, hvorefter der skal foreligge en rimelig grund til, at anmeldelsen
ikke er foretaget rettidigt, udgået af loven, jf. nu arbejdsskadesikringslovens § 36.
lovændringen, som ikke finder anvendelse i den foreliggende sag, bygger bl.a. på arbejds-
skadeudvalgets betænkning om arbejdsskadesikring fra 2006. i beskrivelsen af gældende ret
anføres i betænkningen s. 50 bl.a.:
       ”arbejdsgiveren skal anmelde ulykkerne til det forsikringsselskab, hvor der er tegnet
       arbejdsulykkesforsikring. i staten skal skaden anmeldes til den statslige forsikrings-
       enhed, mens det for selvforsikrede (visse kommuner) efter praksis er tilstrækkeligt, at
       arbejdsgiver har kendskab til, at skaden er sket…”
den beskrevne praksis for selvforsikrede er fulgt op bl.a. ved to principafgørelser truffet af
ankestyrelsen den 30. oktober 2009.
den første sag (218-09) drejede sig om, hvorvidt der var sket rettidig anmeldelse af en hæn-
delse ved, at sikrede (en afdelingsleder) havde anmeldt hændelsen til nærmeste overordnede
leder inden for 1 års fristen, selv om kommunen ikke havde taget tilfældet op til behandling
eller anmeldt det til arbejdsskadestyrelsen. af sagsreferatet fremgår bl.a. følgende om afgø-
relsen:
       ”ankestyrelsen fandt, at en hændelse måtte anses for rettidig anmeldt til en selvforsikret
       kommunal arbejdsgiver, hvis arbejdsgiver eller dennes repræsentant inden for 1 års fri-
       sten blev orienteret om hændelsen.
       ankestyrelsen fandt, at det forhold, at sikredes nærmeste overordnede leder blev orien-
       teret om hændelsen inden for 1 år fra skadedatoen, var tilstrækkeligt til, at kommunen
       som sådan havde fået kendskab til hændelsen inden for 1 års fristen.
       det var i den forbindelse uden betydning, at arbejdsgiveren ikke havde taget tilfældet op
       til behandling eller anmeldt det til arbejdsskadestyrelsen.”
den anden sag (219-09) angik en tilsvarende problemstilling med en selvforsikret statslig
myndighed. af sagsreferatet fremgår bl.a. følgende om afgørelsen:
                                                 - 7 -
       ”ankestyrelsen vurderede, at sagen var anmeldt rettidigt, da anmeldelsen blev modtaget
       af tjenestestedet ved håndskreven påtegning den 1. november 2006. arbejdsskadestyrel-
       sen skulle herefter tage stilling til, om hændelsen kunne anerkendes som en arbejdsska-
       de.
       ankestyrelsen fandt, at en hændelse måtte anses for rettidig anmeldt til en selvforsikret
       statslig myndighed, hvis arbejdsgiver eller repræsentant for denne havde modtaget ori-
       entering om hændelsen inden for 1 år. det forhold, at der i den statslige myndighed var
       etableret en forsikringsenhed med status af forsikringsselskab, ændrede ikke ved, hvem
       rettidig anmeldelse kunne ske til. det var således uden betydning, at sagen først blev
       anmeldt til forsikringsenheden efter udløbet af 1 års fristen.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om as krav på erstatning efter reglerne i arbejdsskadesikringsloven som følge af
tilskadekomst den 25. oktober 2002 er afskåret i medfør af arbejdsskadesikringslovens dagæl-
dende § 20.
efter de dagældende bestemmelser i § 15, stk. 1, § 16, stk. 1 og 2, og § 17, stk. 2, nr. 2, i ar-
bejdsskadesikringsloven, jf. lovbekendtgørelse nr. 943 af 16. oktober 2000, påhviler det en
selvforsikret arbejdsgiver at anmelde arbejdsskader til arbejdsskadestyrelsen snarest muligt
og senest 9 dage efter skadens indtræden. er anmeldelse ikke indsendt rettidigt af arbejdsgive-
ren, kan krav om erstatning dog rejses af skadelidte selv inden for en frist på 1 år fra arbejds-
skadens indtræden, jf. den dagældende bestemmelse i lovens § 20, 1. pkt.
i tilfælde, hvor arbejdsgiveren er selvforsikret, anses en arbejdsskade efter fast og langvarig
administrativ praksis for rettidigt anmeldt med den virkning, at erstatningskravet ikke afskæ-
res efter § 20, 1. pkt., såfremt arbejdsgiveren inden for 1 års fristen har fået kendskab til ar-
bejdsskaden. det gælder også i de situationer, hvor arbejdsgiveren ikke har behandlet anmel-
delsen eller sendt den videre til arbejdsskadestyrelsen. ankestyrelsen er enig i, at denne prak-
sis kan lægges til grund for denne sags afgørelse.
spørgsmålet er herefter, om københavns kommune må anses for inden 1 år efter den 25. ok-
tober 2002 at have fået kendskab til, at a havde været udsat for en arbejdsskade.
                                                - 8 -
efter bevisførelsen, herunder as og sikkerhedsrepræsentanterne ds og es forklaring sam-
menholdt med hjemmeplejeleder bs brev af 10. februar 2004 til arbejdsskadestyrelsen, læg-
ger højesteret til grund, at gruppeleder c var den ene af to gruppeledere for 40-50 ansatte i
hjemmeplejen, herunder for a. højesteret lægger endvidere til grund, at c fik underretning
om tilskadekomsten umiddelbart efter den 25. oktober 2002, og at c måtte indse, at der var
tale om en arbejdsskade, der kunne begrunde krav på ydelser efter arbejdsskadesikringsloven.
c modtog således as sygemelding i anledning af tilskadekomsten, c afsatte tid til, at d og a
kunne udfylde skadesanmeldelsen, og c foranledigede, at der hurtigt efter as kortvarige sy-
gemelding blev taget skånehensyn ved tilrettelæggelsen af hendes arbejdsopgaver.
højesteret finder, at københavns kommune under disse omstændigheder i forhold til den
ovenfor beskrevne administrative praksis må anses for at have fået kendskab til arbejdsskaden
inden for 1 års fristen. det kan ikke føre til et andet resultat, at c ikke af kommunen var be-
myndiget til at modtage og underskrive anmeldelser af arbejdsskader til arbejdsskadestyrel-
sen.
herefter tager højesteret as principale påstand til følge.
                                     thi kendes for ret:
ankestyrelsen skal anerkende, at den tilskadekomst, der overgik a den 25. oktober 2002, er
rettidigt anmeldt.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal ankestyrelsen betale 90.000 kr. til stats-
kassen.
det idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms
afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.