text:
                                                dom
afsagt den 15. april 2015 af østre landsrets 14. afdeling
(landsdommerne rosenløv, lone kerrn-jespersen og martin broms (kst.) med domsmænd).
14. afd. nr. s-442-15:
anklagemyndigheden
mod
t
(cpr.nr. …)
(advokat luise høj, besk.)
holbæk rets dom af 5. februar 2015 (60-4074/2014) er anket af anklagemyndigheden med
påstand om domfældelse i overensstemmelse med anklageskriftet, herunder at forholdet hen-
føres under straffelovens § 119, stk. 1, samt til skærpelse, herunder at straffen ikke fastsættes
under henvisning til straffelovens § 82, nr. 7.
domfældte har med østre landsrets tilladelse af 25. marts 2015 kontraanket til frifindelse, og
har subsidiært påstået formildelse.
forklaringer
der er i landsretten afgivet supplerende forklaring af tiltalte og af vidnet a, der har forklaret i
det væsentlige som i byretten. der er for landsretten endvidere afgivet forklaring af f.
den forklaring, som vidnet b afgav i byretten, er dokumenteret i medfør af retsplejelovens §
923.
tiltalte har forklaret bl.a., at a i en e-mail, der ikke er fremlagt under straffesagen, takkede
for en behagelig telefonsamtale. han hidser sig aldrig op eller smider om sig med ting. det
har han heller ikke gjort under denne sag. i anledning af sagen har han talt i ganske få sekun-
der med en politimand. i den forbindelse sagde han, at han ikke ville udtale sig, og at politiet
                                                   - 2 -
måtte henvende sig til hans advokat. han har modtaget et brev fra politiet indeholdende sig-
telsen. brevet er dateret den 24. juli 2014, men han har først modtaget det i september 2014.
hele sagen drejer sig om hans søn c, der i november 2012 uden forudgående underretning
eller drøftelse i skolen fik udleveret et nyt skema, hvorefter c fremover skulle have eneunder-
visning. han er meget utilfreds med hele processen i den sammenhæng. folketingets om-
budsmand har da også i en udtalelse af 2. oktober 2014 udtalt kritik af kommunen. da skolen
ønskede, at c skulle på et behandlingshjem, overgik sagen til holbæk kommune. holbæk
kommune har ikke villet svare på hans henvendelser i den anledning. i begyndelsen af de-
cember 2013 skulle han i retten på grund af en sag om tvangsfjernelse af c. i den forbindelse
overtog hans advokat og hans støtte- og kontaktperson, f, der tidligere har været eneundervi-
ser for c, kommunikationen med kommunen. advokaten og f fik heller ikke svar på henven-
delser om c.
i ugen op til den 9. juli 2014 var han to gange blevet kontaktet på sin adresse om c. c, der da
var 14 år, gik hjemme uden at gå i skole, hvilket han gentagne gange har kontaktet myndighe-
derne om. ved den første henvendelse kom de sociale myndigheder og kort efter politiet. ved
den anden henvendelse mødte politiet op med 5 betjente. det blev nævnt, at han havde et til-
hold, men det kunne han ikke få på skrift. det var baggrunden for, at han henvendte sig til
kommunen for at spørge, om han havde et tilhold.
når han ringer til kommunen, får han ofte at vide, at han skal slappe af. til det svarer han, ”at
der er folk, der har kørt ind i facaden på kommunens bygning, og folk, der har banket sagsbe-
handlere, og den række har han ikke stillet sig i”. det kan være sådan en udtalelse, som a har
misforstået.
a har forklaret bl.a., at hun er kontoruddannet. tiltalte indledte telefonsamtalen den 9. juli
2014 med at sige, at han var meget vred, ligesom han også var meget højlydt. hun er bekendt
med, at der har verseret en langvarig sag i … om hans søns skolegang. hun har også deltaget i
møder i … som bisidder for tiltalte. i borgerservice skal personalet hjælpe borgerne, og man
har således en neutral funktion. borgerservice sagsbehandler ikke, men kan f.eks. forklare en
afgørelse eller hjælpe med at formulere en klage. inden tiltalte og hun afsluttede samtalen den
9. juli, talte tiltalte pænt til hende. tiltalte sagde flere gange, at han ville tage hjem til perso-
                                                   - 3 -
ner, som stod på en liste, og han nævnte i den forbindelse b. han sagde endvidere, at hun
kunne sige det, til hvem hun havde lyst, så politiet kunne hjem til ham. derfor var han efter
hendes opfattelse klar over, at der var tale om trusler. tiltalte sagen, at han ville skære halsen
over på b. b er leder af … og ikke en tæt kollega. på grund af samtalens karakter følte hun
ikke, at hun kunne sidde truslerne overhørig.
f har forklaret bl.a., at han er støtte- og kontaktperson for tiltalte. han mødte c og tiltalte, da
c fra sommeren 2012-2013 havde eneundervisning hos ham. han har været inde over kom-
munikationen med holbæk kommune i sommeren 2014, og han har herunder selv forsøgt at
få svar fra kommunen, ligesom han har deltaget i møder med kommunen. der har været en
hård tone i kommunikationen. i marts eller april 2014 var han og tiltalte til et møde med d på
holbæk kommune. denne indvilligede i, at kommunikationen fra kommunens side skulle
forbedres, således at man ville svare på henvendelser inden for et par dage. det fungerede en
måneds tid, hvorefter man vendte tilbage til ikke at svare. det blev tiltalte meget frustreret
over. vidnets opgave var at være ”buffer” mellem tiltalte og kommunen; men han har også
haft en terapeutisk rolle i forhold til tiltalte.
personlige oplysninger
tiltalte har om sine personlige forhold forklaret, at c er blevet hjemgivet til ham den 13. no-
vember 2014. c har imidlertid fået en dom med vilkår om, at han skal rette sig efter kommu-
nens anvisninger. derfor opholder c sig nu i fredericia.
retsgrundlaget
straffelovens § 119 blev ved lov nr. 87 af 15. marts 1939 ændret med indsættelse af stk. 2 i
bestemmelsen. af forarbejderne til denne lovændring, jf. rigsdagstidende 1938-39, tillæg a,
sp. 3770-71, fremgår:
       ”til § 119
       den nugældende bestemmelse i § 119, stk. 1, er saaledes begrænset, at den kun
       finder anvendelse, naar truslen om vold er fremsat direkte til den paagældende
       tjenestemand, hvorimod bestemmelsen ikke finder anvendelse, naar en trusel
       fremsættes i pressen, paa offentligt møde eller andetsteds. endvidere omfatter be-
       stemmelsen kun trusler om vold, mens trusler om tilføjelse af andre onder ikke
       kan rammes efter denne bestemmelse.
                                                   - 4 -
       hvor det drejer sig om personer, der har myndighed til at træffe egentlig afgø-
       relse vedrørende retslige forhold, saaledes dommere, overordnede tjenestemænd
       indenfor politi og anklagemyndighed og andre overordnede administrative myn-
       digheder, finder ministeriet det urimeligt, at bestemmelsens rækkevidde er saa
       begrænset. i disse tilfælde, hvor det drejer sig om ansvarlige myndigheder, bør
       den i § 119, stk. 1, fastsatte kvalificerede straf kunne komme til anvendelse ikke
       alene, hvor det drejer sig om trusler om vold, der i det hele i denne henseende
       spiller en ret ringe rolle, men ogsaa hvor det drejer sig om andre trusler af en
       grovere karakter; f. eks. vil en trusel om skandalisering ofte kunne være mindst
       lige saa strafværdig som en trusel om vold. det bør endvidere ikke være afgø-
       rende, om truslerne er fremsat direkte overfor tjenestemanden eller paa en hvil-
       ken som helst anden maade.
       man foreslaar derfor som nyt stk. 2 at optage en bestemmelse, hvorefter den sær-
       lige strafferamme skal komme til anvendelse, naar der fremsættes trusel om
       vold, om frihedsberøvelse eller om sigtelse for strafbart eller ærerørige forhold
       mod nogen, der af det offentlige er tillagt domsmyndighed eller myndighed til at
       træffe afgørelse vedrørende retsforhold eller vedrørende haandhævelsen af sta-
       tens straffemyndighed, i anledning af tjenesten eller hvervet eller iøvrigt med et
       af de i stk. 1 nævnte formaal.”
procedure
anklagemyndigheden har til støtte for påstanden om domfældelse efter straffelovens § 119
anført, at det er bevist, at tiltalte forsætligt har fremsat de trusler, der fremgår af anklageskrif-
tet, og at han, selv om han ikke har fremsat truslerne direkte over for b, har haft forsæt til, at
truslerne blev viderebragt til b. lignende trusler er i retspraksis henført under § 119, men der
er også eksempler på, at sådanne forhold ikke er henført under § 119, men under § 266, jf.
tfk 2013.630 v. på et møde den 1. september 2014 i et forum bestående af repræsentanter
for anklagemyndigheden og forsvarsadvokaterne var der enighed om at pege bl.a. på trusler
mod offentligt ansatte fremsat over for tredjemand som emne på fokusområder, som det i den
kommende tid vil være hensigtsmæssigt at søge at få højesterets stillingtagen til.
subsidiært skal forholdet henføres under straffelovens § 266.
der er ikke grundlag for at anvende straffelovens § 82, nr. 7, ved straffastsættelsen. straffen
bør fastsættes til fængsel i 30 dage, som der ikke er grundlag for at gøre betinget, heller ikke
med vilkår om udførelse af samfundstjeneste.
                                                 - 5 -
tiltalte har til støtte for påstanden om frifindelse anført, at han må være blevet misforstået
under telefonsamtalen med a, idet han ikke har fremsat trusler. hvis det findes bevist, at der
har været tale om trusler, bør forholdet henføres til straffelovens
§ 266, og ikke til § 119, idet udtalelserne ikke er fremsat direkte over for b. tiltalte kunne
ikke have nogen forventning om, at hans udtalelser fremsat over for en person i borgerser-
vice, der fungerer uafhængigt af …, hvor b er ansat, ville blive viderebragt.
for så vidt angår straffastsættelsen er det anført, at der bør ske formildelse, ligesom straffen
under hensyn til tiltaltes personlige forhold bør gøres betinget, eventuelt på vilkår om udfø-
relse af samfundstjeneste.
landsrettens begrundelse og resultat
landsretten tiltræder, at det er bevist, at tiltalte under telefonsamtalen den 9. juli 2014 har
udtalt sig, som det er anført i anklageskriftet. landsretten har herved lagt vægt på, at a som
vidne har forklaret troværdigt og detaljeret om telefonsamtalen den 9. juli 2014 mellem hende
og tiltalte. landsretten har endvidere lagt vægt på as e-mail af 9. juli 2014 kl. 14.58 til til-
talte, hvori hun skriver, at b har oplyst, at tiltalte ikke har polititilhold, men at det vil ske, hvis
tiltalte ”fortsætter” med at fremsætte trusler. endelig har landsretten lagt vægt på, at a efter
telefonsamtalen med tiltalte følte sig nødsaget til at orientere b og dennes leder om indholdet
af samtalen.
spørgsmålet er herefter om, dette forhold er omfattet af straffelovens § 119, stk. 1, om den,
der ”overfalder” en person, hvem det påhviler at handle i offentlig tjeneste eller hverv.
den omhandlede trussel er ikke fremsat over for b, men over for a. landsretten finder det
bevist, at tiltalte måtte indse det som overvejende sandsynligt, at hans trusler ville blive vide-
rebragt til b. landsretten finder imidlertid, at tiltalte ikke ved fremsættelsen af truslerne har
”overfaldet” b, således som dette begreb efter forarbejderne til ændringen af straffelovens §
119 i 1939 må forstås.
derimod er truslerne efter deres indhold omfattet af straffelovens § 266. landsretten tiltræder
derfor, at tiltalte er fundet skyldig i overtrædelse af denne bestemmelse.
                                                    - 6 -
det forhold, at tiltalte har været frustreret over holbæk kommunes sagsbehandling i forhold
til hans søn, fører ikke til, at de fremsatte trusler ved tiltaltes telefoniske henvendelse til
kommunen kan anses for omfattet af straffelovens § 82, nr. 7. efter truslernes karakter og
henset til, at tiltalte tidligere er straffet for overtrædelse af straffelovens § 266, forhøjer lands-
retten herefter straffen til fængsel i 20 dage.
på baggrund af tiltaltes personlige forhold finder landsretten det forsvarligt at gøre straffen
betinget, jf. straffelovens § 56, på vilkår som nedenfor bestemt.
byrettens bestemmelse om sagsomkostninger stadfæstes.
                                       thi kendes for ret:
byrettens dom i sagen mod t ændres, således at han straffes med fængsel i 20 dage. fuldbyr-
delsen af straffen udsættes og bortfalder efter en prøvetid på 2 år fra landsrettens dom på be-
tingelse af,
at tiltalte ikke i prøvetiden begår strafbart forhold og
at tiltalte i 1 år af prøvetiden undergiver sig tilsyn af kriminalforsorgen.
statskassen skal betale sagens omkostninger for landsretten.


text:
                                               dom
afsagt den 15. november 2016 af østre landsrets 13. afdeling
(landsdommerne birgitte grønborg juul, john mosegaard og lisbeth walthersdorf katafai
(kst.)).
13. afd. nr. b-613-15:
1) a
(advokat poul hvilsted)
2) b
(advokat poul hvilsted, besk.)
mod
rigspolitiet
(kammeradvokaten v/advokat flemming orth)
denne sag, der er anlagt ved retten i odense (bs 5-74/2015), er ved kendelse af 9. marts
2015 henvist til behandling ved østre landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.
sagsøgerne, a og b, har nedlagt påstand om, at rigspolitiet tilpligtes at anerkende, at
rigspolitiets afgørelse af 19. december 2014 om aflivning af hunden frigg (chipnummer …)
og hunden marley/sara (chipnummer …) er ugyldig og ansvarspådragende.
sagsøgte, rigspolitiet, har påstået frifindelse.
efter hundelovens § 1a er det blandt andet forbudt at besidde en hund af racen amerikansk
staffordshire terrier (herefter ”amstaff”) eller krydsninger, hvor en sådan hunderace indgår
(herefter ”blandingshund”). denne sag drejer sig om, hvorvidt hundene frigg og marley/sara
er omfattet af dette forbud. der er i øvrigt i sagen rejst forvaltningsretlige spørgsmål og
spørgsmål om statens mulige indgreb i den grundlovssikrede ejendomsret m.v.
sagsfremstilling
hundene frigg og marley/sara stammer fra samme kuld, hvorfor sagens dokumenter som
udgangspunkt er identisk for begge hunde.
                                               - 2 -
efter en anonym anmeldelse om ulovlige hunde rettede betjente fra fyns politi den 11. juni
2014 henvendelse på hundejerne a og bs da fælles adresse. de mødte ingen hjemme, men så
de to hunde, som de beskrev og optog fotos af.
a og b er i dansk hunderegister registreret som ejere af hundene og for begge med angivelse
af primær race: ”blanding, mellem” og ingen angivelse under sekundær race.
møns dyrlæger, der foretog chipning og registreringen i dansk hunderegister, er af politiet
spurgt om møns dyrlæger objektivt forholder sig til hundenes udseende og registrerer i
overensstemmelse med dette, eller om der alene registreres oplysninger ud fra hundeejerens
oplysninger. møns dyrlæger svarede i en e-mail af 18. juni 2014 således:
”hos møns dyrlæger har vi valgt at følge den udmelding, der er kommet fra den danske
dyrlægeforening. vi vurderer derfor ikke hundene på baggrund af udseende. vi vil
selvfølgelig følge den gældende lovgivning, vis der enten foreligger en stambog eller ejer
oplyser at hunden er ulovlig hunderace eller en blanding heraf.”
de af politiet optagne fotos blev i digital form den 15. august 2014 sendt til dyrlæge bille
ruwald med anmodning om en udtalelse om hundenes formodede race eller blanding af
denne. dyrlæge bille ruwald svarede i e-mail af 19. august 2014 således:
”jeg har pr mail modtaget billeder med hunde med anmodning om at det evt. kan dreje sig om
hunde tilhørende ulovlige hunde i danmark.
der er fremsendt 8 billeder af hunde formentlig fotograferet gennem et vindue. der ses
skiftevis 1 og 2 hunde på billederne. hundene virker unge (unghunde) og der ses ikke tegn på
hankønsorganer (penis) på nogen af billederne. ved sammenligning med døråbningen drejer
det sig formentlig om mellemstore hunde. kroppen på alle hundene virker kompakte og
muskuløse. hovederne virker kraftige med et halv kort snudeparti. ørerne virker små til
mellemstore med et karakteristisk knæk. farverne ser brunlige ud med hvide aftegn. pelsen
virker kort og glat. ekstremiteterne (benene) virker slanke. der er efter min mening bestyrket
mistanke om at det drejer sig om unghunde af en forbudt race eller en blanding deraf.
                                                - 3 -
unghundenes udseende kunne meget vel være amstaff (american staffordshire terrier)
unghunde.
…
min vurdering er foretaget gratis.”
politiet rettede herefter den 8. september 2014 på ny henvendelse på ejernes adresse, hvor de
nu mødte a og b, der blev opfordret til at fremlægge dokumentation for hundenes race eller
type. politiet traf samme dag beslutning om at anbringe hundene i en hundepension, hvor
hundene fortsat er anbragt. det fremgår af politiets ligelydende skriftlige afgørelser herom af
9. september 2014, at politiet særligt har lagt vægt på, at ejerne ikke straks tilstrækkeligt har
kunnet dokumentere hundenes race eller type, ligesom dyrlægen (bille ruwald) har vurderet
racen som værende amerikansk staffordshire terrier eller en blanding heraf. det fremgår
endvidere, at der ikke er lagt vægt på ejernes oplysninger om, at hundene var søde og ikke har
gjort noget, og ejernes mening om, at lovgivningen er urimelig.
under den efterfølgende partshøring blev ejerne bistået af foreningen fair dog, der ønskede
hundene vurderet af c fra happyhound og co. foreningen oplyste i sin henvendelse til fyns
politi, at c tidligere havde vurderet herreløse hunde for både københavns og vestegnens
politi i forbindelse med sit arbejde for dyreværnet i rødovre. politiet svarede den 23.
september 2014, at man var indforstået med, at c undersøgte hundene, men politiet ønskede
ikke at deltage, herunder omkostningsmæssigt, og skrev i øvrigt om undersøgelsen:
”…
fyns politi skal tillige oplyse, at de anførte besigtigelser og undersøgelser ikke med
tilstrækkelig sikkerhed kan udelukke, at hundene indeholder en del af racen amerikansk
staffordshire terrier og kan derfor ikke udgøre dokumentation som krævet efter hundelovens §
1 b. accepten af indhentelse af erklæringer om hundene kan derfor ikke forstås som en
anerkendelse af at resultatet vil kunne udgøre den fornødne dokumentation.
…”
                                              - 4 -
c undersøgte herefter begge hunde og afgav herom udaterede erklæringer benævnt
”racevurdering” med bilag af 6. oktober 2014 ”adfærdstest”. c angav sig som ”exam.
adfærdsbehandler & hundeinstruktør, exam. veterinær ernæringsterapeut ”(vet)”.
racevurderingen omfattede en beskrivelse af den undersøgte hund i forhold 17 karakteristika
samt punktet ”andet” og med tilhørende raceforslag. der indgik ingen ulovlige hunde under
raceforslag. racen labrador indgik under 9 af disse karakteristika. racevurderingen førte til
samme konklusion for begge hunde, her for hunden frigg:
”udfra ovenstående vurderes det at frigg er en blanding af flere racer.
disse vurderes til at være beagle, basenji, labrador, og viszla (eller lignende type som for
eksempel weimeraner).
det vurderes ikke at hun indeholder hverken amerikansk staffordshire terrier eller pittbull
terrier da hendes fenotypiske træk på flere områder ikke er som hos disse.
som eksempler på hvor hun afviger fra racestandarden på amerikansk staffordshire terrier
og pitbull terrier kan nævnes:
ørerne er for store
halsen for lang og slank
hun er alt for høj
brystet er for smalt
knoglestrukturen i både for- og bagben er for spinkel
bagbenene er for lige
hun er alt for spinkel og lang i kroppen
hendes stop er for lille
kæberne alt for spinkle
kindernes muskulatur er slet ikke fremtrædende
tandstillingen for forkert og alt for smal bagtil.
ydermere viser hun i adfærdstesten intet tegn på terrier sind overhovedet.”
                                                - 5 -
adfærdstesten var også enslydende, her med konklusionen for hunden frigg:
”frigg er ligesom marley er en super sød, kærlig, venlig og harmonisk hund.
på trods af at hun har stået på internat i tre uger virker hun på ingen måde overgearet eller
stresset.
dette er især imponerende i betragtning af hendes unge alder.
hun er udpræget samarbejdende og meget blød i munden og overhovedet ikke madvogtende
på nogen måde. i forhold til håndtering er hun ekstremt blød.
hun viser intet tegn på terrier sind.
hun er hurtigt til at falde ned efter at være stresset op af tester. hun er som sagt glad men ikke
”overglad” eller ”overivrig” men bare villig og kontaktsøgende. vil hellere lege sammen med
mennesker end alene.
er meget god til at respektere når der ikke rigtig sker noget.
hun er i det hele taget meget blid og blød men samtidig er hun på ingen måde bange eller
usikker i forhold til nye og fremmede ting.
på baggrund af testen vurderes det at hun ikke indeholder hverken amerikansk staffordshire
terrier eller pittbull terrier.”
foreningen fair dog videresendte cs erklæringer til fyns politi og skrev den 14. oktober
2014 blandt andet:
”…
fd har haft kontakt til og besøgt d …
d (d) bekræfter at det er hans 6 år gammel og høje blandingstæve sandie af lovlige racer som
er mor til hvalpene (sandie er registreret på adressen).
                                               - 6 -
derudover kan js berette at hanhunden til hvalpene er en omstrejfende brun labrador retriever
som har boet i lokalområdet.
…”
fyns politi traf den 17. oktober 2014 ligelydende afgørelser om aflivning af hundene på det
da foreliggende grundlag, herunder de fra foreningen fair dog modtagne oplysninger om
sælger af hvalpene e og tidligere ejer d og erklæringerne fra c. det fremgår af afgørelserne,
her for hunden frigg, blandt andet:
”…
ved afgørelsen er der lagt afgørende vægt på, at de ikke, som har fremlagt fornøden
dokumentation for, at deres hund ikke er en blandingsrace, hvori der ikke indgår en af de
forbudte racer, jf. hundelovens § 1 a, stk. 1, nr. 3 og § 1 a, stk. 2, idet de ikke har kunne eller
ønsket at fremlægge erklæringer fra personer, der kan redegøre for hundens afstamning,
ligesom de ikke har kunne eller ønsket, at fremlægge stambog eller lignende vedrørende
hundens forældre. de har oplyst, at mor til hvalpene er en 6 år gammel blandingstæve af
lovlige racer og far til hvalpene en omstrejfende brun labrador.
sammenfattende har fyns politi ikke fundet, at de af fair dog initierede racevurderinger og
adfærdstest af frigg den 6. oktober 2014, der blev foretaget af c fra happyhound kan anses
for at udgøre tilstrækkelig dokumentation, som krævet efter hundelovens § 1b. de
oplysninger som fair dog antageligt mundtligt har modtaget fra de tidligere ejere e og d kan
ikke føre til andet resultat.
…”
disse afgørelser blev påklaget til rigspolitiet.
foreningen fair dog fremsendte den 2. december 2014 til rigspolitiet en udateret salgsaftale
underskrevet af e, hvorefter hun til a havde solgt ”2 bl. hunde” for 8.000 kr. foreningen
fair dog fremsendte endvidere den 8. december 2014 til rigspolitiet en erklæring af 7.
december 2014 fra d om tæven til hvalpene, hunden sandy, idet d har udfyldt en blanket
                                              - 7 -
udarbejdet af foreningen fair dog om denne hunds herkomst. punktet ”race/blanding” er
udfyldt med teksten ”mellem blanding af fuldt lovlige racer”. både punkterne ”mors
stamdata” og ”fars stamdata” er udfyldt med teksten ”ukendt”. hunden oplyses købt i
odense gennem bekendte.
rigspolitiet stadfæstede den 19. december 2014 fyns politis afgørelse om aflivning af begge
hunde. det hedder i afgørelsen blandt andet:
”…
begrundelse
rigspolitiet finder, at fyns politi på baggrund af besigtigelse af hundene ”sara/marley” og
”friggy” samt på baggrund af oplysningerne i den dyrlægefaglige udtalelse af 19. august 2014
vedrørende vurdering af hundenes udseende havde en rimelig formodning for, at hundene
kunne være af racen amerikansk staffordshire terrier eller en krydsning, hvori denne race
indgår.
det fremgår af oplysningerne i den dyrlægefaglige udtalelse af 19. august 2014 bl.a., at
kroppen på hundene virker kompakte og muskuløse, at hovederne virker kraftige med et halv
kort snudeparti, og at ørerne virker små til mellemstore med et karakteristiske knæk. det
fremgår endvidere, at farverne ser brunlige ud med hvide aftegn, at pelsen virker kort og glat,
og at benene virker slanke. det fremgår videre, at det er dyrlægens opfattelse, at der er en
bestyrket mistanke om, at det drejer sig om unghunde af en forbudt race eller en blanding
deraf, og at unghundene på baggrund af deres udseende ligner racen amerikansk staffordshire
terrier.
rigspolitiet finder således, at den dyrlægefaglige udtalelse ikke har afkræftet politiets
formodning om, at hundene tilhører en af de forbudte racer eller krydsninger heraf.
for så vidt angår deres bemærkninger vedrørende politiets vurdering af hundene, herunder
den anvendte formodningsregel i hundelovens § 1 b, stk. 2, henviser rigspolitiet til
                                              - 8 -
bemærkningerne til denne bestemmelse i lov nr. 717 af 25. juni 2010 om ændring af lov om
hunde og dyreværnsloven, hvoraf det bl.a. fremgår.
”bestemmelsen er udtryk for en omvendt bevisbyrde. det er således besidderen af en hund –
og ikke politiet – der skal fremlægge den nødvendige dokumentation for, at den pågældende
hund ikke er omfattet af forbuddet. politiet skal dog i første omgang – f.eks. på baggrund af
en hunds udseende eller oplysninger fra besidderen eller andre – have rimelig grund til at
formode, at der kan være tale om en hund, der er omfattet af forbuddet, før det kan kræves, at
besidderen opfylder dokumentationskravet. politiet kan altså ikke forlange dokumentation fra
en besidder af en hund, når der ikke er nogen nærmere anledning til det. f.eks. hvis hunden på
ingen måde ser ud som en af de hun de, der er omfattet af forbuddet.”
det er således forudsat i lovbemærkningerne, at ”den rimelige grund til at formode”, at der
kan være tale om en forbudt hund, kan blive skabt alene på baggrund af en vurdering af en
hunds udseende. bemærkningerne skal endvidere efter rigspolitiets opfattelse forstås således,
at det kan ske alene på baggrund af politiets vurdering af hundens udseende, og der stilles
ikke i bemærkningerne krav om, at de personer, der foretager denne vurdering, skal have
særlige faglige kvalifikationer eller uddannelse i relation til vurdering af hunderacer.
rigspolitiet henleder desuden opmærksomheden på det anførte om, at politiet ikke kan
forlange dokumentation fra en besidder, hvis hunden på ingen måde ser ud som en af de
forbudte hunde.
på denne baggrund finder rigspolitiet, at betingelserne for at anmode deres klienter om at
fremlægge dokumentation for, at hundene ikke tilhører en af de forbudte racer eller
krydsninger heraf, var opfyldt, jf. hundelovens § 1 b, stk. 2.
rigspolitiet har forbindelse med sagens behandling lagt til grund, at begge hunde ifølge
oplysningerne fra dansk hunderegister er ”blandingsracer” født den 5. januar 2014.
rigspolitiet finder ikke, at a og b, har fremlagt tilstrækkelig dokumentation for, at hundene
”sara/marley” og ”frigg” ikke tilhører racen amerikansk staffordshire terrier eller
krydsninger heraf.
                                                - 9 -
ad adfærdstest
rigspolitiet finder ikke, at de af foreningen fair dog initierede adfærdstests af hundene, der
blev foretaget af c fra happyhound & co den 6. oktober 2014, kan anses for at udgøre
tilstrækkelig dokumentation for, at hundene ikke er af en af de racer eller krydsninger heraf,
som er omfattet hundelovens § 1 a (forbudte hunderacer).
rigspolitiet finder således ikke, at det på baggrund af besigtigelser og undersøgelser af en
sådan karakter, som dem, der er foretaget af c fra happyhound & co, med tilstrækkelig
sikkerhed kan udelukkes, at hunden er af eller indeholder racen amerikansk staffordshire
terrier, og rigspolitiet finder derfor ikke, at det fremlagte kan udgøre tilstrækkelig
dokumentation som påkrævet efter hundelovens § 1 b.
rigspolitiet har i den forbindelse lagt vægt på, at det fremgår af de udførte ad-færdstest for
såvel ”sara/marley” som ”frigg”, at hundene ”er en blanding af flere racer”, at ”disse
vurderes at være ”beagle, basenji, labrador og viszla (eller lignende type som for eksempel
weimerancer)” og ”det vurderes ikke, at hun indeholder hverken amerikansk staffordshire
terrier eller pittbull terrier da hendes fenotypiske træk på flere områder ikke er som hos
disse.”
rigspolitiet finder, at der ved disse besigtigelser og undersøgelser alene kan være skabt tvivl
om, hvorvidt hundene er af eller indeholder indeholder racen amerikansk staffordshire terrier.
rigspolitiet finder således, at det på baggrund heraf alene kan fastslås, at hundene
”sara/marley” og ”frigg” muligvis (tillige) indeholder de racer, som er foreslået af c.
ad salgsaftale
rigspolitiet finder ikke, at den af foreningen fair dog fremsendte kopi af salgsaftale indgået
mellem køber a og sælger e på tilstrækkelig vis kan dokumentere, at hundene ”sara/marley”
og ”frigg” ikke tilhører racen amerikansk staffordshire terrier eller en krydsning, hvori denne
race indgår. rigspolitiet har i denne forbindelse lagt vægt på, at den udaterede salgsaftale
omhandler ”2 bl.hunde”, og at det således ikke nærmere er anført, hvilke hunde aftalen
omfatter, herunder hvilke/n hunderace/r eller blandingsrace/r disse hunde er af.
                                                - 10 -
ad oplysninger fra tidligere ejere
rigspolitiet finder endelig ikke, at foreningen fair dogs oplysninger om, at d, tidligere ejer
af hundene ”sara/marley” og ”frigg”, til foreningen fair dog har oplyst, at moderen til
hundene er en blandingstæve af lovlige racer, samt at faderen til hundene er en omstrejfende
brun labrador retriever, som har boet i lokalområdet, udgør tilstrækkelig dokumentation som
påkrævet i medfør af hundelovens § 1 b. rigspolitiet har i den forbindelse lagt vægt på, at det
ikke er dokumenteret, hvilke racer, moderen indeholder, ligesom det heller ikke er
tilstrækkeligt dokumenteret, at de nævnte hunde er forældre til ”sara/marley” og ”frigg”.
rigspolitiet skal herved igen henvise til bemærkningerne til § 1 b, stk. 2, i lov nr. 717 af 25.
juni 2010 om ændring af lov om hunde og dyreværnsloven, hvoraf det videre fremgår:
       ”som en konsekvens heraf er det nødvendigt med en højere grad af agtpågivenhed hos
       personer, der fremover køber en hund, der fysisk ligner hunde omfattet af forbuddet,
       idet disse købere må sikre sig, at der ikke er tale om en hund omfattet af
       forbudsordningen, og at de kan dokumentere dette, hvis der opstår tvivl om, hvorvidt
       hunden er omfattet af forbuddet.
       der stilles ikke i lovteksten nærmere krav til, hvordan besidderen dokumenterer, at der
       ikke er tale om en forbudt hund. besidderen kan f.eks. fremlægge en stambog eller dna-
       attest vedrørende hunden og dens forældre, eller besidderen kan fremlægge erklæringer
       fra personer, der kan redegøre for hundens afstamning. det vil i første gang være
       politiet, der vurderer ægtheden af den dokumentation, som besidderen fremlægger.
       politiet vil i den forbindelse f.eks. kunne kontakte den stambogsførende klub, hvis der
       er tvivl om ægtheden af en fremlagt stambog. hvis en sag bliver indbragt for
       domstolene, vil det være retten, som skal vurdere ægtheden af den fremlagte
       dokumentation.”
for så vidt angår foreningen fair dogs bemærkninger om, at fyns politi ikke af egen drift
forsøgte at kontakte tidligere ejere af hundene med henblik på at belyse hundenes race, skal
rigspolitiet bemærke, at det fremgår af forarbejderne til hundelovens (lovbekendtgørelse nr.
254 af 8. marts 2013) § 1 b, stk. 2, at
”bestemmelsen ”er” udtryk for en omvendt bevisbyrde. det er således besidderen af en hund
og ikke politiet – der skal fremlægge den nødvendige dokumentation for, at den pågældende
hund ikke er omfattet af forbuddet.”
                                             - 11 -
(…)
”i praksis vil bestemmelsen indebære, at besiddere af hunde, der kan forveksles med en af de
forbudte hunderacer, skal kunne skaffe den nødvendige dokumentation for, at deres hund ikke
er omfattet af forbuddet. som en konsekvens heraf er det nødvendigt med en højere grad af
agtpågivenhed hos personer, der fremover køber en hund, der fysisk ligner hunde omfattet af
forbuddet, idet disse købere må sikre sig, at der ikke er tale om en hund omfattet af
forbudsordningen, og at de kan dokumentere dette, hvis der opstår tvivl om, hvorvidt hunden
er omfattet af forbuddet. ”
(...)
”der stilles ikke i lovteksten nærmere krav til, hvordan besidderen dokumenterer, at der ikke
er tale om en forbudt hund. besidderen kan f.eks. fremlægge en stambog eller dna-attest
vedrørende hunden og dens forældre, eller besidderen kan fremlægge erklæringer fra
personer, der kan redegøre for hundens afstamning.
det vil i første omgang være politiet, der vurderer ægtheden af den dokumentation, som
besidderen fremlægger. politiet vil i den forbindelse f.eks. kunne kontakte den
stambogsførende klub, hvis der er tvivl om ægtheden af en fremlagt stambog. hvis en sag
bliver indbragt for domstolene, vil det være retten, som skal vurdere ægtheden af den
fremlagte dokumentation.
det fremgår således af ovenstående, at det påhviler hundebisidderne og ikke politiet – at
tilvejebringe tilstrækkelig dokumentation for, at hundene ikke er omfattet af forbuddet i
hundelovens § 1a.”
sagen blev herefter indbragt for domstolene. under sagens behandling ved østre landsret
blev marit sunde udmeldt som skønsmand til at besvare følgende spørgsmål:
”spørgsmål 1:
                                               - 12 -
skønsmanden bedes oplyse, om skønsmanden med sikkerhed kan udelukke, at frigg
henholdsvis marley/sara tilhører én af de racer eller krydsninger heraf, som er omfattet af
listen i hundelovens § 1a, jf. § 1b, stk. 2 og stk. 4.
det bemærkes, at der er følgende racer på denne liste.
1)              pitbull terrier.
2)              tosa inu.
3)              amerikansk staffordshire terrier.
4)              fila brasilerio.
5)              dogo aregetino.
6)              amerikansk bulldog.
7)              boerboel.
8)              kangal.
9)              centralasiatisk ovtcharka.
10)             kaukasisk ovtcharka.
11)             sydrussisk ovtcharka.
12)             tornjak.
13)             sarplaninac.
(spørgsmålet er formuleret, som det fremgår af hundelovens § 1b, stk. 4, men skønsmanden
skal lægge til grund, at det har været hensigten, at bestemmelsen skal omfatte krydsninger,
hvori også kan indgå hunderacer, der ikke er nævnt på listen i hundelovens § 1 a).
spørgsmål 2:
hvis spørgsmål 1 besvares bekræftende, bedes skønsmanden oplyse, hvilken race hundene
tilhører, eller hvilken kombination af racer der indgår i hundene, samt redegøre for det
grundlag og data, hvorpå svaret på spørgsmål 1 er baseret.
spørgsmål 3:
                                              - 13 -
hvis spørgsmål 1 besvares benægtende, bedes skønsmanden oplyse og redegøre for, med
hvilken grad af sandsynlighed skønsmanden kan udelukke, at hundenes racemæssige
oprindelse (delvist) henhører eller kan henføre til én eller flere af de racer eller krydsninger
heraf, som er omfattet af listen i hundelovens § 1a, jf. § 1b, stk. 2 og stk. 4, med et bidrag, der
er henholdsvis (i) mindre end 51%, (ii) mindre end 30%, (iii), mindre end 10% eller (iv)
mindre end 3%.
spørgsmål 4
skønsmanden bedes vurdere fyns politis besigtigelsesrapport af 15. august 2014 med
tilhørende otte billeder og herefter redegøre for, om der på grundlag af en faglig vurdering af
hundenes udseende har været en rimelig grund til at formode, at der er tale om en hund, der
tilhører én af de af listen i hundelovens § 1a nævnte racer eller krydsninger, hvori disse racer
indgår.”
skønsmanden svarede således i erklæring af 13. oktober 2015:
”spørsmål 1
det er for meg nesten uetisk og hypotetisk og be om at en skal utelukke event. innlemme 2
valper som har fler blandingskombinasjoner bak seg.
spørsmål 3
disse to unghundene er ikke homogene, men for meg kan det ligge staffordshire bulterrier,
boxer, harrier og wippet bak.
når det gjelder marley/sara så kan en muligens utelukke boxer – ihvertfall har hun nok flere
gener fra wippet.
det er ingenting i deres framferd og utseende som kan gik mer enn 3% likhet.
spørsmål 4
                                              - 14 -
den likhet som den vanlige menigmann finner fra amerikansk staffordshire terrier er
forståelig.
det fleste går ud fra farge, bredde på skallen og det hvite bilsset.
men dette finnes også på mange andre raser.
i norden er det ikke noe annet land enn danmark som har en så lang liste med forbudte raser –
13 raser mot 5 i norge og ingen i sverige.
ett annet problem som er typisk i danmark, er at de fleste vil ha en hund som de ikke behøver
papirer på og som gjerne kan være blanding mest pga pris.
det skaper virkelig problemer og de må en snuoperasjon til at få rettet opp dette.
det burde stadfestes at alle blandingskull skal steriliseres. vel det finnes ingen registrering av
disse men i lokalpressen og på facebook kan en finne dem.”
som bilag til erklæringen er vedlagt ”racevurdering” med en beskrivelse af de undersøgte
hunde i forhold til 17 karakteristika samt punktet ”andet” og med raceforslag, der dog alene
er udfyldt under ”pels og hud” med staffordshire bullterrier, boxer-harrier og beagle-wippet
som forslag. konklusionen, der er den samme for begge hunde, er følgende:
”begge hundre bør steriliseres og leveres tilbake til eier.
den likhet som mange finner med am.staff er der, men det utseende kan også komme fram
gjennom blanding av staffordshire bull terrier – boxer – harrier – beagle og wippet.
avkom etter avkom som i generasjoner er av blandingsraser og hvor likhet med enkelte raser
på den forbudte liste kan det for menig mann lett antas at de tilhører en eller fler av disse
raser.
                                              - 15 -
dette er kullsøsken som overhodet ikke har noen homogene trekk. frikk viser en mer
blanding af en større rase, tydelig staffordshire bullterrier trekk farger fra boxer og wippet,
som også har gitt den doble noe grå silkeaktige dekpels.
marley/sara derimot har mer av trekk av wippet, størrelse, smal kropp, lengre grå hode og
med samme lyse fargen med den grå silkeaktige dekkpels.”
skønsmanden angiver sig som ”int. fci – allround dommer, oppdretter siden 1961 og
dommer siden 1971”.
forklaringer
der er under sagen afgivet forklaring af parterne a og b, vidnet dyrlæge bille ruwald og
skønsmand marit sunde.
a har forklaret blandt andet, at han før frigg har haft to andre hunde, som også i dag ville
være lovlige hunde. han købte både frigg og marley af e, der boede i korsør, og som
annoncerede hunde til salg i gul og gratis. han vidste, at der var en forbudsliste med ulovlige
hunde. e oplyste, at det var blandingshunde. det var 8-9 måneder gamle hundehvalpe. han
tog begge hunde med hjem til bopælen, og her var de, til politiet hentede dem. han har aldrig
oplevet problemer med hundene. de var ikke aggressive, og de løb ikke frit rundt. han har
spurgt naboerne, og de har heller ikke oplevet hundene være aggressive. b boede dengang til
leje hos ham. de på de optagne fotos viste iturevne aviser må være nogle aviser, som hundene
har leget med. politifolkene mødte hundene, før han selv kom ud. han gav dem de papirer,
han havde, nemlig dyrlægebog, udskrift fra hunderegistret og købskontrakten med e. de
sagde blot, at han skulle dokumentere hundenes ophav. han kender ikke selv den tidligere
ejer, d eller møns dyrlægeklinik, som den tidligere ejer øjensynligt har benyttet. han har
fremlagt alt, hvad han har, og som han har kunnet fremskaffe. han kan ikke selv gøre mere.
han har gennem fair dog søgt at finde mere. hundene er fjernet med henblik på aflivning og
har nu været pensionsanbragt i 2 år. det, synes han, ikke er på sin plads, når hundene ikke
har gjort noget.
b har forklaret blandt andet, at marley er hans første egen hund. da han så hvalpene, fik han
ikke den tanke, at det kunne være en ulovlig hunderace. det var søde hunde, som de fandt
                                              - 16 -
gennem gul og gratis, hvor de var annonceret som en labradorblanding. de så almindelige
ud. han har overhovedet ikke interesseret sig for at få andet end en god hund. det var det
behov, han søgte opfyldt. han har aldrig oplevet hundene være aggressive. de er kun løbet ud
én gang. han er derfor meget uforstående over for indholdet i den anonyme anmeldelse. de
har gjort, hvad der står i deres magt for at oplyse hundenes ophav. de kontaktede fair dog og
andre specialister. selv stod de meget hjælpeløse og overlod det derfor til nogen, der vidste
mere.
bille ruwald har forklaret blandt andet, at han er dyrlæge med egen praksis. han beskæftiger
sig næsten udelukkende med hunde, men har dog også lidt at gøre med katte og fugle.
han bekræfter sin vurdering af hundene på grundlag af fotos, som den fremgår af e-mailen af
19. august 2014. han er bekendt med, at dyrlægeforening ikke mener, det er muligt at
racebestemme hunde ved inspektion/ billeder. han er imidlertid selv dyrlæge med 38 års
erfaring i hunde, og han har også norsk og tysk autorisation som dyrlæge. han er kontrakt-
ansat til at udføre opgaver for både dansk og norsk politi, og han udfører også opgaver for
tysk politi. han har herunder på et tysk optagested set mange beslaglagte hunde. hans vur-
dering af hvilke racer, der indgår i en blandingshund, er subjektiv. vidnet gennemgik her-
efter den vurdering, som han foretager af en hunds fænotype. han sætter det hele sammen. jo
flere fotos han har, jo bedre. på spørgsmål om med hvilken grad af sikkerhed og signifikans
vidnet kan udtale sig om de to hunde i denne sag, svarer vidnet, at han er helt overbevist, før
han sender en vurdering af sted. sådan var det også med den vurdering, han sendte den 19.
august 2014. ellers gør han det ikke, men svarer, at han ikke kan foretage bestemmelsen. han
genkender fotos af hundene. fænotyper kan vurderes ud fra disse fotos, men det er
selvfølgelig bedst selv at se hundene. vidnet gennemgik herefter under anvendelse af billeder
af hunde af amstaff racen til sammenligning grundlaget for sin vurdering efter de træk, han
kan se på fotos af de to hunde, herunder en mellemstor krop, muskulatur, skulder, hovedform,
kind- og snudeparti, ører, pels, ben mv., der er forenelig med amstaffracen. samlet er han
herefter 99,9 % sikker på, at der er amstaff i disse hunde. ordvalget ”bestyrket mistanke” i e-
mailen betyder for vidnet, at han overhovedet ikke er i tvivl, og at han udtaler sig med høj
signifikans.
vidnet er sagkyndig i retssager om hundespørgsmål. han har som sagkyndig også medvirket i
drabssager i norge og i tyskland. han har ikke foretaget racebestemmelser i tyskland. det
                                              - 17 -
har de mange andre, der kan i tyskland. efter hans samlede vurdering er de to hunde uden
tvivl forenelig med racen amstaff. han ser i tyskland en masse racer, der er forbudt i
danmark, herunder har han også set hunde af racen amstaff. hans dyrlægeklinik ligger meget
nær den dansk-tyske grænse, og han har derfor jævnlig kontakt til tyskland. ordet ”virker” i
hans udtalelse er for vidnet ikke et forbehold. han er 100 % sikker. det var han også, da han
skrev e-mailen. han husker ikke, hvor lang tid han brugte til at vurdere de to hunde. han har
lavet rigtig mange vurderinger af hunderacer for politiet og på grundlag af fotografier.
fotografierne i denne sag er rigtig gode, tydelige og skarpe. han fik dem tilsendt elektronisk
og kunne derfor også forstørre dem på sin computerskærm. fænotypisk kan det godt være et
mix af racer, men for ham var hundene racerene amstaff eller et mix deraf med f.eks. en
tætliggende terrierrace. han har udført vurderingen gratis, fordi han er godt honoreret for
andre opgaver. han har været kredsformand for dyrenes beskyttelse i over 20 år. han har set
mange nu ulovlige hunde.
skønsmand marit sunde har vedstået sin erklæring og forklaret blandt andet, at hun efter
erklæringens afgivelse har gennemgået en del billedmateriale som udelukker, at de pågæl-
dende hunde er af amstaffracen eller en blanding heraf. hun har herunder set på billeder af
amstaffracen, der ikke var typiske af udseende, og hunde med typiske tegn, men som ikke var
racerene. hun kan i dag sige, at de to hunde ikke indeholder blandinger af amstaffracen. hun
har set og været sammen med hundene. de virkede trivelige, med godt gemyt og ingen gøen.
de kom venligt mod hende. hun kunne vedrørende svar på spørgsmål 3 se, at det var
blandingshunde, men hun har ikke modtaget oplysninger, der gør det muligt at sige hvor
mange generationer, der ligger bag denne blanding. der er ikke noget amstaff i disse hunde.
skønsmanden fremviste diverse billeder af hunde af denne race og af andre hunde til
illustration. hun har som udstillingsdommer bedømt racehunde i næsten 50 år. bedømmelsen
sker ud fra de standarder, der findes i racens hjemland, og internationale standarder (fci).
usa har således deres standard for amstaffracen. den svarer til den internationale standard
for racen. hun har bedømt de to hunde ud fra standarden for amstaffhunde. de racerene hunde
har stamtavler. i danmark er hunde med stamtavler ikke så udbredte. i danmark betyder det
mere, at hunden er billig. ved køb af blandingshunde skal man købe af en erfaren opdrætter.
folk flest ser på hundenes farve og striben på hovedet og når derfor frem til, at det er en
forbudt race. det er for skønsmanden det samme som at overføre racehad. hun har været
sagkyndig i en lignende sag i sit hjemland norge. politiet bør kontakte kennelklubber for
                                              - 18 -
oplysning om racer. når hun i skønserklæringen foreslår sterilisering af blandingshunde, er
det, fordi det åbenbart er så stort et problem i danmark. så bør man sterilisere i tvivlstilfælde.
skønsmanden har som angivet i skønserklæringen været opdrætter side 1961 og hunde-
dommer siden 1971. hun er uddannet som hundedommer, og det er en lang uddannelse. det
er ikke hendes profession, men hendes interesse. den manglende besvarelse af spørgsmål 1
og henvisningen til det etiske skal forstås sådan, at man ikke kan anmode hende om at svare ja
eller nej på spørgsmålet om racebestemmelse, når hun ikke kender dyrets baggrund, og som
hun derfor skal bedømme efter dyrets udseende. der vil altid være en usikkerhed, når man
ikke kan se generationer bagud. hun er imidlertid efter erklæringens afgivelse nået frem til, at
der ikke er noget amstaff i disse hunde. denne race kan altså udelukkes. hun har herunder
gennemgået billedmateriale for dyr af denne race og med blanding af denne race. når hun i
spørgsmål 3 skrev, at der ikke var noget i dyrenes fremfærd og udseende, som kunne give
mere end 3% lighed, havde det også sammenhæng med spørgsmålets formulering. hun
udelukker nu racen amstaff helt, fordi hun nu har set på yderligere materiale for denne race og
hunde, der har lighed med de to hunde i nærværende sag, som ikke er en blanding med denne
race. der er ligheder, som kan forveksles med racen amstaff på grund af aftegning i ansigt og
i farven. sterilisering af en blandingshund vil være en mulighed i tilfælde, hvor forveksling
kan ske med de 13 forbudte hunderacer.
det retlige grundlag
det fremgår af forarbejderne til hundelovens § 1a og §1b (lovforslag nr. 163 af 17. marts
2010) i de almindelige bemærkninger blandt andet:
”2. forbud mod hold af særligt farlige hunde
…
2.2. anbefalinger fra udvalget om hunde.
justitsministeriets udvalg om hunde har overvejet muligheden for at indføre et forbud mod
hold af visse hunderacer og krydsninger, hvori disse racer indgår.
der er enighed i udvalget om, at de hidtidige erfaringer i danmark og i udlandet fører til, at et
eventuelt raceforbud - for at kunne håndhæves effektivt i praksis – må bygge på en model
med omvendt bevisbyrde, som er inspireret af den regulering, der findes i norge. den
                                              - 19 -
omvendte bevisbyrde indebærer, at det er hundeejeren, der i tvivlstilfælde skal dokumentere
hundens race eller type.
udvalget bemærker, at man ikke har noget sikkert statistisk eller erfaringsmæssigt grundlag
for, hvilke racer der bør omfattes af et eventuelt forbud. hvis forbuddet skal omfatte de
hunde, som i almindelighed anses som kamp- eller muskelhunde, og som findes i danmark,
samt de hunde, der tilhører gruppen af hyrde- og vagthunde fra syd- og østeuropa samt
asien, og som kan forventes at blive næste generation af farlige hunde i danmark, finder
udvalget, at forbuddet ville kunne omfatte følgende 14 hunderacer og krydsninger, hvori disse
racer indgår.
…
et flertal af udvalgets medlemmer (udvalgets formand og medlemmer udpeget efter
indstilling fra dansk kennel klub, danmarks civile hundeførerforening, dyrenes
beskyttelse, dyreværnsrådet og den danske dyrlægeforening) kan dog ikke anbefale, at der
gennemføres et forbud mod visse hunderacer. disse medlemmer peger på, at der ikke er noget
sikkert statistisk grundlag for at udpege bestemte hunderacer som mere farlige end andre, og
at der ikke er nogen sikkerhed for, at et raceforbud mærkbart vil mindske problemet med
farlige hunde. disse medlemmer finder endvidere, at det forbud vil ramme for bredt, idet det
vil være vanskeligt for borgerne at tilbagevise politiets påstand om, at man er indehaver af en
forbudt hund, ligesom forbuddet også vil ramme velfungerende hunde af de nævnte racer.
samtidig finder disse medlemmer, at forbuddet vil ramme for snævert og ikke løse problemet
med farlige hunde, idet der også findes farlige hunde inden for andre racer.
et mindretal af udvalgets medlemmer (medlemmer udpeget efter indstilling fra
rigsadvokaten, rigspolitiet og justitsministeriet) er enig i, at en række forhold – isoleret set –
kan anføres imod et forbud mod visse hunderacer. der kan imidlertid også efter mindretallets
opfattelse anføres stærke grunde til at foreslå en forbudsordning. mindretallet finder, at det er
et væsentligt problem, når der i den brede befolkning skabes frygt for at blive angrebet af
hunde, som man møder på offentlige gader og veje, uanset om denne frygt statistisk set er
velbegrundet, mindretallet bemærker endvidere, at selv om den foreslåede forbudsmodel mu-
ligvis ikke vil kunne håndhæves fuldt ud effektivt, vil ordningen kunne have den effekt, at
                                               - 20 -
antallet af hunde omfattet af ordningen gradvist reduceres. mindretallet finder således, at
spørgsmålet om indførelse af en forbudsordning i sidste ende må bero på en politisk afvejning
af de forskellige – til dels modsatrettede hensyn – som gør sig gældende på området.
2.3. justitsministeriets overvejelser.
2.3.1. forbud mod besiddelse og avl af visse hunderacer mv.
som anført er der enighed i udvalget om, at en eventuel forbudsordning må bygge på den
såkaldte norske model, hvor det er besidderen, der i tilfælde af tvivl skal dokumentere, at
vedkommende hund ikke tilhører en af de forbudte racer eller krydsninger heraf.
justitsministeriet er enig i, at en række forhold – isoleret set – kan anføres imod at indføre en
sådan forbudsordning. ordningen vil således ikke kunne afgrænses så præcist, at den i alle
situationer rammer eller kun rammer hunde, der kan udgøre en konkret fare for omgivelserne.
hertil kommer bl.a., at også en ordning, der bygger på en model med omvendt bevisbyrde,
kan være vanskelig at håndhæve på en måde, der er fuldt ud effektiv.
der kan imidlertid efter justitsministeriets opfattelse også anføres stærke grunde til at foreslå
en forbudsordning. som anført i udvalgets delbetænkning er det således et væsentligt
problem, når der i den brede befolkning skabes frygt for at blive angrebet af hunde, som man
møder på offentlige gader og veje, uanset om denne frygt statistisk set er velbegrundet. det
må i den forbindelse efter justitsministeriets opfattelse fremhæves, at der – både tidligere,
men i høj grad i de allerseneste år – har været fokus på, at nogle hundeejere ligefrem
tilstræber at have en hund, der af omgivelserne bliver opfattet som ”farlig” og dermed efter
omstændighederne egnet til at skabe frygt hos omgivelserne.
hertil kommer, at der er almindelig enighed om, at der findes visse racer eller typer af hunde,
som stiller særlige krav til ejerens håndtering og opdragelse, og det gælder, hvad enten man
vælger at betegne disse hunde som ”farlige” eller ”krævende” hunde.
                                               - 21 -
i lyset af det anførte – og de seneste års offentlige debat på området – er det justitsministeriets
opfattelse, at udbredelsen af forskellige racer og typer af hunde har udviklet sig på en sådan
måde, at der bør indføres yderligere grænser for, hvilke hunde der lovligt kan besiddes.
det bemærkes i den forbindelse, at selv om den omtalte model for en forbudsordning næppe
vil kunne håndhæves fuldt ud effektivt i praksis, vil en sådan ordning under alle
omstændigheder kunne have den effekt, at antallet af farlige hunde gradvist vil kunne blive
reduceret i de kommende år.
formålet med en forbudsordning skal således være at varetage hensynet til borgernes
sikkerhed og tryghed. samtidig er det vigtigt at understrege, at politiet bør håndhæve en
forbudsordning på en smidig måde, således at der ikke blive tale om en form for forfølgelse af
hundeejere.
på den anførte baggrund foreslår justitsministeriet, at der indføres et forbud mod besiddelse
og avl af følgende hunderacer og krydsninger, hvori disse racer indgår:
…
som anført ovenfor lægger justitsministeriet vægt på, at forbudsordningen må håndhæves på
en smidig måde, således at der ikke bliver tale om en form for forfølgelse af hundeejere.
det forudsættes i den forbindelse, at besidderens forpligtelse til at dokumentere, at hunden
ikke tilhører en af de forbudte racer, først vil blive aktualiseret, hvis politiet f.eks. på
baggrund af hundens udseende eller oplysninger fra besidderen eller andre har rimelig grund
til at formode, at der kan være tale om en hund, der er omfattet af forbuddet. i praksis vil
bestemmelsen i sådanne tilfælde indebære, at besiddere af hunde skal kunne skaffe den
nødvendige dokumentation for, at deres hund ikke er omfattet af forbuddet. forbudsordningen
forudsættes derimod ikke at indebære, at politiet kan forlange en sådan dokumentation fra en
besidder af en hund i tilfælde, hvor der ikke er nogen nærmere anledning til det.
justitsministeriet finder ikke, at der i lovteksten bør stilles nærmere krav til, hvordan
besidderen dokumenterer, at der ikke er tale om en forbudt hund. besidderen kan f.eks.
                                               - 22 -
fremlægge en stambog eller dna-attest vedrørende hunden og dens forældre, eller besidderen
kan fremlægge erklæringer fra personer, der kan redegøre for hundens afstamning.
kravet om dokumentation indebærer, at der stilles højere krav til agtpågivenheden hos
personer, der fremover køber en hund, idet de må sikre sig, at der ikke er tale om en hund
omfattet af forbudsordningen, og at de kan dokumentere dette, hvis der opstår tvivl om,
hvorvidt hunden er omfattet af forbuddet.
…”
det hedder videre under bemærkninger til § 1a og §1b blandt andet:
”…
besidderens forpligtelse til at dokumentere, at hunden ikke tilhører en af de forbudte racer, vil
således kunne blive aktualiseret, hvis politiet, f.eks. på baggrund af hundens udseende eller
oplysninger fra besidderen eller andre, har rimelig grund til at formode, at der kan være tale
om en hund, der er omfattet af forbuddet. i praksis vil bestemmelsen indebære, at besiddere af
hunde, der kan forveksles med en af de forbudte hunderacer, skal kunne skaffe den nødvendi-
ge dokumentation for, at deres hund ikke er omfattet af forbuddet.
…”
der ses ikke under folketingets forhandlinger fremført noget af særskilt betydning for lov-
fortolkningen. det bemærkes dog, at justitsministeren under spørgsmål 5 fra retsudvalget har
kommenteret en henvendelsen af 5. april 2010 fra amerikansk staffordshire terrier i dansk
terrier klub, der anfører, at hunde af racen amerikansk staffordshire terrier (amstaff) ikke bør
omfattes af det foreslåede forbud. der henvises blandt andet til, at erfaringer viser, at
racespecifik lovgivning ikke løser problemerne med farlige hunde samt til, at der ikke findes
statistisk eller videnskabeligt grundlag for at fastslå, at bestemte hunderacer er farligere end
andre. justitsministeren henviste i sit svar til retsudvalget til hundeudvalgets betænkning og
lovforslagets almindelige bemærkninger. justitsministeren har i svar på retsudvalgets
                                               - 23 -
spørgsmål 13 om, hvilke konkrete beviser en hundeejer skal have for at bevise, at
vedkommendes hund ikke er af en forbudt race, gentaget lovforslagets bemærkninger.
justitsministeriets vejledning om hundelovens forbudsordning (vejledning nr. 59 af 2. juli
2010) indeholder blandt andet følgende:
”…
4. hunde, der ser ud som en af de forbudte hunde
4.1. hvad indebærer den såkaldte omvendte bevisbyrde?
hvis der er tvivl om, hvorvidt en hund tilhører en af de racer eller krydsninger heraf, som er
forbudt, kan politiet stille krav om, at besidderen dokumenterer hundens race eller type. det
er således besidderen af hunden, der skal bevise, at hunden ikke er omfattet af forbuddet.
politiet skal dog i første omgang – f.eks. på baggrund af en hunds udseende eller oplysninger
fra besidderen eller andre – have rimelig grund til at formode, at der kan være tale om en
hund, der er omfattet af forbuddet, før det kan kræves, at besidderen skal skaffe den
nødvendige dokumentation for, at den pågældende hund ikke er omfattet af forbuddet.
politiet kan altså ikke forlange dokumentation fra en besidder af en hund, når der ikke er
nogen nærmere anledning til det, f.eks. hvis hunden på ingen måde ser ud som en af de hunde,
der er omfattet af forbuddet.
4.2. hvilken dokumentation skal jeg fremskaffe?
der er ikke i hundeloven fastlagt krav til, hvilken dokumentation besidderen skal kunne
fremlægge for at bevise hundens race.
besidderen af en hund kan f.eks. fremlægge en stambog vedrørende hunden, eller besidderen
kan fremlægge erklæringer fra personer, der kan redegøre for hundens afstamning.
                                               - 24 -
det er i dag ikke umiddelbart muligt ved hjælp af dna-test eller for en dyrlæge at bestemme
en hunds race. man bør derfor sikre sig f.eks. en stamtavle, hvis man anskaffer sig en hund,
der ligner en af de racer, der er omfattet af forbuddet. i den forbindelse er det naturligvis en
forudsætning, at oplysningerne er korrekte.
4.3. hvordan skal man være særligt opmærksom på at sikre sig dokumentation for en hunds
race eller type? (”positivlisten”)
køber man en hund, der har udseendemæssige træk til fælles med en af de forbudte hunde,
anbefales det at være særligt opmærksom på at få dokumentation for hundens race eller type,
jf. pkt. 4.2.
følgende hunde har visse udseendemæssige træk til fælles med en eller flere af de forbudte
racer, og man bør ved anskaffelse af sådanne hunde være særligt opmærksom på at sikre sig
dokumentation for hundens race eller type (”positivlisten”).
…”
det blev ved ændringen af hundeloven i 2010 forudsat, at forbudsordningen skulle evalueres,
når ordningen havde været i kraft i 3 år. denne evaluering er omtalt i de almindelige
bemærkninger i et senere forslag til ændring af hundeloven (lovforslag nr. 92 af 5. december
2013). fødevareministeriet fandt (som ny ressortministerium) ikke anledning til at foreslå
ændringer i forbudsordningen, men med tilføjelse:
”…
fødevareministeriet finder dog, i relation til den omvendte bevisbyrde og besidderens
mulighed for at dokumentere, at dennes hund ikke tilhører en forbudt race, anledning til at
præcisere, hvad der forstås ved ”erklæringer fra personer, der kan redegøre for hundens
afstamning”. disse erklæringer kan ikke alene basere sig på en vurdering af hundens
udseende og adfærd. der skal i stedet være tale om erklæringer, der vedrører hundens
forældre, søskende eller tidligere generationer. det er ikke nødvendigt, at erklæringerne er
udarbejdet af fagpersoner, f.eks. dyrlæger.
                                                - 25 -
…”
procedure
sagsøgerne har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med et fælles
påstandsdokument med følgende indhold:
”sagens problemstilling og retsgrundlag
denne sag omhandler lovligheden og gyldigheden af rigspolitiets afgørelse af 19. december
2014 (bilag 20), hvor rigspolitiet traf afgørelse om, at hunden frigg (chipnummer …)
(herefter "frigg") og hunden marley/sara (chipnummer …) (herefter "marley/sara") skal
aflives, jf. hundelovens § 1b, stk. 1, jf. § 1a, stk. 1, nr. 3, og § 1a, stk. 2.
disse bestemmelser i hundeloven er indsat i 2010 under overskriften "forbud mod besiddelse
og avl af visse hunderacer mv.", og de indeholder et forbud mod besiddelse og avl af 13
forskellige hunderacer eller krydsninger heraf, som skulle administreres inden for følgende
rammer:
"den foreslåede forbudsordning bygger på et princip om, at det er besidderen, der i tilfælde af
tvivl om, hvorvidt en hund tilhører én af de racer eller krydsninger heraf, som er omfattet af
forbuddet i § 1 a, skal dokumentere hundens race eller type.
hvis besidderen ikke inden for den frist, som politiet fastsætter, har fremlagt tilstrækkelig
dokumentation for, at hunden ikke tilhører én af de forbudte racer eller krydsninger heraf,
anses hunden for at være holdt i strid med forbuddet i § 1 a. konsekvensen heraf er, at hunden
skal aflives ved politiets foranstaltning."
forbudsordningen blev indført efter, at hundeudvalget havde afgivet en delbetænkning, hvori
man havde behandlet muligheden for et forbud. et flertal i udvalget fandt, at der ikke burde
indføres en sådan forbudsordning, idet "der ikke er noget sikkert statistisk grundlag for at
udpege bestemte hunderacer som mere farlige end andre", imens et mindretal bestående af
                                               - 26 -
medlemmer udpeget efter indstilling fra rigsadvokaten, rigspolitiet og justitsministeriet
anbefalede en forbudsordning.
justitsministeriet valgte da også i deres lovforslag at foreslå indførelsen af en forbudsordning,
men man understregede, "at politiet bør håndhæve en forbudsordning på en smidig måde,
således at der ikke bliver tale om en form for forfølgelse af hundeejere".
denne sag er den første af sin art i danmark, hvorfor sagen som bekendt er henvist fra
byretten til landsretten.
det principielle ved sagen er at få fastlagt samspillet mellem den formodning, politiet skal
have, og det modbevis, som besidderen skal præstere for at dokumentere hundens race, når
bevisbyrden er vendt. dette samspil bør fastlægges ved en konkret begrundet vurdering af den
dokumentation og de oplysninger, der er tilvejebragt før og under sagen, både hver for sig og
samlet. det er således væsentligt, at der bliver taget stilling til hvert enkelt led i sagsøgers
argumentation, idet rammerne for politiets forvaltning af hundeloven, som præges af, at
politiet afviser "alt", endnu ikke er fastlagt.
begrundelsen for, at rigspolitiet vil aflive hundene i den konkrete sag, er således, at
rigspolitiet har en formodning om, at de to hunde tilhører racen amerikansk staffordshire
terrier, som er en af de "forbudte" racer, jf. hundelovens § 1a, stk. 1, nr. 3, eller en krydsning
heraf, samt at hundenes ejere, a og b, ikke har kunnet fremlægge tilstrækkelig dokumentation
for, at hundene ikke tilhører racen amerikansk staffordshire terrier eller en krydsning heraf.
sagsøger og dennes mandanter bestrider sagligheden og lovligheden af rigspolitiets
"formodning" og bestrider sagligheden og lovligheden af rigspolitiets afvisning af – før og
under retssagen – at lægge de tilvejebragte oplysninger fra sagsøgerne til grund – endsige
tillægge disse oplysninger en betydning.
afgørelsen er hermed grundlæggende udtryk for en ulovlig administration af hundeloven,
som sagsøgerne i øvrigt generelt og i den konkrete sammenhæng med den anfægtede
afgørelse vil gøre gældende er ulovlig for så vidt angår hundelovens § 1b, stk. 2, om omvendt
bevisbyrde.
                                                 - 27 -
det bemærkes, at a er ejer af frigg, og at b er ejer af marley/sara. desuden bemærkes det, at
tæverne frigg og marley/sara er søskende fra samme kuld.
anbringender
det gøres gældende, at rigspolitiet retsstridigt har undladt at anerkende resultatet og
autoriteten af de sagkyndige erklæringer fra c (race-vurderingerne i bilag 10 og bilag 12,
samt adfærdstests i bilag 11 og bilag 13).
det fremgår entydigt af disse vurderinger, at det af faglig kompetent ekspertise anses for
udelukket, at frigg og marley/sara tilhører eller kan tilhøre en af de forbudte racer, der er
nævnt i hundelovens § 1a, stk. 1, eller en krydsning heraf.
frigg og marley/sara er derfor retsstridigt anset for omfattet af forbuddet i hundelovens § 1a,
stk. 1, og stk. 2, og retsstridigt gjort til genstand for en afgørelse om aflivning.
i tillæg hertil kommer den afgivne skønserklæring (bilag 27), herunder særligt besvarelsen af
spørgsmål 3, hvori skønsmanden har vurderet, at der er ingenting ved frigg og marley/sara,
som kan give en lighed på mere end 3 % med en eller flere af de 13 forbudte racer.
den fremlagte skønserklæring er således et langt bedre bevis end en stambog eller erklæringer
fra tidligere ejere, idet skønsmanden som nævnt har vurderet, at der er ingenting ved frigg og
marley/sara, som kan give en lighed på mere end 3 % med en eller flere af de 13 forbudte
racer. dette svarer til mange generationers avl.
det bestrides i øvrigt, at skønsmandens andre bemærkninger formindsker bevisværdien af
skønserklæringen eller kan anses at have betydning for skønsmandens faglige vurdering eller
kompetence.
endvidere bekræftes ekspertvurderingernes resultat af oplysninger fra de tidligere ejere af
hundene, e, og d, som har oplyst, at moderen til frigg og marley/sara, sandie, er en blanding
                                                 - 28 -
af fuldt lovlige racer, ligesom de bekræfter, at faderen til frigg og marley/sara er en brun
labrador retriever, der således også er en blanding af fuldt lovlige racer (bilag 19).
med den fremlagte købekontrakt (bilag 18) kan der ej heller sås tvivl om, hvorvidt disse
hunde er forældre til frigg og marley/sara.
på denne baggrund gøres det gældende, at ejerne af frigg og marley/sara (mandanterne i
denne sag) har opfyldt det dokumentationskrav, der kan udledes af hundelovens § 1b, stk. 2,
og at ejerne således har dokumenteret, at frigg og marley/sara ikke lovligt og sagligt kan
anses for at tilhøre en af de forbudte racer benævnt i hundelovens § 1a, stk. 1, eller en
krydsning heraf.
allerede som følge heraf kan det konstateres, at den anfægtede afgørelse er mangelfuld,
usaglig, fejlagtig og ulovlig, hvorfor den skal ophæves.
det gøres gældende, at afgivelsen af skønserklæringen, herunder besvarelsen af spørgsmål 3,
sammenholdt med de sagkyndige erklæringer fra c vedrørende racevurderingerne (bilag 10
og bilag 12) under alle omstændigheder må medføre, at det herefter er rigspolitiet, der har
bevisbyrden for, at rigspolitiets (ufaglige) "formodning" kan danne grundlag for en afgørelse
om aflivning af hundene. det gøres således gældende, at bevisbyrden vender.
rigspolitiet har derfor pligt til at føre tilstrækkeligt bevis for, at frigg og marley/sara er
omfattet af listen i hundelovens § 1a, stk. 1, på trods af de sagkyndige erklæringer og
skønserklæringen.
et sådant bevis er ikke løftet, idet politiet udelukkende henholder sig til en – ufaglig –
formodning om frigg og marley/saras racemæssige tilhørsforhold.
det gøres gældende, at politiets formodning ikke har været tilstrækkelig underbygget til at
kunne danne grundlag for, at den omvendte bevisbyrde i hundelovens § 1b, stk. 2,
aktualiseres.
                                              - 29 -
som det fremgår af rigspolitiets afgørelse af 19. december 2014 (bilag 20), beror fyns politis
formodning dels på en besigtigelse af frigg og marley/sara foretaget af to politibetjente
(politiassistent kim basset og politiassistent niels bo søndergaard) og dels på, at dyrlæge
bille ruwald har foretaget en meget kortfattet, vag og usikker vurdering baseret på seks til
otte billeder i dårlig kvalitet taget igennem en glasrude (bilag 4). hertil kommer, at bille
ruwald ikke har foretaget en individuel vurdering af hver hund, men derimod en samlet
vurdering.
det har ikke været muligt at få oplysninger om de to politibetjentes faglige kvalifikationer
eller uddannelse i relation til vurdering af hunderacer, men alligevel finder rigspolitiet, at
disse personers besigtigelse og "vurdering" berettiger til en formodning.
om de betydelige og væsentlige mangler ved begge vurderinger af friggs og marley/saras
race henvises der til racevurderingerne foretaget af c den 6. oktober 2014 (bilag 10 og bilag
12). heraf fremgår blandt andet de faglige indsigelser mod resultatet af dyrlæge bille
ruwalds vurdering.
i den forbindelse skal det særligt fremhæves, at c påpeger en række karakteristika ved både
frigg og marley/sara, som udelukker, at de tilhører racen amerikansk staffordshire terrier
eller krydsninger, hvori denne race indgår.
denne konklusion bakkes op af skønserklæringen, idet det omvendt følger af skønsmandens
svar på spørgsmål 4, at der ikke på grundlag af en faglig vurdering af hundenes udseende har
været en rimelig grund til at formode, at der er tale om hunde, der tilhører en af de 13
forbudte racer.
det kan desuden konstateres, at politiets besigtigelsesrapport er indholdsmæssig spinkel og
usaglig funderet. rapporten er udarbejdet udelukkende på baggrund af en vurdering af
visuelle karaktertræk, ligesom der udelukkende er foretaget en visuel besigtigelse. hertil
kommer, at den visuelle besigtigelse udelukkende er foretaget af politiet selv - og ikke engang
af den af politiet udpegede dyrlæge.
                                             - 30 -
politiets besigtigelsesrapport indeholder således både åbenbare og væsentlige mangler såvel
som et fejlagtigt resultat.
vurderingen foretaget af dyrlæge bille ruwald kan på ovenstående baggrund på ingen måde
udgøre fornøden underbygning af politiets formodning for, at frigg og marley/sara tilhører
en af de forbudte racer benævnt i hundelovens § 1a, stk. 1, eller krydsninger heraf.
dette gælder desto mere i lyset af de sagkyndige erklæringer fra isabella andersen af 6.
oktober 2014 (bilag 10-13) samt skønsmandens besvarelse af spørgsmål 4.
hverken fyns politi eller rigspolitiet har således på det foreliggende grundlag en rimelig
grund til at formode, at frigg og marley/sara tilhører en af de forbudte racer benævnt i
hundelovens § 1a, stk. 1, eller krydsninger, hvor disse racer indgår.
rigspolitiet har derfor ikke nærmere anledning til at forlange dokumentation for, at frigg og
marley/sara ikke tilhører en af de forbudte racer benævnt i hundelovens § 1a, stk. 1, eller en
krydsning heraf. betingelserne for, at den omvendte bevisbyrde i hundelovens § 1b, stk. 2,
aktualiseres, er således ikke opfyldt.
rigspolitiet har derfor ikke hjemmel til lovligt at træffe afgørelse om aflivning af frigg og
marley/sara.
hvis retten måtte nå frem til, at der ikke kan støttes ret på nogen af de ovenstående
anbringender, kan det lægges til grund, at hundeloven ikke tillader nogen hundeejer at opfylde
lovens krav, herunder kravet om at løfte den omvendte bevisbyrde.
hvis end ikke en skønserklæring fra en ekspert og en professionel og sagkyndig erklæring
samt oplysninger om ophav og herkomst, hvis karakter og omfang vil være gældende for
talløse hunde i danmark, vil være tilstrækkelige til at løfte den omvendte bevisbyrde, så er det
de facto ikke muligt at løfte denne.
det er således politiets og rigspolitiets administration af hundeloven, der indebærer, at det er
umuligt for hundeejeren at løfte den omvendte bevisbyrde.
                                             - 31 -
rigspolitiet gør gældende, at den afgørelse, der er til prøvelse, er lovlig, og at hundeejerne
ikke har præsteret et "modbevis", der kan tilsidesætte rigspolitiets "formodning", idet
kravene hertil, som rigspolitiet lovligt kan stille, ikke er opfyldt.
som nævnt er det gjort gældende, at der ikke bare gennem syn og skøn, men også forud for
dette er præsteret en dokumentation og bevisførelse, der konkret godtgør, at rigspolitiets
afgørelse er faktuelt forkert og dermed ugyldig.
landsretten kan lægge til grund, at rigspolitiet ved sin beslutning om "formodning", sin
vedtagelse af generelle krav til "modbevis" og sin konkrete afgørelse i denne sag, herunder sin
fastholdelse heraf til trods for den sagkyndige udtalelse, har fulgt et administrationsgrundlag,
som rigspolitiet (internt) har udformet for sin forvaltning af opgaver under hundeloven og
den praksis, der er skabt.
rigspolitiet har da også på side 6 i deres høringssvar af 20. juni 2013 (bilag 21) i forbindelse
med revisionen af hundeloven i 2013 udtalt, at det siden indførelsen af den omvendte
bevisbyrde i 2010 ifølge deres erfaringer ikke havde været muligt for en hundeejer at løfte
dokumentationskravet som følge af den omvendte bevisbyrde.
dette administrationsgrundlag er klart i strid med hundelovens forbudsordning, herunder de
forudsætninger, som hundeloven eksplicit har fastsat for forvaltningen. det fremgår således af
forarbejderne til hundeloven, at det er forudsat, at det er muligt for hundeejeren at løfte
bevisbyrden.
samtidig er det udtrykkeligt understreget i forarbejderne, at politiet bør håndhæve
forbudsordningen på en smidig måde, således at der ikke bliver tale om en form for
forfølgelse af hundeejere. den nuværende administration af loven har imidlertid karakter af
det modsatte og repræsenterer dermed en tilsidesættelse af helt grundlæggende
forvaltningsretlige principper, herunder pligten til en behørig sagsoplysning, saglig
begrundelse for en afgørelse og saglig skønsudøvelse.
                                                - 32 -
det er derfor i strid med hundeloven og de grundlæggende forudsætninger med loven, når
politiet og rigspolitiet gør det direkte umuligt for den enkelte hundeejer at løfte bevisbyrden.
rigspolitiets vurdering af bevisværdien af den nu opnåede skønserklæring dokumenterer
denne ulovlighed af administrationsgrundlaget, der hermed tydeligt antager karakter af en
intern forskrift, der har til følge og antageligt til formål – uanset de faktiske forhold – at
udelukke en praktisk forekommende evne til for nogen at løfte den omvendte bevisbyrde.
det bemærkes i den forbindelse, at det fremgår af pkt. 4.2 i vejledning nr. 59 af 21. juni 2010
til hundeloven, at det ifølge justitsministeriet ikke er "umiddelbart muligt ved hjælp af dna-
test eller for en dyrlæge at bestemme en hunds race", og at den danske dyrlægeforening har
henholdt sig til denne formulering, jf. brev af 21. februar 2013 fra den danske
dyrlægeforening til advokat poul hvilsted (bilag 22).
dette bestrides, idet det bør være muligt at opfylde dokumentationskravet igennem en faglig
vurdering af en hunds udseende, hvilket nu er blevet dokumenteret igennem
skønserklæringen. det skal dog bemærkes, at vejledningens bemærkninger om vurdering af
hunderace udelukkende relaterer sig til dyrlæger og altså ikke til andre sagkyndige, hvilket
også illustreres af skønsmandens svar på spørgsmål 4.
i en tilsvarende norsk sag fra øvre romerike tingsrett fra 4. juni 2012 om hunden pablo
(bilag 23) fandt retten således, at sagkyndige vurderinger var tilstrækkelige til at opfylde de
norske regler om omvendt bevisbyrde, der er identiske med de danske regler.
hvis en sådan realistisk bevisførelse ikke tillades, må politiets og rigspolitiets administration
af hundeloven anses for værende i strid med loven og forvaltningslovens regler om
sagsoplysning.
hvis landsretten – på trods af ovenstående – alligevel måtte finde, at den til prøvelse
foreliggende afgørelse og/eller administrationsgrundlaget ikke er i strid med loven, og
følgelig at rigspolitiets afgørelse er gyldig, gøres det gældende, at hundelovens § 1b, stk. 2,
om omvendt bevisbyrde er ulovlig, fordi lovens adressater (hundeejerne) i praksis er berøvet
enhver praktisk evne til og mulighed for at afværge et indgreb i deres personlige frihed og
                                              - 33 -
ejendom på grundlag af en forvaltningsafgørelse, der efter loven alene forudsætter
forvaltningsmyndighedens formodning om nogle faktiske forhold, der desuagtet udgør – efter
loven – en nødvendig forudsætning for håndhævelsen.
det gøres gældende, at en sådan retstilstand – hvis den efter landsrettens opfattelse udgør en
lovlig forvaltning af de forpligtelser, som rigspolitiet er overladt – er i strid med både
grundloven og den europæiske menneskerettighedskonvention, herunder retten til
beskyttelse af ejendom, jf. såvel grundlovens § 73 som tillægsprotokol 1, artikel 1, i den
europæiske menneskerettighedskonvention.
som konsekvens heraf gøres det gældende, at hundelovens § 1b, stk. 2, om omvendt
bevisbyrde er ulovlig, og at afgørelser, der er truffet i medfør heraf, er ulovlige.
dermed vil rigspolitiets afgørelse af 19. december 2014 være ugyldig og an-
svarspådragende.
rigspolitiet har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med sit påstandsdokument
med følgende indhold:
”til støtte for påstanden om frifindelse gøres det gældende, at der ikke er grundlag for at
tilsidesætte rigspolitiets afgørelse af 19. december 2014 (bilag 20). afgørelsen er ikke
behæftet med formelle mangler, og der er ikke under sagen fremkommet noget, som kan føre
til en ændret vurdering.
ad retsgrundlaget.
rigspolitiets afgørelse er truffet i medfør af hundelovens § 1 b, stk. 1, jf. § 1 a, stk. 1, nr. 3, og
stk. 2. rigspolitiet har ved afgørelsen lagt til grund, at sagsøgerne ikke har løftet bevisbyrden
i hundelovens § 1 b, stk. 2, for at hundene frigg og sara/marley ikke er omfattet af de nævnte
bestemmelser.
hundelovens § 1 b, stk. 2, omhandler tilfælde, hvor der er tvivl om, hvorvidt en hund tilhører
en af de racer eller krydsninger heraf, som er omfattet af § 1 a. hvis en hundeejer i disse
                                               - 34 -
tilfælde vil anfægte, at hunden er ulovlig, påhviler det ham at dokumentere hundens race eller
type.
den omvendte bevisbyrde i § 1 b, stk. 2, indebærer, at hvis politiet har rimeligt grundlag for
at formode, at en hund kan tilhøre en ulovlig race eller krydsning, påhviler det i alle tilfælde
hundeejeren at afkræfte denne formodning. der er ingen holdepunkter i hundeloven eller dens
forarbejder for, at denne bevisbyrde under nogen omstændigheder kan vende.
i kravet om dokumentation ligger, at det skal være bevismæssigt sikkert, at hunden ikke
tilhører en forbudt race eller krydsning. loven anviser ikke, hvorledes denne bevisbyrde kan
løftes, men det følger af kravet om dokumentation, at bevistærsklen er høj.
det hedder i bemærkningerne til lovforslag nr. l163/2010 om bl.a. indsættelse af §§ 1 a og 1
b i hundeloven:
justitsministeriet finder ikke, at der i lovteksten bør stilles nærmere krav til, hvordan
besidderen dokumenterer, at der ikke er tale om en forbudt hund. besidderen kan f.eks.
fremlægge en stambog eller dna-attest vedrørende hunden og dens forældre, eller besidderen
kan fremlægge erklæringer fra personer, der kan redegøre for hundens afstamning.
kravet om dokumentation indebærer, at der stilles højere krav til agtpågivenheden hos
personer, der fremover køber en hund, idet de må sikre sig, at der ikke er tale om en hund
omfattet af forbudsordningen, og at de kan dokumentere dette, hvis der opstår tvivl om,
hvorvidt hunden er omfattet af forbuddet.
det står i dag klart, at den enkelte hund ikke kan racebestemmes ved dna-attest, der alene
kan tjene som bevis for hundens ophav, hvis forældrene er kendt, hvorved racetilhørsforhold
kan bevises, hvis forældrene i tilstrækkelig grad er stambogførte. de øvrige, ikke
udtømmende anvisninger af, hvorledes dokumentation kan ske, er fortsat relevante.
det bestrides, at aflivning af hunde holdt i strid med hundelovens § 1 a eller bevisreglerne i §
1 b udgør grundlovs- eller menneskeretsstridige indgreb i den private ejendomsret.
                                               - 35 -
uden for den beskyttelse af ejendomsretten, der følger af grundlovens § 73 og dens
betingelser for ekspropriative indgreb, ligger området for (erstatningsfri) regulering af
ejendomsretten. grundloven er således ikke til hinder for, at lovgivningsmagten forbyder
besiddelse af formuegenstande, som findes farlige eller skadelige for personer eller samfundet
som hele. det gælder f.eks. våben og euforiserende stoffer.
det kunne eventuelt være problematisk i forhold til ejendomsretten, hvis et forbud mod at
besidde visse genstande blev indført med virkning for allerede erhvervede formuegoder. dette
er imidlertid ikke tilfældet for ulovlige hunderacer eller krydsninger heraf, jf. overgangsreglen
i lov nr. 717 af 25. juni 2010, § 3, stk. 4. de i denne sag omhandlede hunde er i øvrigt
ubestridt født og erhvervet af sagsøgerne efter den i loven indeholdte skilledato.
det forhold, at det i et konkret tilfælde ikke måtte være muligt for en hundeejer at løfte sin
bevisbyrde efter § 1 b, er ej heller i strid med grundlovens § 73. forbuddet mod at besidde
ulovlige hunderacer og krydsninger heraf samt den omhandlede bevisbyrderegel fremgår af
lov, som alle (potentielle) hundeejere forudsættes bekendt med, og det er derfor hundeejerens
egen risiko, at han erhverver en hund uden at sikre sig stambog eller anden uomtvistelig
dokumentation for dens ophav. dette er klart forudsat i forarbejderne, hvor det er anført, at: i
praksis vil bestemmelsen indebære, at besiddere af hunde, der kan forveksles med en af de
forbudte hunderacer, skal kunne skaffe den nødvendige dokumentation for, at deres hund ikke
er omfattet af forbuddet [min understregning].
der består således ingen pligt for lovgiver til at anvise metoder, som i alle tilfælde ville være
tjenlige som sikre beviser for, om en hund er ulovlig eller ej. der stilles ikke i lovteksten
nærmere krav til, hvordan besidderen dokumenterer, at der ikke er tale om en forbudt hund,
og muligheden af at fremlægge stambog angives i forarbejderne som et eksempel på,
hvorledes bevisbyrden kan løftes. det er således ikke på forhånd givet, at enhver stambog vil
blive anerkendt som tilstrækkelig dokumentation, og der er på den anden side ingen
begrænsning af, hvad der i øvrigt i det konkrete tilfælde kan tjene som bevis.
det gøres tillige gældende, at forbuddet mod ulovlige hunde og hundelovens bevis-
byrdeordning er i fuld overensstemmelse med artikel 1 i første tillægsprotokol til den
europæiske menneskerettighedskonvention. bestemmelsen indrømmer således staterne en
                                               - 36 -
skønsmargin til at fastslå, hvad der er i samfundets/almenhedens interesse, og hvilke
foranstaltninger til regulering af ejendomsretten, der er nødvendige for at tilgodese dette (jf.
f.eks. den europæiske menneskerettighedsdomstols dom af 21. februar 1986 i sagen james
m.fl. mod storbritannien, præmis 46). det gøres gældende, at hundelovens regelsæt i det hele
falder inden for denne margin.
ad sagsbehandlingen.
det bestrides som urigtigt, at rigspolitiet "retsstridigt" har undladt at anerkende udtalelser fra
den ernæringssagkyndige c (bilag 10-13).
som beskrevet ovenfor indeholder hundeloven ingen formaliserede bevisregler, og det følger
af forholdets natur, at en afgørelse om, hvorvidt det er dokumenteret, at en hund ikke tilhører
en ulovlig race eller krydsning, indeholder et betydeligt element af skøn. rigspolitiet er
således ikke forpligtet til at tillægge bestemte sagsakter afgørende vægt, men må inddrage de
foreliggende oplysninger i grundlaget for skønnet.
rigspolitiet har i afgørelsen udtrykkeligt forholdt sig til cs udtalelser og har i begrundelsen
tydeligt redegjort for, hvorfor udtalelserne ikke findes at kunne udgøre den krævede
dokumentation for hundenes racetilhørsforhold. denne materielle vurdering kan sagsøgerne
naturligvis frit anfægte, men det udgør ikke en forvaltningsretlig mangel ved rigspolitiets
afgørelse, at skønnet ikke er faldet ud i overensstemmelse med udtalelserne.
det bestrides, at rigspolitiets afgørelse i øvrigt er mangelfuld eller som anført i stævningen
hviler på usaglige hensyn. sagsøgerne har intet faktuelt påvist til støtte for disse synspunkter.
ad den materielle vurdering.
det gøres gældende, at rigspolitiet med rette har vurderet, at hundene frigg og sara/marley
kan tilhøre ulovlige racer eller krydsninger, således at det påhviler sagsøgerne at
dokumentere, at dette ikke er tilfældet.
formodningen om hundenes mulige ulovlige ophav hviler på sagkyndig erklæring fra dyrlæge
bille ruwald (bilag 5). rigspolitiet er bekendt med dyrlægeforeningens tilkendegivelser af,
at dyrlæger ikke med sikkerhed kan bestemme, om en hund tilhører en ulovlig race eller
                                              - 37 -
krydsning (eller modsætningsvis at den ikke gør), men det gøres gældende, at en vurdering fra
en rutineret autoriseret dyrlæge, der ifølge sin hjemmeside på adressen
http://www.vet.dk/dansk/bille/ især har interesse for og erfaring med arbejdet med hunde, er
fuldt tilstrækkeligt grundlag for at formode, at en hund kan være ulovlig.
det bestrides, at sagsøgerne har påvist et grundlag for at tilsidesætte bille ruwalds vurdering
af muligheden af, at hundene tilhører ulovlige racer eller krydsninger. dyrlægen modtog med
anmodningen om bistand (bilag 4) som vedhæftninger de fotos, som politiet havde optaget af
hundene, og fandt som sagkyndig disse fotos tilstrækkelige til at foretage en vurdering af
muligheden for, at hundene er ulovlige. de meget dårlige kopier af billederne, sagsøgerne har
fremlagt med stævningen, giver ikke et retvisende billede af grundlaget for bille ruwalds
vurdering.
det gøres endvidere gældende, at rigspolitiet med rette ikke har fundet det dokumenteret, at
hundene frigg og sara/marley ikke tilhører ulovlige racer eller krydsninger.
det bestrides, at de af sagsøgerne indhentede udtalelser fra c (bilag 10-13) kan tjene som
dokumentation. der er intet oplyst om, at c besidder kvalifikationer, som gør hende mere
egnet end autoriseret dyrlæge bille ruwald til at racebestemme hunde. udtalelsernes
konklusioner er endvidere for ukonkrete til at nå den høje bevistærskel for dokumentation af
hundes lovlige ophav, som hundelovens § 10 b, stk. 2, kræver.
sagsøgerne har endvidere ikke med den fremlagte salgsaftale (bilag 18) dokumenteret, at
hundene er lovlige. aftalen er udateret og indeholder ingen oplysninger, som kan tjene til at
identificere de solgte hunde, hvorfor det end ikke er dokumenteret, at aftalen vedrører frigg
og sara/marley. selv hvis det lægges til grund, at dette er tilfældet, angiver aftalen alene, at
hundene er af blandet race, og dokumenterer således ikke, at der ikke indgår ulovlige racer i
blandingen.
sagsøgerne har ej heller ved den fremlagte erklæring fra d (bilag 19) løftet deres bevisbyrde.
erklæringen angiver, at hundenes mor er en blanding af "fuldt lovlige racer", men det oplyses
tillige, at moderens forældres stamdata, herunder race, er ukendte. erklæringen er således i det
hele uegnet til at tjene som dokumentation.
                                               - 38 -
det bestrides som udokumenteret, at hundenes far er en brun labrador.
det bestrides, at den fremkomne skønserklæring kan tjene til at underkende politiets
formodning om, at hundene kan tilhøre ulovlig race eller blanding heraf, eller kan udgøre den
i hundeloven krævede dokumentation for, at dette ikke er tilfældet.
skønsmandens manglende besvarelse af skønstemaets spørgsmål 1 er i sig selv en bekræftelse
af, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte politiets vurdering af hundene. endvidere gør
skønsmandens private bemærkning om, at spørgsmålet skulle være "uetisk" det (yderligere)
klart, at skønsmanden har ladet sine egne meninger og følelser om hundeloven influere på
besvarelsen. dette understøttes tillige af de irrelevante og politiserende bemærkninger i
afslutningen af erklæringen.
skønsmandens erklæring er således tydeligvis hverken objektiv eller sagligt velfunderet. den
har dermed yderst ringe bevisværdi, og kan på ingen måde tjene til at afkræfte den af politiet
indhentede professionelle vurdering fra dyrlæge bille ruwald (bilag 5).
det bestrides, at en norsk byretsdom (bilag 23) har præjudikatsværdi for bevisbedømmelsen i
denne sag. selv hvis det lægges til grund, at den norske hundelov og praksis i henhold til
denne er identisk med dansk lovgivning og praksis, hvilket ikke er dokumenteret, er dommen
kun relevant, såfremt de faktiske omstændigheder i de to sager er fuldstændig de samme,
hvilket ikke er tilfældet.
ad erstatningsansvar.
det bestrides som urigtigt, at rigspolitiets afgørelse er ansvarspådragende. selv såfremt retten
måtte tilsidesætte afgørelsen, har sagsøgerne ikke påvist et ansvarsgrundlag, jf. i øvrigt
ovenstående om sagsbehandlingen. det bestrides tillige, at sagsøgerne har lidt tab.”
landsrettens begrundelse og resultat
efter forarbejderne til ændringen af hundeloven i 2010 er formålet med forbudsordningen at
varetage hensynet til borgernes sikkerhed og tryghed. loven er derfor begrundet i en
samfundsmæssig interesse og bygger på et politisk valg foretaget af lovgiver efter en
afvejning af de forskellige til dels modsatrettede hensyn, der er nærmere beskrevet i den
                                               - 39 -
delbetænkning nr. 1514/2010 om farlige hunde, der ligger til grund for lovforslaget. lovgiver
har således søgt at forebygge den frygt, der efter forarbejderne angiveligt er i brede dele af
befolkningen for at blive angrebet af hunde, som man møder på offentlige gader og veje,
uanset om denne frygt statistisk set er velbegrundet. det understreges samtidig, at politiet bør
håndhæve en forbudsordning på en smidig måde, således at der ikke bliver tale om en form
for forfølgelse af hundeejere.
landsretten lægger efter ordlyden af hundelovens §1 a og §1 b og forarbejderne til loven til
grund, at lovgiver herefter med henblik på at hindre udbredelsen af bestemte hunderacer og
krydsninger heraf har gennemført en lovgivning, der gør det muligt og pligtmæssigt for
politiet at aflive hunde, også hvor der foreligger bevismæssig tvivl om hundens oprindelse, og
at det gælder uanset oplysninger om den konkrete hunds adfærd og færden og hundejerens
motiver og indsigt, men dog med den begrænsning, at politiet som anført bør håndhæve en
forbudsordning på en smidig måde, således at der ikke bliver tale om en form for forfølgelse
af hundeejere. det fremgår af lovforslagets gengivelse af anbefalingerne fra et flertal i
udvalget om hunde, at lovgiver har været bekendt med vanskelighederne i praksis for
hundeejere med hensyn til at kunne løfte bevisbyrden for, at der ikke var tale om en forbudt
hund.
det følger således af lovens § 1 b, stk. 3, at hundeejeren i tilfælde, hvor der er rimelig grund
til at formode, at hunden er omfattet af forbuddet i lovens § 1 a, som et ufravigeligt krav skal
kunne fremlægge tilstrækkelig dokumentation for, at hunden ikke er omfattet af forbuddet.
denne omvendte bevisbyrde vil efter loven og dens forarbejder, samt justitsministeriets
vejledning om hundelovens forbudsordning kunne løftes ved, at besidderen af hunden f.eks.
fremlægger en stambog vedrørende hunden, eller besidderen kan fremlægge erklæringer fra
personer, der kan redegøre for hundens afstamning. det er således som nævnt i vejledningens
punkt 4.2 i dag ikke umiddelbart muligt ved hjælp af dna-test eller for en dyrlæge (med
sikkerhed) at bestemme en hunds race. man bør derfor sikre sig f.eks. en stamtavle, hvis man
anskaffer sig en hund, der ligner en af de racer, der er omfattet af forbuddet, og der er i øvrigt
efter punkt 4.3 opstillet en ”positivliste” som hjælp ved anskaffelse af en hund, der har visse
udseendemæssige træk til fælles med en eller flere af de forbudte racer.
                                               - 40 -
a og b har anskaffet hundene frigg og marley, efter den nævnte bestemmelser i hundeloven
trådte i kraft. de har som ejere af hundene, der er fra samme kuld, alene haft oplysninger om
tæven til hvalpene, men ikke om tævens oprindelse ud over sælgers forsikring om, at det er en
blandingshund af fuldt lovlige racer, og oplysninger om hanhunden som en mulig
omstrejfende labrador.
dyrlæge bille ruwald har udtalt sig om hundene efter deres udseende på fotos, mens c og
skønsmand marit sunde har udtalt sig om hundene efter besigtigelse. dyrlæge bille ruwald
og skønsmand marit sunde har med deres forskelligartede viden og bedømmelsesgrundlag for
at udtale sig efter deres forklaringer i retten med stigende grad af overbevisning i forhold til
deres erklæringer udtalt sig i modsat retning om hundenes oprindelse. alene c har kunnet
finde spor af en labrador, dvs. en hund, der kan svare til den oplyste omstrejfende hanhund.
landsretten finder efter denne bevisførelse baseret på hundenes udsende og adfærd og de
sparsomme oplysninger om hundenes oprindelse, at der er rimelig grund til at formode, at
hundene kan være omfattet af forbuddet, jf. lovens §1b, stk. 2, og med den konsekvens, at a
og b herefter ikke har løftet deres bevisbyrde efter lovens §1b, stk. 4.
da landsretten endvidere, navnlig henset til lovens forarbejder, ikke finder grundlag for at
tilsidesætte rigspolitiets afgørelse af 19. december 2014 om aflivning af hundene med
henvisning til de rejste forvaltningsretlige spørgsmål, den grundlovssikrede ejendomsret eller
artikel 1 i tillægsprotokol 1 i den europæiske menneskerettighedskonvention, frifindes
rigspolitiet for den af a og b nedlagte påstand.
a og b skal betale sagsomkostninger for landsretten til rigspolitiet hver især med 37.500 kr.
da b har fri proces uden forsikring med retshjælpsdækning skal dette beløb for ham betales af
statskassen. beløbet på samlet 75.000 kr. omfatter udgifter til advokatbistand inkl. moms.
ved fastsættelsen af beløbet til dækning af udgifterne til advokatbistand er der ud over sagens
værdi taget hensyn sagens betydning og sagens forløb, herunder med to udsatte
hovedforhandlinger. udgiften til syn og skøn betales endeligt af sagsøgerne. det bemærkes, at
sagen oprindeligt er anlagt af foreningen fair dog som mandatar for a og b.
mandatarforholdet er med rigspolitiets indforståelse frafaldet under hovedforhandlingen,
hvorfor foreningen fair dog ikke hæfter for sagsomkostningerne.
                                              - 41 -
thi kendes for ret:
rigspolitiet frifindes for den af a og b nedlagte påstand.
i sagsomkostninger for landsretten skal a betale 37.500 kr. til rigspolitiet.
statskassen skal for b betale 37.500 kr. til rigspolitiet.
det idømte skal betales inden 14 dage efter denne doms afsigelse.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark