text:
                                             dom
afsagt den 7. marts 2014 af vestre landsrets 1. afdeling (dommerne dorte jensen, kristian
petersen og astrid bøgh) i ankesag
v.l. b–0765–13
horsens kommune
(advokat john bjerre andersen, aarhus)
mod
dan balskilde laursen
(advokat peter sommer nielsen, horsens)
retten i horsens har den 12. marts 2013 som boligret afsagt dom i 1. instans (rettens nr. bs
150-1218/2012).
påstande
for landsretten har appellanten, horsens kommune, nedlagt påstand om frifindelse mod
anerkendelse af, at den årlige leje med virkning fra den 1. september 2011 udgør 42.000 kr.
indstævnte, dan balskilde laursen, har påstået dommen stadfæstet.
procedure
parterne har for landsretten været enige om, at det lejedes værdi, jf. boligreguleringslovens §
29 c, i overensstemmelse med boligrettens dom er 42.000 kr. parterne har endvidere været
enige om, at den aftalte leje er 11,43 % højere end det lejedes værdi, og om, at det er denne
procentsats, der er relevant som udgangspunkt for vurderingen af, om den aftalte leje er
væsentligt højere end det lejedes værdi.
sagen har herefter for landsretten alene drejet sig om, hvorvidt en forskel af denne
                                                 - 2 -
procentuelle størrelse er væsentlig ved vurderingen.
horsens kommune har gjort gældende, at dette beror på en samlet konkret bedømmelse, hvori
foruden den procentuelle difference også indgår, at det lejedes værdi er fastsat på et meget
sikkert grundlag. en procentuel forskel på 11,43 % er på den baggrund tilstrækkelig til, at den
aftalte leje væsentligt overstiger det lejedes værdi.
dan balskilde laursen har gjort gældende, at en procentuel forskel på 11,43 % efter
retspraksis ikke er tilstrækkelig til, at den aftalte leje væsentligt overstiger det lejedes værdi.
landsrettens begrundelse og resultat
afgørelsen efter boligreguleringslovens § 29 c af, om den gældende leje væsentligt overstiger
det lejedes værdi eller væsentligt overstiger den leje, der betales for tilsvarende lejeforhold,
der er omfattet af huslejeregulering i henhold til lovens kap. ii - iv, beror, således som det er
fastslået ved højesterets dom af 17. marts 2011 (u 2011.1639 h) vedrørende den lignende
bestemmelse i erhvervslejelovens § 13 om regulering i forhold til markedslejen, på en samlet
konkret bedømmelse.
det antages i retspraksis, at det væsentligste moment, der indgår i denne vurdering, er den
procentsats, hvormed den gældende leje afviger fra det lejedes værdi.
boligretten har fastsat det lejedes værdi til 42.000 kr. den gældende leje overstiger således
det lejedes værdi med 11,43 %.
boligrettens afgørelse svarer til en leje på 913 kr. pr. m². boligretten ændrede ved sin
afgørelse huslejenævnets beslutning om at nedsætte lejen til 37.800 kr., svarende til 822 kr.
pr. m². boligrettens vurdering af det lejedes værdi skete efter besigtigelse af en række
sammenligningslejemål. huslejen pr. m² i 6 af de 7 sammenligningslejemål er lavere end 913
kr. pr. m² og huslejen i det 7. sammenligningslejemål er 913 kr. pr. m². boligretten har
nærmere beskrevet de faciliteter, som har ført til den konkrete lejefastsættelse i det lejemål,
sagen angår. det hviler således på et sikkert grundlag, at det lejedes værdi ikke er højere end
vurderet af boligretten. den omstændighed, at sagen i boligretten pga. den ene lægdommers
                                                - 3 -
udeblivelse fra hovedforhandlingen efter parternes fælles beslutning blev hovedforhandlet
uden medvirken af lægdommere, kan ikke føre til en anden vurdering af grundlaget.
landsretten finder herefter, at den gældende leje væsentligt overstiger det lejedes værdi.
landsretten tager derfor horsens kommunes påstand til følge.
efter sagens udfald sammenholdt med parternes påstande skal dan balskilde laursen betale
sagsomkostninger for begge retter til horsens kommune med i alt 30.750 kr. beløbet
omfatter 750 kr. til retsafgift og 30.000 kr. til udgifter til advokatbistand inkl. moms, da
horsens kommune ikke er momsregistreret. landsretten har ved fastsættelsen af beløbet lagt
vægt på sagens økonomiske værdi og dens omfang.
                                   t h i k e n d e s f o r r e t:
horsens kommune frifindes mod at anerkende, at den årlige leje for lejemålet spedalsø 15, 2.
tv., 8700 horsens, med virkning fra den 1. september 2011 udgør 42.000 kr.
dan balskilde laursen skal betale sagens omkostninger for begge retter til horsens
kommune med 30.750 kr.
de idømte sagsomkostninger, der forrentes efter rentelovens § 8 a, skal betales inden 14 dage.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
d100 - kj
                                      udskrift
                                         af
                  sø- og handelsrettens dombog
den 2. juli 2001 blev af retten i sagen
v 150/99
adidas international b.v.
(intellectual property department)
(advokat jan børjesson
v/advokat anne-mette lehm, prøve)
  mod
fdb
(advokat henrik holm-nielsen)
afsagt sålydende
                                        dom:
                                         -2-
fra oktober 1999 og året ud solgte sagsøgte, fdb, i kvickly´s butikker ca. 6000 pige-
og drengejakker af dette udseende
                                             -3-
sagsøgeren, adidas international b.v. intellectual property department, som bl.a. anven-
der det registrerede varemærke ”de tre striber” f.eks. som her
fandt retten til mærket krænket. fdb var ikke enig, og efter nogen korrespondance blev
denne sag anlagt.
adidas’ påstande:
       sagsøgte tilpligtes til sagsøgeren at betale kr. 100.000 med tillæg af procesrenter
       fra sagens anlæg til betaling sker, subsidiært et mindre efter rettens skøn fastsat
       beløb.
                                               -4-
       sagsøgte tilpligtes at anerkende, at sagsøgte har overtrådt markedsføringslovens
       §§ 1 og 5 ved at have solgt jakker påført det sagsøgeren tilhørende varemærke ”de
       tre striber”.
       sagsøgte tilpligtes at anerkende, at sagsøgte har overtrådt lov om varemærker § 4,
       jf. § 1, ved at have solgt jakker påført det sagsøgeren tilhørende varemærke ”de tre
       striber”.
fdb’s påstand:
       frifindelse.
de nærmere omstændigheder
adidas har gennem en længere årrække fremstillet og solgt sportstøj, sportssko samt
beklædning til fritidsbrug på internationalt plan.
i patent- og varemærkestyrelsen har adidas i klasse 25 registreret en række figurmærker,
som er dannet af ”de tre striber”:
        reg nr. vr                    reg nr. vr                       reg nr. vr
        02.427 1972                    03.946 1974                     00.632 1975
          reg nr. vr                    reg nr. vr                     reg nr. vr
          00.633 1975                    00.356 1980                   05.168 1991
                                               -5-
i den forbindelse har adidas gennem årene søgt at beskytte sig mod krænkelser af disse
rettigheder. dette har bl.a. ført til indgåelse af en række udenretlige forlig, hvor mod-
parten har accepteret at ophøre med salg af produkter, som adidas fandt krænkede vare-
mærket ”de tre striber”, og accepteret destruktion af et eventuelt restlager. i tre ud af syv
tilfælde er der tillige betalt et beløb på henholdsvis 5.000, 10.000 og 25.000 kr. til adidas.
i det ottende tilfælde har modparten endnu ikke reageret på adidas’ henvendelse.
modpartens produkt så i de otte tilfælde således ud:
        i.     modpartens accept er dateret den 8. august 1995.
        ii.    modparten accept er dateret den 9. august 1995.
                                     -6-
iii. modpartens accept er dateret 29. november 1995.
iv. modpartens accept er dateret 10. april 1996.
v. piratkopi - modpartens accept er dateret 24. januar 2001.
                                     -7-
vi. piratkopi - modpartens accept er dateret 19. marts 2001.
vii. piratkopi - modpartens accept er dateret 17. april 2001.
                                               -8-
   viii. adidas’ brev er dateret den 25. april 2001 og modpartens reaktion er ikke oplyst.
         adidas eget produkt er afbildet til venstre til sammenligning. klubbens navn, logo
         samt en kraftig, hvid stribe vandret over ”veltins” er påført begge eksem-
         plarer.
også gennem medlemskab af ”foreningen projekt markedsplads”, der foruden adidas re-
præsenterer mærkerne diesel og nike, søger man at imødegå ”trediemands krænkelser af
foreningens medlemmers varemærkerettigheder ved udbud af piratkopierede produkter
på markedspladser og lignende.”
foreningen har udarbejdet en aktionsoversigt pr. 27. september 1999 og 21. juni 2000
sendt breve til arrangørerne af en række markeder landet over. i sidstnævnte beskrives
konsekvenserne af at markedsføre og sælge varemærkeforfalskede produkter.
mellem parterne er der enighed om, at moden i en årrække har været præget af striber, og
fortsat er det. fdb bestrider heller ikke, at adidas’ varemærke ”de tre striber”, som det
foreligger registreret, må anses for særdeles velkendt og indarbejdet.
derimod er der ikke enighed om rækkevidden og omfanget af benyttelsen af mærket ”de
tre striber”. fdb har gjort gældende, at adidas for at følge modens udvikling har benyttet
sig af anderledes udformede striber/stribemotiver. derved er ”præsteret en ”fremragen-
de” indsats til udvanding/til begrænsning af den for ”varemærket ’de tre striber’” hjem-
lede retsbeskyttelse”.
i denne sammenhæng er dokumenteret et omfattende antal af eksempler på benyttelse af
striber på forskellige former for sports-/fritidstøj siden foråret 1998. der er tale om en
gennemgang af billeder fra forskellige sæson kataloger, hvor adidas’ produkter i en ræk-
ke tilfælde er præsenteret sammen med andre mærkevarer.
følgende tre eksempler er hentet fra ellos forårskatalog 1998. heri er oplyst, at ellos er
”en af danmarks største mærkevare-butikker” og ”nordens største postordreforretning”.
                                         -9-
       topline                                                     adidas
                                     adidas
disse modeller stammer fra ellos’ sommernyheder 1998, nr. 3.
                   adidas                                     ellos
                                                             plus
                                         - 10 -
disse er fra h&m rowells ”efterår ekstra 1998”
                                                adidas
               anonyme
”ellos forår og sommer 1999”
                 topline                       adidas
                                              - 11 -
”ellos efterår & vinter 1999”
                     topline                                         adidas
”sport new’s 1999” fra sportmaster
                                                                           stuf
                           adidas                                       clothing
endvidere er gennemgået en række eksempler på anvendelse af striber på tøj hentet fra
kataloger o.l. i tilfælde, hvor adidas ikke samtidig er repræsenteret. benyttelsen af striber
og stribe mønstre samt udviklingen af disse er den samme som vist ovenfor.
                                             - 12 -
endelig er gennemgået en række modeller hentet fra kataloget ”adidas textil - herbst/
winter 1999” til illustration af adidas’ anvendelse af striber, da sagen blev rejst.
 - 13 - - 14 - - 15 - - 16 -                                             - 17 -
fdb’s jakke, forskellige typer af adidas tøj samt den jakke (vero moda), som i sø- og
handelsrettens dom af 12. november 1998 (sagerne v 79/95 og v 68/96) blev anset for at
have krænket ”de tre striber”, er blevet forevist under domsforhandlingen.
forklaringer
henning jørgensen vedstod følgende forklaring gengivet i sø- og handelsrettens dom af
12. november 1998, der vedrørte to sager mellem adidas ag og bestseller wholesale
a/s:
       "at han har været ansat hos sport goods a/s i ca. 22 år, heraf de seneste
       10 år som administrerende direktør. sport goods a/s er en i 1963 eta-
       bleret virksomhed, der fra begyndelsen har fungeret som enedistributør
       for adidas i danmark.
       adidas-produkter daterer sig tilbage til 1920. i 1948 blev de første pro-
       dukter med "de 3 striber" fremstillet. adidas kom til danmark i 1956.
       i danmark har adidas haft følgende omsætning: 1994: 114 mio. kr., 1995:
       152 mio. kr., 1996: 227 mio. kr. og 1997: 346 mio. kr. adidas-koncernen
       omsatte i 1996 for 3,5 mia. dm, og i første halvår 1997 for 4,1 mia. dm.
       i danmark distribueredes i 1997 3,2 mio. enheder.
       adidas primære målgruppe er de 12 - 20 årige, men målgruppen kan
       strækkes til at indbefatte de 20 - 30 årige. markedsføringen er direkte
       rettet mod de 12 - 20 årige. at der reklameres i alt for damerne og andre
       dameblade skyldes dels, at kvinderne bestemmer, hvad børnene har på,
       og dels, at kvinderne her får ideer til egen påklædning. med få undtagel-
       ser som f.eks. fodtøj er markedsføringen i dag ikke rettet direkte mod et
       bestemt køn, idet tøjet er unisex. i adidas-koncernen bruges hvert år mi-
       nimum 10% af omsætningen på direkte kunderettet markedsføring. i
       danmark bruges 8% af omsætningen på markedsføring, hvilket svarer til
       ca. 28 mio. kr. i 1997.
       adidas produkter anvendes både som sports- og fritidstøj, bortset fra en-
       kelte produkter som f.eks. dommertrøjer, der udelukkende er sportsbe-
       klædning. hovedparten af tøjet kan også bruges i dagligdagen, og der
       skelnes ikke mellem fritidstøj og modetøj. overskrifter som "moderigtig"
       er ikke "plantet" af adidas, og man har intet ønske om at blive betragtet
       som et modefirma.
       adidas er synonym med de "3 striber", og sådan har det været siden 1948.
       adidas er endvidere ensbetydende med høj kvalitet, hvorfor det i forbin-
       delse med efterligninger er uundgåelig at tale om kvalitet. der har været
       20 efterligningssager siden 1993, og adidas har gjort indsigelse i alle sa-
       gerne.
                                               - 18 -
         da striberne kom ind i "parisermoden" i 1993/94, byggede sagsøger et
         netværk op til at opspore efterligninger, og såfremt der blev konstateret
         en overtrædelse, rettedes der henvendelse til adidas, og produktet blev
         indkøbt.
         sagsøgerens produkter kan opdeles i hardware f.eks. fodbolde, tekstiler,
         fodtøj og sportstilbehør.
         i dag er der ingen klar adskillelse mellem en forretning, der sælger
         sportstøj, og en tekstilforretning, og forbrugerne kan ikke skelne.
         ..."
han forklarede yderligere bl.a., at han siden den 5. april 2001 har været direktør for
adidas danmark, der har opkøbt sport goods a/s og er en del af adidas-koncernen.
adidas danmark har bl.a. til opgave at overvåge markedet og opkøbe de produkter, der
ser ud til at være krænkelser af adidas' varemærker. disse produkter videregives til
adidas' juridiske afdeling, der tager endelig stilling til, om der foreligger en varemærke-
krænkelse, der skal retsforfølges.
det netværk, som adidas har opbygget til at opspore efterligninger, består af sælgerne i
detailhandlen og de forhandlere, som adidas samarbejder med. i 1996 begyndte adidas at
foretage ad hoc overvågninger af markedspladser, og fra 1999 har adidas deltaget i
"projekt markedsplads" sammen med nike og diesel, hvor der er ansat personale til spe-
cifikt at afsøge markedspladserne for efterligninger. endvidere har adidas samarbejdet
med told og skat de sidste fire år med det formål at bremse import og eksport af kræn-
kende varer.
han var ikke bekendt med postordrekatalogerne og de øvrige reklamer, som er fremlagt i
sagen, før han så materialet i sagsmappen.
han blev opmærksom på fdb's jakke, da han modtog et eksemplar af fdb's reklame.
det var formentlig en af hans medarbejdere, der afleverede reklamen til ham.
han har ikke tal på, hvor mange efterligningssager, der har været siden sø- og handels-
rettens dom i sagen adidas ag mod bestseller wholesale a/s, men han mener, at antallet
af krænkelser efterfølgende har været noget større end det tal, der er nævnt i dommen.
i danmark har adidas haft følgende omsætning: 1998: 373 mio. kr., 1999: 282 mio. kr. og
2000: 257 mio. kr. antallet af solgte enheder var i de tilsvarende år 3,2 mio., 2,4 mio.,
henholdsvis 2,1 mio. på internationalt plan har adidas haft følgende omsætning: 1998: 4,3
mia. euro, 1999: 4,4 mia. euro og 2000: 4,7 mia. euro. i danmark anvendes omkring 8%
af omsætningen til markedsføring og på internationalt plan er det 10-12%. han tør ikke
sige, hvorvidt nedgangen i de danske salgstal udelukkende skyldes efterligningssager.
ca. 70% af adidas' omsætning stammer fra produkter med de klassiske adidas-striber.
                                              - 19 -
adidas indgår licensaftaler. licensafgiften fastsættes ham bekendt til minimum 10% af
omsætningen.
indkøbschef hos fdb kenneth wulff har bl.a. forklaret, at jakken var en model fra året
før, der ikke havde solgt særlig godt. modellen skulle derfor piftes op med en eller anden
applikation, og striber var in på det tidspunkt. fdb sendte jakken til leverandøren i fjern-
østen og bad denne om at finde et bånd. fdb modtog en prøve af jakken med et bånd,
der havde 5 striber, heraf 2 mellemstriber, der var lige brede. fdb mente, at det lignede
en adidas-stribe og bad derfor om at få et andet bånd. fdb fik herefter en jakke med et
påsyet bånd med syv smallere striber, som ikke gav associationer til adidas.
partiet af jakker var på ca. 6.000 enheder, og det blev udsolgt i 1999. indkøbsprisen var
8-9 usd pr. jakke. jakkerne blev udelukkende solgt i kvickly-kæden, der består af 74
butikker fordelt over hele landet.
procedure
adidas' advokat har gjort gældende, at det registrerede varemærke "de tre striber" er et
særdeles velkendt og stærkt indarbejdet varemærke. mærket nyder derfor i medfør af va-
remærkeloven en udvidet beskyttelse mod andres brug af ikke blot identiske men også
forvekslelige mærker inden for samme produkttype eller vareart.
det bestrides, at der er udtrykkelig hjemmel i varemærkeloven til at fratage et stærkt
mærke sin beskyttelse gennem udvanding. udvanding kan i givet fald alene ske gennem
uhjemlet brug af mærket på længere sigt. adidas' egen brug af dynamiske striber kan som
følge heraf ikke udvande mærket, og ifølge henning jørgensens forklaring udgør de klas-
siske striber i øvrigt den væsentligste del af adidas' omsætning.
det tidsrum, som er forløbet siden dommen i 1998 i sagen mod bestseller wholesale
a/s, er for kort en periode til, at der kan være sket udvanding af mærket, og adidas har si-
den da til stadighed håndhævet sin varemærkeret ved at påtale krænkelser af mærket.
fdb har ikke givet et repræsentativt billede af tøjmarkedet og har ikke godtgjort, at
adidas' varemærke er blevet udvandet.
fdb's anvendelse af parallelle lige brede, hvide striber kombineret med striber i jakkens
farve placeret fra skulder til håndled og på hætten efterlader i det væsentlige det helheds-
indtryk, at der er tale om et adidas-produkt. dette understøttes også af jakkens sportslige
udseende. det er uden betydning, at der er syv striber på jakken bestående af fire hvide,
adskilt af tre mørke striber, idet man hæfter sig ved de tre mørke striber. den omstæn-
dighed, at striberne er smallere end adidas-striberne er ligeledes en detailforskel uden
betydning for helhedsindtrykket. den stribemarkering, som fdb har anvendt på sine
jakker, er således forvekslelig med adidas' varemærke "de tre striber" og krænker derfor
adidas' varemærkeret, jf. varemærkelovens § 4, stk. 1.
                                               - 20 -
"de tre striber" er et forretningskendetegn, som i medfør af markedsføringslovens § 5 er
beskyttet mod andres brug af forvekslelige kendetegn. derfor er fdb's anvendelse af den
forvekslelige stribemarkering også en overtrædelse af markedsføringslovens § 5, og det
er en skærpende omstændighed, at fdb markedsførte sin jakke med kendskab til adidas'
mærke.
det gøres gældende, at denne lighed er tilstræbt, og at fdb derved har forsøgt at lukrere
på adidas' goodwill. fdb har således overtrådt god markedsføringsskik, jf. markedsfø-
ringslovens § 1.
fdb har handlet retsstridigt og er forpligtet til at betale erstatning og vederlag til adidas
efter varemærkelovens § 43, henholdsvis markedsføringslovens § 13. adidas har krav på
erstatning for afsætningstab og markedsforstyrrelse. adidas kan ikke dokumentere størrel-
sen af sit tab nøjagtigt, men dette kræves heller ikke ifølge praksis.
ved beregningen af erstatningen må der tages udgangspunkt i, at fdb har solgt i hvert
fald 6.000 jakker. idet jakken blev solgt fra 74 butikker over hele landet, er der ikke tvivl
om, at markedsforstyrrelsen har været betydelig. fdb's omsætning på jakkerne udgjorde
899.700 kr., og såfremt vederlaget som forklaret af henning jørgensen beregnes som en
licensafgift på 10% af fdb's omsætning, udgør adidas' vederlagskrav 90.000 kr. adidas'
samlede erstatnings- og vederlagskrav på 100.000 kr. er derfor rimeligt.
fdb's advokat har gjort gældende, at lige lange og lige brede parallelt fortløbende
striber ikke er noget enestående. der er tale om geometriske figurer. særpræget og der-
med beskyttelsesomfanget af adidas' varemærke "de tre striber" er derfor beskedent.
i dommen fra 1998 (adidas mod bestseller wholesale a/s) lagde retten ved bedømmel-
sen af beskyttelsesomfanget af "de tre striber" vægt på, at mærket havde været anvendt
konsekvent af adidas gennem en længere årrække. det bestrides, at denne dom har præ-
judikatsværdi i dag, idet adidas siden denne dom ikke har anvendt sit varemærke kon-
sekvent. adidas' eget katalog viser et utal af afvigelser i stribernes udformning og place-
ring i forhold til det registrerede varemærke - de såkaldte dynamiske striber. disse varia-
tioner er utvivlsomt affødt af, at moden i en periode har været præget af striber, men gen-
nem disse variationer har adidas selv bidraget til at begrænse beskyttelsen af "de tre stri-
ber". varemærket "de tre striber" yder derfor i dag alene beskyttelse mod andres brug af
tre striber adskilt af to parallelle mellemstriber, lige lange og lige brede.
det fremlagte katalogmateriale fra ellos, halens m.v. viser adskillige eksempler på
anvendelsen af to, tre og fire eller flere parallelt fortløbende striber, endda side om side
med adidas' egne produkter. adidas har ikke grebet ind over for brugen af striber i disse
kataloger, og henning jørgensen har endda forklaret, at han ikke var bekendt med kata-
logerne til trods for, at adidas har iværksat en mærkeovervågning.
                                             - 21 -
ifølge henning jørgensens forklaring har der siden dommen i 1998 været en række kræn-
kelsessager, men der er ikke fremlagt dokumentation for, at adidas siden dommen har
forfulgt sager om efterligninger af "de tre striber". de sager, som adidas har fremlagt ved-
rørende efterligninger, ligger alle forud for dommen i 1998.
efterfølgende har adidas alene forfulgt sager om plagiater/piratkopier. adidas har intet
gjort for at håndhæve sin varemærkeret til "de tre striber" ved at påtale krænkelser af
mærket i øvrigt. også som følge heraf er beskyttelsesomfanget af mærket blevet begræn-
set som anført ovenfor. fdb's stribemarkering krænker derfor ikke adidas' varemærkeret-
tigheder, jf. varemærkelovens § 4, stk. 1.
fdb's stribemarkering er ikke forvekslelig med adidas' varemærke "de tre striber". der er
tale om fire, parallelt fortløbende, hvide striber adskilt fra hinanden af tre indskudte mel-
lemstriber, i jakkens farve, og af samme længde som fire striber. yderligere afviger
bredden markant fra adidas. fdb's striber er et vævet, påsyet bånd, mens adidas-striberne
er påsyet enkeltvis.
fdb's jakke er annonceret til salg under mærkerne ”password/psw” og ”on the
road/otr” og ligger i en helt anden og lavere prisklasse end en adidas-jakke. den
modebevidste ungdom er ikke i tvivl om mærkerne. ligeledes er det udelukket, at adidas'
primære målgruppe de 12- 20 årige vil tro, at man for 149,95 kr. kan få en vatteret
adidas-jakke. fdb har derfor ikke overtrådt varemærkelovens § 4, stk. 1.
det bestrides, at fdb har overtrådt markedsføringslovens §§ 1 og 5. beskyttelsen af "de
tre striber" omfatter alene tre striber adskilt af to parallelle mellemstriber, lige lange og
lige brede. fdb's stribemarkering er ikke forvekslelig med adidas-striberne. fdb's an-
vendelse af stribemarkeringen er ikke sket i snyltningshensigt. tværtimod afviste fdb
ifølge kenneth wulffs forklaring det første bånd, fordi man mente, at det lignede adidas-
striberne for meget. en lang række velkendte virksomheder som f.eks. nike og kappa an-
vender lignende stribemarkeringer, og ingen vil vel hævde, at dette sker for at snylte på
adidas' goodwill.
rettens afgørelse:
moden på området for sports- og fritidstøj har i en årrække været præget af striber.
retten lægger til grund, at tendensen i de seneste år har bevæget sig mod en betydelig
udvikling af allerede benyttede stribemotiver – dynamiske striber – hvilket adidas har
deltaget i.
det findes godtgjort, at denne udvikling har haft indvirkning på alle former for tøj i de
nævnte kategorier - også tøj fremstillet af firmaer med varemærker så velkendte, at for-
veksling med eller associationer til ”de tre striber” ikke umiddelbart forekommer tilsigtet.
på den måde er det billede, som anvendelsen af striber nu efterlader, blevet broget og ik-
ke særlig klart.
                                              - 22 -
endvidere findes det godtgjort, at adidas dessiner i et anseligt omfang har været afbildet i
danske sæson kataloger sammen med andre varer af tilsvarende art, hvor striber også har
været fremtrædende. en del af disse stribemotiver findes ikke markant at adskille sig fra
adidas’ ”de tre striber” endsige fra de dynamiske varianter heraf. retten lægger til grund,
at adidas ikke har reageret i den anledning.
retten finder, at dette forløb har sløret ”de tre stribers” identitet og gennemslagskraft, og
at adidas selv har bidraget hertil gennem fremstilling af en række varianter af mærket.
på denne baggrund findes det ikke videre sandsynligt, at fdb’s jakke giver forbrugerne
forestillinger om, end mindre forveksles med, et adidas-produkt. jakken i sig selv er af et
yderst neutralt design - og kunne ifølge kenneth wulff ikke sælges i denne udformning.
den senere påsyede applikation på ærmerne domineres af 4 hvide striber, der klart skiller
sig ud fra de tre mellemliggende i samme farve som jakken. endelig blev de to afbildede
modeller tydeligt annonceret henholdsvis under navnet ”password/psw” og under navnet
”on the road/otr”.
herefter frifindes fdb.
                                 thi kendes for ret:
sagsøgte, fdb, frifindes.
senest om 14 dage betaler sagsøger, adidas international b.v, til sagsøgte sagens om-
kostninger med kr. 25.000.
                                       finn kittelmann
            mogens trepka                                              søren jensen
                                            (sign.)
                               udskriftens rigtighed bekræftes
                                p.j.v. sø- og handelsretten


text:
                              højesterets dom
                        afsagt onsdag den 12. september 2012
sag 212/2010
(1. afdeling)
jan laugesen
(selv)
mod
fonden solgaarden
(advokat pernille høxbro)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 29. juni 2009 og af østre
landsrets 23. afdeling den 17. marts 2010.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, niels grubbe, jon stokholm,
michael rekling og hanne schmidt.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
appellanten, jan laugesen, har gentaget sin påstand.
indstævnte, fonden solgaarden, har påstået stadfæstelse.
anbringender
jan laugesen har bl.a. anført, at bestemmelsen i lejelovens § 37, stk. 1, om, at ”fordelingen af
udgifterne mellem lejerne sker efter udlejerens bestemmelse”, kun kan anvendes ved udlejers
første fastsættelse af fordelingsprincipper i en ejendom. ændringer i allerede eksisterende
fordelingsprincipper skal derimod ske efter § 37, stk. 2, hvorefter beboerrepræsentanterne
eller et flertal af lejerne kan kræve fordeling på grundlag af varmefordelingsmålere, eller efter
                                                 - 2 -
§ 37, stk. 3, hvorefter udlejer kan kræve fordeling på grundlag af varmefordelingsmålere. det
var således ikke muligt med hjemmel i § 37, stk. 1, at ændre varmefordelingsprincipperne
som sket.
bestemmelserne i § 37, stk. 2 og 3, der ifølge § 46, stk. 4, er bindende for alle lejere uanset
modstående tidligere aftaler, må endvidere forstås således, at de også gælder i tilfælde, hvor
der ikke er en udtrykkelig aftale om fordelingsprincipperne for varmeudgifter i lejeaftalen,
men hvor fordelingsprincipperne er fastslået ved en mangeårig praksis, som var gældende
både før og efter en lejers indflytning i ejendommen. der var således ikke hjemmel til, at ud-
lejer ensidigt med bindende virkning for lejerne kunne ændre de i praksis fastsatte fordelings-
principper.
da ændringen i allerede eksisterende fordelingsprincipper kun kan ske i medfør af § 37, stk. 2
eller 3, følger det af § 37, stk. 5, at beslutningen skal gennemføres med 6 ugers varsel til en
varmeregnskabsperiodes begyndelse, og en sådan varsling er ikke foretaget. også selv om
beslutningen kunne træffes efter § 37, stk. 1, må der gælde en regel om varsling svarende til
reglen i § 37, stk. 5.
affattelsen af § 37 medfører endvidere, at det ikke er muligt at ændre en fordeling af varmen
efter varmemålere til en fordeling også efter lejlighedernes areal. det fremgår således af § 37,
stk. 2 og 3, at ændringer kun kan ske fra anvendelse af areal som fordelingsnøgle til brug af
varmemålere som grundlag for fordelingen og ikke omvendt. anvendelse af § 37, stk. 1, til at
gennemføre en sådan ændring ville være en omgåelse af reglerne i § 37, stk. 2 og 3.
beboerrepræsentationen har i øvrigt overtrådt sine beføjelser ved at opfordre til den ændring
af fordelingsprincipperne, der blev gennemført. beboerrepræsentationens beføjelser vedrø-
rende fordelingen af varmeudgifter er udtømmende angivet i lejelovens § 37, stk. 2, og om-
fatter som anført kun en mulighed for at ændre en bestående fordeling efter rumfang eller
areal til fremover at finde sted efter varmemålere, men ikke den omvendte ændring. også af
denne grund kan ændringen ikke være bindende for lejerne, og i hvert fald ikke for lejere, der
protesterede mod ændringen. hvis beboerrepræsentationen skulle have beføjelser af denne art,
måtte det i øvrigt forudsætte accept fra et kvalificeret flertal af samtlige lejere eller samtykke
fra alle de berørte beboere.
                                               - 3 -
det er heller ikke i overensstemmelse med lejeloven, at udlejer udsendte et nyt varmeregn-
skab efter udsendelsen af det første varmeregnskab, der netop var udfærdiget korrekt efter de
hidtil gældende fordelingsprincipper. bestemmelsen i lejelovens § 43, stk. 2, om adgangen til
at ændre regnskabet gælder kun fejl i fordelingen og ikke en fuldstændig omfordeling, således
som det skete ved udsendelsen af et nyt regnskab i slutningen af august 2005.
herudover må den gennemførte ændring anses for at være i strid med byggeloven, idet der
ikke i byggeloven og den i medfør af byggeloven udstedte bekendtgørelse nr. 891 af 9. okto-
ber 1996 med senere ændringer er hjemmel til at indføre en begrænsning i den forbrugsaf-
hængige del af betalingen for varme i en beboelseslejlighed. bestemmelsen i den nævnte be-
kendtgørelse § 8, stk. 5, er endvidere i strid med formålet med det tidligere gældende råds-
direktiv 93/76/eøf af 13. september 1993 om begrænsning af kuldioxidemissionerne gennem
en forbedring af energieffektiviteten, nu artikel 13 i europa-parlamentets og rådets direktiv
2006/32/ef af 5. april 2006 om energieffektivitet i slutanvendelserne og om energitjenester
mv.
på baggrund af alle disse forhold er den uvarslede ændring af fordelingsprincipperne og ud-
sendelsen af det nye varmeregnskab baseret på de nye principper ikke gyldige dispositioner.
fonden solgaarden har bl.a. anført, at beslutningen om at ændre fordelingsprincipperne for
varmeudgifterne var en teknisk nødvendighed som følge af overgangen i 2003 fra de tidligere
anvendte fordampningsmålere til elektroniske målere. ved anvendelse af fordampningsmålere
registreres et forbrug på ca. 18 %, der skyldes koldfordampning f.eks. i sommermånederne.
dette forbrug, som indgår i varmeregnskabet, er således ikke udtryk for et reelt forbrug. hvis
der efter udskiftningen af målere kun blev fordelt efter de ny elektroniske radiatormålere, ville
der ikke blive taget hensyn til det almindelige cirkulationstab i ejendommen. fordelingsprin-
cipperne måtte derfor ændres, således at der ved en delvis fordeling efter lejlighedernes brut-
toareal tages hensyn til det cirkulationstab i ejendommen, der ikke fordeles ligeligt på grund-
lag af registreringen via de elektroniske målere.
den fastsatte fordeling er endvidere i overensstemmelse med § 8 i bekendtgørelse nr. 891 af
9. oktober 1996 om individuel måling af el, gas, vand og varme med senere ændringer. ifølge
                                               - 4 -
§ 8, stk. 5, skal mindst 40 % af den forbrugsafhængige del af betalingen afregnes efter for-
brug, når der er tale om bygninger, der består af flere boliger eller erhvervsandele, og dette
krav er overholdt.
kompetencen til at træffe beslutningen om omfordeling tilkom udlejer, jf. lejelovens § 37,
stk. 1, og det var ifølge christian siversleths forklaring udlejer, der efter opfordring herom fra
beboerrepræsentationen traf afgørelsen om det fremtidige fordelingsprincip.
beslutningen om ændring kunne gennemføres uden varsel. lejelovens § 37, stk. 5, om 6 ugers
varsel gælder ikke i et tilfælde som det foreliggende, hvor der allerede var opsat først for-
dampningsmålere og derefter elektroniske varmemålere, men kun når der efter § 37, stk. 2
eller 3, træffes bestemmelse om at forlade en fordeling af varmeudgifterne efter bruttoetage-
areal eller rumfang og overgå til fordeling efter forbrug ved opsætning af varmemålere. der er
således tale om en ændring, som en lejer må tåle uden varsling.
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet supplerende forklaringer af christian siversleth og keld
forchhammer.
christian siversleth har supplerende forklaret bl.a., at det vist var i 2003, man i solgaarden
besluttede at udskifte varmemålerne. der blev først i 2004 besluttet noget om fordelingsprin-
cipperne. det betyder ikke noget økonomisk for udlejer, hvordan fordelingen er. initiativet
vedrørende fordelingsnøglen kom, efter man havde sendt arket med ”ejendomsoplysninger i
forbindelse med varmeregnskabet” til beboerrepræsentationen. beboerrepræsentationen
vendte tilbage til udlejer og spurgte, om man kunne ændre fordelingsnøglen. det første regn-
skab, der blev udsendt for 2004-2005, var forkert. det var udlejer, som sammen med beboer-
repræsentationen besluttede at ændre til den nye fordeling. udlejer syntes også, at den gamle
fordeling var uretfærdig, men det var igen beboerrepræsentationen, der tog initiativet til at få
ændret varmeregnskabet og få dette udsendt.
beboerrepræsentationen har ikke på egen hånd ændret fordelingsnøglen. han har ikke i brevet
af 24. oktober 2005 til de københavnske huslejenævn skrevet, at det er beboerrepræsentatio-
                                               - 5 -
nen, der har valgt de nye fordelingsprincipper, idet beslutningen herom er godkendt og under-
skrevet af ham.
seks ud af ti af de ejendomme, som privatbo administrerer, har fået elektroniske målere. i
solgaardens første regnskabsår (2003-2004) med de elektroniske målere, fordelte man fortsat
efter 80/20-fordelingen. beboerrepræsentationen i solgaarden spurgte udlejer, hvad man
gjorde andre steder. det blev forklaret, at man de fleste steder havde en fordeling på 40 % på
måler, 25 % på værelseshaneandele og 35 % på faste fordelingstal. solgaardens beboerrepræ-
sentation spurgte, om dette også kunne lade sig gøre i deres ejendom. det var han positiv over
for, så længe der var 40 % på målerne, da dette følger af lovgivningen. herefter underskrev
man aftalen i ”ejendomsoplysninger i forbindelse med varmeregnskaber”. man drøftede ikke
med beboerrepræsentationen eller dennes forening bosam, om der skulle ske varsling af be-
boerne i forhold til den nye fordelingsnøgle. han rådførte sig med brunata, som sagde, at der
ikke var noget problem med at lave en anden fordeling. solgaarden har fortsat den samme
fordelingsnøgle, som blev besluttet i 2004.
keld forchhammer har supplerende forklaret bl.a., at han er administrerende direktør i bru-
nata, hvor han har arbejdet i 24 år. brunata udarbejder regnskaber for 400.000 lejligheder for-
delt på 18.000 ejendomme. han har et indgående kendskab til varmemålere på markedet. clo-
rius er en fordampningsmåler. måleren placeres på radiatoren, og forbruget registreres ved, at
der sker en fordampning, når radiatoren anvendes. man aflæser forbruget på skalapladen ud
fra væskehøjden. man vælger skala ud fra radiatorens størrelse.
fordampningsmålere har dog den svaghed, at væsken også fordamper, når der ikke bruges
varme, og man har derfor lavet overfyldning på 5,5 mm fra producentens side. det svarer til
ca. 4 måneders koldfordampning, hvilket igen svarer til sommerperioden, hvor varmen er
slukket. indenrigsministeriets varmefordelingsmålerudvalg kom i 1947 med en rapport,
hvoraf fremgik, at der også var koldfordampning i perioden med varmeforbrug. man beslut-
tede at sætte dette til 6 mm, hvilket svarer til ca. 18 % af det gennemsnitlige varmeforbrug.
denne del er altså forbrugsuafhængig og indgår i varmeregnskabet. udvalget anbefalede i
forbindelse med opgørelsen af bl.a. koldfordampning, at man generelt foretog en fordeling af
det samlede forbrug, dvs. at man fik en del vedrørende forbrug af vand og en del vedrørende
                                               - 6 -
varme. varmeforbruget deler man igen op i to, som består i dels varme i radiatorerne, dels det
generelle varmeforbrug i ejendommen svarende til varmetabet ved cirkulationen af varmen.
clorius-måleren registrerer den ”målte” koldfordampning. ifølge indenrigsministeriets var-
mefordelingsmålerudvalg skulle der derfor ikke foretages en særskilt beregning i forhold til
cirkulationstabet i ejendommen med denne type måler. dette forklarer, hvorfor ejendomme
med clorius-målere hidtil har haft fordelingsnøglen 80/20. når man havde clorius-målere,
betalte man også for det eksisterende forbrug i sommerperioden. hvis man ikke har clorius-
målere, vil man typisk have en pulje for det generelle cirkulationstab. denne pulje skal så for-
deles mellem lejlighederne. det fordelingstal, man i dag bruger, er i så fald kvadratmeterne af
lejlighederne. cirkulationstab og rørtab dækker over det samme. hvis man har en sådan pulje,
sætter man den typisk til 20-30 % af det samlede forbrug. hvis brunata skulle have fastsat
fordelingsnøglen for solgaarden, ville man have fastsat fordelingen med 30 % til varmt vand,
49 % efter målere og 21 % til cirkulationstab. solgaardens nuværende fordelingsnøgle på 25
% til varmt vand, 35 % efter fast fordeling og 40 % efter målere er dog ikke usædvanlig.
nogle ansatte i brunata drøftede fordelingsnøglen med privatbo. det ville have været helt
usædvanligt, hvis der ikke var sket en ændring i fordelingsnøglen, når man gik over til elek-
troniske målere. han talte selv med privatbo, da brunata overtog ejendommen, men han hu-
sker ikke, om han drøftede fordelingsnøglen i den anledning. det var en teknisk nødvendig-
hed at ændre fordelingsnøglen, da de nye målere ikke registrerede koldfordampningen.
de 30 % til varmt vand, som indgår i brunatas sædvanlige fordelingsnøgle, kommer af gen-
nemsnitlige målinger på forbruget. i forhold til de øvrige fordelingstal er det stadig 1947-be-
retningens fordeling, der lægges til grund. radiatorerne i solgaarden er forbundet i et en-
strenget anlæg, hvilket betyder, at varmt vand kan løbe tilbage i radiatorerne, og der måles
derfor et forbrug. hvor stort dette er, kan han ikke svare på, men forbruget afhænger af drifts-
status og installation. det er under alle omstændigheder en varme, der er leveret til lejlighe-
den, om end den muligvis er uønsket. i forhold til fordampningsmålere kan også andre var-
mekilder have betydning for fordampningen. det er brunatas opfattelse, at varmetabet skal
fordeles blandt alle brugere, da alle brugere har adgang til varmen, uanset om man vælger at
bruge den. det er endvidere brunatas erfaring, at forbruget også afhænger af placeringen af
lejemålet samt naboers forbrug.
                                               - 7 -
supplerende sagsfremstilling
der er ikke fremlagt en lejekontrakt vedrørende jan laugesens lejemål i ejendommen, og det
er ikke oplyst, at der i denne aftale skulle være fastsat bestemmelser om udgiftsfordelingen
ved betaling af varme.
de nye fordelingsprincipper for varmeudgifter – 25 % efter værelses-hane-andele, 35 % efter
kvadratmeter og 40 % efter målerenheder – fremgår af et skema ”ejendomsoplysninger i for-
bindelse med varmeregnskaber”, der er underskrevet af en repræsentant for beboerrepræsen-
tationen den 6. september 2004 og af christian siversleth på vegne af ejendommens admini-
strator privatbo den 10. september 2004.
i brevet af 16. november 2004 fra privatbo til beboerne i fonden solgaarden hedder det bl.a.:
      ”endvidere har man i samråd med beboerrepræsentationen valgt at få ændret fordelin-
      gen af varmeforbruget således, at en større andel vil blive fordelt efter lejlighedernes
      kvadratmeter og en mindre andel efter varmemålernes forbrug.
      fordelingen svarer til den som er gældende for de fleste ejendomme med nye varme-
      målere og er ligeledes anbefalet af brunata. den ændrede fordeling for 2004/2005 sikre,
      at man ikke kan undlade at tænde for varmen på bekostning af f.eks. naboen/underboen
      i stedet må opvarme sin lejlighed mere for at kunne have en normal stuetemperatur,
      mens lejemålet der undlader at opvarme stadigvæk får ”gratis varme” fra de omkring-
      liggende lejemål.
      herudover er der også forbundet udgifter med at sikre, at den enkelte lejer har mulighed
      for at opvarme sit lejemål, da der sker et varmetab i ejendommens forsyningsledninger,
      som alle retfærdigvis bør være med til at dække.”
af referatet fra beboermødet den 1. marts 2005, der er udfærdiget af beboerrepræsentationen,
fremgår bl.a.:
      ”varmeudgiften har i mange år været fordelt med 20 % efter værelseshaneandele, og 80
      % efter måleraflæsning. disse fordelingstal gør varmeudgiften dyr for beboere, der bor
      over og under lejemål, der ikke bliver varmet op. vi er blevet gjort bekendt med, at stort
      set alle andre udlejningsejendomme kører med følgende fordeling:
      25 % efter værelseshaneandele
      35 % efter kvadratmeter brutto
      40 % efter opvarmningsmålere
                                               - 8 -
       varmeregnskabet 2004/2005 bliver derfor ændret til denne fordeling, så vi bliver afreg-
       net på samme måde som udlejningsejendomme der ligner vores. bbr mener, at det er
       en mere retfærdig måde at fordele ejendommens samlede varmeudgifter på.
       …
       herefter blev der svaret på spørgsmål fra salen.
       varmeregnskabet:
       … den nye fordelingsnøgle der vil blive brugt fremover, er den mest almindelige og
       den er godkendt af huslejenævnet. fejlmargen på varmeforbruget var meget større på de
       gamle målere. det samlede forbrug af varme på ejendommen skal betales – den nye
       fordeling er mere retfærdig og korrekt.
       johnny højstrup er fortsat i tvivl om, hvorvidt målerne er korrekt opsat i relation til ty-
       pegodkendelsen og mener ikke, at den nye fordelingsnøgle er korrekt pga. bl.a. rørtab
       (tab på varmerør i lejlighederne). beboerne der selv har indgivet klager, vil forlange en
       ingeniørvurdering af sagen.”
som svar på jan laugesens brev af 30. marts 2005 meddelte jørn bast, beboerrepræsentant i
solgaarden, i et brev af 14. april 2005 bl.a., at han var uenig i, at referatet ikke var korrekt.
der var enkelte protester over det nye fordelingsprincip, men ikke fra det store flertal. han
oplyste endvidere, at beboerrepræsentationen havde vedtaget den nye fordelingsnøgle, fordi
den gamle var usædvanlig og uretfærdig. endvidere anførte han, at det skulle undre ham me-
get, hvis christian siversleth – uden at han havde hørt det – udtrykkeligt skulle have udtalt, at
privatbo ville afvente hele det igangværende varmeregnskab, inden man tog stilling til, om
der skulle ske ændring i fordelingsnøglen.
beboerne i solgaarden modtog et forbrugsregnskab for varme for varmeåret 2004/2005 date-
ret den 16. august 2005, som var udfærdiget på grundlag af de tidligere anvendte fordelings-
principper. af regnskabet vedrørende jan laugesens lejlighed, vejrøgade 14, 3. th., fremgår
det, at jan laugesens andel af udgiften var 1.829,42 kr. det fremgår tillige, at ejendommens
gennemsnitsudgift var 111,91 kr./andele, mens jan laugesens udgift var 24,49 kr./andele, og
at jan laugesens andel således lå 78,1 % under gennemsnittet.
i et brev af 25. august 2005 meddelte privatbo beboerne i fonden solgaarden, at brunata i det
tidligere udsendte varmeregnskab ved en fejl havde anvendt de tidligere års fordelingsnøgle,
og at man på denne baggrund fremsendte et nyt tilrettet varmeregnskab for 2004/2005, som
var i overensstemmelse med den fordelingsnøgle, der blev fremlagt på beboermødet.
                                                  - 9 -
af dette regnskab dateret den 24. august 2005 fremgår det, at jan laugesens andel af udgiften
var 4.955,01 kr. ejendommens gennemsnitsudgift var 111,91 kr./andele, mens jan laugesens
udgift var 66,33 kr./andele og lå 40,7 % under gennemsnittet.
retsgrundlag
i lov nr. 355 af 27. december 1958 om leje § 38 om tilfælde, hvor lejeren ifølge aftalen ved
varmeperiodens udløb skal betale en andel af ejendommens varmeudgifter (forbrugskontrak-
ter) var det i stk. 2 bestemt, at ”fordelingen … mellem lejerne sker på grundlag af de i lejeaf-
talen derom indeholdte bestemmelser…”.
i lovens § 40 om tilfælde, hvor lejeren ifølge aftale skal svare fast bidrag til varmeudgifterne,
eller hvor denne udgift er indbefattet i lejen (faste kontrakter) var det i stk. 1 bestemt, at udle-
jeren med et varsel forud for varmeåret kunne forlange, at lejeren skulle betale den merudgift,
der efter aftalens indgåelse måtte være opstået som følge af stigning i brændselsudgifterne.
ifølge bestemmelsens stk. 3, skulle ”fordelingen af merudgiften mellem lejerne [ske] efter
udlejerens bestemmelse på grundlag af sædvanlige beregningsregler og enten efter gulvareal
eller rumfang eller efter varmefordelingsmåler…”.
bestemmelser med tilsvarende indhold havde været gældende siden bekendtgørelserne nr.
265 og 266 af 29. maj 1943 om lov om leje, hvor de fandtes i § 38 a og § 38 c.
ved lov nr. 23 af 14. februar 1967 om leje blev bestemmelsen i § 38 om forbrugskontrakter
flyttet til § 44, hvor det blev anført i stk. 2:
       ”er andet ikke bestemt i lejeaftalen, sker fordelingen af udgifterne mellem lejerne efter
       udlejerens bestemmelse på grundlag af sædvanlige beregningsregler enten efter gulv-
       areal, rumfang eller varmefordelingsmåler. leveres der varmt vand, fordeles udgiften
       herved, såfremt andet ikke er bestemt i lejeaftalen, efter antallet og arten af varmtvands-
       haner samt antallet af værelser i overensstemmelse med sædvanlige beregningsregler.”
denne bestemmelse om fordeling fandt tilsvarende anvendelse på faste kontrakter, jf. § 46,
stk. 2, der modsvarede den tidligere bestemmelse i § 40.
i lovforslagets bemærkninger til § 44 hedder det bl.a. (folketingstidende 1965-66, till. a, sp.
2334):
                                               - 10 -
      ”bestemmelsen i stk. 2 har udbygget reglen om, hvorledes udgifterne skal fordeles på
      de enkelte lejemål med en bestemmelse, der angiver, at det er udlejeren, der fastsætter
      fordelingsprincippet, når der ikke foreligger nogen aftale herom. fordelingen skal dog
      ske efter sædvanlige beregningsregler enten efter gulvareal, rumfang eller varmeforde-
      lingsmålere. denne bestemmelse er overført fra 1.65 § 40, stk. 3, og har hidtil kun været
      gældende for merudgifter, der opdeles i medfør af de i denne bestemmelse omhandlede
      kontraktstyper.”
ved lov nr. 237 af 8. juni 1979 blev bestemmelsen i § 44, stk. 2, flyttet til § 37, stk. 1, der
blev affattet således:
      ”fordelingen af udgifterne mellem lejerne sker efter udlejerens bestemmelse på grund-
      lag af sædvanlige beregningsregler, enten efter egnede varmefordelingsmålere eller efter
      bruttoetageareal eller rumfang og – for så vidt angår levering af varmt vand – efter an-
      tallet og arten af varmtvandshaner samt antallet af værelser.”
i lovforslagets bemærkninger til § 37 hedder det bl.a. (folketingstidende 1978-79, till. a, sp.
2448):
      ”det foreslåede stk. 1 giver som udgangspunkt i overensstemmelse med gældende lov
      udlejeren ret til at bestemme, om fordeling af lejerens bidrag skal ske efter varmeforde-
      lingsmålere eller efter areal eller lign.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår navnlig spørgsmålene, om jan laugesen som lejer af en beboelseslejlighed i en
udlejningsejendom skulle tåle en ændring af principperne for fordeling af ejendommens var-
meudgifter i varmeregnskabet for 2004-2005, om ændringen skulle have været varslet 6 uger
forud for varmeårets begyndelse, og om udlejeren, fonden solgaarden, efter udsendelse af et
varmeregnskab baseret på de hidtil anvendte fordelingsprincipper kunne udsende et nyt regn-
skab baseret på de nye principper.
ejendommens varmeudgifter blev i årene 1991-2004 fordelt mellem lejerne, således at 20 %
blev henført til varmt vand og fordelt efter værelses-hane-andele, mens 80 % blev henført til
opvarmning og fordelt efter varmemålere. efter de nye principper skulle 25 % henføres til
varmt vand og fordeles efter værelses-hane-andele, mens 75 % skulle henføres til opvarmning
og fordeles dels efter faste andele på grundlag af bruttoareal (35 %), dels efter forbrug på
grundlag af varmemålere (40 %).
                                               - 11 -
ejendommens administrator, privatbo, meddelte ved brev af 16. november 2004 beboerne, at
man havde valgt at få ændret fordelingen, så en større andel ville blive fordelt efter areal, og
på et beboermøde den 1. marts 2005 blev der ifølge beboerrepræsentationens referat fra mødet
orienteret om de nye principper for fordeling af varmeudgifter, som skulle gælde varmeregn-
skabet 2004-2005. herefter og efter forklaringen afgivet af christian siversleth lægger høje-
steret til grund, at beslutning om at ændre fordelingsprincipperne med virkning for varmeåret
2004-2005 blev truffet i september 2004 af udlejer efter opfordring fra og i samråd med ejen-
dommens beboerrepræsentation.
ifølge lejelovens § 37, stk. 1, sker fordelingen af varmeudgifter mellem lejerne efter udleje-
rens bestemmelse på grundlag af sædvanlige beregningsregler, enten efter egnede varmefor-
delingsmålere eller efter bruttoetageareal eller rumfang og for så vidt angår varmt vand efter
antallet og arten af varmtvandshaner samt antallet af værelser. bestemmelsen er fravigelig, jf.
§ 46 modsætningsvis, og må efter sin ordlyd og forhistorie forstås således, at udlejerens kom-
petence til at bestemme, hvilke sædvanlige principper der skal anvendes ved fordelingen, kun
gælder, når andet ikke er bestemt i lejeaftalen. kompetence til at træffe bestemmelse om et
forhold må i almindelighed også indebære kompetence til senere med virkning for fremtiden
at træffe en ny bestemmelse derom, og bestemmelsen kan efter sin ordlyd ikke forstås som
begrænset til kun at gælde, når der for første gang skal fastsættes fordelingsprincipper for en
ejendom. også reale grunde taler for, at der som led i en løbende tilpasning kan træffes ny
bestemmelse under hensyntagen til indvundne erfaringer. højesteret finder herefter, at en ud-
lejer i medfør af § 37, stk. 1, kan træffe beslutning om at anvende nye fordelingsprincipper i
stedet for de principper, der hidtil – selv gennem mange år – har været anvendt ved opgørelse
af varmeregnskabet. der foreligger ikke oplysninger om, at jan laugesens lejeaftale skulle
indeholde bestemmelser om udgiftsfordelingen, og højesteret lægger til grund, at den ikke
indeholdt sådanne bestemmelser. herefter finder højesteret, at fonden i medfør af § 37, stk.
1, var berettiget til at beslutte, at varmeudgifterne fremtidigt skulle fordeles efter andre sæd-
vanlige principper end dem, der havde været anvendt i perioden fra 1991 til 2004.
højesteret lægger efter bevisførelsen til grund, at de nye fordelingsprincipper er i overens-
stemmelse med sædvanlige beregningsregler. de opfylder endvidere kravet om, at mindst 40
% af den forbrugsafhængige del af betalingen skal afregnes efter forbrug, jf. § 8, stk. 5, i be-
                                               - 12 -
kendtgørelse nr. 891 af 9. oktober 1996 med senere ændringer. der er ikke grundlag for at
fastslå, at denne bestemmelse og beslutningen om anvendelse af de nye fordelingsprincipper
er i strid med byggeloven, ikke har hjemmel i byggeloven eller er i strid med formålet med
det tidligere gældende rådsdirektiv 93/76/eøf af 13. september 1993.
udlejeren har efter lejelovens § 37, stk. 3, kompetence til at kræve, at fordelingen af varme-
udgifter fremover skal ske på grundlag af varmefordelingsmålere. en beslutning i medfør af
denne bestemmelse er bindende for alle lejere uanset modstående tidligere aftaler, jf. § 46,
stk. 4. bestemmelsen må efter sin ordlyd og sammenhængen med reglen i § 46, stk. 4, om
ufravigelighed og aftalegennembrud forstås således, at den giver udlejer en kompetence, der
supplerer og rækker videre end kompetencen efter § 37, stk. 1, netop ved at beslutninger i
medfør af stk. 3 kan ske på trods af en modstående aftale om forholdet, mens beslutninger i
medfør af stk. 1 kun kan træffes, hvis der ikke er nogen aftale.
det fremgår af lejelovens § 37, stk. 5, at beslutninger efter bestemmelsens stk. 2 og 3 kan
gennemføres med 6 ugers varsel til en varmeregnskabsperiodes begyndelse. efter ordlyden
gælder den ikke udlejers bestemmelser efter stk. 1. reglerne i stk. 1-3 og 5 er indføjet i loven
ved samme lovændring. begrundelsen for, at der efter stk. 5 kun skal ske forudgående vars-
ling af krav om ny fordeling efter stk. 2 og 3, men ikke varsling af bestemmelser om ny for-
deling efter stk. 1, må antages at være, at der er særligt behov for forudgående varsling af en
beslutning, der kan tilsidesætte en aftale. på denne baggrund finder højesteret, at varsling
efter § 37, stk. 5, i overensstemmelse med ordlyden kun kan kræves ved beslutninger efter
stk. 2 og 3, og ikke tillige ved bestemmelser efter stk. 1.
det må som nævnt ovenfor lægges til grund, at beslutningen om at ændre fordelingsprincipper
blev truffet i september 2004. ejendommens administrator, privatbo, meddelte ved brev af
16. november 2004 beboerne, at man havde valgt at få ændret fordelingen, så en større andel
ville blive fordelt efter areal, og det må efter forklaringerne og beboerrepræsentationens refe-
rat fra beboermødet den 1. marts 2005 lægges til grund, at der på mødet blev orienteret om, at
varmeregnskabet 2004-2005 ville blive opgjort i overensstemmelse med de nye fordelings-
principper. selv om beslutningen således først blev truffet og meddelt i løbet af den varme-
regnskabsperiode, den første gang skulle anvendes for, finder højesteret, at anvendelsen af de
                                                - 13 -
nye fordelingsprincipper på varmeregnskabet for 2004-2005 var berettiget i medfør af lejelo-
vens § 37, stk. 1.
i august 2005 udsendte fonden til beboerne i solgaarden et varmeregnskab dateret den 16.
august 2005, baseret på de tidligere anvendte fordelingsprincipper. højesteret lægger til
grund, at dette beroede på en fejl, og fonden var derfor i medfør af lejelovens § 43, stk. 2,
forpligtet til at rette fejlen ved skriftlig meddelelse til de berørte lejere og berettiget til at gøre
det ved at udsende et nyt, korrekt varmeregnskab, således som det skete med brevet af 25.
august 2005 til beboerne.
herefter og da det, som jan laugesen i øvrigt har anført, ikke kan føre til andet resultat, til-
træder højesteret, at fonden er frifundet, og stadfæster derfor dommen.
                                        thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal jan laugesen betale 25.000 kr. til fonden solgaarden.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms
forkyndelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
dom
afsagt den 3. januar 2017
rettens nr. 7132/2016
politiets nr. 1900-73241-00715-16
anklagemyndigheden
mod
t
cpr-nummer ….97 ….
der har medvirket domsmænd ved behandlingen af denne sag.
anklageskrift er modtaget den 30. november 2016.
t er tiltalt for
                                                 1.
legemsangreb af særlig farlig karakter efter straffelovens § 245, og vold efter straffe-
lovens § 244, ved den 29. oktober 2016 kl. 02.38 på crazy daisy, grønnegade 2 i næstved, at
have slået a i hovedet med en flaske, samt efterfølgende, at have slået a på venstre side af
kæben med knyttet hånd.
                                                 2.
overtrædelse af lov om euforiserende stoffer § 3, stk. 1, jf. § 2, stk. 4, jf. bekendtgørelse
om euforiserende stoffer § 27, stk. 1, jf. § 3, jf. bilag 1 liste b nr. 43, ved den 29. oktober
2016, ca. kl. 03.00, ud for crazy daisy, grønnegade 2 i næstved, at have været i besiddelse af
0,3 gram kokain til eget brug.
påstande
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om straf.
anklagemyndigheden har påstået konfiskation af 0,3 gram kokain hos tiltalte, jf. straffelovens
§ 75, stk. 2.
tiltalte har nægtet sig skyldig i forhold 1, men har erkendt sig skyldig i forhold 2.
sagens oplysninger
der er afgivet forklaring af tiltalte og af vidnerne a og b. forklaringerne er lydoptaget og
gengives ikke i dommen. a henvendte sig den 29. oktober 2016 på skadestuen. det fremgår af
politiattesten, at han havde pådraget sig rødme i øvre halvdel af højre side af panden. ingen
konturspring eller sår i panden. desuden ømhed i højre kind og højre halvdel af underkæbe.
ingen løse tænder, intet sår på tunge. neurologisk intakt.
der fremgår af udtalelse af 29. december 2016 fra kriminalforsorgen, at tiltalte er egnet til
betinget dom med eller uden vilkår om samfundstjeneste.
                                                  - 2 -
tiltalte har om sine personlige forhold forklaret, at han har været under uddannelse i 1½ år.
uddannelsen varer 4½ år. han er skrevet op til en lejlighed.
rettens begrundelse og afgørelse
forhold 1
efter bevisførelsen findes tiltalte skyldig efter anklageskriftet.
retten har ved vurderingen af skadernes omfang lagt vægt på politiattesten og fotos af foru-
rettede. retten har efter forurettedes forklaring og videoovervågningen fundet det bevist, at
slaget med ølflasken i hovedet og det efterfølgende knytnæveslag er tildelt af samme person.
ved den af b afgivne vidneforklaring finder retten det bevist, at b, der har stået tæt på foru-
rettede, da han fik tildelt knytnæveslaget, umiddelbart efter episoden udpeger tiltalte som ger-
ningsmanden. det lægges til grund, at forurettede, før han blev tildelt knytnæveslaget, havde
skubbet til tiltalte.
forhold 2
ved tiltaltes erkendelse i forbindelse med det i øvrigt foreliggende findes tiltalte skyldig efter
anklageskriftet.
straffen fastsættes til fængsel i 3 måneder, jf. straffelovens § 245, og § 244, samt lov om eu-
foriserende stoffer § 3, stk. 1, jf. § 2, stk. 4, jf. bekendtgørelse om euforiserende stoffer § 27,
stk. 1, jf. § 3, jf. bilag 1 liste b nr. 43,
uanset at tiltalte har gjort sig skyldig i blandt andet overtrædelse af straffelovens § 245, finder
retten det undtagelsesvist forsvarligt at udmåle en betinget dom med vilkår af samfundstjene-
ste. retten har lagt vægt på, at forholdet er begået på et diskotek og for så vidt angår det om-
handlede knytnæveslag efter at forurettede har skubbet til tiltalte. retten har tillige lagt vægt
på tiltaltes gode personlige forhold.
straffen skal således ikke fuldbyrdes, hvis tiltalte overholder de betingelser, som er angivet
nedenfor, jf. straffelovens § 62 og § 63, jf. § 56, stk. 1. tiltalte skal herunder udføre sam-
fundstjeneste i 80 timer.
thi kendes for ret:
tiltalte t skal straffes med fængsel i 3 måneder.
straffen skal ikke fuldbyrdes, hvis tiltalte overholder følgende betingelser:
1.   tiltalte må ikke begå noget strafbart i en prøvetid på 1 år fra endelig dom.
2.   tiltalte skal inden for en længstetid på 6 måneder fra endelig dom udføre ulønnet sam-
     fundstjeneste i 80 timer.
3.   tiltalte skal være under tilsyn af kriminalforsorgen i prøvetiden.
hos tiltalte konfiskeres 0,3 gram kokain.
tiltalte skal betale sagens omkostninger.


text:
v006500p - anp
                                    udskrift
                                         af
                   sø- og handelsrettens dombog
                              afsagt den 13. juni 2002
sag v 65/99
                           diesel s.p.a. og
                           diesel denmark aps
                           (advokat robin philip)
                                       mod
                           bestseller retail a/s og
                           bestseller wholesale a/s
                           (advokat vagn søndergaard)
                                     dom
sagen angår spørgsmålet om, hvorvidt bestseller retail a/s og bestseller wholesale
a/s (i det følgende: bestseller) har efterlignet et buksedesign, model kannoth, fra
diesel s.p.a. og diesel danmark aps (i det følgende: diesel).
sagsfremstilling
diesel havde siden februar 1998 solgt kannothbukserne fra butikker i danmark for
699 kr. pr. stk.
                                           -2 -
bukserne ser sådan ud:
bestseller havde siden juni 1998 solgt bukserne only streetwear division, model
streetpocket p (i det følgende: streetpocket p), fra butikker i danmark for 299 kr. pr.
stk.
       i marts 1999 blev diesel opmærksom på, at bestseller markedsførte
streetpocket p-bukserne, der efter diesels opfattelse er en efterligning af diesels
kannothbukser.
       ved brev af 4. marts 1999 opfordrede diesel bestseller til at ophøre med at
markedsføre streetpocket p-bukserne og til at tilbagekalde de bukser, der befandt sig
hos bestsellers forhandlere og i bestsellers egne butikker. diesel anmodede
endvidere bestseller om at oplyse og dokumentere antallet af producerede og solgte
bukser samt lagerbeholdningen.
       bestseller anerkendte ved telefaxskrivelse af 9. marts 1999 modtagelsen af
diesels brev.
       ved breve af henholdsvis 18. marts 1999, 30. marts 1999 og 12. april 1999
rykkede diesel bestseller for svar på deres brev af 4. marts 1999.
       ved telefaxskrivelse af 20. april 1999 fremkom bestseller med sin opfattelse af
sagen, herunder oplysninger om, at bestseller havde modtaget bukserne fra sin
leverandør i italien og således ikke var bekendt med, at diesel skulle have
tilsvarende bukser til salg i danmark på det tidspunkt, hvor bestseller introducerede
model streetpocket p i danmark.
       bestseller indkøbte 44.634 stk. streetpocket p-bukser i perioden fra 15. juni
1998 til 1. februar 1999. bestseller solgte i samme periode 38.487 stk. streetpocket
p-bukser. heraf 15.372 stk. i danmark.
       forklaringerne belyser begge buksedesigns tilblivelse.
                                            -3 -
forklaringer
thomas schrøder har forklaret, at han er salgschef hos diesel, hvor han har arbejdet
siden 1993. diesel har mange forskellige kollektioner og er designmæssigt langt
fremme. diesel er innovativ og uforudsigelig.
       kannothbukserne var en del af den kollektion, der blev fremvist til indkøb i
juni - juli 1997. bukserne blev bestilt i september 1997 og leveret i februar 1998. det
var et meget succesfuldt design. der blev solgt ca. 5.000 eksemplarer.
       diesel blev opmærksom på bestsellers streetpocket p-bukser via en kunde på
island, der er nabo til en bestsellerbutik. kunden fortalte, at bestsellerbutikken
havde samme buksemodel som diesel til den halve pris. diesel tog herefter
kannothbukserne ud af kollektionen, fordi kunderne mistede interessen, da de
opdagede, at bukserne kunne købes til halv pris hos en konkurrent.
       diesel er ofte udsat for efterligninger og reagerer altid.
maurizio crivalleri har forklaret, at han har designet for diesel siden 1992. han har
været diesels head-designer siden 1996. diesel er meget original og let genkendelig.
diesel følger en stil, der er forførende og sjov.
       han fik idéen til kannothbukserne i begyndelsen af 1997. inspirationen til
snorene kom fra militæret. han fik ideen til at lave bukser med løbegang til kvinder.
bukserne skulle virke sexede og sidde til. bukserne skulle kombinere det maskuline
og det feminine. han fandt inspirationen i japan og los angeles. trenden kom fra
los angeles og var et mix af military, sport og sex.
       hans arbejde begyndte mindst et år, før bukserne kom i butikkerne. først fik
han idéen til bukserne, derefter lavede han en skitse. herefter besluttede han, hvilke
stoffer der skulle bruges, og hvordan bukserne skulle skæres og sys.
       han går meget op i detaljer og kan let udarbejde flere prototyper, før den
endelige model er i orden. sådan foregik det også, da han lavede kannothbukserne.
       bestsellers bukser ligner diesels meget. markedsmæssigt er de identiske, men
teknisk og professionelt ses forskelle. diesels bukser har herrelukning, hvorimod der
er kvindelukning på bestsellers bukser.
kristian kristensen har forklaret, at han er leder af bestsellerenheden only sammen
med lisbeth holm. han har arbejdet for bestseller i 7 år. han er ansvarlig for
salgssiden og arbejder tæt sammen med indkøbssiden, som lisbeth holm er
ansvarlig for.
                                           -4 -
       only begyndte at indkøbe streetpocket p-bukserne i 1997. bukserne blev solgt
i butikkerne fra omkring juni 1998.
       i begyndelsen af 1997 kom bjørn iversen fra italien med en masse bukser.
bestseller valgte i april 1997, hvad der skulle i 1998-kollektionen. han kan huske, at
han så streetpocket p-bukserne i april 1997.
       designet blev således købt af samarbejdspartneren i italien. fakturerings-
tidspunktet for bukserne er sommeren 1998, men ordrerne er afgivet tidligere.
       der blev indkøbt ca. 40.000 par bukser. bukserne var allerede nedsat og blev
kaldt tilbage, da man fik diesels henvendelse. begrundelsen for at kalde dem tilbage
var, at bestseller gerne ville signalere overfor kunderne, at bukserne ikke længere var
moderigtige. bukserne blev destrueret efter sagens anlæg.
       buksernes levetid var ca. 7-8 måneder i løbet af 1998. der var problemer med
at komme af med modellen i slutningen af 1998, det var derfor, de blev sat ned i
starten af 1999.
       bestseller har egne designere og stoler på, at de er ophavsmænd til det, de
sælger. det var bjørn iversen og flavio, der havde designet streetpocket p-
bukserne.
       bestseller undersøgte ikke, om der var andre bukser på markedet, der lignede
streetpocket p-bukserne.
lisbeth holm højgaard har forklaret, at hun arbejder som indkøbschef i
bestsellerenheden only. det var hende, der besluttede at indkøbe streetpocket p-
bukserne.
       hun havde ikke selv indflydelse på designet, men fik forevist mellem 50 og
100 par bukser og nederdele i april 1997, hvor hun så streetpocket p-bukserne første
gang.
       for at sikre sig mod at købe kopiprodukter arbejder bestseller kun med faste
designere, der ikke kopierer.
       der er mange forskelle på bestsellers og diesels bukser. der er forskel i
størrelserne, lukningen og livhøjden, ligesom der er en kvalitetsmæssig forskel i
bomulden. der er kun helhedsindtrykket, der viser, at der er tale om samme stil.
bjørn iversen har forklaret, at han har et indkøbskontor i italien, hvorfra han
formidler salg og design til skandinavien.
       han præsenterede streetpocket p-bukserne for bestseller i april 1997 og solgte
ved den lejlighed buksemodellen til lisbeth holm. herefter blev der lavet
                                           -5 -
salgsprøver, som derefter blev leveret. midt i juli/starten af august eller september
blev ordrerne afgivet. bukserne blev leveret i januar året efter.
       hans inspiration var surf- og sportswear. det er en meget amerikansk model.
han henter inspiration mange steder fra, særligt i second-hand shoppen ”angelo” i
byen lugo nær rovenno, hvor man kan leje gammelt tøj, som man kan få ideer fra.
det er et sted, hvor man ofte møder kolleger, der også søger inspiration. trenden i
1997/1998 var ”military”.
       han kendte ikke diesels bukser, da han udviklede bestsellerbukserne. det er
en meget banal og enkel buks. der var tilsvarende bukser på markedet, det har der
været i mange år. diesels bukser var ikke den første model på markedet, han havde
set andre.
       diesels buks har måske en højere kvalitet. lommerne er forskellige, lukningen
er forskellig, og den indvendige montering er forskellig, ligesom snorene og
størrelserne er forskellige. pasformsmæssigt er de også helt forskellige.
       han er ikke uddannet designer, men har lavet bukserne i fællesskab med andre.
påstande
diesel har nedlagt følgende påstande:
    1.   det forbydes bestseller at fremstille og markedsføre, herunder ved import og
         eksport, produkter, der er markedsmæssigt identiske med diesels produkter i
         form af bukser fremstillet og markedsført af diesel under mærket ”diesel,
         model: kannoth”.
    2.   bestseller skal anerkende, at de fremstillede og markedsførte streetpocket p-
         bukser er omfattet af det under påstand 1 nævnte forbud.
    3.   bestseller skal tilintetgøre de under påstand 1 og 2 nævnte produkter, som er
         i deres varetægt, herunder i bestsellers egne butikker og på bestsellers lagre.
    4.   bestseller skal i erstatning til diesel betale 500.000 kr. med tillæg af
         procesrenter fra sagens anlæg af 200.000 kr. og med tillæg af procesrenter
         fra den 25. september 2001 af 300.000 kr. til betaling sker.
bestseller har nedlagt påstand om frifindelse.
                                          -6 -
parternes synspunkter
diesels advokat har anført, at kannothbukserne har et sådant særpræg, at de nyder
beskyttelse efter markedsføringslovens § 1.
      bestsellers streetpocket p-bukser udgør en slavisk efterligning af diesels
kannothbukser. bestseller har ikke påvist nogen selvstændig designindsats i
forbindelse med udviklingen af streetpocket p-bukserne.
      bestseller havde på tidspunktet for markedsføring af streetpocket p-bukserne
kendskab til diesels bukser.
      i medfør af markedsføringslovens § 13 skal det derfor forbydes bestseller at
fremstille og markedsføre bukser, der er markedsmæssigt identiske med diesels
bukser, og bestseller skal tilpligtes at tilbagekalde og tilintetgøre de bukser, der er
markedsmæssigt identiske med diesels bukser.
      bestsellers bukser har samme markedsmæssige identitet som diesels bukser,
og bestsellers markedsføring af streetpocket p-bukserne strider derfor mod god
markedsføringsskik, jf. markedsføringslovens § 1.
      bestseller har fortrængt diesel fra markedet og ødelagt diesels renommé,
image og markedsposition.
      bestsellers udnyttelse af diesels produkt har påført diesel tab i form af tabt
fortjeneste og markedsforstyrrelse, og bestseller skal erstatte diesels tab i anledning
af    deres    retsstridige  markedsføring       af    streetpocket   p-bukserne,    jf.
markedsføringslovens § 13, stk. 2.
bestsellers advokat har anført, at diesels bukser består af en ukarakteristisk
sammensætning af designelementer, der var kendte på markedet i foråret 1998, og at
modellen således ikke besidder et særpræg, der kan tilskrives diesel.
      bukserne har ikke det fornødne særpræg til at kunne opnå beskyttelse efter
reglerne i markedsføringsloven.
      bestseller var ikke bekendt med diesels kannothbukser ved bestillingen af
streetpocket p-bukserne, hvorfor der ikke foreligger en slavisk efterligning af
diesels bukser. bestseller burde heller ikke have været bekendt med eksistensen af
diesels bukser ved bestilling af model streetpocket p.
      der er solgt og markedsført en lang række bukser af nogenlunde samme
karakter som diesels, både før og efter diesels markedsføring af kannothbukserne.
bukserne er blot et udtryk for tidens trend i sidste halvdel af 1990’erne.
                                           -7 -
       diesel har ikke dokumenteret et tab.
sø- og handelsrettens afgørelse
retten finder, at diesels buksedesign, model kannoth, der er en streetwear
kvindebuks i bomuld med herrelukning og løbegang med snore ved linning og fødder
samt lårlommer, har et sådant særpræg og er udtryk for en sådan selvstændig indsats,
at designet efter markedsføringsloven er beskyttet mod direkte kopiering. det
bemærkes i den sammenhæng, at der ikke er fremlagt eksempler på buksedesigns,
der imødegår denne opfattelse.
       retten finder, at bestsellers streetpocket p-bukser, i det væsentlige giver
samme helhedsindtryk som diesels bukser. bukserne fremstår i det væsentlige
ganske sammenfaldende med hensyn til snit, løbegange, snoretræk og lårlommer,
idet diesels markante udformning med henblik på et stærkt modebevidst publikum er
tilpasset bestsellers bredere publikum, bl.a. ved udeladelse af herrelukningen. de
ensartede eller identiske detaljer er så påfaldende tæt på hinanden, at de ikke kan
være opstået ved en tilfældighed, men er udtryk for en direkte kopiering.
       designeren maurizio crivalleri har i retten givet en overbevisende forklaring
om kannothbuksernes udformning og ideen bag designet.
       retten finder, at den forklaring, som bjørn iversen har givet under
domsforhandlingen om streetpocket p-buksernes tilblivelse og design, var så
svævende og uklar, at den ikke på troværdig måde støtter, at bukserne er udtryk for
en selvstændig designindsats. det bemærkes herved, at det må lægges til grund, at
udviklingen af bestsellers design sker i et nært samarbejde mellem bestseller, bjørn
iversen og de italienske leverandører, således at bestseller ikke blot kan opfattes som
købere af bukserne.
       det fremgår af bestsellers revisorerklæring, at bestsellers bukser er indkøbt i
perioden fra 15. juni 1998 til 1. februar 1999. efter det oplyste fandtes diesels bukser
i butikkerne i danmark allerede fra februar 1998 og formentlig endnu tidligere i
udlandet, herunder italien.
       retten finder det på grundlag af disse objektive kendsgerninger uanset
vidnerne kristian kristensens og lisbeth holm højgaards forklaringer ubetænkeligt
at lægge til grund, at bestsellers bukser er direkte kopieret efter diesels bukser.
       uanset at diesel og bestseller henvender sig til 2 grupper af forbrugere, der til
dels afviger fra hinanden, har bestsellers markedsføring af kopibukser til et bredt
                                           -8 -
publikum i samme kollektionsperiode, forår/sommer 1998, medført en ikke
ubetydelig markedsforstyrrelse for diesel.
       erstatningen herfor fastsættes efter et samlet skøn til 50.000 kr.
                      t h i k e n d e s f o r r e t:
1. det forbydes bestseller retail a/s og bestseller wholesale a/s at fremstille og
markedsføre, herunder ved import og eksport, produkter, der er markedsmæssigt
identiske med diesels produkter i form af bukser fremstillede og markedsførte af
diesel under mærket ”diesel, model: kannoth”.
2. bestseller tilpligtes at anerkende, at de fremstillede og markedsførte bukser, mrk.
only streetwear division, model streetpocket p, er omfattet af det under påstand 1
nævnte forbud.
3. bestseller retail a/s og bestseller wholesale a/s tilpligtes inden 14 dage at
tilintetgøre de under 1 og 2 nævnte produkter, som er i deres varetægt, herunder i
deres egne butikker og på deres lagre.
4. bestseller retail a/s og bestseller wholesale a/s skal én for begge og begge for
én inden 14 dage efter denne doms afsigelse til diesel s.p.a. og diesel denmark
aps betale 50.000 kr. med tillæg af procesrenter fra den 17. juni 1999, til betaling
sker.
5. bestseller retail a/s og bestseller wholesale a/s skal én for begge og begge for
én inden samme frist betale 15.000 kr. i sagsomkostninger til diesel s.p.a. og diesel
denmark aps.
mogens trepka                             elmer                           allan suhrke
                                         (sign.)
                                     ___ ___ ___
         udskriftens rigtighed bekræftes. sø- & handelsrettens kontor, den
                                          p.j.v.