text:
retsmøde den 16. marts 2015 i
sag 23/2015
3f som mandatar for a
(advokat jesper schäfer munk)
mod
dansk industri som mandatar for iss facility services a/s
(advokat annette fæster petersen)
og
claus tingstrøm a/s
(advokat judy jakobsen)
der fremlagdes ankestævning af 9. februar 2015 og replik af 10. marts 2015 fra advokat je-
sper schäfer munk, svarskrift af 23. februar 2015 fra advokat annette fæster petersen og an-
kesvarskrift af 23. februar 2015 fra advokat judy jakobsen.
det fremgår heraf, at 3f som mandatar for a har anket sø- og handelsrettens dom af 16. ja-
nuar 2015 til højesteret. ved dommen frifandt sø- og handelsretten iss facility services a/s
og claus tingstrøm a/s for as krav om betaling af 188.479,86 kr. i godtgørelse for ulovlig
afskedigelse i forbindelse med virksomhedsoverdragelse. det fremgår af sø- og handelsret-
tens begrundelse, at retten fandt, at iss facility services a/s’ overtagelse fra claus ting-
strøm a/s af driften af kpmgs kantine, der var baggrund for opsigelsen af a, ikke var om-
fattet af virksomhedsoverdragelsesloven.
3f som mandatar for a har til støtte for, at betingelserne for anke til højesteret er opfyldt,
anført bl.a., at sagen rejser et principielt spørgsmål om, hvorvidt der på kantineområdet, hvor
virksomhedsoverdragelse traditionelt forudsætter personaleoverdragelse, kan være tale om
virksomhedsoverdragelse, når overdrageren på erhververens foranledning afskediger medar-
bejderne før overdragelsen for efterfølgende at ansætte nye medarbejdere til at udføre samme
                                               - 2 –
arbejde. ankeinstansen skal endvidere umiddelbart tage stilling til, hvilken retlig relevans det
har for vurderingen af, om der er tale om virksomhedsoverdragelse, at hvervgiver i forbin-
delse med virksomhedsoverdragelsen stiller nyt driftsmateriel til rådighed for erhververen.
det bliver stadig mere udbredt, at store virksomheder udliciterer deres kantinedrift pr. 2-3 år,
og der er derfor en tendens under udvikling, hvor sagens parter som nogen af arbejdsmarke-
dets største parter har behov for en principiel afklaring.
det fremgår endvidere, at dansk industri som mandatar for iss facility services a/s og
claus tingstrøm a/s er af den opfattelse, at betingelserne for anke til højesteret ikke er op-
fyldt.
dansk industri som mandatar for iss facility services a/s har til støtte for, at betingelserne
for anke til højesteret ikke er opfyldt, anført bl.a., at as ansættelse hos claus tingstrøm a/s
aldrig er ophørt, og at der allerede derfor ikke er grundlag for, at ankesagen behandles af hø-
jesteret. derudover foreligger der efter helt fast praksis fra eu-domstolen og danske dom-
stole ikke virksomhedsoverdragelse i den konkrete situation. det spørgsmål, som appellanten
mener er principielt og ønsker pådømt, er ikke nyt i forhold til hidtidig praksis. det bestrides,
at situationen i den foreliggende sag er ofte forekommende. det vil være forholdsvis sjældent,
at et udbud af kantinedriften falder sammen med et skifte i domicil.
claus tingstrøm a/s har tilsluttet sig de synspunkter, der er fremsat af dansk industri som
mandatar for iss facility services a/s.
den indankede sag angår i første række, om claus tingstrøm a/s’ opsigelse af a under de
foreliggende omstændigheder indebar en afskedigelse af hende. i anden række angår sagen,
om iss facility services a/s’ overtagelse af kantinedriften hos kpmg var omfattet af virk-
somhedsoverdragelsesloven.
efter votering besluttede dommerne poul søgaard, lene pagter kristensen, poul dahl jensen,
vibeke rønne og jens peter christensen at meddele tilladelse til anke af dommen til højeste-
ret i medfør af retsplejelovens § 368, stk. 6, 1. pkt., jf. stk. 4, 2. pkt., da sagen rejser et princi-
pielt spørgsmål om anvendelse af virksomhedsoverdragelsesloven i forbindelse med udlicite-
ring af kantinedrift, herunder om betydningen af, at den nye leverandør overtager driften på
en ny adresse, hvor der er indrettet et nyt køkken til brug for driften, og hvor denne skal ske
                                              - 3 –
efter et ændret koncept. sagens udfald må endvidere antages at kunne få generel betydning for
retsanvendelsen på området for udlicitering af bl.a. kantinedrift.
sagen udsat i 4 uger til den 13. april 2015 på svarskrift fra claus tingstrøm a/s om sagens
realitet.


text:
- pej
                                       udskrift
                                             af
                         sø- & handelsrettens dombog
                                      ____________
                                          dom
afsagt den 17. august 2016
h-78-15
                                first marine a/s
                                som mandatarfuldmægtig for
                                consell spedition aps
                                (advokat anders amstrup fournais)
                                mod
                                1) if skadeforsikring
                                filial af if skadeförsäkring ab sverige
                                (advokat jakob rosing)
                                2) timocom soft- und hardware gmbh
                                (advokat asger heine jensen)
sagens baggrund og parternes påstande
                                                -2-
denne dom afsiges på baggrund af delspørgsmål om skadelidtes mulighed for at rejse krav
direkte mod skadevolders ansvarsforsikringsselskab, jf. forsikringsaftalelovens § 95, og om
værneting. disse delspørgsmål er udskilt til særskilt forhandling og afgørelse i medfør af
retsplejelovens § 253, stk. 1 og 2, og behandlet på skriftligt grundlag.
sagsøgeren, first marine a/s som mandatarfuldmægtig for consell spedition aps, har på-
stået sagen fremmet over for begge sagsøgte.
sagsøgte if skadeforsikring filial af skadeförsäkring ab sverige har påstået frifindelse.
sagsøgte timocom soft- und hardware gmbh har påstået afvisning.
oplysningerne i sagen
hovedsagen vedrører transport af et parti kobbergranulat, som bortkom under transport fra
falkenberg i sverige til lünen i tyskland.
first marine a/s har anført at være et ansvarsforsikringsselskab, hos hvem ejeren af godset,
scan metals a/s, havde tegnet vareskadeforsikring.
if skadeforsikring har hertil bemærket bl.a., at first marine efter det for if oplyste ikke er et
forsikringsselskab, men en forsikringsagent.
first marine a/s har om baggrunden for sagen endvidere oplyst, at consell spedition aps
var kontraherende transportør for transporten, og at if skadeforsikring er ansvarsforsikrer
for consell spedition aps. endvidere, at consell med henblik på at få udført transporten
lagde en transportopgave op på fragtbørsen hos det tyske selskab timocom (sagsøgte 2),
hvorved der opstod kontakt til den ungarske udførende fragtfører, gyusca kft, som ifølge
first marine var helt eller delvist medvirkende til det tyveri af godset, som man lægger til
grund, har fundet sted, da godset forsvandt i oktober 2014.
                                                  -3-
hovedsagen handler om ansvaret for den kontraherende transportør consell som ansvars-
forsikret hos if og om ansvaret for timocom som fragtbørs. det er i begge relationer af be-
tydning for argumenterne i hovedsagen, at det viste sig, at den udførende ungarske fragtfø-
rer ikke (længere) havde forsikret sit ansvar, hvilket i hovedsagen gøres gældende af if som
argument for, at ansvarsforsikringen ikke dækker (fordi consell have pligt til at sikre sig, at
der var gyldig fragtføreransvarsforsikring hos den udførende transportør). og over for ti-
mocom har first marine bl.a. støttet sin påstand på, at timocom som fragtbørs i henhold til
parternes aftale ikke havde ført den fornødne kontrol med den udførende fragtfører.
ved denne afgørelse af de udskilte spørgsmål tages der for det første stilling til, om sagen
kan føres som sket – med first marine som mandatarfuldmægtig for consell (skadevolder) –
mod bl.a. skadevolders ansvarsforsikringsselskab if, eller om dette er i strid med forsikrings-
aftalelovens § 95. for det andet tages der stilling til, om der er værneting for sagen mod det
tyske selskab timocom i danmark.
påstandene i hovedsagen
ved sagens anlæg den 13. november 2015 havde first marine a/s som mandatarfuldmægtig
for consell spedition aps nedlagt følgende påstande over for if:
1.     if skadeforsikring, filial af if skadeförsäkring ab (publ), sverige, tilpligtes at betale
899.616,40 kr. til first marine a/s med tillæg af renter i henhold til cmr-lovens § 35, stk. 1,
fra den 10. marts 2015 og til betaling sker.
2.     if skadeforsikring, filial af if skadeförsäkring ab (publ), sverige, tilpligtes at anerken-
de, at consell spedition aps’ interesse i og pligt til at betale en erstatning til first marine a/s
opgjort til 899.616,40 kr. med tillæg af renter i henhold til cmr-lovens § 35, stk. 1, er dækket
under consells speditøransvarsforsikring med policenummer sp743147.1.1 udtaget hos if
skadeforsikring.
                                               -4-
over for timocom havde first marine a/s som mandatarfuldmægtig for consell spedition
aps nedlagt følgende påstande:
1.    timocom soft- under hardware gmbh tilpligtes at anerkende at være forpligtet til at
skadesløsholde consell spedition aps for det tab opgjort til 899.616,40 kr., som consell spe-
dition aps lider ved ikke at have forsikringsdækning under sin speditøransvarsforsikring
med policenummer sp743147.1.1 udtaget hos if skadeforsikring, filial af if skadeförsäkring
ab (publ), sverige, for consell spedition aps’ interesse i og pligt til at udrede erstatning til
first marine a/s i anledning af bortkomst af et part kobbergranulat under en transport fra
falkenberg i sverige til lünen i tyskland.
2.    timocom soft- under hardware gmbh tilpligtes at anerkende at være ansvarlig for at
betale en erstatning til consell spedition aps opgjort til 899.616,40 kr. i anledning af, at con-
sell spedition aps ikke har forsikringsdækning under sin speditøransvarsforsikring med po-
licenummer sp743147.1.1 udtaget hos if skadeforsikring, filial af if skadeförsäkring ab
(publ), sverige, for consell spedition aps’ interesse i og pligt til at udrede erstatning til first
marine a/s i anledning af bortkomst af et parti kobbergranulat under en transport fra fal-
kenberg i sverige til lünen i tyskland.
alternativt:
3.    timocom soft- under hardware gmbh tilpligtes at anerkende at være forpligtet til at
skadesløsholde consell spedition aps for det tab opgjort til 899.616,40 kr. som consell spe-
dition aps lider ved at have kontraheret en transport af et parti kobbergranulat fra falken-
berg i sverige til lünen i tyskland med fragtføreren gyucsa kft via timocom soft- und
hardware fragtbørs.
i replikken af 12. april 2016 nedlagde first marine som mandatarfuldmægtig for consell
spedition aps endvidere følgende nye, alternative påstand over for if:
                                                      -5-
3.     if skadeforsikring, filial af skadeförsäkring ab (publ), sverige, tilpligtes at betale
899.616,40 kr. til consell spedition aps med tillæg af renter i henhold til cmr-lovens § 35,
stk. 1, fra den 10. marts 2015 og til betaling sker.
if skadeforsikring har i hovedsagen nedlagt påstand om frifindelse og en påstand om frihol-
delse over for timocom.
timocom soft- und hardware har i hovedsagen nedlagt påstand om frifindelse over for så-
vel first marine som mandatarfuldmægtig som over for if skadeforsikring (hvilket i begge
tilfælde er en subsidiær påstand til den her udskilte påstand om afvisning).
nærmere om repræsentationsforholdet hos sagsøger og forsikringsaftalelovens § 95
first marine a/s som mandatarfuldmægtig for consell spedition aps (herefter first marine)
har for så vidt angår repræsentationsforholdet bl.a. henvist til procesaftale af 7. september
2015 (før sagens anlæg) mellem first marine og consell spedition. heraf fremgår bl.a. føl-
gende:
       ”2.1. consell giver hermed first fuldmagt til at føre en retssag mod if om dækning under an-
       svarsforsikringen af consells interesse i og pligt til at udrede erstatning til first; herunder at
       nedlægge påstand om at if er forpligtet til at anerkende at consells erstatningsansvar over for
       first er dækket under ansvarsforsikringen.
       2.2. consell giver hermed first fuldmagt til at føre en retssag mod timocom om erstatning for
       det tab, herunder men ikke begrænset til kravet, som consell har lidt ved at booke den udfø-
       rende transport hos timocom.
       2.3. first skal føre retssagen mod if og/eller timocom i eget navn og for egen regning og risiko,
       consell hæfter ikke for de omkostninger, som fist måtte blive tilpligtet at betale til if og/eller
       timocom.
       …
       3.1. ved indgåelse af denne aftale er enhver forældelse af firsts krav mod consell suspenderet
       indtil 31. december 2016.”
af tillæg til procesaftale indgået den 7. december 2015 (efter sagens anlæg) fremgår bl.a. føl-
gende:
                                                      -6-
      ”1.1. formålet med dette aftaletillæg er at bekræfte en af de forudsætninger, som aftalen byg-
      ger på. forudsætningen kan beskrives således:
             a) hvis der opnås forsikringsdækning hos if for kravet … skal if udbetale forsikrings-
             summen til dækning af kravet direkte til first. dette hænger sammen med at formålet
             med at føre en retssag mod if er at få dom for, a consells interesse i og pligt til at udrede
             erstatning til first er dækket under ansvarsforsikringen.
             b) det samme gælder – mutatis mutandis – for kravet mod timocom.
      2. rådighed over forsikringskravet mod if og erstatningskravet mod timocom
      …
      2.2. consell bekræfter hermed, at såfremt der opnås dækning af kravet under ansvarsforsik-
      ringen, har consell ikke rådighed over forsikringssummen, idet consell uigenkaldeligt giver
      first ret til få udbetalt forsikringssummen til sig direkte fra if. dette omfatter blandt andet, at
      first har ret til at anmode if om udbetaling af forsikringssummen, og at first kan foretage alle
      nødvendige handlinger i relation til udbetalingen.
      2.3. consell bekræfter ligeledes, at såfremt timocom er forpligtet til at skadesløsholde consell
      og/eller betale erstatning til consell for consells tab svarende til kravet (som nærmere opgjort
      af consell i en verserende retssag), har consell ikke rådighed over erstatningssummen, idet
      consell uigenkaldeligt giver first ret til at få udbetalt erstatningssummen direkte fra timocom.
      dette omfatter blandt andet, at first har ret til at anmode timocom om udbetaling af erstat-
      ningssummen, og at first kan foretage alle nødvendige handlinger i relation til udbetalingen.
      2.4. det præciseres, at betaling af kravet fra if og/eller timocom alene kan ske med frigørende
      virkning ved betaling til first. ”
det er ubestridt, at consell spedition aps ikke har anerkendt erstatningspligten og ej heller
skadens størrelse over for hverken first marine eller scan metals a/s.
nærmere om spørgsmålet om værneting over for timocom
timocom soft- und hardware gmbh er en tysk virksomhed, som udbyder en it-baseret
platform målrettet transportsektoren, herunder med en fragtbørs. timocom er aktiv i 44 eu-
ropæiske lande og driver bl.a. den danske hjemmeside www.timocom.dk.
den 30. november 2005 indgik consell en skriftlig aftale med timocom om anvendelse af
timocoms fragtbørs. kontrakten, som er affattet på dansk, er indgået med timocom soft-
                                                   -7-
und hardware gmbh med adresse i düsseldorf, tyskland. det er med fed skrift umiddel-
bart over underskriften fra consell angivet, at man bekræfter at acceptere de aktuelt gæl-
dende almindelige forretningsbetingelser, som der samtidig er angivet et link til. i de dagæl-
dende almindelige forretningsbetingelser fra maj 2004 var det under punkt 8 om ”aftalepe-
riode, opsigelse, afsluttende bestemmelser” under (6) anført, at:
      ”hvis brugeren er handelsdrivende eller hvis brugeren ikke har hjemting i tyskland, gælder
      düsseldorf som opfyldelsessted og værneting. der gælder tysk ret med udelukkelse af fn-
      loven.”
den 22. januar 2007 tilkøbte consell 1 licens til kortmodulet ”tc emap” hos timocom. på
dette tidspunkt indeholdt den aktuelle version af timocoms almindelige betingelser fortsat
en aftale om værneting i tyskland som gengivet ovenfor.
timocom har oplyst, at det tilkøbte kortmodul gav adgang til at gøre integreret brug af
kortmateriale og geodata fra den hollandske virksomhed here global b.v. (here), og at
here i 2013 ønskede, at denne brug af kortdata blevet undergivet de relevante slutbrugerli-
censvilkår fra here. i 2013 ændrede timocom sine almindelige forretningsbetingelser. de
var herefter opbygget, sådan at der først var et afsnit med overskriften ”generelle brugerbe-
tingelser”, hvor der var angivet 8 punkter. punkt 3 c omhandlede brugsretten til tc emap,
og heri var det angivet bl.a., at data og information i tc emap blev leveret af tredjemand, og
der var et link til bl.a. here’s slutbrugerbetingelser. punkt 8 i timocoms almindelige betin-
gelser fra 2013 bar overskriften ”ekstraordinær opsigelse, opsigelse, afsluttende bestemmel-
ser, og det var under (5) var anført, at:
      ”hvis brugeren er erhvervsdrivende, en juridisk person i henhold til offentlig ret eller offentlig
      rets særformue i henhold til § 310, stk. 1, 1 bgb, eller hvis brugeren ikke har hjemting i tysk-
      land, gælder düsseldorf som opfyldelsessted og værneting. der gælder tysk ret med udelukkel-
      se af fn-loven.”
efter punkt 8 fulgte en overskrift med fed benævnt ”licensgiver here’s slutbruger-
licensaftale”. herefter fulgte en præambel, som omhandlede brugerens modtagelse af kort-
og ruteinformationer, om som henviste til here. efter præamblen anføres de generelle be-
tingelser, hvor det indledningsvis anføres, at ”de bekræfter, at du kun bruger dataene i for-
                                                      -8-
bindelse med anvendelsen af tc emap til personlige formål, som de har licens til …”. efter
en gennemgang af yderligere betingelser for brugsretten anføres det under overskriften
”gældende ret”, at:
      ”brugen af ovenstående brugsbetingelser er underlagt lovgivningen i holland, uanset alle be-
      stemmelser (i) i lovkonflikter, eller (ii) i un-køberetten (cisg), som udtrykkeligt udelukkes. de
      erklærer dem indforstået med at blive underlagt hollands judicielle kompetence i forhold til al-
      le tvister, fordringer eller handlinger, som måtte opstå i forbindelse med denne aftale på grund
      af data, dom er overført til dem eller i forbindelse med data.”
denne del af dokumentet afsluttes med en brugshenvisning, hvor det anføres, at ”ordregive-
rens (producentens/leverandørens)” navn er here.
på tidspunktet for consells aktuelle brug af timocoms fragtbørs var timocoms almindelige
forretningsbetingelser opdateret til en 2014-version, som for så vidt angår den aktuelle tvist
svarer til det ovenfor anførte om versionen i 2013.
det er ubestridt, at enhver individuel bruger, som oprettes til fragtbørsen hos consell, har
skullet meddele elektronisk accept af timocoms almindelige forretningsbetingelser, som og-
så har skullet accepteres ved installation på ny computer, og som timocom henviste til i
kvartalsfakturaer og i skrivelser i forbindelse med gebyrforhøjelser i 2007 og 2014.
parternes synspunkter
for sagsøger, first marine a/s som mandatarfuldmægtig for consell spedition aps, er
der indgivet sammenfattende processkrift, hvoraf bl.a. fremgår følgende:
”repræsentationsforhold: procesfuldmagten fra consell bemyndiger first til at føre denne
retssag
det gøres gældende, at first er berettiget til at føre nærværende sag som proces- eller man-
datarfuldmægtig for consell.
                                                -9-
det faktuelle grundlag for fuldmagten findes i procesaftalen (bilag 9-10). som forklaret oven
for i afsnit fejl! henvisningskilde ikke fundet. har first og consell en fælles interesse i, at
der føres en retssag mod if og timocom om det tab, som er opstået ved, at ladningen blev
stjålet. da consell ikke selv har økonomisk kapacitet til at føre retssagen mod if og timo-
com, er first bemyndiget til at føre sagen. der er intet hensyn til de sagsøgte eller retsplejens
ordning, som taler for, at sagen ikke kan føres på denne måde.
det retlige grundlag for, at first kan indtale krav, er et almindeligt processuelt princip om, at
en part (her; consell) frit kan bemyndige en anden part (her; first) til at forfølge et krav ved
søgsmål, forudsat fuldmagtsgiveren har retlig interesse i søgsmålet. dette kaldes en manda-
tar- eller procesfuldmagt. princippet fremgår forudsætningsvis af retsplejelovens § 131 og er
bekræftet i højesterets og østre landsrets praksis, jf. ufr 1999.20h og ufr 2010.937ø.
i sagen ufr 1999.20h (materialesamling, side 2) udtalte højesteret følgende:
”efter det oplyste lægger højesteret til grund, at stadtsparkasse hannover har bemyndiget
appellanten til at gøre den af transporten af 22. oktober 1992 omfattede fordring gældende
ved at anlægge sag i eget navn mod indstævnte. sparekassens skrivelse af 17. oktober 1995
må i overensstemmelse hermed forstås alene som en erklæring om, at sparekassen ikke vil
gøre fordringen gældende mod indstævnte i konkurrence med appellanten.
appellanten har derfor den fornødne kompetence til at indtale den omhandlede fordring,
uanset om den helt eller delvis måtte tilkomme stadtsparkasse hannover, forudsat at sagen
som sket føres af en mødeberettiget advokat, jf. herved retsplejelovens § 255, stk. 1, sammen-
holdt med § 131, 2. pkt.”
ligesom i den nævnte højesteretssag har first og consell aftalt, first kan gøre kravet gæl-
dende i eget navn.
i tillæg til procesaftale af 7. december 2015 (bilag 10) er det aftalt, at såfremt fordringerne
mod if og/eller timocom fastslås ved, at der opnås dom eller forlig i sagen, er consell frata-
                                                  - 10 -
get rådigheden over forsikringssummen (kravet mod if) henholdsvis erstatningssummen
(kravet mod timocom). således kan if og timocom betale til first med frigørende virkning.
der er således ingen risiko for konkurrerende krav, hvilket højesteret i ufr 1999.20h har
lagt vægt på.
berettigelsen af at indtale krav i henhold til fuldmagt støttes af karnovs note 610 til retspleje-
lovens § 131 samt af lovteksten (materialesamling, side 1). i noten fremgår det, at retsplejelo-
vens ikke indeholder forbud mod mandatarfuldmagt, men kun forbud mod, at en sådan
fuldmagt benyttes til at omgå reglerne om advokaters eneret. det samme fremgår af fodnote
18 på side 118 i ulrik rammeskow bang-petersen og lasse højlund christensen, den civile
retspleje, 3. udgave 2015, forlaget pejus (materialesamling, side 25). se også førnævnte be-
stemmelse i retsplejelovens § 131 og præmisserne i ufr 1999.20h (citeret oven for). da first
fører denne sag ved en mødeberettiget advokat, er der ikke tale om omgåelse af reglerne i
retsplejelovens § 132ff om advokaters møderet og § 260ff om rettergangsfuldmægtige.
det bemærkes, at sø- og handelsretten i andre sager har anerkendt, at en sagsøger kan ind-
tale et krav i henhold til en procesfuldmagt. se eksempelvis sø- og handelsrettens dom af 21.
januar 2016 i sagerne h-68-14, h-71-14 og h-75-14 (materialesamling, side 22). i den nævnte
sag slog sø- og handelsretten fast, at first1 var processuelt berettiget til i eget navn at indtale
et krav på vegne af nogle assurandører. bemyndigelsen til at føre sagen fremgik af en kort-
fattet erklæring fra assurandørerne.
det bemærkes supplerende, at det er uden betydning for firsts adgang til at indtale kravet,
om der er tale om en fuldmagt fra consell til at føre sagen eller en egentlig overdragelse
(transport) af kravet. som nævnt er en part (her; consell) med retlig interesse i et krav beret-
tiget til at give en anden part (her; first) en fuldmagt til at forfølge kravet. hvis et krav mate-
rielt overdrages til en erhverver, vil erhververen også være processuelt berettiget til at føre
sag om kravet eller indtræde i en allerede verserende retssag om kravet (processuel successi-
on). således følger de processuelle regler om mandatarfuldmagt og succession de obligati-
onsretlige regler om fuldmagt og fordringers overdragelighed (kreditorskifte). til støtte her-
1 first var også part i den sag.
                                                   - 11 -
for henvises til ulrik rammeskow bang-petersen og lasse højlund christensen, den civile
retspleje, 3. udgave 2015, forlaget pejus, side 118 (materialesamling, side 25).
sammenfattende gøres det gældende, at consell har en processuelt værnet (retlig) interesse i
at nærværende retssag gennemføres. det følger af retsplejelovens § 131 forudsætningsvis
samt af retspraksis og litteraturen, at consell er berettiget til at bemyndige first til at føre sa-
gen. de sagsøgte risikerer ikke konkurrerende krav fra first og consell, og der er ikke tale
om omgåelse af reglerne for repræsentationsadgang, da first under sagen er repræsenteret af
advokat.            af           disse          grunde          bør      sagen            fremmes.
forsikringsaftalelovens § 95
if har i svarskriftet, afsnit 7, anført, at procesaftalen skaber
”en konstruktion, hvormed first søger at omgå reglerne for, hvornår en skadelidt kan rejse
direkte krav imod skadevolders forsikringsselskab, jf. fal § 95.”
if anfører videre i samme afsnit, at
”fal § 95 udtømmende regulerer skadelidtes mulighed for at rejse direkte krav imod ska-
devolders ansvarsforsikringsselskab, og retten skal ikke tillade, at reguleringen omgås ved at
acceptere en konstruktion, hvor skadelidte indtaler sit eget krav direkte mod ansvarsforsik-
ringsselskabet som mandatarfuldmægtig for forsikringstager.”
first bestrider denne udlægning af forsikringsaftalelovens § 95. bestemmelsen regulerer efter
sin ordlyd ikke et tilfælde, hvor skadevolderen (consell) ved en aftale overdrager krav under
policen og giver erhververen (first) en bemyndigelse til at føre en retssag mod selskabet om-
kring forsikringsdækning. dette uddybes nedenfor.
forsikringsaftalelovens § 95 kodificerer det princip, at en skadelidt (first) kan rette krav di-
rekte mod skadevolderens (consells) ansvarsforsikringsselskab (if), når skadevolderens
                                                - 12 -
(consells) erstatningspligt overfor skadelidte (first) er fastslået og erstatningens størrelse er
bestemt. det følger af bestemmelsens andet stykke, at skadelidte også kan rette krav direkte
mod ansvarsforsikringsselskabet i tilfælde af sikredes konkurs.
det er korrekt, at first i denne sag ikke har opnået dom over consell, og at consell ikke er
konkurs. imidlertid følger det af almindelige principper om mandatar- eller procesfuldmagt,
at first er berettiget til at sagsøge if.
first er ikke enig i, at forsikringsaftalelovens § 95 udtømmende regulerer muligheden for, at
first kan sagsøge if. forsikringsaftalelovens § 95 udtrykker et princip om legalsuccession: en
skadelidt kan i de i bestemmelsen opregnede situationer gøre krav gældende direkte mod
skadevolderens ansvarsforsikringsselskab. ved siden af denne lovbestemte sucession gælder
de almindelige regler om fuldmagt og overdragelse af fordringer.
i overensstemmelse med formålet bag bestemmelsen gøres det gældende, at bestemmelsen
ikke afskærer en skadevolder fra at gøre et krav gældende, hvis skadevolderen har fået en
bemyndigelse dertil fra skadelidte (forsikringstageren), eller hvis skadevolderen har over-
draget sine rettigheder under policen.
det vil være stridende mod formålet med forsikringsaftalelovens § 95, hvis first nægtes ad-
gang til at sagsøge if. dette støttes på ufr 2001.1303h (materialesamling, side 7), hvor høje-
steret udtaler dette om formålet:
”bestemmelsen *fal § 95+ skal ifølge forarbejderne sikre, at den ansvarsforsikring, som ska-
devolder har tegnet for at beskytte sig mod de økonomiske følger af ansvarspådragende
skadeforvoldelse, faktisk kommer skadelidte til gode. skadevolderens ret efter forsikringen
går således i første række ud på, at forsikringsselskabet skal betale erstatning til skadelidte.
det følger af formålet med og forarbejderne til bestemmelsen, at den skal skabe sikkerhed
for, at skadelidte gennem ansvarsforsikringen i videst muligt omfang får sit tab dækket uan-
set skadevolders økonomiske formåen.”
                                                   - 13 -
som det ses af højesterets dom, skal forsikringsaftalelovens § 95 bidrage til, at ansvarsforsik-
ringsdækning i videst muligt omfang kommer skadelidte til gavn. i denne sammenhæng er
det afgørende, at procesaftalen (bilag 9-10) blev aftalt netop for at gøre det muligt for con-
sell, at der føres en retssag mod if omkring forsikringsdækningen. consell har ikke selv øko-
nomisk kapacitet til at føre sagen, og derfor bør first kunne føre sagen.
når skadelidte efter forsikringsaftalelovens § 95 kan gøre et krav gældende direkte mod
skadevolderens forsikringsselskab i tilfælde, hvor skadevolderen (sikrede) er konkurs, eller
hvor der er opnået dom eller bindende forlig med skadevolderen, må first – som det mindre
i det mere – kunne sagsøgte if i eget navn henset til bemyndigelsen og overdragelsen i pro-
cesaftalen. der er intet hensyn til if, som begrunder, at aftalefriheden skal sættes ud af spil.
værnetingsindsigelsen
det gøres gældende, at der er værneting i danmark for kravet mod timocom. dels er der
kumulationsværneting for kravet, jf. den ny bruxelles forordnings artikel 8, stk. 1, og dels er
der kontraktværneting, jf. artikel 7, stk. 1, litra b, andet led.
kumulationsværneting
til støtte for kumulationsværneting gøres det gældende, at det er ønskeligt at behandle kra-
vene mod if og timocom samlet for at undgå risiko for modstridende afgørelser. for at ret-
ten kan tage stilling til spørgsmålet om dækning under consells forsikringspolice hos if, vil
det være nødvendigt med en fuldstændig bevisførelse og procedure i sagen mod timocom.
således skal dækningsundtagelsen i pkt. 5.1.1 i ifs police vurderes under hensyn til de for-
pligtelser, som timocom har over for consell.
hvis sagen mod timocom skal føres i tyskland, vil der være en risiko for, at de tyske dom-
stole vil nå frem til en vurdering af rækkevidden af timocoms forpligtelser, som strider
mod de danske domstoles tilsvarende vurdering.
                                                  - 14 -
kontraktværneting
subsidiært gøres det gældende, at der er kontraktværneting i danmark, jf. den ny bruxelles
forordnings artikel 7, stk. 1, litra b, andet led. timocom udbyder sin fragtbørs på det danske
marked via en dansk hjemmeside og benytter sig af software på dansk. kontakten mellem
consell og timocom sker via timocoms danske medarbejdere. af disse grunde må retten
nå frem til, at timocom må anses for at have leveret sin ydelse i danmark.
spørgsmålet om der er aftalt værneting i tyskland
timocom har i svarskriftet nedlagt påstand om afvisning støttet på, at der i timocoms
standardbetingelser er vilkår om tysk ret og værneting i düsseldorf. heroverfor gøres det
gældende, at sagen må fremmes ved sø- og handelsretten. dette støttes på, at timocoms
standardbetingelser ikke indeholder en klar aftale om værneting i tyskland, da betingelserne
i to forskellige klausuler stipulerer værneting ved domstolene i holland og tyskland.
timocom har som bilag n.2 fremlagt et dokument med titlen ”generelle brugerbetingelser”.
i pkt. 8.(5) fremgår følgende:
(5) hvis brugeren er erhvervsdrivende, en juridisk person i henhold til offentlig ret eller of-
fentlig rets særformue i henhold til § 310, stk. 1, 1 bgb, eller hvis brugeren ikke har hjemting
i tyskland, gælder düsseldorf som opfyldelsessted og værneting. der gælder tysk ret med
udelukkelse af fn-købeloven.
på næstsidste side i bilag n.2 er følgende angivet under overskriften ”gældende ret”:
brugen af ovenstående brugsbetingelser er underlagt lovgivningen i holland, uanset alle be-
stemmelser (i) i lovkonflikter, eller (ii) i un-købeloven (cisg), som udtrykkeligt udelukkes.
de erklærer dem indforstået med at blive underlagt hollands judicielle kompetence i forhold
til alle tvister, fordringer eller handlinger, som måtte opstå i forbindelse med denne aftale på
grund af data, som er overført til dem, eller i forbindelse med data. [understregning tilføjet]
                                                 - 15 -
de understregede dele af klausulen viser, at klausulen om hollandsk ret og værneting ikke
lader sig klart adskille fra den klausul længere oppe i samme aftaledokumentet, som henvi-
ser til tysk ret og værneting.
den første (understregede) del af den citerede klausul henviser til, at ”ovenstående brugsbe-
tingelser” er underlagt hollandsk ret. dette må efter en naturlig sproglig forståelse forstås
som en generel henvisning til 2014-forretningsbetingelserne, da titlen på dokumentet er
”generelle brugerbetingelser” (se bilag n.2, første side).
for at forstå rækkevidden af den anden understregede del af klausulen (om værneting i hol-
land), må klausulen brydes op i sine bestanddele. klausulen omfatter
”alle tvister”,
”som måtte opstå i forbindelse med denne aftale,”
”på grund af data, som er overført til dem, eller i forbindelse med data.”
ud fra en sædvanlig ordlydsfortolkning må klausulen omfatte alle tvister, der udspringer af
aftaleforholdet mellem timocom og consell.
særligt om klausulens tredje led bemærkes det, at ”data, som er overført til dem”, må forstås
som en generel henvisning til den timocom software, som consell benytter. i så henseende
henvises til svarskriftet, side 4, afsnit 14, hvor timocom bekræfter, at consell kun havde af-
tale på ét produkt, nemlig ”tc truck & cargo ®”. henvisningen til ”data” må derfor forstås
som den software timocom stiller rådighed ifølge produktet ”tc truck & cargo ®”.
samlet set kan henvisning til ”data” ikke forstås som en tilstrækkelig klar afgrænsning i for-
hold til klausulen om tysk ret og værneting.
                                                 - 16 -
det gøres gældende, at hele klausulen om hollandsk ret og værneting må læses samlet, og de
enkelte dele af klausulen må forstås som være i harmoni med hinanden. dette følger af al-
mindelige for kontraktfortolkning. der må således være en formodning for, at den del af
klausulen, som angår hollandsk lovvalg, har samme anvendelsesområde som den del af
klausulen, der henviser til værneting ved de hollandske domstole. også dette understøtter,
at klausulen må forstås som en generel klausul om hollandsk lov og værneting for alle tvister
efter aftalen, jf. navnlig den generelle henvisning i første linje til ”ovenstående brugsbetin-
gelser”.
da timocoms standardbetingelser indeholder lovvalgs- og værnetingsklausuler, der er ind-
byrdes modstridende, og da klausulernes respektive anvendelsesområde fremstår som over-
lappende og dermed indbyrdes modstridende, må det anses for betænkeligt at nå til det re-
sultat, at der er indgår en tilstrækkelig klar aftale om værneting i tyskland.
det gøres gældende, at timocom ensidigt har forfattet dokumentet, og enhver uklarhed i
dokumentet er timocoms risiko, jf. koncipistreglen.
det gøres gældende, at de særlige vedtagelseskrav, som findes i artikel 25 i den ny bruxelles
forordning, ikke er opfyldt under omstændigheder som disse.
om domstolenes prøvelse af, om der er indgået en værnetingsaftale, kan henvises til ufr
2004.3058h (materialesamling, side 10). her udtalte højesteret, at værnetingsaftaler forud-
sætter en ”klar og udtrykkelig aftale mellem parterne”. højesteret henviste også til praksis
fra ef-domstolen i sagerne c-159/97 (præmis 9 og 49) og c-387/98 (præmis 13) og anførte, at
det må kunne forudses, hvilken ret der er kompetent. det kan ikke forudses i nærværende
sag, om der er værneting i tyskland, da timocom i indbyrdes modstridende klausuler har
henvist både de tyske og de hollandske domstole. ”
for sagsøgte if skadeforsikring, filial af if skadeförsäkring ab, er der fremlagt sammen-
fattende processkrift samt supplerende bemærkninger, hvoraf bl.a. fremgår følgende:
                                                  - 17 -
”first har indtalt kravene i sagen "som mandatarfuldmægtig for consell spedition aps", jf.
stævningen side 1 (og replikken side 1) og støtter sin bemyndigelse på en procesaftale af 7.
september 2015 (bilag 9) og et tillæg hertil af 7. december 2015 (bilag 10), der efter firsts op-
fattelse giver first ret til at indtale kravene i sagen. if bestrider, at det er tilfældet og påberå-
ber sig i den forbindelse de følgende anbringender:
ad påstand 1 og 2
det fremgår af procesaftalen og tillægget til procesaftalen, at meningen er, at first skal opnå
direkte betaling af erstatningskravet fra if. dette er udtrykkeligt præciseret med vilkårene i
tillægget til procesaftale, jf. herved også det anførte i pkt. 2.1.5 i replikken. det vil sige, at det
reelt er firsts eget betalingskrav (som subrogeret i sin forsikringstagers retsstilling overfor
consell), der indtales i sagen i hvilken forbindelse det bemærkes, at påstand 2 ses at være
sammenhørende med påstand 1, idet en forudsætning for betalingspåstanden (selvsagt) er,
at der er dækning under policen. skadelidte (first) har imidlertid alene ret til at indtale krav
imod skadevolders (consells) ansvarsforsikringsselskab (if), såfremt betingelserne i fal § 95
er opfyldte, og det bestrides at være tilfældet.
som first selv har redegjort for i replikkens pkt. 3.3.5 indtræder en skadelidt i henhold til
fal § 95 først i sikredes ret imod sit ansvarsforsikringsselskab, "når den sikrede erstatnings-
pligt overfor den skadelidte er fastslået og erstatningens størrelse bestemt", jf. ordlyden af
fal § 95, stk. 1.
hverken consells erstatningspligt eller erstatningens størrelse er fastslået, henholdsvis be-
stemt. det bemærkes i den forbindelse, at procesaftalen i klausul 3.1 indeholder et specifikt
vilkår om, at "forældelse af first marines krav imod consell" er suspenderet til den 31. de-
cember 2016. dette vilkår bekræfter, at hverken consells erstatningspligt overfor first eller
erstatningens størrelse er fastslået. kravene i fal § 95, stk. 1 for at first kan indtale krav
imod if er dermed ikke opfyldt.
                                                 - 18 -
det gøres gældende, at de af first påberåbte afgørelser (u.1999.20h og u.2010.937ø) ikke er
relevante for sø- og handelsrettens afgørelse. i ingen af de to afgørelser var der spørgsmål
om, hvorvidt procesfuldmagten søgte at omgå specifikke materielle regler om retten til at
indtale krav som fal § 95. omstændighederne i de to sager var i øvrigt væsensforskellige
fra omstændighederne i nærværende sag. de to afgørelser kan derfor på ingen måde udgøre
præjudikat for, at first skulle være berettiget til at indtale krav imod if som sket i nærværen-
de sag.
på ovenstående baggrund gøres det gældende, at first ikke er rette sagsøger for de indtalte
krav i påstand 1 og 2, jf. fal § 95, og at if derfor skal frifindes, jf. retsplejelovens § 255, stk. 1.
ad påstand 3
påstand 3 er en betalingspåstand nedlagt på vegne consell. til støtte for frifindelsespåstan-
den gøres det gældende, at if skal frifindes, allerede fordi consell ikke har lidt tab i sagen.
consell har ikke udbetalt erstatning (det har first), og consell kan derfor ikke indtale noget
betalingskrav imod if, jf. retsplejelovens § 255, stk. 1.
…
first oplyser i pkt. 2.1.2 i processkriftet at have fuldmagt til at føre retssagen "i eget navn på
vegne af consell". det anføres videre i pkt. 2.1.5, at "consell må anses for at have overdraget
de mulige fordringer mod if og timocom til first". fuldmagtsynspunktet uddybes i proces-
skriftets pkt. 3.1, mens overdragelsessynspunktet (som er nyt) ses nærmere behandlet i pkt.
3.2 i processkriftet (under overskriften "forsikringsaftalelovens § 95").
hvad angår det nye anbringende om at der er sket en overdragelse fra consell til first af
krav under policen hos if gør if følgende gældende:
a) hverken procesaftalen eller tillægget hertil udgør en aftale om overdragelse af krav. ord-
lyden af aftalerne taler således hverken om at krav overdrages eller transporteres til first. i
                                                - 19 -
overensstemmelse med firsts oprindelige anbringende om procesfuldmagt taler ordlyden
således alene om, at first meddeles fuldmagt til at føre en retssag i eget navn og til at få en
eventuel erstatning udbetalt til sig. en sådan aftale udgør ikke en overdragelse af krav. det
bemærkes i den forbindelse, at first øjensynligt også selv erkender, at der i medfør af ordly-
den ikke er tale om en overdragelse af krav, jf. formuleringen "må anses for at have overdra-
get" (min fremhævelse) i processkriftets pkt. 2.1.5.
b) endvidere gøres det gældende, at procesaftalen med tilhørende tillæg ikke kan udgøre en
overdragelse af krav fra consell til if, fordi consell ikke har noget krav at overdrage, når
consell ikke har udbetalt erstatning i sagen, jf. herved også if's anbringender til støtte for fri-
findelsespåstanden over for firsts påstand 3 (pkt. 7 i if's sammenfattende processkrift).
if har i øvrigt følgende supplerende bemærkninger:
det bestrides, at det vil stride imod formålet med fal § 95, hvis ikke retten accepterer, at
first under de foreliggende omstændigheder kan indtale de fremsatte krav imod if. fal §
95, stk. 1 angiver præcist under hvilke omstændigheder, en skadelidt kan indtale direkte er-
statningskrav imod skadevolders ansvarsforsikrer (uden for insolvens situationen), og det
gøres gældende, at skadelidte ikke kan omgå kravene ved hjælp af en konstruktion med en
procesfuldmagt og fuldmagt til at modtage betaling. if erindrer i den forbindelse om, at fal
§ 95, stk. 1 bestemmer, at erstatningspligten og erstatningens størrelse skal være bestemt, før
skadelidte kan rejse direkte krav imod skadevolders ansvarsforsikrer. first har ikke forklaret,
hvorfor disse krav ikke kunne opfyldes på tidspunktet for sagsanlægget, hvilket må være en
betingelse for overhovedet at overveje at acceptere søgsmålsret på andet (usikkert) grundlag.
det gøres på den baggrund gældende, at first ikke kan påberåbe sig en formålsfortolkning af
fal § 95. ordlyden af fal § 95 er klar, og det gøres gældende, at if har krav på, at retten på-
ser, at kravene er opfyldte, for at det kan tillades en skadelidt at rejse direkte krav imod en
ansvarsforsikrer, hvilket er hvad der er tale om i denne sag. kravene i fal § 95, stk. 1 er ikke
opfyldte, og det gøres gældende, at first ikke med den påberåbte aftalekonstruktion har no-
gen ret til at indtale de fremsatte krav imod if.”
                                                - 20 -
for sagsøgte timocom soft- under hardware gmbh er der fremlagt sammenfattende pro-
cesskrift, hvoraf bl.a. fremgår følgende:
”til støtte for den nedlagte påstand om afvisning gøres følgende gældende:
sagsøgers erstatningskrav mod timocom hviler på et synspunkt om, at timocom ved con-
sells brug af timocoms fragtbørsplatform havde en selvstændig kontraktretlig forpligtelse
over for consell til at sikre, at gyucsa var omfattet af en gyldig ansvarsforsikring, da selska-
bet blev antaget som udførende fragtfører i oktober 2014.
sagsøgers erstatningskrav er dermed undergivet de af parterne vedtagne almindelige forret-
ningsbetingelser, hvorefter enhver tvist skal afgøres med düsseldorf som aftalt værneting, jf.
2014-forretningsbetingelsernes pkt. 8.5, under anvendelse af tysk ret.
nævnte værnetingsklausul har (ligesom lovvalgsklausulen og betingelsernes øvrige centrale
bestemmelser) været gældende mellem parterne i samtlige de godt 7 år, hvori consell i okto-
ber 2014 havde været bruger af timocoms fragtbørs.
sagsøger har i replikken, s. 15 tiltrådt, at consell elektronisk har accepteret 2014-
forretningsbetingelserne.        sagsøger     gør     imidlertid     gældende,      at     2014-
forretningsbetingelserne indeholder "indbyrdes modstridende værnetingsklausuler, der
henviser til henholdsvis tysklands og hollands domstole", og at der på denne baggrund ik-
ke er indgået "en tilstrækkelig klar aftale om værneting i tyskland for krav mod timocom".
ved almindelig læsning af 2014-forretningsbetingelserne fremgår det udtrykkeligt, at der i
relation til consells brugsret til tc emap®-produktet ud over timocoms brugsvilkår gengi-
vet i pkt. 3c gælder supplerende brugsvilkår fra here, jf. pkt. 3.c(7). here's supplerende
slutbrugerlicensvilkår er – med grafisk klar adskillelse - optrykt på s. 10-11.
                                                - 21 -
det fremgår klart og tydeligt, at værnetingsklausulen på næstsidste side af bilag n.2 er inde-
holdt i here-vilkårene og alene angår krav mod here vedrørende brug af data overført fra
here. sagsøgers erstatningskrav i nærværende sag har ingen forbindelse med here, end-
sige consells brugsret til tc emap®-produktet.
det gøres yderligere gældende, at consell forud for selskabets elektroniske accept af 2014-
forretningsbetingelserne tillige ved kontrakt af 4. juni 2013 (bilag s.2) udtrykkeligt havde
bekræftet sin accept af 2013-forretningsbetingelserne, der i forhold til ovennævnte punkter
ikke adskilte sig indholdsmæssigt fra 2014-foretningsbetingelserne.
den af sagsøger i replikken, pkt. 3.2.6 citerede praksis er uden relevans i forhold til nærvæ-
rende sag. den omhandlede værnetingsklausul i u 2004.3058 h, som angik en tvist mellem
en dansk agent og en tysk agentgiver havde følgende ordlyd:
"place of jurisdiction for all disputes in connection with this agreement is the registered offi-
ces of the company [den tyske agenturgiver] . however, both of the contracting parties are
also entitled to bring an action against the other party at that place of general jurisdiction
which is competent for that party." (min fremhævelse).
med nævnte formulering kan det ikke overraske, at den danske forhandlers sagsanlæg ved
sø- og handelsretten blev admitteret. sagsøgers gengivelse af højesterets begrundelse i sa-
gen må bero på en fejl. højesteret stadfæstede in terminis.
den af sagsøger citerede fællesskabsretlige praksis (sagerne c-159/97 og c-387/98) angik lige-
ledes forhold, der er uden relevans for nærværende sag.
værnetingsaftalen mellem consell og timocom, ifølge hvilken parterne har aftalt tysk vær-
neting i düsseldorf, er gyldig og bindende i henhold til artikel 23 i bruxelles-forordningen
(ep/rfo 2012/2015).
                                                - 22 -
den tyske domstol i düsseldorf er dermed enekompetent til at pådømme sagsøgers krav
mod timocom, jf. bruxelles-forordningens artikel 25, stk. 1.
på grund af den tyske domstols enekompetence er sagsøger udelukket fra at indbringe ti-
mocom for sø- og handelsretten med henvisning til kumulationsbestemmelsen i bruxelles-
konventionens artikel 8, nr. 2 (eller på noget som helst andet grundlag), hvorfor sagen bør
være at afvise i forhold til timocom.”
sø- og handelsrettens begrundelse og resultat
om forsikringsaftalelovens § 95
de påstande, som first marine a/s som mandatarfuldmægtig for consell spedition aps på
baggrund af procesaftalen mellem first marine og consell har nedlagt over for if skadefor-
sikring ved indgivelse af stævningen, er i realiteten udtryk for, at skadelidte, her ved skade-
lidtes forsikringsselskab eller forsikringsagent, first marine, rejser krav direkte mod skade-
volder (consells) ansvarsforsikringsselskab, if skadeforsikring. således er påstand 1 en på-
stand om betaling til first marine og ikke til consell, og påstand 2 er i den forbindelse et an-
bringende til støtte for påstand 1.
derfor opstår spørgsmålet, som if skadeforsikring har rejst, om forsikringsaftalelovens § 95
er til hinder for et sådant direkte søgsmål. det fremgår af forsikringsaftalelovens § 95, stk. 1,
at når den sikredes erstatningspligt over for den skadelidte er fastslået og erstatningens stør-
relse bestemt, indtræder den skadelidte i den sikredes ret mod selskabet, for så vidt han ikke
er fyldestgjort. betingelserne anses ifølge retspraksis for opfyldt, hvis skadevolderen uden-
retligt har anerkendt erstatningspligten og erstatningens størrelse. ved lov nr. 434 af 10. juni
2003 blev det i § 95, stk. 2, bestemt, at den skadelidte endvidere indtræder i den sikredes ret
mod selskabet, hvis skadelidtes krav på erstatning er omfattet af sikredes konkurs, tvangs-
akkord eller gældssanering.
                                                 - 23 -
forsikringsaftalelovens § 95 varetager flere formål. bestemmelsen er navnlig og oprindeligt
motiveret ud fra et hensyn til at sikre, at skadelidte får den størst mulige sikkerhed for at få
sit tab dækket, herunder uanset skadevolders formueforhold, jf. herom nærmere betænkning
nr. 1423 fra 2002, kapitel 14.1.1, om gældende ret. bestemmelsen om muligheden for direkte
søgsmål varetager imidlertid også hensynet til, at forsikringsselskabet har en berettiget inte-
resse i at undgå, at det som følge af skadevolderens manglende interesse og medvirken (på
forsikringsselskabets side) kommer til at betale en erstatning, som skadelidte ikke har krav
på, jf. herved flertallets overvejelser i kapitel 14.3, i betænkning 1423/2002, og mindretallets
overvejelser, hvor mindretallet i sit forslag om adgang til direkte søgsmål inddrog et forslag
om, at forsikringsselskabet i tilfælde af direkte søgsmål kunne kræve, at skadelidte også sag-
søgte skadevolderen.
i denne sag har skadevolderen, consell, ubestridt ikke anerkendt erstatningspligten eller er-
statningens størrelse. hvis man til trods herfor tillod et direkte søgsmål mod ansvarsforsik-
ringsselskabet, if, hvor skadevolder og skadelidt står på samme side, vil man ikke på behørig
vis varetage hensynet til, at forsikringsselskabet som følge af skadevolderens manglende in-
teresse og medvirken i så henseende risikerer at komme til at betale en erstatning, som ska-
delidte ikke har krav på.
retten giver herefter if skadeforsikring medhold i, at selskabet ikke har kunnet sagsøges som
sket, uden at betingelserne i forsikringsaftalelovens § 95, stk. 1 og 2, er opfyldt.
det gør på den anførte baggrund ikke nogen forskel, at sagsøgeren i replikken har medtaget
en alternativ påstand, hvor kravet ifølge påstanden tilkommer consell, som ubestridt ikke
har udbetalt nogen erstatning eller anerkendt erstatningspligt, og hvor det ifølge procesafta-
len er first marine, der i givet fald skal modtage beløbet.
retten tager herefter i det hele if skadesforsikrings frifindelsespåstand til følge.
om værneting for timocom
                                                 - 24 -
consells brug af timocoms fragtbørs blev ubestridt indledt ved skriftlig kontrakt af 30. no-
vember 2005, hvor det tydeligt var angivet, at timocoms almindelige forretningsbetingelser
var accepteret, og hvor der var angivet et link til disse forretningsbetingelser, som man end-
videre accepterede løbende bl.a. ved nye brugeres login. disse forretningsbetingelser inde-
holdt en bestemmelse om værneting i düsseldorf, som således var indgået i overensstem-
melse med nu bruxelles i-forordningens artikel 25, stk. 1, litra a.
det gør ikke nogen forskel for den ovennævnte bestemmelse om værneting, som siden 2005
har været at finde i timocoms almindelige forretningsbetingelser, at consell i 2007 tilkøbte
kortmodulet tc emap, som blev leveret af et tredje selskab, here fra holland, og at der i
den forbindelse i 2013 i det dokument, der indeholder timocoms almindelige forretningsbe-
tingelser, blev indføjet bestemmelser om slutbrugerlicens for produktet here, hvori indgår
en bestemmelse om værneting i holland for så vidt angår hertil relaterede tvister. det frem-
går således både efter ordlyden, opbygningen og grafikken tilstrækkeligt klart af de fremlag-
te dokumenter med forretningsbetingelser fra 2013 og 2014, at dokumenterne dels indehol-
der almindelige betingelser for anvendelse af bl.a. timocoms fragtbørs, med værneting i
düsseldorf, og dels vilkår i henhold til en særlig slutbrugerlicens for så vidt angår data til det
særskilte kortmodul tc emap leveret af det hollandske firma here med værneting i hol-
land.
da consell og timocom herefter har aftalt værneting i düsseldorf, tager retten timocoms
påstand om afvisning til følge, jf. bruxelles i-forordningens artikel 25.
sagens resultat bliver herefter, at if skadeforsikring frifindes, og påstandene mod timocom
afvises.
som følge heraf skal der træffes bestemmelse om sagsomkostninger i sagen. dette vil først
ske, når parterne har haft lejlighed til at udtale sig herom, og sagens afsluttes således ikke,
før retten senere har truffet beslutning om sagsomkostninger.
                                                 - 25 -
                                        thi kendes for ret:
if skadeforsikring, filial af if skadeförsäkring ab sverige, frifindes.
sagen mod timocom soft- und hardware gmbh afvises.
                                     mads bundgaard larsen
                                              (sign.)
                                           ___ ___ ___
                                  udskriftens rigtighed bekræftes
                                    sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark