text:
- eju
                                          udskrift
                                               af
                           sø- & handelsrettens dombog
                                        ____________
                                        kendelse
afsagt den 30. september 2015
a-27-15
                                    ab plast aps
                                    (advokat søren wolder)
                                    mod
                                    vejle autoglas & anti-rust center
                                    v/ henrik lustrup jensen
                                    (advokat martin hoffgaard rasmussen)
sagens baggrund og parternes påstande
sagen er anlagt den 30. juni 2015 og angår navnlig, om der kan nedlægges midlertidigt for-
bud efter retsplejelovens kapitel 40 over for vejle autoglas & anti-rust centers produktion
og salg mv. af et antal inderskærme til hjulkasser på biler, der er identiske med inderskærme
designet og produceret af ab plasts aps.
                                                -2-
ab plast aps (ab plast) har endeligt nedlagt følgende påstande:
1     principalt:
      det forbydes vejle autoglas & anti-rust center v/henrik lustrup jensen at markeds-
      føre, udbyde, sælge, producere eller lade producere, importere eller eksportere eller på
      anden erhvervsmæssig måde at udnytte inderskærme med en formgivning og udseen-
      de svarende til inderskærmene som vist i bilag 14.
      subsidiært:
      det forbydes vejle autoglas & anti-rust center v/ henrik lustrup jensen at markeds-
      føre, udbyde, sælge, producere eller lade producere i danmark, importere eller ekspor-
      tere til eller fra danmark eller på anden erhvervsmæssig måde i danmark at udnytte
      inderskærme med en formgivning og udseende svarende til inderskærmene som vist i
      bilag 14.
2     principalt:
      det forbydes vejle autoglas & anti-rust center v/henrik lustrup jensen på systema-
      tisk vis at frembringe og erhvervsmæssigt udnytte slaviske eftergørelser af inderskær-
      me, som er udformet og markedsført af ab plast aps.
      subsidiært:
      det forbydes vejle autoglas & anti-rust center v/ henrik lustrup jensen på systema-
      tisk vis at frembringe og erhvervsmæssigt i danmark udnytte slaviske eftergørelser af
      inderskærme, som er udformet og markedsført af ab plast aps.
det midlertidige forbud påstås principalt nedlagt uden sikkerhedsstillelse, subsidiært mod
en af retten fastsat sikkerhedsstillelse.
vejle autoglas & anti-rust center har over for både ab plasts påstand 1 og 2 endeligt påstå-
et afvisning, subsidiært frifindelse.
                                                 -3-
det er endvidere påstået, at der til et eventuelt midlertidigt forbud kræves sikkerhedsstillelse
på 100.000 kr., subsidiært et af retten fastsat mindre beløb.
oplysninger i sagen
sagsøgeren ab plast er etableret den 27. januar 1998 og er beskæftiget med bl.a. produktion
og salg af inderskærme, der skal monteres i hjulkasser på biler, og som har til formål at virke
støjdæmpende og yde beskyttelse mod stenslag og snavs samt vejsalt og rust.
ab plast sælger som udgangspunkt et sæt for- eller baginderskærme til en udsalgspris på
1.812,50, inkl. moms, til forbrugere og for 575 kr., ekskl. moms, til sine forhandlere.
ab plast er indehaver af følgende tre internationale designregistreringer, der alle designerer
eu og norge:
     reg. nr. dm/082 867, ansøgt om og registreret den 27. januar 2014, for to forskellige de-
      signs af to sæt inderskærme.
     reg. nr. dm/083 358, ansøgt om og registreret den 9. april 2014, for fem forskellige de-
      signs af fem sæt inderskærme.
     reg. nr. dm/084 303, ansøgt om og registreret den 27. august 2014, for et design af et
      sæt inderskærme.
sagsøgte, vejle autoglas & anti-rust center, er etableret den 1. november 1990 og er navnlig
beskæftiget med autoglas og antirust-behandlinger, men har også som en ekstra service til
kunderne bl.a. produktion og salg af inderskærme. vejle autoglas & anti-rust center sælger
som udgangspunkt et sæt for- eller baginderskærme til sine forhandlere for beløb mellem ca.
300 kr. og 420 kr., ekskl. moms.
det er under hovedforhandlingen oplyst, at parterne er de eneste i danmark, der producerer
og sælger inderskærme af den i sagen omhandlede type plastskærme.
                                                -4-
ab plast har i perioden den 16. april – 21. maj 2015 via tre ”stråmænd” foretaget fem testkøb
af en række af vejle autoglas & anti-rust centers inderskærme.
sagens bilag 14 viser billeder af de 23 sæt specifikke inderskærme, der er omfattet af ab
plasts påstand 1 om midlertidigt forbud over for vejle autoglas & anti-rust center.
som bilag 7 er fremlagt følgende oversigt over vejle autoglas & anti-rust centers 23 in-
derskærme sammenholdt med ab plasts tilsvarende inderskærme og designregistreringer:
parterne har under hovedforhandlingen oplyst, at de er enige om, at vejle autoglas & anti-
rust centers 23 inderskærme i forhold til formgivning er helt identiske med ab plasts 23 til-
svarende inderskærme.
der er som eksempel fremlagt følgende billede af inderskærmene anført som nr. 23 på listen
i bilag 7 ovenfor (vejle autoglas & anti-rust centers inderskærm vises til venstre og ab
plasts inderskærm til højre):
                                               -5-
rettens medlemmer har under hovedforhandlingen besigtiget et repræsentativt udvalg af de
omhandlede inderskærme.
ab plast har til brug for sagen udarbejdet følgende inderskærme, der skal vise en alternativ
udformning af inderskærm nr. 22 på listen i bilag 7 ovenfor, med henblik på at demonstrere,
at den formgivning og monteringsløsning, som ab plast har valgt, ikke udelukkende er be-
tinget af konstruktionen af den hjulkasse, som inderskærmen skal passe til:
                                              -6-
ab plast har til brug for sagen endvidere udarbejdet en inderskærm, der udgør en alternativ
udformning af en anden af ab plasts inderskærme – som vejle autoglas & anti-rust center
ikke har kopieret, og som dermed ikke er omfattet af denne sag – og fremlagt billeder heraf i
både løs og monteret stand.
forklaringer
der er under sagen afgivet forklaring af ebbe clemens pedersen og henrik lustrup jensen.
ebbe clemens pedersen har forklaret bl.a., at han er gift med anne-merete bruhn, der er in-
dehaver af ab plast, og at han beskæftiger sig med alt andet i virksomheden end firmaets
økonomi og regnskaber. ab plast beskæftiger sig stort set udelukkende med produktion og
salg af inderskærme til biler.
inderskærme blev oprindeligt først og fremmest monteret for at forhindre rust, men i dag
bliver inderskærme som oftest monteret i forbindelse med udførelsen af rustbeskyttelse, så
det primære formål med inderskærmen er ikke længere at yde rustbeskyttelse, men at funge-
re som støjdæmper. støjen bag i bilen kan halveres ved at montere inderskærme.
han har beskæftiget sig med inderskærme siden 1981. dengang var plast inderskærme lige
kommet frem. ellers havde man mest anvendt aluminiums inderskærme. markedet var den-
gang domineret af den finske virksomhed lokari, der producerede vakuumformede plast
inderskærme. en vakuumform skabes ved at lave en afstøbning af en hjulkasse, så man kan
lave en plastskal, der kan ligge op af karosseriet. lokari producerede imidlertid for få nye
plast inderskærme til de danske bilmodeller, og han tog derfor kontakt til en polsk fabrik,
som de herefter samarbejdede med om at lave godt 32 modeller i vakuumform. samarbejdet
med den polske fabrik ophørte senere, og bil karosserierne ændrede form, så den vakuum-
pakkede inderskærm var ikke længere egnet. det er derfor i dag en bedre løsning at anvende
plast inderskærme, som denne sag handler om. man kan dog fortsat købe både aluminiums
inderskærme og vakuumformede plast inderskærme.
                                                -7-
hans arbejde foregår sådan, at han følger med i, hvornår en given bilmodel kommer på det
danske marked og undersøger, om der er et marked for at lave inderskærme til denne bil-
model. hvis han beslutter sig for at lave en inderskærm til en ny bilmodel, kontakter han
importøren eller forhandleren for at få adgang til bilmodellen, før den bliver introduceret på
markedet, så han kan have inderskærmene klar inden. han er kendt i branchen og har et fint
samarbejde med alle importører og forhandlere, og han får aldrig nej, når han spørger, om
han kan få adgang til en bil. han vil tro, at henrik lustrup jensen også ville få ja, hvis han
henvendte sig til forhandlerne.
når han har fået adgang til en ny bilmodel, bruger han normalt et par dage på at lave den
nye type inderskærm, der passer hertil. han ønsker ikke at gå i detaljer med, hvordan han
konkret gør. i hovedtræk er formen på inderskærmen givet, men han bestemmer den eksakte
form på inderskærmen ud fra, hvordan hjulkassen på den pågældende bilmodel konkret er
udformet. inderskærmen er udarbejdet med henblik på at opfylde et teknisk, funktionelt
formål, men der er flere valgmuligheder, der har betydning for udformningen, navnlig hvor
højt oppe inderskærmen i hjulkassen skal placeres. dette har afgørende betydning for, om
inderskærmen bliver bredere eller smallere, og for formkurvens forløb.
han vurderer selv mulighederne. principielt skal inderskærmen helst længst muligt op i
hjulkassen, men herudover er der frit spil. inderskærmens funktion er den samme, uanset
om inderskærmen placeres højt oppe og laves lidt smal, eller om den sidder længere nede og
derfor er bredere. inderskærmen er en flad skærm/plade og kan uanset udformningen ikke
afdække hele hjulkassen – i modsætning til vakuumformen, der fylder hele hjulkassen ud.
der kan også foretages forskellige valg i forhold til fastgørelsen af inderskærmen. for at gøre
monteringen af inderskærmen så enkel som mulig, har han valgt at benytte eksisterende
elementer i karrosseriet til at fastgøre inderskærmen på. men han kunne også have valgt en
anden løsning. han laver normalt et par forskellige versioner af en ny inderskærm, som han
efterfølgende tester i hjulkassen på den nye bilmodel for at se, hvad der virker bedst. i for-
hold til inderskærmens udseende i øvrigt har ab plast blot sat deres navn og mærke på, og
så vælger de at lade den pæneste plastside af inderskærmen vende ud af.
                                               -8-
ab plast har ikke nogen egentlige udviklingsomkostninger til nye inderskærmene ud over
den tid, han benytter på at udvikle dem. ab plast betaler desuden et beløb for at få tegnet og
fotograferet de enkelte inderskærme til brug for sine designregistreringer, og ab plast har
også betalt for at få registreret de enkelte designs. ab plast producerer selv de modeller af
inderskærme, som der kun omsættes ganske få af, men de modeller, som der er mange af,
bliver produceret på en fremmed maskinfabrik, som de har fast samarbejde med.
tidligere solgte ab plast kun inderskærme til virksomheder, der udfører rustbeskyttelse,
men i dag sælger de i lige så høj grad inderskærme til bilforhandlere. ab plast sælger nor-
malt deres skærme for 575 kr., ekskl. moms, bortset fra inderskærme til bilmodellen vw up,
der sælges for 400 kr., ekskl. moms.
indtil vejle autoglas & anti-rust center begyndte at sælge sine inderskærme, var ab plast
den eneste på det danske marked, der solgte plast inderskærme af den omhandlede type.
ab plast handlede med vejle autoglas & anti-rust center gennem flere år, og vejle autoglas
& anti-rust center har købt masser af inderskærme fra ab plast. en dag ringede henrik
lustrup jensen til deres sekretær og bad om at købe et eksemplar af hver af deres modeller.
på det tidspunkt skulle der nok være ringet en klokke hos ham, for bagefter har det vist sig,
at det jo sikkert var med henblik på at kopiere dem.
i november 2012 blev ab plast så opmærksom på, at vejle autoglas & anti-rust center pro-
ducerede og solgte en inderskærm til en vw up, der var identisk med ab plasts inderskærm
til vw up. ab plast skrev til vejle autoglas & anti-rust center om dette, også via advokat,
men valgte ikke at gå videre med sagen, fordi de vurderede, at de nok ikke kunne vinde en
retssag om den pågældende skærm, der ikke var designregistreret. til gengæld ophørte de
herefter, dvs. primo 2013, med at sælge inderskærme til vejle autoglas & anti-rust center.
han mødte tilfældigt henrik lustrup jensen en dag i sommeren 2014, hvor henrik lustrup
jensen spurgte, om han kunne komme i betragtning, hvis de en dag ville sælge virksomhe-
                                                -9-
den. hertil svarede han, at det nok godt kunne lade sig gøre, men at det ikke ville blive så
billigt, når nu han havde generet dem ved at dumpe prisen på inderskærme til vw up.
han blev gjort opmærksom på vejle autoglas & anti-rust centers salg af de 23 inderskær-
me, som denne sag omhandler, af en kunde i april 2015. fra herning antirust modtog han
også en liste over vejle autoglas & anti-rust centers inderskærme. han fik herefter foretaget
en række testkøb. han sammenlignede vejle autoglas & anti-rust centers inderskærme
med ab plasts inderskærme og kunne se, at der var tale om slaviske efterligninger. de tog
herefter kontakt til vejle autoglas & anti-rust center.
han er sikker på, at henrik lustrup jensen simpelthen bare kopierer ab plasts inderskærme,
for de har set et eksempel, hvor de havde lavet en fejl på med hensyn til højre-venstre mærk-
ning, som gik helt igen på vejle autoglas & anti-rust center tilsvarende inderskærm.
henrik lustrup jensen har forklaret bl.a., at han siden 1997 har været beskæftiget med at
rustbeskytte biler samt at montere autoglas og solfilm og reparere stenslag.
han begyndte at købe inderskærme fra ab plast i 2002, men i 2012 opstod der nogle uover-
ensstemmelser mellem dem vedrørende håndtering af betalinger og returvarer, og det blev
så årsagen til, at han herefter selv begyndte at producere inderskærme. produktionen sker i
hans egen virksomhed og i egne lokaler. han skærer selv inderskærmene ud med en stiksav.
han har brugt ab plasts inderskærme som en skabelon for sine egne inderskærme, og det er
rigtigt, at han har kopieret dem 1-1.
ab plasts inderskærme passer fint ind i de forskellige hjulkasser, som er det, de skal kunne.
inderskærme har ingen æstetisk betydning, men skal blot monteres som supplement til en
allerede gennemført rustbeskyttelse og fungere som støjdæmpning. højden på placeringen
af en inderskærm kan variere, men man vil altid forsøge at få skærmen højest muligt op i
hjulkassen af hensyn til mest mulig frigang til hjulene. han foretrækker at benytte de tilgæn-
gelige huller mv., der allerede er i karosseriet, til montering af inderskærmene, dvs. ligesom
ab plast har gjort. det er det bedste. han bryder sig ikke om at bruge selvskærende skruer
                                                    - 10 -
som vist på den alternative udformning af inderskærm nr. 22 i bilag 7. om man vælger den
ene eller anden monteringsmetode er efter hans opfattelse alene et teknisk valg.
16 af de 23 inderskærme, som han har kopieret og produceret, har han blot selv benyttet i
forbindelse med sit eget salg af rustbeskyttelse til sine egne kunder. derudover har han solgt
inderskærme til de af hans kollegaer i dinitrol-kæden, der ved, at han producerer kopier af
ab plasts inderskærme. han vil tro, at han har solgt inderskærme til 7-8 forskellige dinitrol-
forhandlere. der findes 4-5 forskellige kæder. han har ikke aktivt kontaktet nogen for at gøre
opmærksom på, at han forhandler inderskærme.
på grund af denne sag er han efterfølgende selv begyndt at udforme en anden inderskærm.
så nu har han i alt 24 inderskærme. den passer ikke til de biler, som er omfattet af denne sag.
han mener, at ab plast også har designet og produceret en inderskærm til denne bilmodel,
men han ved ikke, om hans model adskiller sig fra ab plasts model.
han har før 2012 flere gange tilbudt at købe ab plast og er ikke decideret blevet afvist. men
han har dog ikke afgivet et konkret pristilbud. han har ikke haft samarbejde med ab plast i
øvrigt og har ikke igennem det tidligere samarbejde fået en særlig viden om virksomheden.
parternes synspunkter
for ab plast er der i det væsentlige procederet i overensstemmelse med påstandsdokument
af 20. august 2015, hvoraf fremgår bl.a.:
       ”til støtte for de nedlagte påstande gøres det gældende som hovedanbringender,
       at     sagsøgtes handlinger med markedsføring og salg af inderskærme, der som helhed frem-
              står som en 1:1 kopiering af sagsøgers markedsførte og solgte inderskærme fremstår som
              en utilbørlig snyltning på sagsøgers markedsføringsindsats, udviklingsindsats samt på
              sagsøgers goodwill og at sagsøgte dermed på utilbørlig vis fortrænger sagsøger fra sin
              markedsposition i strid med markedsføringsloven § 1 og
       at     sagsøgtes handlinger med markedsføring og salg af inderskærme, der som helhed frem-
              står som en 1:1 kopiering af sagsøgers markedsførte og solgte inderskærme udgør en
              krænkelse af sagsøgers registrerede designrettigheder
                                              - 11 -
at     sagsøgtes handlinger med systematisk at frembringe og erhvervsmæssigt udnytte slavi-
       ske eftergørelser af sagsøgers inderskærmsmodeller udgør en handling i strid med god
       markedsføringsskik og dermed en overtrædelse af markedsføringsloven § 1.
det gøres til støtte herfor supplerende gældende,
at     sagsøgers inderskærme nyder beskyttelse efter markedsføringslovens § 1, herunder at
       sagsøgers inderskærme har det fornødne særpræg,
at     sagsøgtes modeller for a-100203+04 (dacia lodgy), a-100205+06 (dacia logan mcv), a-
       100207+08 (dacia sandero), a-100607+08 (hyundai i10), a-102609+10 (nissan note) og a-
       103401+02 (mitsubishi space star) nyder designmæssig beskyttelse i henhold til design-
       loven,
at     sagsøgte systematisk og gentagende har kopieret sagsøgers udviklede og markedsførte
       inderskærme og herved snyltet på såvel sagsøgers udviklingsindsats og markedsførings-
       indsats i strid med markedsføringsloven § 1,
at     sagsøgtes systematiske kopiering er i strid med god markedsføringsskik, jf. markedsfø-
       ringsloven § 1,
at     sagsøger har godtgjort sine rettigheder, og at der er tale om en så åbenlys krænkelse, at
       forbuddet ikke vil være til skade og ulempe for sagsøgte, hvorfor der i overensstemmelse
       med gældende retspraksis ikke bør kræves sikkerhedsstillelse for meddelelse af forbud
       overfor sagsøgte.
at     formgivningen af sagsøgers inderskærme ikke alene er betinget af dets funktion,
at     sagsøger som følge af parternes tidligere samhandelsforhold har en udvidet loyalitets-
       pligt overfor sagsøger,
at     sagsøgtes handlinger overfor sagsøger er illoyale,
at     selve elementet med at serie-kopiere en anden erhvervsdrivende på systematisk vis for
       derved at fortrænge denne fra sin markedsposition er en utilbørlig handling og i strid
       med markedsføringsloven § 1 om god markedsføringsskik.
til støtte for at for at forbudsbetingelserne er opfyldt gøres det gældende,
at     sagsøger har godtgjort eller i det mindste sandsynliggjort, at sagsøgte allerede foretager
       en række handlinger, som strider mod sagsøgers ret,
at     sagsøger har godtgjort eller i det mindste sandsynliggjort at sagsøgte vil fortsætte med
       disse handlinger samt udvide omfanget af de handlinger, som strider mod sagsøgers ret,
at     det af hensyn til sagsøgers rettigheder er påkrævet, at der gribes ind overfor sagsøgte, før
       omfanget af krænkelsen udvides,
at     formålet vil forspildes, hvis sagsøger henvises til at afvente tvistens retlige afgørelse,
at     betingelserne for nedlæggelse af forbud indeholdt i retsplejeloven § 413 er opfyldt, og
                                                    - 12 -
       at     et forbud mod sagsøgtes handlinger ikke vil påføre sagsøgte skade eller ulempe, der står
              i et åbenbart misforhold til sagsøgers interesse i at forbud nedlægges, jf. retsplejeloven §
              414.”
i forhold til vejle autoglas & anti-rust centers påstande om afvisning har ab plast under
hovedforhandlingen supplerende anført, at påstand 1 er helt konkret formuleret og retter sig
imod de konkrete produkter, som sagen angår. påstand 1 er endvidere ikke for bredt formu-
leret, blot fordi designregistreringerne kun omfatter 6 af de 23 inderskærme vist i bilag 14.
påstand 2 er heller ikke for bredt formuleret, da den har til formål at ramme vejle autoglas
& anti-rust centers adfærd, der i sig selv er i strid med god markedsføringsskik. begge på-
stande er derfor egnede til at blive taget under påkendelse og kan danne grundlag for ned-
læggelse af et midlertidigt forbud. da markedsføringsloven alene gælder i danmark, giver
det sig selv, at de nedlagte påstande kun omfatter danmark, men i lyset af vejle autoglas &
anti-rust centers indsigelser mod påstandene under hovedforhandlingen nedlægges for god
ordens skyld også de subsidiære påstande.
da krænkelserne er godtgjort, skal der efter praksis endvidere ikke stilles sikkerhed. vejle
autoglas & anti-rust center har i øvrigt ikke dokumenteret hvilket tab, de vil lide i tilfælde
af, at der nedlægges et midlertidigt forbud. et evt. midlertidigt forbud vil således ikke for-
hindre vejle autoglas & anti-rust center i at sælge inderskærme generelt, men kun at sælge
de inderskærme, der er en kopi af ab plasts inderskærme.
for vejle autoglas & anti-rust center er der i det væsentlige procederet i overensstemmelse
med påstandsdokument af 21. august 2015, hvoraf fremgår bl.a.:
       ”til støtte for sagsøgtes påstand 1 om frifindelse gøres det gældende, at sagsøgers produkter
       ikke nyder en beskyttelse mod produktefterligninger i henhold til markedsføringslovens § 1,
       idet produkterne udelukkende er teknisk betinget.
       produkterne er udformet på baggrund af den funktion, de har som beskyttelse af bilen mod
       vand og snavs fra hjulkassen samt havende en lyddæmpende effekt. inderskærmene kan der-
       med ikke udformes på andre måder for at opnå samme tekniske resultat, hvorfor sagsøgers
       produkter ikke nyder beskyttelse i henhold til markedsføringslovens bestemmelser.
       det er i den henseende uden betydning, om sagsøger har ydet en udviklingsindsats, eller om
       sagsøgte har foretaget en bevidst efterligning.
                                                    - 13 -
      det gøres samtidig gældende, at sagsøger ikke har dokumenteret en beskyttelsesværdig mar-
      kedsposition for sine produkter.
      til støtte for sagsøgtes påstand 1 om frifindelse gøres det yderligere gældende, at sagsøger og
      sagsøgte ikke har haft en sådan samarbejdsrelation som kan begrunde en udvidet loyalitetspligt
      for sagsøgte i henhold til markedsføringslovens § 1. det gøres i den forbindelse i øvrig gælden-
      de, at sagsøgtes handlinger ikke kan anses for illoyale, idet sagsøgte blot har produceret og
      solgt inderskærme, der ikke nyder en eneretsbeskyttelse eller en beskyttelse i henhold til de-
      signlovgivningen.
      det gøres yderligere gældende, at sagsøgers inderskærme udelukkende er teknisk betinget, og
      at produkterne ikke får et beskyttelsesværdigt, kommercielt særpræg af, at parterne i sagen tid-
      ligere har handlet sammen, at der skulle være tale om bevidste efterligninger, eller at der skulle
      være tale om mere end et produkt, der er blevet efterlignet.
      endelig vil den omstændighed, at det er muligt at lave andre tekniske udformninger af in-
      derskærme til de pågældende biler, der opfylder et andet teknisk behov, ikke gøre at sagsøgers
      inderskærme nyder en beskyttelse i henhold til markedsføringsloven.
      til støtte for sagsøgtes påstand 1 om frifindelse gøres det endelig gældende, at sagsøgers pro-
      dukter heller ikke nyder en beskyttelse i henhold til designforordningen, idet produkterne ude-
      lukkende er teknisk betinget, jf. designforordningens artikel 8 (1) og (2).
      retsplejelovens § 413, nr. 1 er dermed ikke opfyldt, hvorfor sagsøgte skal frifindes for sagsøgtes
      påstand 1.
      til støtte for sagsøgtes principale påstand 2 om afvisning gøres det gældende, at påstanden er
      for bredt formuleret til at kunne danne grundlag for et forbud.
      der vil således ikke kunne nedlægges forbud mod, at sagsøgte laver eftergørelser af sagsøgers
      inderskærme, der ikke kan anses for at nyde en beskyttelse i henhold til eneretslovgivningen el-
      ler markedsføringsloven.
      til støtte for sagsøgtes subsidiære påstand 2 om frifindelse henvises til anbringender for så vidt
      angår påstand 1.
      såfremt retten skulle finde, at betingelserne for at nedlægge et forbud er til stede, gør sagsøgte
      til støtte for sin påstand 3 gældende, at sagsøger ikke uomtvisteligt har godtgjort, at sagsøgte
      har krænket dennes rettigheder, hvorfor en sikkerhedsstillelse ifølge retspraksis skal stilles for
      sagsøgtes økonomiske tab ved at blive mødt med et uberettiget forbud.
      da sagsøgte har et fortsat salg af dennes inderskærme vil et uberettiget nedlagt forbud utvivl-
      somt påføre sagsøgte et økonomisk tab. en rimelig sikkerhedsstillelse må i den sammenhæng
      kunne sættes til dkk 100.000.”
med hensyn til påstanden om afvisning af ab plasts påstand 1, der først blev nedlagt under
hovedforhandlingen, har vejle autoglas & anti-rust center anført, at påstand 1 også er for
bredt formuleret til at kunne danne grundlag for nedlæggelse af et midlertidigt forbud, her-
under fordi designregistreringerne kun omfatter 6 af de 23 inderskærme vist i bilag 14.
                                                 - 14 -
det er endvidere anført, at markedsføringslovens § 1 kun omfatter det danske marked, og at
der derfor ikke kan nedlægges forbud eksport og salg udenfor danmark.
sø- og handelsrettens begrundelse og resultat
efter parternes forklaringer kan det lægges til grund, at de omhandlede 23 inderskærme fra
vejle autoglas & anti-rust center i forhold til formgivning er helt identiske med ab plast’s
tilsvarende inderskærme, og at der er tale om en slavisk 1-1 kopiering af hver af skærmene.
det kan endvidere lægges til grund, at inderskærmene benyttes til afdækning og beskyttelse
af hjulkasser på biler, og at det er nogle flade plader af plastmateriale, der ikke udfylder hele
hjulkassens rum – i modsætning til de tidligere ofte anvendte vakuumformede inderskærme.
plast inderskærmene skæres derimod til efter hjulkassen på den enkelte konkrete bilmodel
og tilpasses med hensyn til bredde og formkurve til, hvor højt oppe i hjulkassen de placeres.
denne sag angår alene, om der kan nedlægges midlertidigt forbud over for de omhandlede
inderskærme fra vejle autoglas & anti-rust center i medfør af retsplejelovens kap. 40, og
der foreligger ikke skønserklæringer eller andre sagkyndige erklæringer eller lignende om
f.eks. opbygning af hjulkasser på forskellige bilmodeller og om eventuelle valgmuligheder
ved udformning af inderskærme. under forklaringerne i retten har parterne desuden oplyst,
at der ikke findes autoritative forlæg til udformning af inderskærme fra producenterne af de
enkelte bilmodeller, f.eks. i form af en tegning eller anden instruktion om udformning og
placering af inderskærme til den pågældende bil.
med forbehold herfor kan det efter de oplysninger, der er fremkommet under sagen, lægges
til grund, at en hjulkasse er et tredimensionelt rum af en vis dybde bestående af en række
tekniske installationer og elementer, herunder hjulaksel og affjedring m.v., der gør rummet
ganske kompliceret rent teknisk, og at der er flere valgmuligheder med hensyn til, hvor i
hjulkassen inderskærmen placeres, bl.a. hvor højt oppe i hjulkassen.
                                               - 15 -
det kan endvidere lægges til grund, at de individuelle valg, der således skal træffes ved ud-
formningen af inderskærme, følgelig betinger, hvordan inderskærmens kanter og dermed
formkurve skal forløbe, eftersom plast pladen skal tilpasses nøjagtigt til de nævnte tekniske
installationer og elementers placering i hjulkassen. herudover skal der også foretages nogle
individuelle valg med hensyn til materiale og overflade.
det må således lægges til grund, at udformningen af inderskærme ikke på forhånd er givet
alene af hjulkassernes opbygning, men at der skal træffes visse individuelle valg. uanset at
inderskærme i sin karakter for så vidt kan karakteriseres som en teknisk løsning, findes ab
plast derfor at have sandsynliggjort, at udformningen af de omhandlede plast inderskærme
er udtryk for en sådan selvstændig indsats, at inderskærmene har det fornødne særpræg til
at nyde markedsføringsretlig beskyttelse.
som følge heraf og da vejle autoglas & anti-rust center har erkendt, at de 23 inderskærme i
forhold til formgivning er helt identiske med ab plasts tilsvarende inderskærme, og at der er
tale om en slavisk 1-1 kopiering, findes ab plast sammenfattende at have sandsynliggjort, at
vejle autoglas & anti-rust center har handlet i strid med markedsføringslovens § 1, og at
ab plast dermed har den ret, der søges beskyttet, jf. retsplejelovens § 413, nr. 1.
herefter og da de øvrige betingelser for at nedlægge midlertidigt forbud efter retsplejelovens
§ 413 endvidere er opfyldt, tages ab plasts påstand 1 til følge, men dog alene den subsidiære
påstand 1 og i begrænset omfang som bestemt nedenfor, idet den nedlagte påstand er for
bredt formuleret til at kunne danne grundlag for nedlæggelse af et midlertidigt forbud, der
er sanktioneret med straf. det midlertidige forbud omfatter således kun de 23 inderskærme,
som vejle autoglas & anti-rust center har kopieret 1-1 fra ab plast, jf. billederne i bilag 14.
på den anførte baggrund finder retten ikke anledning til også at tage stilling til betydningen
af ab plasts designregistreringer under denne sag om midlertidigt forbud. det bemærkes
herved, at der, som denne sag er oplyst, er nogle uklarheder af betydning for bedømmelsen
heraf, blandt andet om registreringerne er sket forud for vejle autoglas & anti-rust centers
markedsføring af de identiske inderskærme.
                                                   - 16 -
med hensyn til ab plasts påstand 2 bemærkes, at denne er for bredt og generelt formuleret
til at kunne danne grundlag for at nedlægge et midlertidigt forbud, der er sanktioneret med
straf. denne påstand afvises derfor.
da krænkelsen som nævnt alene anses for sandsynliggjort, tages vejle autoglas & anti-rust
centers påstand om sikkerhedsstillelse til følge, men dog alene med et beløb på 25.000 kr.
beløbet er fastsat under hensyn til de meget sparsomme oplysninger om selskabets økono-
miske interesser i sagen og eventuelle tab.
efter sagens udfald skal vejle autoglas & anti-rust center betale sagsomkostninger til ab
plast. beløbet, der er til dækning af advokatudgifter og retsafgift, fastsættes efter sagens
værdi, omfang og forløb til 25.000 kr.
                                            thi bestemmes:
hvis ab plast aps senest den 7. oktober 2015 stiller en sikkerhed på 25.000 kr., vil retten
nedlægge følgende midlertidige forbud:
        ”det forbydes vejle autoglas & anti-rust center v/ henrik lustrup jensen at
        markedsføre, udbyde, sælge, producere eller lade producere i danmark, impor-
        tere eller eksportere til eller fra danmark eller på anden erhvervsmæssig måde i
        danmark at udnytte de inderskærme, der er vist i bilag 14.”
vejle autoglas & anti-rust center v/ henrik lustrup skal i sagsomkostninger inden 14 dage
betale 25.000 kr. til ab plast aps. beløbet forrentes efter rentelovens § 8a.
     christian hvidt                   lotte wetterling            søren skovgaard pedersen
              - 17 -
            (sign.)
         ___ ___ ___
udskriftens rigtighed bekræftes
  sø- og handelsretten, den


text:
                      højesterets kendelse
                           afsagt onsdag den 4. marts 2015
sag 172/2014
l
(advokat henrik b. jensen)
mod
u
(advokat simon langvardt müller)
i tidligere instanser er afsagt beslutning af boligretten i københavn den 5. februar 2014 og
kendelse af østre landsrets 13. afdeling den 25. marts 2014.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: michael rekling, hanne schmidt og lars hjortnæs.
påstande
kærende, l, har nedlagt påstand om, at østre landsrets kendelse af 25. marts 2014 ændres,
således at hun ikke skal betale sagsomkostninger til u, og at u skal betale sagsomkostninger
til hende efter højesterets skøn.
indkærede, u, har nedlagt påstand om, at u tilkendes yderligere omkostninger for boligretten
i københavn, østre landsret og højesteret, subsidiært at østre landsrets kendelse stadfæstes.
sagsfremstilling
den 1. februar 2008 påbegyndtes et lejeforhold mellem l og u vedrørende lejemålet …, 2300
københavn s. den årlige leje, som udgjorde 83.700 kr. reguleret af et vilkår om trappeleje,
der var indsat i lejekontrakten, var fastsat efter boligreguleringslovens § 5, stk. 2 (det lejedes
værdi).
                                                - 2 -
l indbragte lejefastsættelsen for huslejenævnet, som traf afgørelse om, at lejen skulle bereg-
nes efter boligreguleringslovens § 5, stk. 1 (omkostningsbestemt leje), og at lejen skulle ned-
sættes til 37.490,16 kr. pr. år, dog til 33.863,16 kr. i perioden fra 1. februar 2008 til 1. maj
2008. ankenævnet for huslejenævnene stadfæstede nævnets afgørelse om grundlaget for leje-
fastsættelsen, men ændrede lejen til 41.675,16 kr., dog i perioden fra 1. februar 2008 til 1. maj
2008 til 38.048,16 kr.
herefter udtog u stævning mod l med påstand om, at l skulle anerkende en årlig leje på
83.700 kr. pr. 1. februar 2008, og at lejekontraktens vilkår om trappeleje ikke skulle tilside-
sættes. l påstod frifindelse.
sagen var afgiftsfri i medfør af boligreguleringslovens kapitel ii, jf. retsafgiftslovens § 12,
stk. 2, og blev ved boligretten behandlet sammen med en tilsvarende sag mellem u og en
anden lejer (bs 1643/2012). sideløbende hermed verserede en række andre stort set tilsva-
rende sager mellem u og andre lejere, som boligretten ved dom af 19. marts 2013 gav med-
hold i, at lejen skulle fastsættes som omkostningsbestemt leje efter boligreguleringslovens §
5, stk. 1.
under sagen blev der afholdt syn og skøn for så vidt angår forbedringerne i lejemålet. skøns-
mandens honorar på 7.500 kr. blev foreløbigt udlagt af u.
sagen blev herefter forligt, således at den årlige leje pr. 1. februar 2008 fastsattes til 45.487,36
kr., idet ”lejen er fastsat omkostningsbestemt og reguleres efter boligreguleringslovens sæd-
vanlige bestemmelser herom.” parterne overlod det til boligretten at træffe bestemmelse om
sagens omkostninger.
den 5. februar 2014 traf boligretten i københavn følgende beslutning vedrørende sagens om-
kostninger:
       ”… der har været afholdt syn og skøn. sagsøger har betalt 7.500 kr. inkl. moms til
       skønsmanden.
       tvisten har angået, både om den aftalte leje væsentligt overstiger det lejedes værdi og
       om gyldigheden af en aftalt trappelejeklausul. der skal derfor som udgangspunkt til-
       kendes sagsomkostninger i forhold til det vundne beløb.
                                                 - 3 -
       retten lægger til grund, at sagsøgte ikke er momsregistreret.
       retten finder, at sagsøgte skal tilkendes sagsomkostninger, der fastsættes med udgangs-
       punkt i det vundne beløb og under hensyntagen til sagens forløb, at der har været af-
       holdt syn og skøn, at sagen er forligt før hovedforhandling og til at sagen har været be-
       handlet sammen med en tilsvarende sag bs 1643/2012.
       retten bestemte, at sagsøger, u, til sagsøgte, l, inden 14 dage betaler 20.000 kr. i sags-
       omkostninger.
       …”
ved kendelse af 25. marts 2014 ophævede østre landsret sagens omkostninger med følgende
begrundelse:
       ”tvisten angik i første række, om huslejen skulle fastsættes efter det lejedes værdi. i
       anden række angik tvisten fastsættelsen af omkostningsbestemt husleje. landsretten
       finder efter en samlet vurdering af resultatet af forliget sammenholdt med de nedlagte
       påstande og anbringender, at hver part bør bære egne omkostninger til advokat. udgift
       til syn og skøn skal deles lige, og udgift til retsafgift erstattes i forhold til det vundne
       beløb.
       l skal således betale 4.250 kr. i sagsomkostninger til u til delvis dækning af udgift til
       syn og skøn med 3.750 kr. og delvis dækning af udgift til retsafgift med 500 kr.…”
anbringender
l har navnlig anført, at hun fik medhold svarende til 80 %, hvorfor det har været endnu mere
relevant for hende at føre sagen, end det har været for u. som en altovervejende hovedregel
bør hun som den vindende part helt eller delvist have erstattet sine sagsomkostninger fra ud-
lejer. tvisten angik i første række, hvorvidt lejen skulle fastsættes efter midlertidig boligre-
guleringslov § 5, stk. 2, eller § 5, stk. 1, og der har i den anledning været udvekslet adskillige
processkrifter, afholdt indtil flere telefoniske retsmøder, været foretaget syn og skøn, været
foretaget en vurdering af det omkostningsbestemte grundlag for fastsættelse af leje efter mid-
lertidig boligreguleringslov § 5, stk. 1, herunder af den allerede afsagte dom fra marts 2013,
afsluttende med parternes forligsmæssige aftale om den omkostningsbestemte lejes størrelse.
det var ikke relevant at indhente sammenligningslejemål, medmindre der var et grundlag for
at fastsætte lejen efter midlertidig boligreguleringslov § 5, stk. 2, hvilket grundlag u ikke
kunne tilvejebringe. us vanskeligheder med at føre bevis for grundlaget for en § 5, stk. 2-fast-
sættelse af lejen hverken kan eller skal have betydning for omkostningsspørgsmålet.
                                                 - 4 -
u har heroverfor anført, at det lejedes værdi fastsættes på baggrund af en sammenligning med
den leje, som er almindeligt gældende i kvarteret for tilsvarende lejligheder, hvorfor bevis-
midlet i den forbindelse er sammenligningslejemål. l påberåbte sig ikke sammenligningsle-
jemål under sagen, og det kan derfor lægges til grund, at hendes tidsforbrug i forhold til den
nedlagte påstand om, at lejen skal fastsættes efter § 5, stk. 2, har været på et absolut mini-
mum, idet stridigheden i første omgang vedrørte us muligheder for at dokumentere, at bolig-
reguleringslovens § 5, stk. 3, var opfyldt. størstedelen af tidsforbruget i sagen har således
vedrørt spørgsmålet om, hvorledes den omkostningsbestemte leje efter boligreguleringslovens
§ 5, stk. 1, herunder særligt forbedringstillægget, kunne fastsættes. oplysningsforpligtelsen i
boligreguleringslovens § 5, stk. 3, er iagttaget. u kunne dog desværre ikke fremskaffe doku-
mentation herfor, idet den medarbejder, der havde administreret ejendommen, var blevet af-
skediget og efterfølgende bortvist, hvilket u tog til efterretning og accepterede. u har under
hele sagsforløbet eftersøgt dette dokument, og det har derfor været nødvendigt at opretholde
påstanden, idet den omvendte fremgangsmåde med en forhøjelse af påstanden samt en
anmodning om besigtigelse af relevante sammenligningslejemål helt givet ville have kunnet
føre til en udsættelse af sagen, såfremt det var lykkedes at tilvejebringe dokumentationen. der
har dog reelt været tale om en ”dvælende” påstand, der afhang af, hvorvidt det lykkedes ud-
lejer at fremskaffe dokumentation for, at boligreguleringslovens § 5, stk. 3, var opfyldt, og det
er også sådan, u har ageret under sagen. indholdet i retssagen har derfor i realiteten i det store
hele alene vedrørt fastsættelse af den omkostningsbestemte leje, hvilket østre landsret lagde
til grund. u har med forliget fået forhøjet den årlige leje med 7.438,84 kr. svarende til en for-
højelse på knap 20 % i forhold til den oprindeligt fastsatte leje. u har således haft grundlag
for at rejse et krav mod l, idet u ikke kunne have opnået denne forhøjede leje uden at an-
lægge sag. u skal derfor tillægges sagsomkostninger, og l skal ligeledes erstatte udlejers ud-
gift til retsafgiften. det bestrides, at l har haft et betydeligt tidsforbrug på andet end de for-
hold, u har fået medhold i. syn og skøn blev udmeldt for at fastlægge værdien af forbedrings-
arbejderne i lejemålet, idet l bestred den fremlagte ingeniørrapport, og det skyldes således
alene ls forhold, at det var nødvendigt at gennemføre syn og skøn.
højesterets begrundelse og resultat
tvisten i sagen ved boligretten angik i første række spørgsmålet, om lejen skulle fastsættes i
medfør af boligreguleringslovens § 5, stk. 1, eller § 5, stk. 2. i anden række angik sagen
                                                 - 5 -
spørgsmålet om lejens størrelse. ved det mellem parterne indgåede forlig blev det i overens-
stemmelse med lejer ls påstand aftalt, at lejen skulle fastsættes i medfør af boligregulerings-
lovens § 5, stk. 1. i forliget aftalte parterne endvidere en årlig husleje pr. 1. februar 2008 på
45.487,36 kr., hvilket er betydeligt mindre end den årlige leje på 83.700 kr., som udlejer u
havde nedlagt påstand om, og kun lidt mere end den årlige leje på knap 42.000 kr., der var
fastsat af ankenævnet for huslejenævnene.
da forliget kun i mindre grad afviger fra de påstande, der var nedlagt af l, finder højesteret,
at u skal betale sagsomkostninger til l. på denne baggrund og i øvrigt af de grunde, der er
anført af boligretten, tiltræder højesteret, at u skal betale sagsomkostninger for boligretten
til l med 20.000 kr.
                                        thi bestemmes:
u skal i sagsomkostninger for boligretten betale 20.000 kr. til l.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal u betale 6.000 kr. til l.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage fra denne kendelses afsigelse og forrentes efter
rentelovens § 8 a.
kæreafgiften for højesteret tilbagebetales l.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                            afsagt torsdag den 6. maj 2010
sag 434/2008
(2. afdeling)
tdlii.0087 a/s
(advokat jakob krogsøe)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat lars apostoli)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 13. afdeling den 31. oktober 2008.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per sørensen, børge dahl, poul søgaard, jytte
scharling og jens peter christensen.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
appellanten, tdlii.0087 a/s, har gentaget sine påstande.
indstævnte, skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
i overdragelsesaftalen af 1. januar 2000 mellem topdanmark livsforsikring ii a/s (i aftalen
kaldet liv ii) og tl ii a/s (også benævnt som nye topdanmark livsforsikring ii a/s) er det
indledningsvis anført, at den er en aftale om ”overdragelse af forsikringsbestanden i liv ii pr.
1. januar 2000 efter reglerne i lov om forsikringsvirksomhed kapitel 16 om overdragelse af
                                                 - 2 -
en forsikringsbestand ved sædvanlig porteføljeoverdragelse”. i aftalen hedder det yderligere
under punkt 3 om overdragelsens retsvirkninger bl.a.:
              ”3.2 når forsikringsbestanden er overført fra liv ii til tl ii ved finanstilsynets
              tilladelse i henhold til lfv § 157, ændrer tl ii navn til topdanmark livsforsik-
              ring ii a/s, og liv ii afvikles som forsikringsselskab i overensstemmelse med
              lfv § 168 a og ændrer navn til liv ii.inv a/s.”
i topdanmarks brev af 18. juli 2000 til finanstilsynet, hvormed koncessionscertifikatet for det
overdragende selskab blev fremsendt med begæring om annullation, hedder det endvidere
bl.a.:
              ”finanstilsynet har ved brev af 17. juli 2000 meddelt koncession til nye top-
              danmark livsforsikring ii a/s og har samtidig meddelt tilladelse til overdra-
              gelse af topdanmark livsforsikring ii a/s’ forsikringsbestand til nye topdan-
              mark livsforsikring ii ultimo. som konsekvens heraf ansøges hermed om fi-
              nanstilsynets tilladelse i medfør af lov om forsikringsvirksomhed § 168a til af-
              vikling af topdanmark livsforsikring ii a/s som forsikringsselskab.
              til brug herfor vedlægges udkast til generalforsamlingsreferat af beslutning om
              afvikling af topdanmark livsforsikring ii a/s som forsikringsselskab og om-
              dannelse af selskabet til et almindeligt aktieselskab under navnet tdl.inv ii
              a/s samt nye vedtægter for det omdannede selskab.
              endvidere vedlægges udkast til erklæring fra selskabets bestyrelse om, at forsik-
              ringsvirksomheden er ophørt, samt at der ikke efter overdragelsen består forsik-
              ringskrav mod selskabet.
              i øvrigt henvises til den tidligere indsendte aftale om bestandsoverdragelse,
              hvoraf det fremgår, at det overtagende selskab overtager samtlige det overdra-
              gende selskabs forpligtelser, der er forbundet med dets forsikringsmæssige drift
              i forhold til såvel tidligere som nuværende kunder.”
i finanstilsynets brev af 21. juli 2000, der indeholdt meddelelse om, at koncessionscertifikatet
var annulleret, hedder det yderligere:
              ”finanstilsynet skal endvidere meddele, at tilsynet ikke har bemærkninger til det
              fremsendte udkast til materiale vedrørende selskabets omdannelse fra livsforsik-
              ringsaktieselskab til et almindeligt aktieselskab under navnet tdl.inv a/s. fi-
              nanstilsynet afventer herefter fremsendelse af materialet i endelig form, hvoref-
              ter tilsynet vil være i stand til at træffe en afgørelse efter § 168 a i lov om forsik-
              ringsvirksomhed.”
                                                - 3 -
i et brev af 19. maj 2004 fra finanstilsynet til topdanmark livsforsikring ii a/s hedder det:
       ”på given foranledning skal finanstilsynet bekræfte følgende:
       finanstilsynet har ved brev af 17. juli 2000 meddelt tilladelse til overdragelse af forsik-
       ringsbestanden i topdanmark livsforsikring ii a/s til nye topdanmark livsforsikring
       ii a/s. topdanmark livsforsikring ii a/s har med brev af 18. juli 2000 til tilsynet be-
       gæret koncessionscertifikatet annulleret. finanstilsynet har formelt bekræftet inddragel-
       sen af koncessionen for topdanmark livsforsikring ii a/s ved brev af 21. juli 2000.
       gennem hele godkendelsesforløbet har det stået klart, at topdanmark livsforsikring ii
       a/s skulle ophøre med at drive livsforsikringsvirksomhed samtidig med, at selskabets
       bestand af livsforsikringer blev overdraget til nye topdanmark livsforsikring ii a/s.
       det vil sige på datoen for tilladelsen til bestandsoverdragelsen. forudsætningen for
       overdragelsen var, at finanstilsynet kunne give tilladelse hertil. topdanmark livsforsik-
       ring ii a/s har i brev af 9. marts 2000 orienteret tilsynet om, at generalforsamlingen i
       selskabet den 24. februar 2000 besluttede, at selskabet omdannes til investeringsselskab
       efter proceduren i § 168a i lov om forsikringsvirksomhed med virkning fra det tids-
       punkt, hvor finanstilsynet har meddelt tilladelse til overdragelse af bestanden efter §
       157.
       den efterfølgende formelle inddragelse af selskabets koncession er sket uden unødig
       forsinkelse, og i overensstemmelse med normal procedure i forbindelse med bestands-
       overdragelse af samtlige policer i et selskab. topdanmark livsforsikring ii a/s har,
       som nævnt, dagen efter, at tilsynet har meddelt tilladelse til overdragelse af forsikrings-
       bestanden, indsendt koncessionscertifikatet med anmodning om annullering til tilsynet
       med brev af 18. juli 2000.
       en bestandsoverdragelse kan først gennemføres, når de enkelte forsikringstagere har
       haft mulighed for at gøre indsigelse. indsigelsesfristen skal ifølge loven være mindst 3
       måneder. det er videre en forudsætning for finanstilsynets tilladelse, at der foreligger
       reviderede regnskabsmæssige oplysninger. finanstilsynet har derfor ikke mulighed for
       at godkende en bestandsoverdragelse og annullere en koncession til det afgivne selskab
       fremadrettet, men først i løbet af godkendelsesforløbet. denne procedure er også an-
       vendt ved denne bestandsoverdragelse.”
i told- og skattestyrelsens vejledning om beskatning af pensionsafkast for år 2000, der er
udgivet i februar 2001, hedder det i afsnit a.4 om skattepligtens indtræden og ophør bl.a.:
       ”i pal [pensionsafkastbeskatningsloven] angives det ikke direkte, hvornår tidspunktet
       for skattepligt indtræder og ophører for de pal-skattepligtige institutioner og indeha-
       vere af pensionskonti.
       udgangspunktet for fastsættelse af tidspunktet for indtræden og ophør af skattepligt er
       derfor de i pal § 1, nævnte betingelser for skattepligt. når disse betingelser er opfyldt,
       vil der være skattepligt efter loven. afgørelsen af hvornår skattepligten indtræder eller
       ophører vil bero på en konkret vurdering.”
                                                 - 4 -
i vejledningens afsnit a.4.1.1 hedder det:
       ”for nystiftede livsforsikringsselskaber, der er omfattet af lfv [lov om forsikringsvirk-
       somhed], er det fastsat, at disse ikke må registreres i erhvervs- og selskabsstyrelsen, før
       finanstilsynet har givet selskabet koncession (tilladelse) til at drive livsforsikringsvirk-
       somhed. forsikringsselskabet må ikke påbegynde virksomheden – tegne livsforsikringer
       – forinden koncession er givet og registrering i erhvervs- og selskabsstyrelsen har
       fundet sted, jf. bekendtgørelse nr. 956 af 11. december 1997 om koncession til
       livsforsikringsvirksomheder. skattepligten indtræder således fra det tidspunkt, hvor
       koncessionen er givet, og registrering af livsforsikringsselskabet er sket.
       ophør af skattepligt for livsforsikringsselskaber kan fastsættes til det tidspunkt, hvor
       finanstilsynet har tilbagekaldt koncessionen til at drive livsforsikringsvirksomhed, da
       pal § 1, stk. 1, nr. 1, alene omhandler livsforsikringsselskaber, der har koncession til at
       drive livsforsikringsvirksomhed.
       afhændelse af et forsikringsselskabs bestand af livsforsikringer vil derfor ikke være til-
       strækkeligt til at bringe pal-skattepligten til ophør, hvis selskabet stadig har konces-
       sion til at tegne livsforsikringer.”
lovgrundlaget
i pensionsafkastbeskatningsloven, jf. lovbekendtgørelse nr. 638 af 2. august 1999 som ændret
ved lov nr. 959 af 20. december 1999, gældende for indkomståret 2000, hedder det bl.a.:
       ”§ 1. pligt til at betale skat efter denne lov påhviler
       1. livsforsikringsselskaber, der har hjemsted her i landet eller udøver
           forsikringsvirksomhed her i landet gennem et fast driftssted, og som har finanstil-
           synets koncession til at drive livsforsikringsvirksomhed her i landet…
       …
       §7…
         stk. 2. de i stk. 1 nævnte hensættelser og passiver opgøres ved udgangen af hvert af
       indkomstårene.
       …
       § 16. skattepligtige omfattet af § 1, stk. 1, er ikke skattepligtige af den del af formueaf-
       kastet, som kan henføres til hensættelser vedrørende livrenter uden ret til bonus tegnet
       før den 1. maj 1982. beskatningsgrundlaget nedsættes med den procentdel, der svarer til
       forholdet mellem hensættelser vedrørende livrenter uden ret til bonus, jf. stk. 2, passi-
       verne ifølge årsregnskabet med tillæg af betalt acontoskat, jf. § 20, stk. 1, og fradrag af
       afsat tilgodehavende endelig skat, jf. § 22, stk. 1.
       …
                                                 - 5 -
       stk. 4. § 7, stk. 2, finder tilsvarende anvendelse ved opgørelsen af de i stk. 1 nævnte
       hensættelser og passiver.”
i det lovforslag, der var grundlag for vedtagelsen af pensionsafkastbeskatningsloven, lov nr.
428 af 26. juni 1998, som med senere ændringer fra indkomståret 2000 afløste realrenteaf-
giftsloven, hedder det bl.a. (folketingstidende 1997-98, 2. samling, tillæg a, side 2352 ff.):
          ”realrenteafgiften blev indført, da der var høj og ustabil inflation. derfor blev skatte-
       procenten gjort afhængig af realrenten, så afkastets værdi kunne stabiliseres. store dele
       af afkastet har været undtaget fra beskatning, herunder afkastet af investeringer i aktier.
          tiden er nu løbet fra denne beskatningsform. i dag er inflationen lav og stabil, og dan-
       skerne har fået meget mere fleksible muligheder for at tage lån og omplacere deres op-
       sparing. det er godt, men forudsætter til gengæld en stabil og logisk sammenhæng
       mellem skatten på sammenlignelig indkomst.
          derfor foreslås det at lægge realrenteafgiften om til en kapitalafkastskat med en fast
       lav sats på 26 pct. og at gøre skattegrundlaget bredere. hidtil afgiftsfritagne ejendomme
       foreslås fortsat fritaget som efter gældende regler. afkast af andre ejendomsinvesterin-
       ger foreslås derimod omfattet af afkastbeskatningen.
       …
          de i nærværende lovforslag foreslåede regler svarer i udgangspunktet til realrenteaf-
       giftsloven. der er dog foretaget en revision og forenkling af reglerne.
       …
          efter de gældende regler i realrenteafgiftslovens § 8, stk. 1, nr. 2, friholdes livrenter
       uden ret til bonus tegnet før den 1. maj 1982 fra realrenteafgift.
          efter forslaget friholdes livrenter uden ret til bonus tegnet før den 1. maj 1982 for skat
       efter denne lov. beskatningsgrundlaget efter kapitel 2 og kapitel 3 nedsættes med den
       procentdel, der svarer til forholdet mellem hensættelser vedrørende livrenter uden bonus
       og passiverne ifølge årsregnskabet med tillæg af den udgiftsførte skat af årets afkast.
          bestemmelsen svarer til de gældende regler i realrenteafgiftsloven…
          den foreslåede bestemmelse i stk. 2 om beregning af hensættelser vedrørende livrente
       uden bonus svarer til realrenteafgiftslovens § 8, stk. 3.”
realrenteafgiftsloven, lov nr. 222 af 3. juni 1983, indeholdt bl.a. følgende bestemmelser:
          ”§ 2. afgiftspligten påhviler:
       1) livsforsikringsselskaber, i det omfang de driver forsikringsvirksomhed her i landet
            ved direkte tegning af livsforsikring…
       ...
          § 8. for de i § 2, stk. 1, nævnte afgiftspligtige nedsættes afgiftsgrundlaget opgjort efter
       §§ 3-7 forholdsmæssigt, således at der ikke betales afgift af den del, som summen af
       følgende reserver udgør af samtlige passiver:
       …
                                                 - 6 -
         2) reserver vedrørende livrenter uden ret til bonus tegnet før den 1. maj 1982, jfr. stk.
            3,
       …
         stk. 2. de i stk. 1 nævnte reserver og passiver i øvrigt opgøres ved udgangen af af-
       giftsåret.”
i de almindelige bemærkninger til lovforslaget herom (folketingstidende 1982-83, tillæg a,
sp. 3843) hedder det bl.a.:
       ”indtil foråret 1982 kunne livsforsikringsselskaberne tegne livrentekontrakter uden bo-
       nus med en høj grundlagsrente. ved indgåelse af disse kontrakter har selskaberne for-
       pligtet sig til at udbetale en årlig ydelse på et fast nominelt beløb. den første udbetaling
       skal finde sted senest 10 år efter tegningstidspunktet. ved indgåelse af disse kontrakter
       har selskaberne regnet med en nedre grænse for nyplaceringsrenten. såfremt inflationen
       i de kommende år bliver moderat, kan nyplaceringsrenten efter afgift komme under
       denne grænse. for at undgå, at livsforsikringsselskaberne derved tvinges til at dække
       det deraf følgende tab ved enten at overføre midler fra de bonusberettigede forsikrings-
       tagere eller at nedskrive deres forpligtelser vedrørende livrenter uden bonus, indrømmes
       et særligt fradrag for disse kontrakter. fradraget er udformet således, at netop den del af
       afkastet, der kræves for at opfylde livrenteforpligtelserne, skulle blive friholdt.”
ved lov nr. 272 af 6. maj 1993 blev realrenteafgiftslovens § 2, stk. 1, nr. 1, affattet således:
       ”livsforsikringsselskaber, der har hjemsted her i landet eller udøver forsikringsvirksom-
       hed her i landet gennem et fast driftssted, og som har finanstilsynets tilladelse til at
       drive forsikringsvirksomhed her i landet ved direkte tegning af livsforsikring,”
i de almindelige bemærkninger til lovforslaget herom (folketingstidende 1992-93, tillæg a,
sp. 7545) hedder det bl.a.:
       ”i realrenteafgiftsloven foreslås samtidig fastsat, at det fortsat kun er forsikringsselska-
       ber, der er etableret her i landet, og som har finanstilsynets tilladelse til at drive livsfor-
       sikringsvirksomhed her i landet, der er realrenteafgiftspligtige.
       …
       lovforslaget er en videreførelse af de gældende regler.”
ved lov nr. 420 af 26. juni 1998 om ændring af selskabsskatteloven og realrenteafgiftsloven
hedder det i § 3, stk. 4:
                                                 - 7 -
         ”ubenyttede underskud, der før indkomståret 1998 er opstået i forsikringsselskaber
       omfattet af den hidtil gældende bestemmelse i selskabsskattelovens § 13, stk. 2, kan
       ikke fradrages i overskud hos selskaber, der er sambeskattet med det pågældende forsik-
       ringsselskab.”
i de almindelige bemærkninger til lovforslaget herom (folketingstidende 1997-98, 2. samling,
tillæg a, side 1933 ff.) hedder det bl.a.:
         ”de gældende regler om indkomstopgørelsen for forsikringsselskaber medfører den
       uhensigtsmæssighed, at forsikringsselskaber fuldt ud kan fradrage udbetalinger og hen-
       sættelser til dækning af forpligtelserne over for de forsikrede og fradrage betaling af re-
       alrenteafgift, mens den indkomst, der medgår hertil, kun beskattes delvis.
         indkomstopgørelsen for forsikringsselskaber fører derfor til, at disse som oftest vil
       have et skatteteknisk underskud. dette underskud kan anvendes til at nedbringe sel-
       skabsbeskatningen i andre selskaber, som forsikringsselskabet er sambeskattet med.
       …
         formålet med hensættelsesfradraget m.v. er som nævnt, at den indtjening, der tilgår de
       forsikrede, ikke skal pålægges selskabsskat. via det systematiske underskud vil fradra-
       gene imidlertid også komme aktionærerne til gode enten via en lempeligere beskatning
       af afkast af egenkapitalen eller via en overførsel af underskud til sambeskattede selska-
       ber. underskuddet kan endvidere give selskabet en konkurrencefordel, hvis skattefor-
       delen for ejerne resulterer i højere afkast til de forsikrede.
       …
         hovedprincippet i forslaget om at udligne fradrag og indkomst er, at selskabernes fra-
       drag for hensættelser og udbetalinger til de forsikrede og fradrag for realrenteafgift re-
       duceres med et beløb svarende til summen af skattefri udbytter og skattefri aktie- og
       ejendomsavancer. virkningen af at reducere forsikringsselskabets fradrag efter dette
       princip er, at der herved ikke gives fradrag for udbetalinger, hensættelser og betaling af
       realrenteafgift, som er foretaget på grundlag af ikke beskattede udbytter og ikke be-
       skattede aktie- og ejendomsavancer. der gives med andre ord ikke længere som med de
       gældende fradragsregler en form for dobbelt skattefrihed for indkomster, der efter art
       allerede er skattefri for forsikringsselskabet.
         for at begrænse andre selskabers mulighed for via sambeskatningsreglerne fortsat at
       drage nytte af ubenyttede skattetekniske underskud, der er opstået under de gunstige
       fradragsmuligheder for forsikringsselskaberne, foreslås det også, at et ubenyttet under-
       skud, der er opstået i et forsikringsselskab før indkomståret 1998, ikke kan fradrages i
       overskud hos selskaber, der er sambeskattet med forsikringsselskabet. både sambeskat-
       tede og ikke sambeskattede forsikringsselskaber vil imidlertid fortsat kunne fremføre
       deres egne underskud, også selv om de er opstået før indkomståret 1998.”
ved lov nr. 429 af 26. juni 1998 blev formuleringen af realrenteafgiftslovens § 2, stk. 1, nr. 1,
ændret, således at dens ordlyd svarede til § 1, stk. 1, nr. 1, i pensionsafkastbeskatningsloven.
                                                 - 8 -
ved lov nr. 1033 af 17. december 2001 udgik kravet om koncession fra finanstilsynet som
betingelse for skattepligt efter pensionsafkastbeskatningslovens § 1, stk. 1, nr. 1.
i den dagældende lov om forsikringsvirksomhed, jf. lovbekendtgørelse nr. 778 af 17. august
2000, hedder det bl.a.:
      ”§ 9. et forsikringsselskab skal have finanstilsynets tilladelse (koncession) til at drive
      forsikringsvirksomhed. …
      …
      § 157. vil et selskab overdrage hele sin forsikringsbestand eller en bestemt del af denne
      til et andet selskab, således at det førstnævnte selskab derved befries for ansvar over for
      forsikringstagerne, skal det ansøge om finanstilsynets tilladelse dertil, medmindre for-
      sikringsselskabet i forbindelse med overdragelsen indhenter den enkelte forsikringsta-
      gers accept. ansøgningen om overdragelse skal ledsages af den overenskomst, der er
      afsluttet mellem de to selskaber, og af sådanne oplysninger om de to selskaber, som fi-
      nanstilsynet finder nødvendige for at kunne bedømme, om overdragelsen er forsvarlig
      over for forsikringstagerne.
      …
         stk. 3. medmindre finanstilsynet på det foreliggende grundlag finder, at tilladelse til
      overdragelsen bør nægtes, skal finanstilsynet offentliggøre en redegørelse for den på-
      tænkte overdragelse i statstidende og i dagblade. redegørelsen skal indeholde en op-
      fordring til de forsikringstagere, hvis forsikringer agtes overdraget, til senest 3 måneder
      efter offentliggørelsen at afgive skriftlig meddelelse til finanstilsynet, såfremt de har
      indsigelser mod overdragelsen. selskabet skal samtidig til de forsikringstagere, hvis
      adresse er selskabet bekendt, sende en meddelelse om overdragelsen samt tilsynets re-
      degørelse.
         stk. 4. efter udløbet af den i stk. 3 omhandlede frist træffer finanstilsynet under hen-
      syntagen til de fremsatte indsigelser beslutning om, hvorvidt forsikringsbestanden kan
      overdrages i overensstemmelse med det fremsatte forslag. …
      …
      § 168 a. et forsikringsselskab, der har overdraget hele sin forsikringsbestand til et andet
      selskab efter reglerne i kapitel 16, skal afvikles som forsikringsselskab. sker afviklingen
      på anden måde end ved fusion efter aktieselskabslovens § 134 j, stk. 1, eller § 134 k,
      ved likvidation eller konkurs, skal afviklingens form, indhold og gennemførelse god-
      kendes af finanstilsynet.”
højesterets begrundelse og resultat
skattepligtige efter pensionsafkastbeskatningsloven er bl.a. livsforsikringsselskaber, der har
hjemsted her i landet, og som – gældende indtil ikrafttrædelsen af lov nr. 1033 af 17. decem-
ber 2001 – havde finanstilsynets koncession til at drive livsforsikringsvirksomhed her i land-
                                                   - 9 -
et, jf. lovens § 1, stk. 1, nr. 1. efter § 16, stk. 1, omfatter skattepligten dog ikke den del af
formueafkastet, som kan henføres til hensættelser vedrørende livrenter uden ret til bonus teg-
net før den 1. maj 1982. denne retstilstand har i det væsentlige været uændret gældende siden
realrenteafgiftsloven af 3. juni 1983.
hele tdlii.0087 a/s’ (da topdanmark livsforsikring ii a/s’) bestand af livsforsikringer
bestod af livrenter uden ret til bonus tegnet før den 1. maj 1982. som følge heraf havde sel-
skabet i årene forud for 2000 ikke været skattepligtig af det formueafkast, der kunne henføres
til hensættelser vedrørende disse livrenter.
i forbindelse med en selskabsmæssig omstrukturering overdrog tdlii.0087 a/s ved aftalen
af 1. januar 2000 hele sin forsikringsbestand til nye topdanmark livsforsikring ii a/s (også
kaldet tl ii, senere navneændret til topdanmark livsforsikring ii a/s). overdragelsen var
betinget af finanstilsynets tilladelse hertil i henhold til den dagældende lov om forsikrings-
virksomhed § 157 og af opnåelse af koncession til det erhvervende selskab. det var i aftalen
anført som en retsvirkning af overdragelsen, at det overdragende selskab skulle afvikles som
forsikringsselskab i overensstemmelse med § 168 a i lov om forsikringsvirksomhed.
efter gennemførelsen af den i § 157 foreskrevne procedure traf finanstilsynet den 17. juli
2000 beslutning om, at overdragelsen af forsikringsbestanden fra tdlii.0087 a/s til nye
topdanmark livsforsikring ii a/s kunne finde sted, og finanstilsynet meddelte samtidig det
erhvervende selskab koncession til at drive livsforsikringsvirksomhed. dermed blev overdra-
gelsen endelig, således at det overdragende selskab ophørte med og heller ikke længere var
berettiget til at drive livsforsikringsvirksomhed, jf. § 168 a i lov om forsikringsvirksomhed. i
konsekvens heraf sendte selskabet den 18. juli 2000 sit koncessionscertifikat til finanstilsynet
med anmodning om annullation af dette og om tilladelse til afvikling af selskabet som forsik-
ringsselskab.
finanstilsynets tilladelse til bestandsoverdragelsen, meddelelsen af koncession til erhverve-
ren, det overdragende selskabs ophør med at drive livsforsikringsvirksomhed og afleveringen
af koncessionen hertil samt finanstilsynets meddelelse om annullation af koncessionen er
således sket som foreskrevet i de nævnte bestemmelser i lov om forsikringsvirksomhed og
fremtræder i overensstemmelse hermed som én sammenhængende disposition. det lægges
                                               - 10 -
efter finanstilsynets brev af 19. maj 2004 til grund, at denne ekspeditionsmåde har været i
overensstemmelse med normal procedure i forbindelse med bestandsoverdragelse af samtlige
policer i et selskab.
i en sådan situation finder højesteret, at pensionsafkastbeskatningslovens § 16, stk. 1, henset
til formålet med og forarbejderne til bestemmelsen fører til, at beskatningsgrundlaget efter
denne lov for indkomståret 2000 skal opgøres med udgangspunkt i forsikringsbestanden, som
den så ud ved tdlii.0087 a/s’ overdragelse af den samlede bestand og samtidige ophør med
at drive livsforsikringsvirksomhed. den omstændighed, at omstruktureringen skete for at be-
vare muligheden for at udnytte skattemæssige underskud opstået før 1998 i det overdragende
selskab, kan ikke føre til et andet resultat.
højesteret tager herefter tdlii.0087 a/s’ påstande til følge.
sagsomkostningerne for landsret og højesteret fastsættes efter sagens karakter og omfang til
1,5 mio. kr. til dækning af advokatomkostninger samt 10.000 kr. til dækning af afholdte rets-
afgifter.
                                      thi kendes for ret:
skatteministeriet skal anerkende, at tdlii.0087 a/s’ pensionsafkastbeskatningsgrundlag for
indkomståret 2000 nedsættes fra 228.476.702 kr. til 0 kr. og pensionsafkastskatten fra
59.403.942 kr. til 0 kr.
skatteministeriet skal endvidere anerkende, at tdlii.0087 a/s i henhold til pensionsafkast-
beskatningsloven anses for ophørt samtidig med overdragelsen af forsikringsbestanden til
topdanmark livsforsikring ii a/s (tidligere tl ii a/s).
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal skatteministeriet inden 14 dage efter denne
højesteretsdoms afsigelse betale 1.510.000 kr. til tdlii.0087 a/s. beløbet forrentes efter
rentelovens § 8 a.


text:
ankestyrelsens vurdering blev ikke tilsidesat i sag om erhvervsevnetab, og sag om varigt
men blev ikke genoptaget
dom afsagt den 10. februar 2011.
sag 36/2008
a
mod
ankestyrelsen
ankestyrelsens vurdering blev ikke tilsidesat i sag om erhvervsevnetab, og sag om varigt
men blev ikke genoptaget
a havde som ung fået konstateret flere varige ryglidelser, som måtte forventes at udvikle sig
over tid. i 1991 kom a ud for en arbejdsulykke, idet han fik et vrid i ryggen som følge af et
for tungt løft, hvilket førte til en sygemelding pga. af rygsmerter. i starten af 1992 blev a
opereret for diskosprolaps, men det tidsmæssige sammenfald mellem vriddet i ryggen og
operationen for diskosprolaps var ifølge retslægerådet tilfældigt.
fra 1993 blev a endvidere behandlet for depression og alkoholmisbrug, der ifølge hans egen
forklaring for landsretten hang sammen med en betalingsstandsning i det selskab, han
dengang arbejdede for.
a blev i 1993 tilkendt erstatning for varigt men som følge af arbejdsulykken. det varige men
blev fastsat til 5 %.
ankestyrelsen vurderede i 2005 as samlede erhvervsevnetab til 75 %, hvoraf de 15 % anses
som en følge af arbejdsulykken ankestyrelsen afslog at genoptage afgørelsen om varigt men.
a har anført, at hans erhvervsevnetab skal opgøres til 100 %, og at det hele skal henføres til
arbejdsulykken i 1991. vedrørende varigt men har a anført, at der er sket en forværring af
hans tilstand, hvorfor afgørelsen skal genoptages, så mengraden i stedet kan fastsættes til 25
%.
højesteret fandt det overvejende sandsynligt, at as erhvervsevnetab ikke alene skyldes
arbejdsulykken, men også hans forudgående lidelser i ryggen. højesteret fandt det endvidere
overvejende sandsynligt, at as efterfølgende lidelser i form af depression og alkoholmisbrug
ikke havde sammenhæng med arbejdsulykken. der var herefter ikke tilstrækkeligt sikkert
grundlag for at tilsidesætte ankestyrelsens vurdering af omfanget af erhvervsevnetabet som
følge af arbejdsulykken.
for så vidt angår varigt men fandt højesteret, at a ikke har bevist, at det er overvejende
sandsynligt, at forværringens af hans helbredsmæssige forhold skyldes følger af
arbejdsulykken. betingelserne for genoptagelse var derfor ikke opfyldt.
landsretten var kommet til samme resultat.