text:
                                            dom
afsagt den 29. juni 2017 af østre landsrets 19. afdeling
(landsdommerne nikolaj aarø-hansen, linde jensen og jakob fink nielsen (kst.)).
19. afd. nr. b-1-16:
a
(advokat christian dahlager)
mod
økonomi- og indenrigsministeriet (tidl. social- og indenrigsministeriet)
(kammeradvokaten ved advokat sune fugleholm)
biintervenient: institut for menneskerettigheder
(selv)
og
19. afd. nr. b-51-16:
b
(advokat christian dahlager)
mod
økonomi- og indenrigsministeriet (tidl. social- og indenrigsministeriet)
 (kammeradvokaten ved advokat sune fugleholm)
biintervenient: institut for menneskerettigheder
(selv)
og
19. afd. nr. b-616-16:
d
(advokat christian dahlager)
mod
                                              - 2 -
økonomi- og indenrigsministeriet (tidl. social- og indenrigsministeriet)
 (kammeradvokaten ved advokat sune fugleholm)
biintervenient: institut for menneskerettigheder
(selv)
og
19. afd. nr. b-628-16:
c
(advokat christian dahlager)
mod
økonomi- og indenrigsministeriet (tidl. social- og indenrigsministeriet)
 (kammeradvokaten ved advokat sune fugleholm)
biintervenient: institut for menneskerettigheder
(selv)
disse sager, der er anlagt ved retten i lyngby, er ved kendelser af 29. december 2015 og 9.
marts 2016 henvist til behandling ved østre landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.
landsretten har i overensstemmelse med parternes tilkendegivelser besluttet, at sagerne
behandles sammen og forhandles i forbindelse med hinanden samt tilladt, at institut for
menneskerettigheder indtræder som biintervenient til støtte for sagsøgerne.
sagerne angår alle spørgsmålet, om det var uberettiget, at sagsøgerne, der havde fået frataget
den retlige handleevne, blev nægtet adgang til at afgive deres stemme til folketingsvalget den
18. juni 2015. sagerne rejser spørgsmål om blandt andet forståelsen af grundlovens § 29 og
betydningen af artikel 3 i tillægsprotokol 1 til den europæiske
menneskerettighedskonvention (emrk).
sagsøgerne, a, b, d og c, har nedlagt samstemmende endelige påstande om, at sagsøgte,
økonomi- og indenrigsministeriet (tidl. social- og indenrigsministeriet), skal anerkende, 1) at
§ 1 i lovbekendtgørelse nr. 369 af 10. april 2014 om valg til folketinget er ugyldig i forhold
                                               - 3 -
til sagsøgerne, 2) at sagsøgerne på tidspunktet for afholdelsen af folketingsvalget den 18. juni
2015 havde valgret, samt 3) at sagsøgte til hver af sagsøgerne skal betale 20.000 kr. med
tillæg af renter regnet fra den 19. december 2016.
økonomi- og indenrigsministeriet (tidl. social- og indenrigsministeriet) har påstået
frifindelse.
sagsfremstilling
om sagsøgeren i sag nr. b-1-16 a er det oplyst, at han ved københavns byrets dom af 20.
marts 1984 blev umyndiggjort i formueretlig og personlig henseende, idet betingelserne
herfor efter (dagældende) myndighedslovs § 2, nr. 1, og § 46 samt retsplejelovens kap. 43
fandtes opfyldt.
den 17. juni 2015 besvarede frederiksberg kommune en klage indgivet på vegne af a og
oplyste, at kommunen ”desværre ikke [kan] fremsende valgkort til a, da han ikke opfylder
lovkravene til valgret til folketinget”. videre anførtes blandt andet:
       ”…a er, jævnfør dom fra københavns byret af 20. marts 1984, umyndiggjort i
       formueretlig og personlig henseende… han opfylder således ikke kravene efter
       lovgivningen til valgret, og er ikke på valglisten. der er derfor ikke sendt
       valgkort, idet frederiksberg kommune som offentlig myndighed ikke har
       hjemmel til at fravige grundlovens og folketingsvalglovens regler. ”
om sagsøgeren i sag nr. b-51-16 b er det oplyst, at institut for menneskerettigheder på hans
vegne klagede til hjørring kommune over manglende udstedelse af valgkort til
folketingsvalget den 18. juni 2015.
den 17. juni 2015 besvarede kommunen klagen og anførte herved:
       ”…
       hjørring kommune kan desværre ikke imødekomme klagen, da b efter det
       oplyste er under værgemål med fratagelse af den retlige handleevne i henhold til
       værgemålslovens § 6.
       spørgsmålet om udstedelse af valgkort følger objektive kriterier, og kommunen
       har desværre ikke et skøn som giver mulighed for at imødekomme ansøgningen,
       så længe værgemålet består. kommunen følger her justitsministeriets tolkning af
       grundlovens bestemmelser om valgret. ”
                                               - 4 -
ved dom af 25. august 2015 fra retten i hjørring blev fratagelsen af den retlige handleevne
for b ophævet. rettens begrundelse var sålydende:
      ”det kan lægges til grund, at b på grund af personlighedsforstyrrelse er ude af
      stand til at varetage sine anliggender. betingelserne for iværksættelse af
      værgemål, jf. værgemålslovens § 5, stk. 1, er således til stede.
      b har forklaret, at han ikke har til hensigt at foretage dispositioner, der udsætter
      hans formue for risiko for forringelse. det er oplyst, at den væsentligste del af bs
      formue er båndlagt. bs værge f har forklaret, at b ikke, mens f har været værge
      for ham, har foretaget dispositioner, der nødvendiggjorde påberåbelse af den
      manglende retlige handleevne. på denne baggrund finder retten at det ikke
      længere er nødvendigt, at den retlige handleevne er frataget b, jf.
      værgemålslovens § 6, og anmodningen om ophævelse af fratagelsen af den retlige
      handleevne tages derfor til følge. ”
om sagsøgeren i sag nr. b-616-16 d er det oplyst, at hun ved dom af 22. november 2012 fra
retten i hjørring blev sat under økonomisk værgemål og frataget sin retlige handleevne.
rettens begrundelse var sålydende:
      ”det lægges efter bevisførelsen til grund at d på grund af sin psykiske udvikling
      er ude af stand til at varetage sine økonomiske anliggender, og at der er behov for
      at iværksætte et økonomisk værgemål som hun tillige selv ønsker jf.
      værgemålsloven § 5, stk. 2.
      det er endvidere efter forklaringerne og de lægelige oplysninger nødvendigt at d
      også fratages den retlige handleevne, jf. § 6, stk. 1, for at forhindre, at d udsætter
      sin formue, indkomst eller andre økonomiske interesser for fare for at blive
      forringet væsentlig eller for at hindre økonomisk udnyttelse. ”
det er oplyst, at ds klage over ikke at kunne afgive sin stemme til folketingsvalget den 18.
juni 2015 er behandlet i betænkning og indstilling afgivet af folketingets udvalg til prøvelse
af valgene den 2. juli 2015.
af betænkningen fremgår herom blandt andet:
      ”… institut for menneskerettigheder har i brev af 16. juni 2015 på vegne af en
      borger på lolland klaget over, at den pågældende borger ikke har modtaget
                                         - 5 -
valgkort til folketingsvalget. klagen er indgivet til lolland kommune og
videresendt herfra til social- og indenrigsministeriet ved e-mail af 17. juni 2015.
institut for menneskerettigheder har anført, at det manglende valgkort formentlig
skyldes, at den pågældende borger er sat under værgemål efter § 6 i
værgemålsloven. der er herved henvist til en vedlagt kopi af værgebeskikkelsen
og kopi af personbogen. det er oplyst, at borgeren opfylder alle andre betingelser
for valgret efter folketingsvalgloven, idet hun har dansk indfødsret, har fast bopæl
i danmark og er over 18 år gammel. det er oplyst, at borgeren ønskede at stemme
ved folketingsvalget den 18. juni 2015.
vedlagt brevet fra institut for menneskerettigheder er en fuldmagt fra den
pågældende borger til instituttet bl.a. til at klage til kommunale og statslige
myndigheder over borgerens manglende stemmeret. vedlagt er endvidere en
udskift fra en dombog, hvoraf det fremgår, at der den 22. november 2012 er afsagt
dom angående fratagelse af den pågældende borgers retlige handleevne, jf.
værgemålslovens § 6, stk. 1.
social- og indenrigsministeriet har betragtet brevet af 16. juni 2015 som en klage
over folketingsvalget den 18. juni 2015, idet ministeriet har anført, at klager over,
at en borger ikke har valgret, efter fast praksis betragtes som valgklager.
ved e-mail af 18. juni 2015 er lolland kommune blevet anmodet om at oplyse
følgende:
         om den pågældende borger var optaget på valglisten.
         om kommunen kunne bekræfte, at der ikke var udsendt valgkort til den
         pågældende borger. i givet fald, om kommunen kunne bekræfte, at den
         manglende optagelse på valglisten og udsendelse af valgkort alene
         skyldtes, at den pågældende borger er sat under værgemål efter
         værgemålslovens § 6 og således ikke har valgret til folketingsvalget.
lolland kommune har ved e-mail af 18. juni 2015 bekræftet, at den pågældende
borger ikke var optaget på valglisten og derfor ikke har modtaget valgkort.
kommunen har bekræftet, at den manglende optagelse på valglisten og den
manglende udsendelse af valgkort skyldtes, at den pågældende borger var sat
under værgemål efter værgemålslovens § 6 og derfor ikke havde valgret til
folketingsvalget.
social- og indenrigsministeriet har i anledning af klagen oplyst det samme om
grundlovens og folketingsvalglovens bestemmelser om valgret til folketinget som
i anledning af den ovenfor nævnte klage fra institut for menneskerettigheder
[klagen vedrørende c, her anført nedenfor] på vegne af en anden borger i en
tilsvarende situation.
med hensyn til den foreliggende klage har social- og indenrigsministeriet noteret
sig kommunens oplysninger om, at baggrunden for, at den pågældende borger
ikke er optaget på valglisten og ikke har modtaget valgkort, er, at borgeren er sat
under værgemål efter værgemålslovens § 6 og således ikke har valgret til
                                               - 6 -
      folketinget.
      kommunens oplysninger har ikke givet ministeriet anledning til bemærkninger.
      udvalget tager det af lolland kommune og social- og indenrigsministeriet
      oplyste om folketingsvalgslovens regler til efterretning.
      enhedslistens medlem af udvalget bemærker, at enhedslisten ikke kan tilslutte sig
      den fortolkning af grundlovens § 29, som er lagt til grund for ministeriets
      udtalelse om klagen. enhedslisten er således ikke enig i, at grundlovens § 29 er til
      hinder for, at der gives stemmeret til folketingsvalg til personer, som er under
      værgemål med fratagelse af den retlige handleevne efter værgemålslovens § 6.”
om sagsøgeren i sag nr. b-628-16 c er det oplyst, at han ved dom af 23. marts 2009 fra
retten i roskilde blev sat under økonomisk værgemål og frataget sin retlige handleevne.
rettens begrundelse var sålydende:
      ”efter lægeerklæringen lægges det til grund, at c på grund af en hæmmet
      udvikling er ude af stand til at varetage sine økonomiske anliggender og har
      behov for et økonomisk værgemål og for at få frataget sin retlige handleevne for
      at forhindre, at han stifter mere gæld.
      betingelserne i værgemålslovens § 5, stk. 1, for et økonomisk værgemål og
      betingelserne i værgemålslovens § 6, stk. 1, for en fratagelse af den retlige
      handleevne er herefter til stede. der afsiges derfor dom om et økonomisk
      værgemål og om fratagelse af den retlige handlevene.”
det er oplyst, at cs klage over ikke at kunne afgive sin stemme til folketingsvalget den 18.
juni 2015 er behandlet i betænkning og indstilling afgivet af folketingets udvalg til prøvelse
af valgene den 2. juli 2015.
af betænkningen fremgår herom blandt andet:
      ”… institut for menneskerettigheder har i brev af 11. juni 2015 på vegne af en
      borger i greve klaget over, at den pågældende borger ikke har modtaget valgkort
      til folketingsvalget. klagen er indgivet til greve kommune og videresendt herfra
      til social- og indenrigsministeriet ved e-mail af 15. juni 2015.
      institut for menneskerettigheder har anført, at det manglende valgkort formentlig
      skyldes, at den pågældende borger er sat under værgemål efter § 6 i
      værgemålsloven. der er herved henvist til en vedlagt kopi af værgebeskikkelsen
      og kopi af personbogen. det er oplyst, at borgeren opfylder alle andre betingelser
      for valgret efter folketingsvalgloven, idet han har dansk indfødsret, har fast bopæl
                                         - 7 -
i danmark og er over 18 år gammel. det er oplyst, at borgeren ønskede at stemme
ved folketingsvalget den 18. juni 2015.
vedlagt brevet fra institut fra menneskerettigheder er en fuldmagt fra den
pågældende borger til instituttet bl.a. til at klage til kommunale og statslige
myndigheder over borgerens manglende stemmeret. vedlagt er endvidere en
udskrift fra en dombog, hvoraf det fremgår, at der den 23. marts 2009 er afsagt
dom angående fratagelse af den pågældende borgers retlige handleevne, jf.
værgemålslovens § 6, stk. 1.
social- og indenrigsministeriet har betragtet brevet af 11. juni 2015 som en klage
over folketingsvalget den 18. juni 2015, idet ministeriet har anført, at klager over
en borger ikke har valgret, efter fast praksis betragtes som valgklager.
ved e-mail af 18. juni 2015 anmodede ministeriet greve kommune om en
udtalelse til brug for sagen. kommunen blev anmodet om at oplyse følgende:
       om den pågældende borger var optaget på valglisten.
       om kommunen kunne bekræfte, at der ikke var udsendt valgkort til den
       pågældende borger.
       i givet fald, om kommunen kunne bekræfte, at den manglende optagelse på
       valglisten skyldtes, at den pågældende borger er sat under værgemål efter
       værgemålslovens § 6 og således ikke har valgret til folketingsvalget.
greve kommune har ved brev af 18. juni 2015 bekræftet over for ministeriet, at
den pågældende borger ikke var optaget på valglisten og derfor ikke har modtaget
valgkort. kommunen bekræftede, at den manglende optagelse på valglisten og
den manglende udsendelse af valgkort skyldtes, at den pågældende borger var sat
under værgemål efter værgemålslovens § 6 og derfor ikke havde valgret til
folketingsvalget. kommunen henviste til den i klagen vedhæftede udskrift fra en
dombog, som kommunen den 12. juni 2015 havde fået bekræftet af den
pågældende domstol.
social- og indenrigsministeriet har i anledning af klagen over for udvalget henvist
til og gengivet de bestemmelser om valgret til folketinget, som er fastsat i
grundloven og i folketingsvalgloven. ministeriet har konkret henvist til
grundloven § 29, stk. 1, og folketingsvalglovens §§ 1, 5 og 6.
ministeriet har anført, at personer, der er under værgemål med fratagelse af den
retlige handleevne, jf. værgemålslovens § 6, ifølge de pågældende regler i
overensstemmelse med grundlovens § 29 ikke har valgret til folketinget.
ministeriet har i den forbindelse henvist til justitsministerens svar af 17. marts
2014 på folketingets retsudvalgs spørgsmål nr. 644 (alm. del).
med hensyn til klagen har social- og indenrigsministeriet noteret sig kommunens
oplysninger om, at baggrunden for, at den pågældende borger ikke var optaget på
valglisten og ikke har modtaget valgkort, er, at borgeren er sat under værgemål
efter værgemålslovens § 6 og således ikke har valgret til folketinget.
kommunens oplysninger har ikke givet ministeriet anledning til bemærkninger.
                                                - 8 -
       udvalget tager det af greve kommune og social- og indenrigsministeriet oplyste
       om folketingsvalgslovens regler til efterretning.
       enhedslistens medlem af udvalget bemærker, at enhedslisten ikke kan tilslutte sig
       den fortolkning af grundlovens § 29, som er lagt til grund for ministeriets
       udtalelse om klagen. enhedslisten er således ikke enig i, at grundlovens § 29 er til
       hinder for, at der gives stemmeret til folketingsvalg til personer, som er under
       værgemål med fratagelse af den retlige handleevne efter værgemålslovens § 6.”
af et udtræk fra danmarks statistik om folkeafstemningen den 3. december 2015 fremgår, at
der denne dag var registreret 4.153.153 danske vælgere.
det centrale personregister besvarede den 8. december 2015 en anmodning fra social- og
indenrigsministeriet ”om udtræk (antal) på personer, der er under værgemål med fratagelse af
den retlige handleevne” og oplyste, at antallet den 8. december 2015 var 1.917 personer.
forklaringer
b har forklaret, at han bor i et rækkehus centralt i x-by. han er 63 år gammel. det er mange
år siden, han var i arbejde. han kom under psykiatrien som 24-årig. i 1996 eller 1997 blev
han frataget sin retlige handleevne. dengang var han ikke gift, men det blev han den 1. maj
1999. han mener, at han afgav stemme til folketingsvalg, inden han blev frataget sin retlige
handleevne og vist også et par gang i tiden herefter, fordi man ikke var opmærksom på
afgørelsen. i august 2015 fik han sin retlige handleevne tilbage ved dom. han var frustreret
over og ked af, at han ikke kunne afgive sin stemme og gøre sin borgerpligt ved
folketingsvalget i juni 2015. det føltes nedværdigende. han er medlem af flere partier og
følger med i politik. han har på et folkemøde på bornholm berettet om sin situation. det var
institut for menneskerettigheder, der havde spurgt, om han ville deltage.
c har forklaret, at han bor i y-by i egen lejlighed, der indgår i et bofællesskab. en vejleder
kommer hver onsdag og hjælper til med at gøre rent, købe ind og læse post. han er 35 år
gammel. han arbejder i receptionen i glad-fonden og møder dagligt kl. 8, normalt til kl. 14
eller 15. når han kommer, starter han med at tænde pc-en og læse e-mails, herunder om
nogen har meldt sig syge. receptionen er altid bemandet med to medarbejdere, og om
fredagen er de tre. han var trist og skuffet over ikke at kunne afgive stemme ved
folketingsvalget i juni 2015, når alle andre kunne. han følte sig udenfor fællesskabet. han
                                               - 9 -
læser metroxpress og interesserer sig for politik. han ser tv2 news, inden han tager på
arbejde, og tv-avisen på dr1 om aftenen.
han blev frataget sin retlige handleevne, fordi han havde svært ved at styre sin økonomi. han
valgte selv at få en værge. han bad sin vejleder om at skaffe papirerne, der blev indsendt til
statsforvaltningen. siden kom sagen i retten.
e har under hovedforhandlingen oplæst en erklæring, som hendes søn, a, har skrevet.
det fremgår af erklæringen blandt andet, at a oplyser, at han er født i 1966 og i sit første
leveår blev hjerneskadet som følge af en vaccination. han bor for tiden på … højskolen i z-
by. han kan skrive med håndstøtte og har skrevet erklæringen, fordi han desværre ikke kan
komme til stede fra jylland til hovedforhandlingen. i mange år har han måttet dele stemme til
folketingsvalg med sin mor, der er hans værge. de ser ikke altid ens på det politiske landskab.
det er nedværdigende at være uden adgang til at afgive egen stemme, og han bliver derfor
glad, hvis dommen falder ud til hans fordel. han er i sine papirer anset for uunderviselig. men
det er nu lykkedes at overbevise neuropsykologer og ergoterapeuter om hans begavelse. han
beder om, at der vises retfærdighed.
e har forklaret blandt andet, at der i 1966 ikke var viden om, hvor vigtigt det var hurtigt at
blive genoptrænet efter vaccinationsskaden. a blev ikke stimuleret, da han blev erklæret for
åndssvag, selvom han ikke var det. både diagnose og behandling var fejlagtig, og det fik
psykiske følger. a er nu i et miljø, der respekterer ham. han tør derfor vende sig ud mod
andre og kan diskutere både politik og søren kierkegaard. de har heftige diskussioner om,
hvad de skal stemme til folketingsvalg.
om retsgrundlaget
det bemærkes, at dette afsnit ”om retsgrundlaget” alene indeholder en begrænset del af de
bestemmelser m.v., som parterne har henvist til i deres indlæg for landsretten.
§ 35 i grundloven af 5. juni 1849 var sålydende:
      ”§ 35.
                                             - 10 -
      valgret til folkethinget har enhver uberygtet mand, som har indfødsret, naar han
      har fyldt sit 30te aar, medmindre han:
      a) uden at have egen huustand staaer i privat tjenesteforhold;
      b) nyder eller har nydt understøttelse af fattigvæsenet, som ikke er enten
           eftergiven eller tilbagebetalt;
      c) er ude af raadigheden over sit bo;
      d) ikke har havt fast bopæl i eet aar i den valgkreds eller den stad, hvori han
           opholder sit paa den tid, valget foregaaer.”
§ 30 i grundloven af 5. juni 1915 var sålydende:
      ”§ 30:
      valgret til folketinget har enhver mand og kvinde, som har indfødsret, har fyldt
      sit 25de aar og har fast bopæl i landet, medmindre vedkommende:
      a) ved dom er fundet skyldig i en i den offentlige mening vanærende handling
           uden at have faaet æresoprejsning,
      b) nyder eller har nydt understøttelse af fattigvæsenet, som ikke er enten
           eftergivet eller tilbagebetalt,
      c) er ude af raadighed over sit bo paa grund af konkurs eller umyndiggørelse.”
§ 29 i grundloven af 5. juni 1953 er sålydende:
      ”§ 29. valgret til folketinget har enhver, som har dansk indfødsret, fast bopæl i
      riget og har nået den i stk. 2 omhandlede valgretsalder, medmindre vedkommende
      er umyndiggjort. det bestemmes ved lov, i hvilket omfang straf og understøttelse,
      der i lovgivningen betragtes som fattighjælp, medfører tab af valgret.
      stk. 2. valgretsalderen er den, som har opnået flertal ved folkeafstemning i
      overensstemmelse med lov af 25. marts 1953. ændring af den til enhver tid
      gældende valgretsalder kan ske ved lov. et af folketinget vedtaget forslag til en
      sådan lov kan først stadfæstes af kongen, når bestemmelsen om ændring af
      valgretsalderen i overensstemmelse med § 42, stk. 5, har været undergivet en
      folkeafstemning, der ikke har medført bestemmelsens bortfald.”
af betænkning 1953 nr. 66 afgivet af forfatningskommissionen af 1946 fremgår vedrørende
udkastet til grundlovens § 29 blandt andet:
      ”vedrørende de øvrige valgretsbetingelser [end valgretsalderen] bemærkes først,
      at kravene om indfødsret og fast bopæl er fastholdt alene med den ændring, at
      ”fast bopæl i landet” under hensyn til, at rigsdagsvalg nu også udstrækkes til
      grønland, er ændret til ”fast bopæl i riget”. der er enighed om, at konkurs ikke
      længere skal komme i betragtning som udelukkelsesgrund. derimod fastholdes
      det, at umyndiggørelse som hidtil medfører tab af valgret. forslaget knytter hertil
      ikke, som den gældende grundlov, krav om, at den umyndiggjorte er ude af
                                               - 11 -
      rådighed over sit bo. en sådan urådighed er i følge myndighedsloven altid knyttet
      til umyndiggørelse. …”
§§ 2, 5, 34 og 46 i myndighedsloven, som disse bestemmelser (bortset fra
myndighedsalderen) var gældende i tiden op til grundloven af 1953 (jf. senere
lovbekendtgørelse nr. 554 af 16. november 1976 med senere ændringer), var sålydende:
      ”§ 2. den, der er fyldt 18 år, kan umyndiggøres, såfremt han:
      1) på grund af sindssygdom, åndssvaghed eller anden sjælelig forstyrrelse er
           uskikket til at varetage sine anliggender;
      2) ved ødselhed eller anden uforsvarlig adfærd udsætter sin eller sin families
           velfærd for fare;
      3) på grund af drikfældighed eller lignende last er uskikket til at varetage sine
           anliggender;
      4) på grund af legemlig mangel, sygdom eller anden skrøbelighed er mindre
           skikket til at varetage sine anliggender og selv ønsker at blive umyndig-gjort.”
      ”§ 5. umyndiggørelsen skal ophæves, når den umyndiggjorte findes skikket til
      selv at varetage sine anliggender.”
      ”§ 34. en umyndig kan ikke selv råde over sin formue eller forpligte sig ved
      retshandler, får så vidt ikke andet nedenfor er bestemt.”
      ”§ 46. for så vidt retten skønner, at den umyndiggjorte er ude af stand til selv at
      drage tilbørlig omsorg for sin person, påhviler dette værgen. bestemmelse herom
      kan træffes enten i forbindelse med umyndiggørelsen eller under særlig sag, på
      hvilken da lov om rettens pleje af 11. april 1916 kapitel 43 finder tilsvarende
      anvendelse.”
§§ 5, 6, 8, 10 og 55 i værgemålsloven (lovbekendtgørelse nr. 1015 af 20. august 2007 med
senere ændringer) er sålydende:
      ”§ 5. der kan iværksættes værgemål for den, der på grund af sindssygdom,
      herunder svær demens, eller hæmmet psykisk udvikling eller anden form for
      alvorligt svækket helbred er ude af stand til at varetage sine anliggender, hvis der
      er behov for det.
      stk. 2. der kan iværksættes værgemål for den, der på grund af sygdom eller stærkt
      svækket tilstand er uegnet til at varetage sine økonomiske anliggender, og som
      selv anmoder herom, hvis der er behov for det i stedet for samværgemål efter § 7.
      stk. 3. værgemålet kan begrænses til at angå økonomiske forhold, herunder
      bestemte aktiver eller anliggender. det kan også begrænses til at angå personlige
      forhold, herunder bestemte personlige anliggender.
                                               - 12 -
      stk. 4. for så vidt ikke andet særlig er bestemt, handler værgen på den
      pågældendes vegne i anliggender, der er omfattet af værgemålet.
      stk. 5. personer, der er under værgemål efter denne bestemmelse, er myndige,
      medmindre de tillige er frataget handleevne efter § 6.
      § 6. i forbindelse med værgemål efter § 5, der omfatter økonomiske forhold, kan
      den retlige handleevne fratages, hvis dette er nødvendigt for at hindre, at den
      pågældende udsætter sin formue, indkomst eller andre økonomiske interesser for
      fare for at forringes væsentligt, eller for at hindre økonomiske udnyttelse.
      fratagelsen af den retlige handleevne kan ikke begrænses til at angå bestemte
      aktiver eller anliggender.
      stk. 2. den, der er frataget handleevnen, er umyndig og kan ikke selv forpligte sig
      ved retshandler eller råde over sin formue, medmindre andet er bestemt.
      stk. 3. afgørelser om fratagelse af handleevne tinglyses, jf. tinglysningslovens §
      48.”
      ”§ 8. afgørelser efter § 5 … skal afpasses efter den pågældendes behov og må
      ikke være mere omfattende end nødvendigt. der kan ikke ske fratagelse af
      handleevne efter § 6, hvis den pågældendes interesser i tilstrækkeligt omfang kan
      tilgodeses ved værgemål efter § 5.
      stk. 2. er tilstanden midlertidig, eller af der af andre grunde særlig anledning
      hertil, kan værgemål tidsbegrænses”.
      ”§ 10. værgemål efter § 5, fratagelse af handleevne efter § 6 eller samværgemål
      efter § 7, skal ophæves, hvis betingelserne ikke længere er opfyldt.”
      ”§ 55. personer, der er umyndiggjorte efter bestemmelsen i myndighedslovens §
      2, anses efter denne lovs ikrafttræden for at være under værgemål med fratagelse
      af den retlige handleevne, jf. § 5 og § 6. værgemålet anses dog ikke for at omfatte
      personlige forhold, jf. § 5, stk. 3, medmindre der ved denne lovs ikrafttræden
      tillige var truffet afgørelse om umyndiggørelse i personlig henseende efter
      bestemmelsen i myndighedslovens § 46.
      stk. 2. personer, der er under lavværgemål efter den tidligere lovgivning, anses
      som værende under samværgemål, jf. § 7.”
det fremgår af værgemålslovens § 13, stk. 3, at afgørelser om fratagelse af den retlige
handleevne efter værgemålslovens § 6 træffes af retten.
af bemærkningerne i lovforslaget til værgemålsloven (lf 191 af 8. marts 1995) fremgår
vedrørende §§ 5 og 6 blandt andet:
      ”4.3. værgemål efter lovforslagets § 5
      grundordningen bliver herefter værgemål efter lovforslagets § 5, hvorefter der
      udpeges en værge til at foretage dispositioner på den svages vegne. værgemål
      efter § 5 omfatter som udgangspunkt både økonomiske og personlige anliggender,
      men kan begrænses til blot en af delene. dette svarer til, at der i dag kan ske
                                                - 13 -
       umyndiggørelse både i formueretlig og personlig henseende, jf. myndig-
       hedslovens § 2 og § 46. i modsætning til i dag kan værgemål imidlertid begrænses
       til kun at angå personlige forhold, jf. lovforslagets § 5, stk. 3.
       værgemål efter § 5 kan endvidere begrænses til at angå bestemte aktiver eller
       anliggender, f.eks. forvaltningen af en fast ejendom eller pensionsbeløb eller
       repræsentation ved bestemte aftaler, f.eks. kreditkøb. værgemålet kan også
       begrænses til at angå bestemte personlige forhold, f.eks. beslutning om flytning til
       plejehjem.
       …
        4.4. værgemål med fratagelse af handleevne
       4.4.1. fratagelse af handleevne vedrørende økonomiske forhold
       i overensstemmelse med forslaget i betænkningen foreslås det, at værgemål
       angående økonomiske forhold efter § 5 kan suppleres med fratagelse af den
       pågældendes handleevne efter § 6. betingelsen for fratagelse af handleevnen er, at
       en sådan foranstaltning er nødvendig for at hindre, at den pågældende udsætter sin
       formue, indkomst eller andre økonomiske interesser for fare for at forringes
       væsentligt eller for at hindre økonomisk udnyttelse.
       et sådant behov vil formentlig især opstå i tilfælde, hvor den pågældende, trods
       eller snarere på grund af sit handicap, er så aktiv, at der er behov for at hindre
       egne dispositioner, eller fordi der er behov for at beskytte den pågældende mod at
       blive udnyttet af omgivelserne. behovet kan også opstå, hvis der er risiko for
       kolliderende retshandler. udvalget har vurderet, at det kun er en begrænset gruppe
       blandt værgemålene, hvor fratagelse af den retlige handleevne kommer på tale, jf.
       betænkningen side 117. udvalget har samtidig understreget, at
       handleevnefratagelse primært tilsigter at beskytte den svage og i mindre grad sker
       af hensyn til omverdenen. hensynet til omverdenen har imidlertid bevirket, at
       udvalget har foreslået, at det ikke skal være muligt at begrænse værgemål af
       denne art til bestemte økonomiske forhold eller aktiver, og justitsministeriet er
       enig i, at en sådan løsning næppe vil kunne fungere i praksis.
       personer, der fratages den retlige handleevne efter lovforslagets § 6, er umyndige.
       dette indebærer bl.a., at de pågældende i vidt omfang ikke selv kan råde over
       deres formue eller forpligte sig ved retshandler.
       værgemål med fratagelse af den retlige handleevne vedrørende økonomiske
       forhold svarer i øvrigt i høj grad til den eksisterende formueretlige
       umyndiggørelse og skal ligeledes tinglyses.”
lovforslaget byggede på betænkning nr. 1247/1993 om værgemål, der var afgivet af
justitsministeriets myndighedslovsudvalg. af betænkningens kapitel 5, pkt. 9, om
umyndighedsbegrebet behandler udvalget spørgsmålet om betydningen af bestemmelsen i
grundlovens § 29, stk. 1. der fremgår endvidere blandt andet:
                                              - 14 -
      9.2.2. for udvalgets overvejelser om begreber og terminologi har det haft særlig
      betydning at vurdere grundlovens ordvalg. det er uden betydning, om
      umyndiggørelsen alene er sket i formueretlig henseende, jf. den gældende
      myndighedslov § 2, eller tillige i personlig henseende, jf. § 46. umyndiggørelse
      som udelukkelsesgrund i grundlovens § 29 i forhold til valgretten er ligesom
      aldersbetingelsen begrundet i forudsætningen om, at valgret forudsætter en vis
      åndelig formuenhed. efter forarbejderne må det antages, at det er urådigheden
      over formuen som en konsekvens af umyndiggørelsen, der førte til at knytte tab af
      valgretten til umyndiggørelsen. med i vurderingen må også være, at
      umyndiggørelse efter den gældende myndighedslovs § 2 kan være begrundet i
      andet end manglende åndsevner eller evnen til at handle fornuftmæssigt, f.eks.
      drikfældighed, legemlig mangel, sygdom eller anden skrøbelighed. hertil
      kommer, at det som omtalt ovenfor i kapitel 2 og 4 langt fra er alle, der mangler
      evnen til at handle fornuftmæssigt, der umyndiggøres. på baggrund heraf nævner
      max sørensen, at den rationelle begrundelse for grundlovens § 29 er svag, og at
      bestemmelsen kun kan forstås på baggrund af den historiske udvikling, hvor
      grundloven fra 1849 og 1866 afskar valgretten for personer, der var ude af
      rådighed over deres bo, ud fra den betragtning at den som af en eller anden grund
      ikke af retsordenen blev anset for at være i stand til at klare sine egne økonomiske
      anliggender, heller ikke skulle have indflydelse på statsstyret. …
      …
      9.4.5. som anført ovenfor under pkt. 9.2. findes grundlovens § 29 om valgret ikke
      at udgøre nogen hindring for udvalgets begrebsbestemmelse, herunder und-
      ladelsen af at gøre brug af ordet umyndiggørelse. derimod må grundlovens krav
      indebære, at i alle tilfælde, hvor en person under en ny værgemålslov i over-
      ensstemmelse med udvalgets tanker fratages handleevne, jf. udkastets § 6, eller
      efter mindretallets udkast fratages rådigheden over de personlige forhold, jf.
      udkastets § 6 a, må de pågældende efter valglovgivningen fortabe valgretten.”
ved lov nr. 386 af 22. maj 1996 om ændring af forskellige lovbestemmelser om umyndighed
m.v. (ændringer som følge af værgemålsloven) blev § 1 i lov om valg til folketinget ændret
således:
      ”§ 20. i lov om valg til folketinget, jf. lovbekendtgørelse nr. 759 af 19. august
      1994, som ændret ved lov nr. 379 af 14. juni 1995, foretages følgende ændringer:
      1. i § 1 ændres ”umyndiggjort” til ”under værgemål med fratagelse af den retlige
      handleevne, jf. værgemålslovens § 6”.”
af bemærkningerne hertil (lf nr. 127 af 13. december 1995) fremgår herom:
      ”til § 20 lov om valg til folketinget
      til nr. 1.
      det følger af grundlovens § 29, stk. 1, jf. folketingsvalglovens § 1, at en person,
      der er umyndiggjort, ikke har valgret til folketinget.
                                                - 15 -
       tab af valgretten indtræder efter gældende ret ved formueretlig umyndiggørelse
       efter myndighedslovens § 2. det er uden betydning, om den pågældende tillige er
       personlig umyndiggjort efter lovens § 46.
       ved værgemålsloven er reglerne om umyndiggørelse ophævet og erstattet af
       regler om nye former for værgemål.
       i overensstemmelse med myndighedslovsudvalgets vurderinger, jf. betænkning
       nr. 1247 om værgemål, side 152-154 og 156-157, er det indenrigsministeriets
       opfattelse, at bestemmelsen i grundloven om, at umyndiggjorte ikke har valgret,
       må indebære, at en person, der efter de nye regler sættes under værgemål med
       fratagelse af den retlige handleevne, jf. værgemålslovens § 6, fortaber valgretten.
       det bemærkes i den forbindelse, at myndighedslovsudvalget særligt har vurderet
       betydningen af grundlovens ordvalg i relation til den ny værgemålslov. det er
       udvalgets opfattelse, at grundlovens § 29 ikke kan hindre nye lovregler om,
       hvorvidt en person helt eller delvist kan fratages adgangen til at råde over sin
       formue og handle frit med hensyn til sine personlige forhold. udvalget fandt
       heller ikke noget til hinder for, at eventuelle begrænsninger i retshandleevnen
       betegnes med andre udtryk end umyndiggjort, eller at det kendte
       umyndiggørelsesbegreb helt ophæves.
       det foreslås derfor, at bestemmelsen i folketingsvalglovens § 1 om, at
       umyndiggjorte ikke har valgret, ændres, således at personer, der er under
       værgemål med fratagelse af den retlige handleevne, jf. værgemålslovens § 6, ikke
       har valgret.”
§ 1 i lovbekendtgørelse nr. 369 af 10. april 2014 om valg til folketinget, som sagsøgernes
påstand 1 angår, havde i overensstemmelse med den nævnte lovændring følgende ordlyd:
       ”valgret til folketinget har enhver, som har dansk indfødsret, er fyldt 18 år og har
       fast bopæl i riget, medmindre vedkommende er under værgemål med fratagelse af
       den retlige handleevne, jf. værgemålslovens § 6.”
§ 1 er affattet enslydende i den gældende lovbekendtgørelse nr. 392 af 26. april 2017 om valg
til folketinget (valgloven).
ved lov nr. 381 af 27. april 2016 om ændring af lov om valg af danske medlemmer til
europa-parlamentet og lov om kommunale og regionale valg (valgret til personer under
værgemål med fratagelse af den retlige handleevne) fik personer, der er under værgemål med
fratagelse af den retlige handleevne efter værgemålslovens § 6, og som i øvrigt opfylder
valgretsbetingelserne, valgret til europa-parlamentet og kommunale og regionale valg.
                                               - 16 -
af lovforslaget (lf 130 af 24. februar 2016) fremgår blandt andet:
      ”regeringen ønsker, at flest mulige inden for rammerne af grundloven skal have
      valgret til landsdækkende valg i danmark. det foreslås derfor at ændre
      valglovgivningen, således at personer, der er under værgemål med fratagelse af
      den retlige handleevne efter værgemålslovens § 6, og som i øvrigt opfylder
      valgretsbetingelserne, gives valgret til europa-parlamentsvalg og kommunale og
      regionale valg.
      der har igennem en periode været en efterspørgsel – blandt andet fra institut for
      menneskerettigheder – efter at ændre valglovgivningen, således at personer, der er
      under værgemål med fratagelse af den retlige handleevne efter værgemålslovens §
      6, får valgret til alle landsdækkende valg og folkeafstemninger i danmark. det er
      efter gældende ret en betingelse for valgret til alle landsdækkende valg og
      folkeafstemninger i danmark, at man ikke er under værgemål med fratagelse af
      den retlige handleevne efter værgemålslovens § 6.
      det er regeringens vurdering, at grundloven ikke giver mulighed for at give
      personer, der som følge af værgemål efter værgemålslovens § 6 har mistet deres
      retlige handleevne, valgret til folketingsvalg. derimod kan grundloven ikke
      antages at være til hinder for at give valgret til personer, der er under værgemål
      med fratagelse af den retlige handleevne efter værgemålslovens § 6, til
      kommunale og regionale valg og europa-parlamentsvalg. der henvises i øvrigt til
      justitsministeriets besvarelse af 17. marts 2014 af spørgsmål nr. 644 (alm. del) fra
      folketingets retsudvalg.
      det følger derudover af grundloven, at det er folketingsvælgere, dvs. de personer,
      der har valgret til folketinget, der er stemmeberettigede ved
      grundlovsumiddelbare folkeafstemninger.
      med henblik på i videre omfang at give personer, der er under værgemål med
      fratagelse af den retlige handleevne efter værgemålslovens § 6, valgret foreslås, at
      denne personkreds gives valgret til kommunale og regionale valg og europa-
      parlamentsvalg.”
af justitsministerens besvarelse den 17. marts 2014 af spørgsmål 644 fra folketingets
retsudvalg fremgår:
      ”spørgsmål nr. 644 (alm. del) fra folketingets retsudvalg:
               ”vil ministeren overveje at foretage ændringer i lov om værgemål eller
               andre kompenserende foranstaltninger, når det i rapporten fra institut f.
               menneskerettigheder fra 2012 ”selvbestemmelse og værgemål” påpeges
               (s. 49), at fratagelse af stemmeret med henvisning til værgemål er i strid
               med handicapkonventionen og emrk”?”
                                        - 17 -
svar:
1. grundlovens § 29, stk. 1, fastslår, at enhver som har dansk indfødsret, fast
bopæl i riget og er fyldt 18 år, har valgret til folketinget, medmindre
vedkommende er umyndiggjort.
som det fremgår af myndighedslovsudvalgets betænkning (betænkning nr.
1247/1993), der dannede grundlag for den pågældende værgemålslov, må det efter
forarbejderne til grundlovens § 29, stk. 1, antages, at det er urådigheden over
formuen (som en konsekvens af umyndiggørelsen), der førte til at man valgte at
knytte tab af valgretten til umyndiggørelsen.
fratagelse af den retlige handleevne efter værgemålslovens § 6 angår de tilfælde,
hvor et værgemål omfatter økonomiske forhold. grundlovens § 29 må derfor
indebære, at i alle tilfælde, hvor en person er frataget den retlige handleevne efter
værgemålslovens § 6, må den pågældende efter valglovgivningen fortabe
valgretten, jf. hertil også myndighedslovsudvalgets betænkning, s. 156-157. der
er efter grundloven således ikke mulighed for at give personer, der som følge af
værgemål efter værgemålslovens § 6 har mistet deres retlige handleevne,
stemmeret til folketingsvalg.
2. grundloven kan efter justitsministeriets opfattelse derimod ikke antages at
være til hinder for, at der gives valgret til kommunale råd, regionsråd og europa-
parlamentet til personer, der er under værgemål efter værgemålslovens § 6.
ændringer, der indebærer en sådan udvidelse af valgretten, vil skulle gennemføres
ved lov. spørgsmålet herom henhører under økonomi- og indenrigsministeriet.
3. der er efter justitsministeriets opfattelse ikke – som anført i institut for men-
neskerettigheders rapport – grundlag for at antage, at de danske regler om
fratagelse af stemmeretten for personer, der er under værgemål efter
værgemålslovens § 6, skulle være i strid med den europæiske
menneskerettighedskonvention.
institut for menneskerettigheder henviser i rapporten fra 2012 til den europæiske
menneskerettighedsdomstols dom af 20. maj 2010 i sag nr. 38832/06, alajos kiss
mod ungarn. denne sag indebærer efter justitsministeriets vurdering imidlertid
ikke, at de danske regler om stemmeret og værgemål ikke kan opretholdes, bl.a.
fordi sagen drejede sig om den nationale lovgivning i ungarn, hvorefter enhver
form for værgemål medførte automatisk fratagelse af stemmeretten. dette er ikke
tilfældet i danmark, hvor det kun er de nævnte § 6-værgemål, der medfører en
samtidig fratagelse af stemmeretten. derudover var der i ungarn lempeligere
regler for overhovedet at komme under værgemål end i danmark.
4. for så vidt angår fn’s konvention om rettigheder for personer med handicap
kan det oplyses, at fn’s handicapkomité den 20. september 2013 afgav udtalelse
i klagesag nr. 4/2013, zsolt bujdosó m.fl. mod ungarn, der vedrører spørgsmålet
om stemmeret for personer med mentalt handicap.
                                              - 18 -
      fn’s handicapkomité fastslår i udtalelsen, at det er i strid med konventionen, hvis
      en stat udelukker personer med mentalt handicap fra at stemme. dette gælder
      tilsyneladende, uanset om de pågældende personer mentalt er i stand til at
      stemme, idet staten efter komitéens opfattelse blot må sørge for den nødvendige
      bistand til den pågældende.
      udtalelsen fra fn’s handicapkomité rejser efter justitsministeriets opfattelse
      væsentlige spørgsmål i forhold til grundlovens § 29, der som nævnt fastslår, at
      enhver som har dansk indfødsret, fast bopæl i riget og er fyldt 18 år, har valgret til
      folketinget, medmindre vedkommende er umyndiggjort.
      udtalelser fra fn’s handicapkomité er dog – i modsætning til f.eks. domme fra
      den europæiske menneskerettighedsdomstol – ikke bindende for danmark.
      5. på den baggrund har justitsministeriet ingen overvejelser om at ændre
      værgemålsloven.”
artikel 3 i tillægsprotokol af 20. marts 1952 til emrk, som ændret ved protokol nr. 11 af 11.
maj 1994, er sålydende:
      ”ret til frie valg
      artikel 3. de høje kontraherende parter forpligter sig til at lade afholde frie,
      hemmelige valg med passende mellemrum under forhold, som sikrer folkets frie
      meningstilkendegivelse ved valget af medlemmer til den lovgivende forsamling.”
den europæiske menneskerettighedsdomstol (emd) har i dom af 6. oktober 2005 i sag nr.
74025/01, hirst mod det forenede kongerige (nr. 2), blandt andet fastslået:
      “56. article 3 of protocol no. 1 appears at first sight to differ from the other rights
      guaranteed in the convention and protocols as it is phrased in terms of the obligation of
      the high contracting party to hold elections which ensure the free expression of the
      opinion of the people rather than in terms of a particular right or freedom.
      57. however, having regard to the preparatory work to article 3 of protocol no. 1 and
      the interpretation of the provision in the context of the convention as a whole, the court
      has established that it guarantees individual rights, including the right to vote and to
      stand for election (see mathieu-mohin and clerfayt v. belgium, judgment of 2 march
      1987, series a no. 113, pp. 22-23, §§ 46-51). indeed, it was considered that the unique
      phrasing was intended to give greater solemnity to the contracting states’ commitment
      and to emphasise that this was an area where they were required to take positive
      measures as opposed to merely refraining from interference (ibid., § 50).
      58. the court has had frequent occasion to highlight the importance of democratic
      principles underlying the interpretation and application of the convention (see, among
      other authorities, united communist party of turkey and others v. turkey, judgment of
      30 january 1998, reports of judgments and decisions 1998-i, pp. 21-22, § 45), and it
                                          - 19 -
would take this opportunity to emphasise that the rights guaranteed under article 3 of
protocol no. 1 are crucial to establishing and maintaining the foundations of an
effective and meaningful democracy governed by the rule of law (see also the
importance of these rights as recognised internationally in “relevant international
materials”, paragraphs 26-39 above).
59. as pointed out by the applicant, the right to vote is not a privilege. in the twenty-
first century, the presumption in a democratic state must be in favour of inclusion, as
may be illustrated, for example, by the parliamentary history of the united kingdom
and other countries where the franchise was gradually extended over the centuries from
select individuals, elite groupings or sections of the population approved of by those in
power. universal suffrage has become the basic principle (see mathieu-mohin and
clerfayt, cited above, p. 23, § 51, citing x v. germany, no. 2728/66, commission
decision of 6 october 1967, collection 25, pp. 38-41).
60. nonetheless, the rights bestowed by article 3 of protocol no. 1 are not absolute.
there is room for implied limitations and contracting states must be allowed a margin
of appreciation in this sphere.
61. there has been much discussion of the breadth of this margin in the present case.
the court reaffirms that the margin in this area is wide (see mathieu-mohin and
clerfayt, cited above, p. 23, § 52, and, more recently, matthews v. the united kingdom
[gc], no. 24833/94, § 63, echr 1999-i; see also labita v. italy [gc], no. 26772/95, §
201, echr 2000-iv, and podkolzina v. latvia, no. 46726/99, § 33, echr 2002-ii).
there are numerous ways of organising and running electoral systems and a wealth of
differences, inter alia, in historical development, cultural diversity and political thought
within europe which it is for each contracting state to mould into their own democratic
vision.
62. it is, however, for the court to determine in the last resort whether the requirements
of article 3 of protocol no. 1 have been complied with; it has to satisfy itself that the
conditions do not curtail the rights in question to such an extent as to impair their very
essence and deprive them of their effectiveness; that they are imposed in pursuit of a
legitimate aim; and that the means employed are not disproportionate (see mathieu-
mohin and clerfayt, p. 23, § 52). in particular, any conditions imposed must not thwart
the free expression of the people in the choice of the legislature – in other words, they
must reflect, or not run counter to, the concern to maintain the integrity and
effectiveness of an electoral procedure aimed at identifying the will of the people
through universal suffrage. for example, the imposition of a minimum age may be
envisaged with a view to ensuring the maturity of those participating in the electoral
process or, in some circumstances, eligibility may be geared to criteria, such as
residence, to identify those with sufficiently continuous or close links to, or a stake in,
the country concerned (see hilbe v. liechtenstein (dec.), no. 31981/96, echr 1999-vi,
and melnychenko v. ukraine, no. 17707/02, § 56, echr 2004-x). any departure from
the principle of universal suffrage risks undermining the democratic validity of the
legislature thus elected and the laws it promulgates. exclusion of any groups or
categories of the general population must accordingly be reconcilable with the
underlying purposes of article 3 of protocol no. 1 (see, mutatis mutandis, aziz v.
cyprus, no. 69949/01, § 28, echr 2004-v).”
                                                - 20 -
emd har i dom af 20. maj 2010 i sag nr. 38832/06, alajos kiss mod ungarn, blandt andet
fastslået:
       ”(i) legitimate aim
       38. the court points out that article 3 of protocol no. 1 does not, like other
       provisions of the convention, specify or limit the aims which a restriction must
       pursue and that a wide range of purposes may therefore be compatible with
       article 3. the government submitted that the measure complained of pursued the
       legitimate aim of ensuring that only citizens capable of assessing the
       consequences of their decisions and making conscious and judicious decisions
       should participate in public affairs ... the applicant accepted this view … and the
       court sees no reason to hold otherwise. it is therefore satisfied that the measure
       pursued a legitimate aim.
       (ii) proportionality
       39. the court notes that the restriction in question does not distinguish between
       those under total and those under partial guardianship …, and is removed once
       guardianship is terminated ... however, it observes the applicant's assertion in
       paragraph 29 above, not refuted by the government, that 0.75% of the hungarian
       population of voting age is concerned by disenfranchisement on account of being
       under guardianship in a manner which is indiscriminate. it finds this to be a
       significant figure, and it cannot be claimed that the bar is negligible in its effects.
       …
       41. the court accepts that this is an area in which, generally, a wide margin of
       appreciation should be granted to the national legislature in determining whether
       restrictions on the right to vote can be justified in modern times and, if so, how a
       fair balance is to be struck. in particular, it should be for the legislature to decide
       as to what procedure should be tailored to assessing the fitness to vote of mentally
       disabled persons. the court observes that there is no evidence that the hungarian
       legislature has ever sought to weigh the competing interests or to assess the
       proportionality of the restriction as it stands.
       42. the court cannot accept, however, that an absolute bar on voting by any
       person under partial guardianship, irrespective of his or her actual faculties, falls
       within an acceptable margin of appreciation. indeed, while the court reiterates
       that this margin of appreciation is wide, it is not all-embracing (hirst v. the united
       kingdom (no. 2) [gc]... in addition, if a restriction on fundamental rights applies
       to a particularly vulnerable group in society, who have suffered considerable
       discrimination in the past, such as the mentally disabled, then the state's margin of
       appreciation is substantially narrower and it must have very weighty reasons for
       the restrictions in question (cf. also the example of those suffering different
       treatment on the ground of their gender - abdulaziz, cabales and balkandali v.
       the united kingdom, 28 may 1985, § 78, series a no. 94, race - d.h. and others
       v. the czech republic [gc], no. 57325/00, § 182, echr 2007-..., or sexual
                                               - 21 -
      orientation - e.b. v. france [gc], no. 43546/02, § 94, echr 2008-...). the reason
      for this approach, which questions certain classifications per se, is that such
      groups were historically subject to prejudice with lasting consequences, resulting
      in their social exclusion. such prejudice may entail legislative stereotyping which
      prohibits the individualised evaluation of their capacities and needs (cf.
      shtukaturov v. russia, no. 44009/05, § 95, 27 march 2008).
      43. the applicant in the present case lost his right to vote as the result of the
      imposition of an automatic, blanket restriction on the franchise of those under
      partial guardianship. he may therefore claim to be a victim of the measure. the
      court cannot speculate as to whether the applicant would still have been deprived
      of the right to vote even if a more limited restriction on the rights of the mentally
      disabled had been imposed in compliance with the requirements of article 3 of
      protocol no. 1 (see mutatis mutandis hirst v. the united kingdom (no. 2), op.cit,
      §§ 48 to 52).
      44. the court further considers that the treatment as a single class of those with
      intellectual or mental disabilities is a questionable classification, and the
      curtailment of their rights must be subject to strict scrutiny. this approach is
      reflected in other instruments of international law, referred to above. the court
      therefore concludes that an indiscriminate removal of voting rights, without an
      individualised judicial evaluation and solely based on a mental disability
      necessitating partial guardianship, cannot be considered compatible with the
      legitimate grounds for restricting the right to vote.
      there has accordingly been a violation of article 3 of protocol no. 1 to the
      convention.”
artikel 12 og artikel 29 i fn-konventionen af 13. december 2006 om rettigheder for personer
med handicap (handicapkonventionen) er sålydende:
      ”lighed for loven
      artikel 12. deltagerstaterne bekræfter på ny, at personer med handicap har ret til
      overalt at blive anerkendt som havende retsevne.
      stk. 2. deltagerstaterne anerkender, at personer med handicap har retlig
      handleevne på lige fod med andre i alle livets forhold.
      stk. 3. deltagerstaterne skal træffe passende foranstaltninger til at give personer
      med handicap adgang til den støtte, de måtte have behov for til at udøve deres
      retlige handleevne.
      stk. 4. deltagerstaterne skal sikre, at alle foranstaltninger vedrørende udøvelse af
      retlig handleevne i overensstemmelse med de internationale menneskerettigheder
      omfatter passende og effektive beskyttelsesmekanismer til at forebygge misbrug.
      sådanne mekanismer skal sikre, at foranstaltninger vedrørende udøvelse af retlig
      handleevne respekterer den enkelte persons rettigheder, vilje og præferencer, er fri
      for interessekonflikter og utilbørlig påvirkning, står i forhold til og er tilpasset den
      enkelte persons situation, gælder i kortest mulig tid og gennemgås regelmæssigt af
      en kompetent, uafhængig og upartisk myndighed eller retlig instans.
                                                 - 22 -
      beskyttelsesmekanismerne skal stå i forhold til, hvor meget sådanne
      foranstaltninger indvirker på personens rettigheder og interesser.
      stk. 5. med forbehold for bestemmelserne i denne artikel skal deltagerstaterne
      træffe alle passende og effektive foranstaltninger til at sikre, at personer med
      handicap har lige ret til at eje eller arve ejendom, til at styre deres egne
      økonomiske forhold og til at have lige adgang til banklån, realkreditlån og andre
      former for økonomisk kredit, og skal sikre, at personer med handicap ikke
      vilkårligt fratages deres ejendom.”
      ”deltagelse i det politiske og offentlige liv
      artikel 29. deltagerstaterne skal sikre personer med handicap politiske
      rettigheder og muligheden for at nyde dem på lige fod med andre og forpligter sig
      til:
      a) at sikre, at personer med handicap effektivt og fuldt ud, direkte eller gennem
           frit valgte repræsentanter på lige fod med andre kan deltage i det politiske og
           offentlige liv, herunder at personer med handicap har ret til og mulighed for at
           afgive deres stemme og modtage valg, bl.a. ved:
           i) at sikre, at stemmeprocedurer, afstemningsfaciliteter og valgmateriale er
                    passende, tilgængelige og lette at forstå og anvende.
           ii) at beskytte retten for personer med handicap til uden pression at afgive en
                    hemmelig stemme ved valg og folkeafstemninger og til at stille op til
                    valg, effektivt bestride et hverv og udføre alle offentlige funktioner på
                    alle niveauer i den offentlige forvaltning, idet det gøres lettere at
                    anvende hjælpemiddelteknologi og ny teknologi, hvor det er
                    hensigtsmæssigt.
           iii) at sikre, at personer med handicap frit kan give udtryk for deres vilje som
                    vælgere, og med henblik herpå tillade, at de om nødvendigt og efter
                    anmodning kan få bistand fra en person efter eget valg til at afgive
                    deres stemme.
      b) aktivt at fremme et miljø, hvor personer med handicap effektivt og fuldt ud
           kan deltage i varetagelsen af offentlige anliggender uden diskrimination og på
           lige fod med andre, og at fremme deres deltagelse i offentlige anliggender,
           herunder ved:
           i) at deltage i ikke-statslige organisationer og foreninger, som beskæftiger
                    sig med landets offentlige og politiske forhold, og i politiske partiers
                    aktiviteter og administration,
           ii) at etablere og melde sig ind i organisationer af personer med handicap
                    med henblik på at repræsentere personer med handicap på
                    internationalt, nationalt, regionalt og lokalt niveau.”
procedure
sagsøgerne, a, b, d og c, har afgivet fælles sammenfattende processkrift og
påstandsdokument og i det væsentlige procederet i overensstemmelse hermed. heraf fremgår
følgende blandt andet (henvisninger til sider i ekstrakt og materialesamlinger er udeladt):
                                        - 23 -
”…
retlige synspunkter:
det gøres overordnet gældende i forhold til påstand 1, at den indførte
begrænsning i stemmeretten i folketingsvalglovens § 1 ikke har hjemmel i
grundloven og er i modstrid med danmarks menneskeretlige forpligtelser,
subsidiært at der under alle omstændigheder ikke kan udledes et krav fra
grundlovens § 29 om, at sagsøgerne skal fratages valgretten. for så vidt angår
påstand 2 og 3 gøres det gældende, at sagsøgtes afgørelser med sikkerhed ikke er
forenelige med danmarks menneskeretlige forpligtelser.
dette støttes i første række på, at grundlovens klare udgangspunkt i § 29 er
almindelig valgret til enhver. det fremgår, at grundlovens § 29 fik den nuværende
formulering med grundlovsændringen i 1953. ændringen og de øvrige
forfatningsændringer i 1953 var rettet mod at opnå demokratiske fremskridt og
forbedringer, og ændringen havde blandt andet som formål at sikre og udvide
befolkningens demokratiske og politiske rettigheder. når udgangspunktet er, at
grundlovsgiver i modsætning til tidligere grundlove har indført en regel om
almindelig valgret for alle, taler det med betydelig styrke for en indskrænkende
fortolkning i forhold til at fastlægge, hvilke personer, der eventuelt må opfattes
som umyndiggjorte i grundlovens forstand og dermed kan (skal) fratages
valgretten.
hertil kommer den seneste retsudvikling, hvor den europæiske
menneskerettighedsdomstol (emd) i sagen hirst mod uk og flere tilsvarende
præjudikater har fastslået, at retten til at stemme ikke er noget privilegium, at
antagelsen i det 21. århundrede i en demokratisk stat er til gunst for inklusion, at
almindelig valgret er blevet det grundlæggende princip, og at enhver fravigelse fra
dette princip risikerer at underminimere den lovgivende myndigheds
demokratiske validitet og de love, den offentliggør.
det må også tillægges afgørende vægt, at det ikke er et anerkendelsesværdigt
formål, at stemmeretten fratages sagsøgerne alene med henvisning til deres behov
for civilretlig beskyttelse efter værgemålslovens § 6.
1.   landsrettens prøvelsesadgang
implementeringen af en dom til fordel for sagsøgerne er ikke forbundet med
praktiske vanskeligheder. da sagen samtidig omhandler indgreb i sagsøgernes
politiske rettigheder, er der grundlag for en intensiv prøvelse fra landsrettens side.
det må endvidere tillægges vægt, at lovgiver ikke har foretaget en egentlig
afvejning af problematikken i forbindelse med vedtagelse af valgloven. af
folketingsdebatten i foråret 2016 om persongruppens valg til kommunalvalg og
europa-parlamentet, var der langt overvejende støtte til at udvide valgretten til
også at omfatte valg til folketinget.
2.   myndighedsudvalget
i 1989 nedsatte justitsministeriet et udvalg, der havde til formål at revidere og
modificere den 70 år gamle myndighedslov.
                                        - 24 -
kritikpunkterne mod den gældende ordning var, at umyndiggørelsen berøvede
den pågældende næsten hele formueretshabiliteten, hvilket ofte var et for
vidtgående indgreb, og at udtrykket umyndiggørelse blev oplevet som stemplende
for de umyndiggjorte. herudover indgik det i overvejelserne, at der grundet den
stigende levealder var et øget antal af gamle demente, der ikke kunne tage vare på
sig selv og deres økonomiske anliggender. derudover havde samfundets svage
flere penge mellem hænderne end tidligere. der var derfor større formuer, der
kunne formøbles.
udvalgets arbejde medførte, at begrebet umyndiggørelse i sin helhed blev
afskaffet i forbindelse med vedtagelsen af værgemålsloven fra 1995. den
umyndiggørelse, som fortsat anvendes i grundlovens § 29, henviser således til en
historisk definition af umyndiggørelse i den tidligere myndighedslov, som var
gældende på tidspunktet for ændringen af grundloven i 1953.
efter den (tidligere) myndighedslovs § 2 kunne formueretlig umyndiggørelse ske,
hvis personen ”på grund af sindssygdom, åndssvaghed eller anden sjælelig
forstyrrelse var uskikket til at varetage sine anliggender”. herudover kunne en
person på grund af demens, uforsvarlig adfærd eller ”drikfældighed” blive
umyndiggjort. retsvirkningerne af umyndiggørelsen var, at den umyndige ikke
selv kunne råde over sin formue eller forpligte sig ved retshandler, jfr.
myndighedslovens § 34. der var således en adskillelse mellem betingelserne for at
blive umyndiggjort og retsvirkningerne af umyndiggørelsen.
begrebet umyndiggørelse blev som nævnt afskaffet med værgemålsloven fra
1995, der trådte i kraft den 1. januar 1997. det centrale i den nye ordning, jfr.
værgemålslovens § 5, er, at der kan udpeges en værge til at handle og træffe
beslutninger, uden at personen bliver umyndiggjort, hvilket betyder, at
foranstaltningen ikke får samme indgribende virkning som tidligere.
betingelserne for denne form for værgemål er på den anden side meget lig de
betingelser, der gjaldt for at erklære en person umyndig efter umyndighedslovens
§ 2, jfr. ordlyden af værgemålslovens § 5, hvorefter der eksempelvis kan pålægges
værgemål for den, der på grund af sindssygdom, herunder svær demens eller
hæmmet psykisk udvikling eller anden form for alvorlig svækket helbred er ude af
stand til at varetage sine anliggender. de borgere, der er omfattet af § 5, er
imidlertid ikke omfattet af undtagelsesbestemmelsen i grundlovens § 29 og har
således valgret, uanset at betingelserne for værgemål svarer til betingelserne for
en umyndiggørelse efter myndighedslovens § 2. denne retsudvikling stemmer
med ønsket om at fremme de demokratiske rettigheder og ønsket om inklusion af
alle grupper i samfundet.
det særlige for nærværende sag er, at når betingelserne for værgemål efter § 5 er
opfyldt, kan der tillige træffes afgørelse om, at de pågældende borgere
(sagsøgerne) kan fratages deres retlige handleevne, hvis dette er ”nødvendigt for
at hindre, at den pågældende udsætter sin formue, indkomst eller andre
økonomiske interesser for fare”. det fremgår af forarbejderne, at det er hensigten,
at denne type værgemål især skal anvendes overfor persongruppen i § 5, der
udviser aktiv adfærd. hovedeksemplet er sindssyge, som under maniske perioder
vil kunne træffe vidtrækkende skadelige økonomiske dispositioner, men der kan
                                           - 25 -
også, som tilfældet er i nærværende sag, være behov for at fratage psykisk
udviklingshæmmede den retlige handleevne. formålet med bestemmelsen i
værgemålslovens § 6 er således i første række at beskytte borgeren mod uheldige
eller uhensigtsmæssige økonomiske dispositioner. anvendelsen af bestemmelsen
forudsætter almindeligvis, at den pågældende har en vis formue.
valgretsundtagelsen i lovgivningen har således med indførelsen af
værgemålsloven udviklet sig fra med henvisning til myndighedsloven, at omfatte
alle umyndiggjorte personer – uanset grunden til umyndiggørelsen og uanset
retsvirkningen af umyndiggørelsen – til nu alene at omfatte de personer, der er
frataget den retlige handleevne som følge af et behov for en udvidet økonomisk
beskyttelse.
på denne måde er ordningen arbitrær og en uforudsigelig retsfølge af § 6
værgemålet.
3.    grundlovens forarbejder og litteratur
sagsøgtes synspunkter og begrundelser bygger hovedsageligt på det
ræssonnement og de konklusioner, som myndighedsudvalget har lagt til grund for
forståelsen af grundlovens § 29. udvalgets betænkning er ikke velegnet som
retskilde, navnlig fordi den efterfølgende retsudvikling ikke har kunnet inddrages.
det væsentligste anbringende fra sagsøgtes og udvalgets side er, at forarbejderne
til grundlovens § 29 støtter, at der er hjemmel til at fratage sagsøgerne
stemmeretten, og at det herved også følger, at folketinget og sagsøgte har en
egentlig pligt til at sikre, at dette sker.
sagsøgtes og udvalgets forståelse har ikke støtte i forarbejderne til grundloven. de
nærmere betingelser for og retsvirkningen af umyndiggørelsen er ikke behandlet
særskilt af forfatningskommissionen fra 1946. kommissionen anfører kortfattet, at
”forslaget [til en ny § 29, stk. 1] knytter hertil ikke som den gældende grundlov
krav om, at den umyndiggjorte er ude af rådighed over sit bo. en sådan urådighed
er      ifølge     myndighedsloven          altid knyttet   til    umyndiggørelse”.
rådighedsbetingelsen, der gjaldt efter den tidligere grundlov, blev herefter helt
fjernet i 1953 fra grundlovens ordlyd. det er med dette ikke klart, at grundlovens
§ 29 – som forstået af sagsøgte – skulle sigte på at omfatte de borgere, som nu er
nævnt i værgemålslovens § 6.
mere nærliggende er det at forstå umyndiggørelsesbegrebet i grundloven siden
dens vedtagelse i 1849 derhen, at tanken var, at man kunne miste valgretten som
følge af, at man evnemæssigt var uskikket til at varetage sine private anliggender,
jfr. indholdet af myndighedslovens § 2, og ikke til retsvirkningen af
umyndiggørelsen, det vil sige den manglende rådighed over boet.
i litteraturen er det ligeledes den udbredte opfattelse, at betingelsen om at man
ikke måtte være blevet umyndiggjort var grundet i tanken om, at valgret
forudsatte en vis åndelig formuenhed, jfr. blandt andre alf ross, dansk
forfatningsret (1948), samt valgretskommissionens betænkning om unges
demokratiske engagement 2011. denne tankegang har sagsøgte – med fuld rette –
                                        - 26 -
i et moderne samfund som det danske, der bygger på inklusion, ikke fundet
anledning til at gøre gældende til støtte for, at der burde være hjemmel i
grundloven til at fratage sagsøgerne deres retlige handleevne.
hertil kommer, at det ikke kan påvises, at der er nogen saglig sammenhæng eller
anerkendelsesværdigt formål imellem det civilretlige behov for at blive sat under
værgemål efter § 6, og retten til at stemme.
4.   fn’s handicapkonvention m.v.
det ovennævnte stemmer også overens med fn’s konvention om rettigheder for
personer med handicap, art. 29, hvorefter staterne skal sikre personer med
handicap politiske rettigheder og muligheder for at nyde dem på lige fod med
andre. fn’s handicapkomité har således også i klagesag nr. 4/2011 (bujdoso)
fastslået, at det er i strid med handicapkommissionens art. 12 og 29, hvis en stat
udelukker personer med mentalhandicap fra at stemme. komiteen har gentaget
denne forståelse af konventionen i sin generelle kommentar til art. 12 om retlig
handleevne, crpd/c/gc/1, para. 48-49.
fn’ handicapkomité har endvidere udtalt kritik af de danske regler, som
medfører, at personer under § 6 værgemål mister stemmeretten, jfr. komitéens
”concluding observations on denmark” fra 2014.
komitéens udtalelser i klagesager og i generelle kommentarer er ikke bindende
for staterne, men de bør indgå som et stærkt fortolkningsbidrag til forståelsen af
danmarks forpligtelser efter konventionen, jfr. tillige østre landsrets dom
u.2016.3929.
det noteres endvidere, at der i de nordiske lande, norge, sverige, finland og
island ingen regler er om begrænsninger i valgretten for personer under værgemål
eller lignende med en i denne sammenhæng betydningsløs modifikation for
norge.
5.   den europæiske menneskerettighedskonvention
det gøres overordnet gældende, at sagsøgtes afslag på at give sagsøgerne
stemmeret udgør en krænkelse af emrk, art. 3 i tillægsprotokol 1, idet afslaget
hverken forfølger et sagligt formål eller er proportional, jfr. domstolens domme
hirst mod storbritanien (nr. 2), præmis 62, frodl mod østrig, præmis 24 og
særligt følgende domme, der direkte vedrører fratagelse af stemmeretten fra
personer under værgemål: alajos kiss mod ungarn, præmis 36, gajcsi mod
ungarn, præmis 11, harmati mod ungarn, præmis 8.
der bemærkes herom navnlig følgende:
skønsmargin:
den danske stat har utvivlsomt ikke i dette tilfælde – som ellers anført af sagsøgte
– en vid skønsmargin til at fastsætte undtagelser i valgretten. når undtagelser i
valgretten rammer en særligt udsat gruppe (personer med handicap, jf. glor mod
                                       - 27 -
schweiz, præmis 53), er statens skønsbeføjelser tværtimod stærkt begrænset.
reglerne vedrører derudover et automatisk indgreb i mentalt handicappedes
rettigheder, og dette kræver særligt tungtvejende grunde at legitimere, jf. alajos
kiss mod ungarn, præmis 44.
sagligt formål:
det er ikke et sagligt formål at fratage sagsøgerne stemmeretten med henvisning
til det retlige værgemål, som er en foranstaltning af ren civilretlig karakter. det
noteres i øvrigt, at sagsøgte ikke har fundet anledning til at præcisere, hvilket
formål indgrebet søger at fremme.
proportionalitet:
det fremgår entydigt af praksis fra emd, at fratagelsen af psykisk handicappedes
stemmeret er uproportional og dermed et ulovligt indgreb, jfr. alajos kiss, præmis
43-44.
det ses ikke imødegået af sagsøgte, der i stedet har henvist til, at alajos kiss-
sagen ikke er sammenlignelig med danske forhold. der er ikke bemærkninger om
harmati-sagen, som omhandler personer under fuldt værgemål, hvilket svarer til
personer under § 6 værgemål.
sagsøgte har for det første om alajos kiss-sagen anført, at selve iværksættelsen af
værgemål med fratagelse af den retlige handleevne sker efter en konkret afvejning
af en dommer.
problemstillingen angår imidlertid ikke de oprindelige domstoles afgørelser
vedrørende værgemålet, men derimod de sagsøgtes efterfølgende afgørelser om
fratagelse af stemmeretten. sagsøgtes anbringende kan derfor ikke tillægges
nogen betydning. det samme er i øvrigt allerede fastslået i alajos kiss-sagen,
præmis 23.
sagsøgte lægger for det andet vægt på, at der i alajos kiss-sagen var tale om en
procentvis større andel af befolkningen, der mistede stemmeretten. dette kan
heller ikke tillægges særlig betydning: emrk beskytter individets rettigheder, og
det at indgrebet retter sig mod færre personer betyder indlysende ikke, at der er
frit spil for myndighederne.
det er i øvrigt fastslået af emd, at det kan være mere indgribende, at det er en
lille gruppe, der rammes, idet der hermed er en formodning for diskrimination, jf.
kjartan asmundsson mod island, præmis 42-43. i sagen fandt domstolen, at det
var en krænkelse af klagers ejendomsret, at han helt mistede retten til
handicappension. emd lagde vægt på, at klager tilhørte en lille gruppe, der blev
særligt hårdt ramt.
endvidere udtalte emd i alajos kiss mod ungarn, præmis 44, at ”an
indiscriminate removal of voting rights, without an individualized judicial
evaluation and solely based on the mental disability necessitating partial
guardianship, cannot be considered compatible with the legitimate grounds for
                                               - 28 -
       restricting the right to vote.” allerede ud fra denne betragtning er det vanskeligt at
       se, at den danske ordning er forenelig med menneskerettighederne.
       det gøres gældende, at fratagelse af sagsøgernes stemmeret er ulovlig
       forskelsbehandling i strid med emrk, idet sagsøgerne fratages retten til at
       stemme, alene med henvisning til behovet for det retlige værgemål.
       det noteres endeligt, at det ikke er bestridt af sagsøgte, at østre landsret kan
       tilsidesætte danske lovregler, i tilfælde af modstrid med emrk ...
       6.    godtgørelse
       i sagen alajos kiss mod ungarn blev sagsøger tilkendt eur 3.000,00 (ca. kr.
       22.500,00) i godtgørelse, fordi den ungarske regering i strid med emrk havde
       frataget ham retten til at stemme.
       det er således i overensstemmelse med emd’s praksis at tilkende godtgørelse for
       at fratage mentalt handicappede retten til at stemme i strid med emrk.
       7. omkostninger
       …”
biintervenienten, institut for menneskerettigheder, har den 27. september 2016 afgivet
skriftligt indlæg til støtte for sagsøgerne og har i et mundtligt indlæg under hovedforhand-
lingen udtalt sig i det væsentlige i overensstemmelse med det skriftlige indlæg. af det skriftl-
ige indlæg fremgår følgende blandt andet:
       ”…
       denne sag rejser efter institut for menneskerettigheders opfattelse to principielle
       spørgsmål:
              1) om det er i strid med danmarks folkeretlige forpligtelser at fratage
                 personer under § 6-værgemål stemmeretten (i det følgende kaldt
                 valgretten), og
              2) om det er i strid med grundloven at ændre værgemålsloven eller
                 folketingsvalgloven, således at personer, der fratages deres retlige
                 handleevne, bevarer deres valgret i overensstemmelse med danmarks
                 folkeretlige forpligtelser.
       det er helt overordnet institut for menneskerettigheders opfattelse, at det strider
       mod danmarks folkeretlige forpligtelser at fratage personer under § 6-værgemål
       valgretten, allerede fordi fratagelsen ikke forfølger nogen saglig grund, og fordi
       fratagelsen - selv hvis den anses for saglig - hverken er nødvendig eller
       forholdsmæssig.
                                         - 29 -
det gøres herefter helt overordnet gældende, at grundloven, der ikke har til formål
at begrænse borgernes rettigheder, ikke er til hinder for, at sagsøgerne beholder
deres valgret.
danmarks folkeretlige forpligtelser
valgretten følger af en række internationale instrumenter, som danmark har til-
trådt. det gælder således fn's verdenserklæring om menneskerettigheder af 10.
december 1948 artikel 21, fn's konvention om borgerlige og politiske rettigheder
fra 1966 artikel 25 og emrk protokol nr. 1, artikel 3.
i sagen hirst mod det forenede kongerige (sag nr. 74025/01), fastslog den
europæiske menneskerettighedsdomstol (domstolen) med henvisning til artikel 3
helt grundlæggende, at denne ret til at stemme ikke er noget privilegium, at
antagelsen i det 21. århundrede i en demokratisk stat må være til gunst for
inklusion, at almindelig valgret er blevet det grundlæggende princip og at enhver
afvigelse fra dette princip risikerede at underminere både den lovgivende
myndigheds demokratiske legitimitet og de vedtagne love, jf. præmis 58, 59 og
62.
valgretten er ikke ubetinget, men kan begrænses, hvis det er sagligt begrundet og
proportionalt. som udgangspunkt overlader domstolen i den forbindelse myn-
dighederne en vid skønsbeføjelse. dette er imidlertid ikke tilfældet, når der er tale
om en særligt sårbar gruppe som i nærværende sag. domstolen har således i sagen
alajos kiss mod ungarn (nr. 38832/06) fastslået, at "hvis en begrænsning af
grundlæggende rettigheder finder anvendelse på en særligt sårbar
samfundsgruppe, der tidligere har været udsat for betydelig forskelsbehandling,
f.eks. psykisk syge, er statens skønsbeføjelser væsentligt snævrere, og den skal
have meget vægtige grunde til at skride til de pågældende foranstaltninger", jf.
præmis 44.
i sagen alajos kiss mod ungarn (nr. 38832/06) lagde domstolen bl.a. vægt på, at
den ungarske lovgivende forsamling aldrig "havde forsøgt at veje de konkur-
rerende interesser op mod hinanden eller at vurdere begrænsningens
forholdsmæssighed", jf. præmis 41.
domstolen henviste også til fn's handicapkonventions artikel 29. efter artikel 29
skal deltagerstaterne sikre personer med handicap politiske rettigheder og
muligheder på lige fod med andre, herunder ved at sikre, at personer med handi-
cap har ret til og mulighed for at stemme. domstolen udtalte på den baggrund, at
behandlingen af personer med udviklingshæmning eller sindslidelser som en
enkelt klasse er en tvivlsom klassificering, og at en indskrænkning af deres
rettigheder skal underkastes en nøje undersøgelse. domstolen konkluderede
herefter, at "en vilkårlig afskaffelse af stemmerettigheder, uden en individuel
juridisk evaluering og udelukkende baseret på en sindslidelse, der nødvendiggør
begrænset værgemål, ikke kan betragtes som foreneligt med legitime grunde til at
begrænse retten til at stemme", jf. præmis 44. det gør i den forbindelse ingen
forskel, om valgretten fratages som følge af fuldt eller delvist værgemål, jf.
således domstolens dom i sagen harmati mod ungarn (nr. 63012/10), præmis 6
og 8.
                                         - 30 -
fn's komité for rettigheder for personer med handicap (fn's handicapkomité)
har tilsvarende - i en general kommentar, der ikke er juridisk bindende – udtalt, at
"a person's decision-making ability cannot be justification for any exclusion of
persons with disabilities from exercising their political rights, including the right
to vote", jf. committee on the rights of persons with disabilities, general
comment no. 1: "equal recognition before the law", crpd/c/gc/1, præmis 44-
45. samme forståelse af valgretten findes derudover i flere ikke-bindende
retsinstrumenter, som er vedtaget af europarådets ministerkomité, jf. således
rec(99)4 af 23. februar 1999, rec(2004)10 af 22. september 2004 og rec(2006)5
af 5. april 2006.
fn's handicapkomite har i klagesag nr. 4/2011 (bujdosó) ydermere fastslået, at
det er i strid med handicapkonventionens artikel 12 og 29, hvis en stat udelukker
personer med mentalt handicap fra at stemme, jf. præmis 9.5. selv om komitéens
udtalelser i klagesager ikke er bindende for staterne, kan de – ligesom komitéens
generelle bemærkninger til konventionen - indgå som fortolkningsbidrag til
forståelsen af statens forpligtelser efter konventionen.
der er på denne baggrund efter instituttets opfattelse ingen tvivl om, at enhver
undtagelse i valgretten, som er en direkte eller indirekte følge af et handicap, kun
er i overensstemmelse med danmarks folkeretlige forpligtelser, hvis undtagelsen
forfølger et sagligt formål, og hvis undtagelsen er nødvendig og forholdsmæssig i
forhold til dette formål.
fratagelse af valgret i danmark
i danmark er bestemmelsen om fratagelse af valgretten fastsat i folketingsvalg-
lovens § 1, hvorefter personer, der er under værgemål med fratagelse af den ret-
lige handleevne, jf. værgemålslovens § 6, ikke har valgret. bestemmelsen er
vedtaget som en konsekvens af grundlovens § 29, stk. 1, hvorefter umyndiggjorte
ikke har valgret. det blev i bemærkningerne til værgemålsloven, der ophævede
myndighedsloven og begrebet umyndiggjort, forudsat, at værgemål pålagt efter §
6 medførte fratagelse af valgretten efter grundlovens § 29, stk. 1.
betingelserne for og retsvirkninger af forskellige former for værgemål har ændret
sig markant over tid, hvilket bl.a. har betydet, at den gruppe af personer, der ansås
for umyndiggjorte i grundlovens forstand, tilsvarende har ændret sig og er blevet
stadigt mindre.
efter den gældende værgemålslovs § 5 kan der udpeges en værge til at handle og
træffe beslutninger for en person, der på grund af sindssygdom, herunder svær
demens, eller hæmmet psykisk udvikling eller anden form for alvorligt svækket
helbred er ude af stand til at varetage sine anliggender (personlige såvel som
økonomiske), hvis der er behov for det.
værgemålet kan begrænses til at angå økonomiske forhold, herunder bestemte
aktiver eller anliggender eller det kan begrænses til at angå personlige forhold,
herunder f.eks. afgørelse om, hvad den pågældende skal beskæftige sig med,
kontakt med de sociale myndigheder om sociale ydelser eller indgivelse af klage
eller begæring om aktindsigt.
                                         - 31 -
såfremt værgemålet omfatter økonomiske forhold, kan der tillige ske fratagelse af
den retlige handleevne efter lovens § 6, hvis det er nødvendigt for at hindre, at den
pågældende udsætter sin formue, indkomst eller andre økonomiske interesser for
fare for at forringes væsentligt, eller for at hindre økonomisk udnyttelse.
vurderingen af, om der skal ske fratagelse af den retlige handleevne - også kaldet
pålæg af § 6-værgemål - er således baseret på et beskyttelseshensyn til personen
selv. det vil bl.a. sige, at der ikke pålægges et § 6-værgemål, selvom personen i
øvrigt er ude af stand til at varetage sine økonomiske anliggender, hvis ikke den
pågældende har nogen formue, som vil kunne udsættes for væsentlig forringelse.
bestemmelse om pålæg af § 6-værgemål træffes af retten uden hensyn til, om der
er grundlag for også at fratage vedkommende valgretten, idet fratagelsen af
valgretten er en automatisk følge af værgemålet.
værgemålsloven er ændret flere gange, men justitsministeriet har fortolket
grundlovens § 29, stk. 1, således, at den er til hinder for, at der vedtages yderligere
ændringer, der medfører, at personer, der har fået frataget den retlige handleevne,
i videre omfang end i dag opretholder deres valgret, jf. nedenfor om grundloven.
overholdelsen af danmarks folkeretlige forpligtelser
det er ubestridt, at den danske regel om fratagelse af valgretten for personer under
§ 6-værgemål udgør et indgreb i valgretten efter artikel 3 i tillægsprotokol nr. 1 til
emrk. spørgsmålet, som landsretten skal tage stilling til, er derfor alene, om
undtagelsen er saglig og proportional.
institut for menneskerettigheder forstår social- og indenrigsministeriets anbring-
ender således, at det gøres gældende, at fratagelsen af valgretten er saglig og
proportional, da betingelserne for anvendelse af § 6-værgemål er saglige og
proportionale.
social- og indenrigsministeriets anbringende giver god mening efter dansk ret, da
folketingsvalglovens § 1 henviser til værgemålsloven. efter dansk ret er der
således automatik i beslutningerne, og instituttet bestrider ikke, at bestemmelserne
om værgemål er saglige og proportionale set i lyset af det økonomiske
beskyttelseshensyn i værgemålsloven.
det er imidlertid instituttets vurdering, at der må sondres mellem grundlaget for at
underkaste en person værgemål og grundlaget for at fratage en person valgretten.
værgemålslovens bestemmelser om værgemål er ikke afgørende for vurderingen
af, om valgretten kan fratages i overensstemmelse med danmarks folkeretlige
forpligtelser.
social- og indenrigsministeriet har anført, at grundlovens § 29, stk. 1, må forstås
således, at personer, der har fået frataget den retlige handleevne, ikke har valgret.
det er ubestrideligt ordningen efter gældende dansk ret, men social- og
indenrigsministeriet har ikke redegjort for, hvordan hensynene bag anvendelse af
§ 6-værgemål - de økonomiske beskyttelsesinteresser - får betydning for
fratagelsen af valgretten.
                                         - 32 -
det fremgår heller ikke af social- og indenrigsministeriets svarskrift, hvilke
hensyn grundlovsbestemmelsen søger at varetage, og hvilke afvejninger lov-
givningsmagten har foretaget af det saglige, nødvendige og forholdsmæssig i
fratagelsen af valgretten.
det er instituttets opfattelse, at hverken social- og indenrigsministeriet, justits-
ministeriet eller folketinget har foretaget nogen nærmere vurdering af værge-
målets eller værgemålslovens betydning for valgretten til folketingsvalg, idet
beslutningen om ikke at ændre folketingsvalgloven alene er begrundet i, at
justitsministeriet har fortolket grundlovens § 29, stk. 1, således, at det ville stride
imod grundloven, at lade personer, der har fået frataget den retlige handleevne,
bibeholde valgretten.
hverken social- og indenrigsministeriet, justitsministeriet eller folketinget har
taget stilling til, om de oprindelige hensyn, der lå bag grundlovsbestemmelsen, i
dag er saglige, nødvendige og forholdsmæssige. dette spørgsmål er nu i stedet
overladt til de danske domstole.
det er i den forbindelse instituttets opfattelse, at de hensyn, som grundlovsbe-
stemmelsen oprindeligt skulle forfølge, ikke længere kan anses for saglige, lige-
som de ikke længere er egnede til at forfølge det oprindelige formål. social- og
indenrigsministeriet har da også i forslaget til den nyligt vedtagne lov, der
fjernede undtagelsen i forhold til alle andre valg end folketingsvalg og
folkeafstemninger (l 130 af 24. februar 2016) anført, at det forhold, at personer,
der er under værgemål med fratagelse af den retlige handleevne efter
værgemålslovens § 6, ikke har rådighed over deres egne økonomiske forhold eller
i øvrigt er ude af stand til at varetage sine anliggender, »[...] ikke [er] en
afgørende hindring for at udøve valgretten.«
instituttet finder endelig anledning til at fremhæve, at folketingsvalglovens § 1
sammenholdt med værgemålslovens § 6 rammer en vilkårlig gruppe af personer,
der har fået frataget deres retlige handleevne. det er således kun en tilfældigt
afgrænset gruppe af personer, der mister deres valgret. andre personer, der
opfylder betingelserne for at få frataget den retlige handleevne, men som på grund
af deres økonomiske forhold ikke underlægges § 6-værgemål, mister således ikke
valgretten. det samme gælder personer, der har vedtaget en fremtidsfuldmagt.
de danske bestemmelser rammer således alene personer med handicap, som - på
grund af deres økonomiske situation - underlægges et værgemål med fratagelse af
den retlige handleevne til følge. fratagelsen af valgretten i medfør af
folketingsvalglovens § 1, jf. værgemålslovens § 6, sker automatisk og uden
hensyntagen til, om personen konkret anses for egnet til at have valgret eller ej.
valgretten er således alene sket som en automatisk følge af værgemålet og som
konsekvens af en fortolkning af grundlovens § 29, stk. 1. sagsøgernes interesse i
at have valgret er således aldrig - hverken i lovgivningen eller konkret - blevet
vejet op i mod den danske stats eventuelle legitime interesse i at begrænse
valgretten.
det er derfor samlet set institut for menneskerettigheders opfattelse, at folke-
tingsvalglovens § 1, jf. værgemålslovens § 6, ikke kan begrunde et indgreb i
                                          - 33 -
valgretten, hvorfor sagsøgernes rettigheder efter artikel 3 i tillægsprotokol nr. 1 til
emrk er blevet krænket, ligesom det er institut for menneskerettigheders
opfattelse, at folketingsvalglovens § 1, jf. værgemålslovens § 6, indebærer usaglig
forskelsbehandling af personer med handicap i strid med emrk artikel 14, jf.
artikel 3 i tillægsprotokol nr. 1.
grundlovens § 29, stk. 1
det er lovgivers ønske, at "flest mulige inden for rammerne af grundloven skal
have valgret til landsdækkende valg i danmark", jf. folketingstidende a, lov-
forslag nr. l 130 af 24. februar 2016, almindelige bemærkninger, afsnit 1, jf. også
social- og indenrigsministerens tale ved 1. behandlingen af lovforslaget,
folketingstidende f, samling 2015-16, s. 39.
lovgiver udvidede valgretten for personer under værgemål så sent som i 1995,
idet den tidligere gældende myndighedslov blev erstattet af værgemålsloven, der
muliggjorde, at personer blev underlagt værgemål uden at blive umyndiggjort i
grundlovens forstand. lovgiver burde på tilsvarende måde i dag have adgang til at
ændre værgemålsloven eller folketingsvalgloven med henblik på yderligere
udvidelse af valgretten.
lovgivers ønske om, at flest mulige skal have valgret til landsdækkende valg i
danmark, bliver imidlertid begrænset af justitsministeriet, der har henholdt sig til
den fortolkning af grundlovens § 29, som myndighedslovsudvalgets 10 med-
lemmer fremførte i betænkning 1247/1993, og som lå til grund for ophævelsen af
myndighedsloven og begrebet »umyndiggjort«, jf. betænkningens s. 153 og s.
156f.
folketinget har med andre ord udvist tilbageholdenhed med at gennemføre den
ønskede lovgivning i lyset af justitsministeriets fortolkning, selv om justitsmini-
steriet ikke har udvist den tilbageholdenhed over for lovgivers ønske, som dom-
stolene må forventes at ville udvise.
der er således efter instituttets opfattelse ikke tvivl om, at domstolene både ville
og burde udvise betydelig tilbageholdenhed med at erklære en ændring af
værgemålsloven eller folketingsvalgloven for grundlovsstridig med den be-
grundelse, at grundlovens § 29 sætter lige præcis den grænse for udvidelsen af
valgretten, som blev formuleret i betænkning 1247/1993.
domstolene står derfor i den foreliggende sag i den usædvanlige rolle at skulle
indikere over for lovgivningsmagten, at grundloven ikke - som hævdet af ju-
stitsministeriet - er til hinder for en udvidelse af valgretten, således af lovgiv-
ningsmagten kan gennemføre de forbedringer af borgernes valgret, som de fol-
kevalgte ønsker at gennemføre.
den processuelle situation kan ikke være afgørende for domstolenes beskyttelse af
det politiske råderum, som de folkevalgte bør have. de folkevalgtes politiske
råderum inden for grundlovens rammer kan ikke afhænge af, om de folkevalgte
har eller ikke har vedtaget lovgivning med henblik på at afprøve grundlovens
grænser. såvel domstolene som justitsministeriets embedsværk bør udvise
                                                - 34 -
       tilbageholdenhed med at sætte grænser for lovgivers muligheder for at fastsætte
       regulering inden for grundlovens rammer.
       landsrettens dom bør derfor bidrage til at løse den forfatningsretlige strid, der er
       opstået, idet folketinget har valgt at følge justitsministeriets fortolkning, uanset at
       denne fortolkning ikke respekterer det politiske råderum, som må overlades til de
       folkevalgte.
       godtgørelse
       selv om landsretten måtte finde, at grundloven er til hinder for at give personer
       under § 6-værgemål valgret, ændrer det ikke ved, at der er sket en krænkelse af
       danmarks folkeretlige forpligtelser, som kan berettige en godtgørelse.
       i sager, hvor der er sket et brud på emrk eller tillægsprotokoller hertil, stiller
       emrk artikel 13 krav om, at der i princippet skal være adgang til tabsuafhængig
       erstatning. godtgørelse af ikke-økonomisk skade skal efter dansk ret fastsættes i
       overensstemmelse med princippet i erstatningsansvarslovens § 26 og emrk
       artikel 13, jf. u 2011.2695h og ufr 2016 b.232.
       udmålingen af godtgørelse på nationalt plan skal svare til domstolens udmåling
       af godtgørelse efter emrk artikel 41, jf. scordino mod italien (nr. 1) (36813/97),
       præmis 181. der er tale om en skønsmæssig fastsættelse, hvor navnlig
       krænkelsens karakter, grovhed og varighed samt graden af statens skyld indgår
       som væsentlige momenter.
       …”
institut for menneskerettigheder har efter sagsøgtes procedure under hovedforhand-
lingen tilsluttet sig, at instituttets synspunkt om, at grundlovens § 29 ikke forhindrer en
udvidelse af valgretten, er udtryk for et selvstændigt synspunkt, som ikke kan rummes
inden for rammerne af den tilladte biintervention.
sagsøgte, økonomi- og indenrigsministeriet (tidl. social- og indenrigsministeriet), har i det
væsentlige procederet i overensstemmelse med sagsøgtes påstandsdokument. heraf fremgår
følgende blandt andet (henvisninger til sider i ekstrakt og materialesamlinger er udeladt):
       ”…
       1.     …
       2.     anbringender
       2.1 overordnede anbringender
       til støtte for den nedlagte påstand gøres det overordnet gældende, at
       folketingsvalglovens § 1 er i overensstemmelse med grundlovens § 29, stk. 1.
       sagsøgerne har ikke påvist forhold, som kan føre til, at folketingsvalglovens § 1
       er ugyldig i forhold til sagsøgerne.
                                         - 35 -
sagsøgerne har heller ikke godtgjort, at folketingsvalglovens § 1 er i strid med
den europæiske menneskerettighedskonventions tillægsprotokol 1, artikel 3, eller
fn’s konvention om rettigheder for personer med handicap, artikel 29.
institut for menneskerettigheders synspunkt om, at grundlovens § 29 ikke er til
hinder for en udvidelse af valgretten, er et selvstændigt synspunkt, som ikke kan
rummes inden for rammerne af den tilladte biintervention. synspunktet kan derfor
ikke tages under pådømmelse i nærværende sag.
2.2      grundloven, folketingsvalgloven og værgemålsloven
det følger udtrykkeligt af grundlovens § 29, stk. 1, at der ikke kan gives valgret til
folketinget til personer, der er umyndiggjort. det fremgår af forarbejderne til
ændring af grundlovens § 29, stk. 1, i 1953, at der heri fortsat – i
overensstemmelse med bestemmelsens affattelse i de tidligere grundlove – ligger,
at en person ikke må være frataget rådigheden over sit bo. grundlovens
umyndiggørelsesbegreb omfatter derfor personer, der er frataget den retlige
handleevne efter værgemålslovens § 6, og dermed udmønter folketingsvalglovens
§ 1 grundlovens § 29, stk. 1.
denne forståelse af grundloven er i overensstemmelse med den forståelse af
begrebet ”rådighed over boet”, der er lagt til grund i tidligere valglove, hvor
grundlovens valgretsbetingelser er blevet udmøntet.
forståelsen støttes desuden af, at myndighedslovsudvalget ved udarbejdelsen af
værgemålsloven udtrykkeligt har forholdt sig til umyndiggørelsesbegrebet i
grundlovens § 29, stk. 1, jf. herved betænkning nr. 1247/1993. retsvirkningen af,
at en person bliver frataget sin retlige handleevne, er efter ordlyden af
værgemålslovens § 6, stk. 2, at personen er ”umyndig” og ikke ”kan forpligte sig
ved retshandler eller råde over sin formue”. værgemålslovens tilblivelse, ordlyd
og indhold er således i overensstemmelse med umyndiggørelsesbegrebet i
grundlovens § 29, stk. 1.
sagsøgerne har i stævningerne gjort gældende, at udtrykket ”umyndiggjort” i
grundlovens § 29, stk. 1, skal fortolkes indskrænkende. da betydningen af ordet
umyndiggjort klart følger af grundlovens ordlyd og forarbejder, er der ikke belæg
for en indskrænkende fortolkning.
der er ikke grundlag for som anført af sagsøgerne at fortolke grundlovens
forarbejder sådan, at grundlovens umyndiggørelsesbegreb skal forstås i
overensstemmelse med myndighedsloven i den form, som denne havde ved
ændringen af grundloven i 1953. en sådan fortolkning har formodningen imod
sig, jf. også betænkning nr. 1247/1993 om værgemål, s. 153. det kan derfor ikke
tillægges betydning, at der ikke er nøjagtigt sammenfald mellem de personer, der
fortabte valgretten som følge af umyndiggørelse efter den nu ophævede
myndighedslov, og de personer, der i dag fortaber valgretten som følge af
fratagelse af den retlige handleevne efter den nugældende værgemålslov.
de af sagsøgerne påberåbte historiske forudsætninger for grundloven støtter heller
ikke sagsøgernes synspunkt. sagsøgerne adskiller sig ikke som påstået væsentligt
                                        - 36 -
fra den gruppe af formueløse, som historisk fortabte valgretten som følge af
umyndiggørelse efter den nu ophævede myndighedslov. fratagelse af den retlige
handleevne efter den nugældende værgemålslov medfører på samme måde som
umyndiggørelse efter den dagældende myndighedslov, at den pågældende person
ikke har rådighed over sin formue. det var og er i den forbindelse uden betydning,
hvor stor en formue den pågældende måtte have haft forud for henholdsvis
umyndiggørelsen eller handleevnefratagelsen.
selv hvis retten – mod forventning – måtte finde belæg for en indskrænkende
fortolkning, er der ikke en sådan tvivl om, hvad der skal forstås ved begrebet
”umyndiggjort”, at udtrykket helt kan bortfortolkes, som sagsøgerne synes at
ønske. det forhold, at der efter værgemålsloven ikke sker umyndiggørelse af alle
personer, der sættes under værgemål, kan således ikke føre til, at
umyndiggørelsesbegrebet i grundlovens § 29 reelt gøres indholdsløst.
det er således i overensstemmelse med grundlovens § 29, stk. 1, når den gruppe,
som herefter er omfattet af grundlovens umyndiggørelsesbegreb, er den gruppe,
som ikke råder over deres bo. bestemmelsen i grundlovens § 29, stk. 1, om, at
umyndiggjorte ikke har valgret, må – som anført i bemærkningerne til lov nr. 386
af 22. maj 1996 om ændring af forskellige lovbestemmelser om umyndighed m.v.
– indebære, at en person, der sættes under værgemål med fratagelse af den retlige
handleevne, jf. værgemålslovens § 6, fortaber valgretten.
2.3      institut for menneskerettigheders synspunkt om grundlovens § 29
institut for menneskerettigheder anfører i biinterventionsindlægget, at
grundlovens § 29 ”ikke – som hævdet af justitsministeriet – er til hinder for en
udvidelse af valgretten, således at lovgivningsmagten kan gennemføre de
forbedringer af borgernes valgret, som de folkevalgte ønsker at gennemføre”.
institut for menneskerettigheder er biintervenient i sagen. det følger af
retsplejelovens § 252, at indtrædelsen i sagen sker til støtte for en af parterne.
instituttets argumentation på dette punkt støtter imidlertid ikke sagsøgernes
påstand om, at folketingsvalglovens § 1 er ugyldig. sagsøgerne støtter deres
påstand på et anbringende om, at den nugældende folketingsvalglovs § 1 er i strid
med grundlovens § 29. denne påstand støtter institut for menneskerettigheder
ikke ved at anføre, at grundlovens § 29 ikke er til hinder for en fremtidig
udvidelse af valgretten.
instituttets synspunkt om, at grundlovens § 29 ikke forhindrer en udvidelse af
valgretten, er udtryk for et selvstændigt synspunkt, som ikke kan rummes inden
for rammerne af den tilladte biintervention. det er ikke konkretiseret, hvilke
udvidelser der skulle være tale om, og sagsøgerne har ikke nærmere angivet,
hvilken betydning synspunktet skulle have for deres påstande. synspunktet kan
derfor ikke tages under pådømmelse i nærværende sag. det er ikke domstolenes
opgave at yde abstrakt vejledning om grundlovens rammer til folketinget til brug
for lovgivningsspørgsmål.
instituttets synspunkt bør heller ikke tages under pådømmelse af principielle
grunde. det følger således af den grundlæggende kompetencefordeling mellem
domstolene og lovgivningsmagten, at domstolenes kompetence i en sag som den
                                        - 37 -
foreliggende er at vurdere, om lovgivningen på et område er forenelig med
grundloven og danmarks internationale forpligtelser. det falder derimod uden for
domstolenes kompetence at vurdere, hvordan lovgiver – hvis der måtte være et
politisk ønske herom – ville kunne indrette lovgivningen på et givent område.
sidstnævnte spørgsmål henhører alene under lovgivningsmagten, idet spørgsmål
om ny lovgivnings forenelighed med grundloven og danmarks internationale
forpligtelser i givet fald vil kunne indbringes for domstolene.
2.4     den europæiske menneskerettighedskonvention
folketingsvalglovens § 1 indebærer ikke en krænkelse af den europæiske
menneskerettighedskonventions tillægsprotokol 1, artikel 3.
det følger af praksis fra den europæiske menneskerettighedsdomstol (herefter
domstolen), at medlemsstaterne kan fastsætte begrænsninger i valgretten, og at
medlemsstaterne i den forbindelse har en vid skønsmargin. folketingsvalglovens
§ 1 er ikke udtryk for en begrænsning, som medfører, at valgretten bliver uden
indhold og effektivitet. folketingsvalglovens § 1 varetager derimod ifølge
domstolens praksis et anerkendelsesværdigt formål og er udtryk for en
proportional ordning.
de danske regler om fastsættelse af værgemål og fratagelse af den retlige
handleevne – som folketingsvalglovens § 1 bygger på – er saglige og
proportionale og anvendes også sagligt og proportionalt i praksis. der er således
bl.a. en række betingelser, der skal være opfyldt for at iværksætte værgemål med
fratagelse af den retlige handleevne, herunder at der er tale om en person, der på
grund af sindssygdom, herunder svær demens, eller hæmmet psykisk udvikling
eller anden form for alvorligt svækket helbred er ude af stand til at varetage sine
anliggender. hertil kommer den yderligere betingelse, som gælder for at fratage
personen den retlige handleevne, at fratagelsen skal være nødvendig for at hindre,
at den pågældende udsætter sin formue, indkomst eller andre økonomiske
interesser for fare for at forringes væsentligt, eller for at hindre økonomisk
udnyttelse. værgemål skal endvidere afpasses efter den pågældendes behov og må
ikke være mere omfattende end nødvendigt, og der kan ikke ske fratagelse af den
retlige handleevne, hvis den pågældendes interesser i tilstrækkeligt omfang kan
tilgodeses ved mindre indgribende former for værgemål. desuden vil det i alle
tilfælde være domstolene, som efter en konkret vurdering af den enkeltes forhold
træffer afgørelse om handleevnefratagelse.
sagsøgerne har påberåbt sig domstolens dom af 20. maj 2010 i alajos kiss mod
ungarn til støtte for synspunktet om, at folketingsvalglovens § 1 er i strid med
den europæiske menneskerettighedskonventions tillægsprotokol 1, artikel 3.
folketingsvalglovens § 1 og hermed den danske ordning adskiller sig imidlertid
fra den ungarske ordning, som var til prøvelse i denne dom. den danske ordning
er som anført saglig og proportional. hertil kommer, at den ungarske ordning
omfattede 0,75 pct. af befolkningen i den stemmeberettigede alder, mens den
danske ordning alene omfatter 0,046 pct. af de stemmeberettigede (opgjort ved
den seneste folkeafstemning den 3. december 2015). forholdsmæssigt ramte den
ungarske ordning dermed mere end 16 gange så stor en del af de
stemmeberettigede personer, som den danske ordning gør.
                                        - 38 -
det bestrides, at det som anført af sagsøgerne skulle være et skærpende moment,
at det er en forholdsmæssigt lille persongruppe (0,046 pct. opgjort ved den seneste
folkeafstemning den 3. december 2015), som fratages valgretten. den dom, som
sagsøgerne påberåber sig til støtte for dette synspunkt (domstolens dom af 12.
oktober 2004 i kjartan asmundsson mod island), vedrører ejendomsret, og den
kan ikke anvendes analogt i denne sag. domstolen lagde i sin dom i alajos kiss
mod ungarn netop særlig vægt på, at den ungarske ordning omfattede 0,75 pct. af
befolkningen, hvortil domstolen bemærkede, at dette var ”[…] a significant
figure, and it cannot be claimed that the bar is negligible in its effects.” (præmis
39).
folketingsvalglovens § 1 udmønter grundlovens § 29. denne bestemmelse
forudsætter som anført ovenfor, at fratagelse af rådighed over formuen er
ensbetydende med umyndiggørelse og dermed fører til fortabelse af valgretten.
der er tale om et objektivt kriterium. det følger af domstolens dom af 9. april
2002 i podkolzina mod letland, præmis 35, at kriterierne for valgbarhed skal
fremgå med en tilstrækkelig grad af præcision, og at afgørelser om valgbarhed
ikke må baseres på et rent skøn. det samme gælder efter økonomi- og
indenrigsministeriets opfattelse for afgørelser om valgret.
begrænsninger i stemmeretten efter den europæiske
menneskerettighedskonventions tillægsprotokol 1, artikel 3, skal ikke være
nødvendige i et demokratisk samfund, sådan som det kræves for begrænsninger i
rettighederne efter konventionens artikel 8-11. de skal blot forfølge et
anerkendelsesværdigt formål og være proportionale, jf. navnlig zdanoka mod
letland, præmis 115. det følger af domstolens praksis, at valglovgivning skal
vurderes efter det pågældende lands konkrete politiske udvikling og kontekst. det
er sagligt og inden for den danske stats vide skønsmargin at fastsætte et objektivt
kriterium for fortabelse af valgret, som tager udgangspunkt i bestemmelsen i
grundlovens § 29.
både sagsøgerne og institut for menneskerettigheder citerer bemærkningerne til
lovforslag nr. l 130 fremsat den 24. februar 2016, hvor det i afsnit 2.2.2 anføres,
at det forhold, at personer under værgemål med fratagelse af den retlige
handleevne ikke har rådighed over deres egne økonomiske forhold eller er ude af
stand til at varetage deres egne anliggender, ikke er en afgørende hindring for at
udøve valgretten. det omtalte sted i bemærkningerne handler alene om de
pågældende personers mulighed for rent praktisk at udøve valgretten, dvs. at
afgive deres stemme. i de umiddelbart efterfølgende sætninger i samme afsnit som
det af sagsøgerne og instituttet delvist citerede fremgår det således, at der kan
ydes hjælp til stemmeafgivningen, herunder afkrydsning af stemmesedlen, samt
de nærmere betingelser herfor. det er uden betydning, at personer uden retlig
handleevne har stemmeret til europa-parlamentsvalg og kommunale og regionale
valg. det følger af grundlovens § 29, at de pågældende personer ikke har valgret
til folketinget.
2.5     fn konventioner
fn’s konvention om rettigheder for personer med handicap artikel 12 og 29 kan
ikke føre til, at folketingsvalglovens § 1 er i strid med grundlovens
umyndiggørelsesbegreb. ligesom artikel 3 i 1. tillægsprotokol til den europæiske
                                                - 39 -
       menneskerettighedskonvention og artikel 25 i fn’s konvention om borgerlige og
       politiske rettigheder må fn’s handicapkonvention forstås således, at den ikke
       indeholder en absolut ret til at stemme. det må således også efter fn’s
       handicapkonvention være muligt at begrænse borgernes adgang til at stemme,
       hvis det sker ud fra saglige kriterier og er proportionalt.
       den udlægning af konventionens artikel 12 og 29, der er lagt til grund af fn’s
       handicapkomité og i den generelle kommentar til artikel 12, er endvidere ikke i
       overensstemmelse med fn’s menneskerettighedskomités forståelse af fn's
       konvention om borgerlige og politiske rettigheders artikel 25. så meget desto
       mere kan fn’s handicapkonventions artikel 12 og 29 ikke føre til, at
       folketingsvalglovens § 1 er i strid med grundlovens umyndiggørelsesbegreb. fn’s
       handicapkomités udtalelser og generelle kommentarer er ikke retligt bindende for
       danmark, og hverken konventionen eller udtalelser fra komitéen kan føre til
       bortfortolkning eller tilsidesættelse af en klar dansk lovregel.
       2.6     godtgørelse og tilsidesættelse
       da der ikke er sket en krænkelse af sagsøgernes menneskerettigheder, er der ikke
       grundlag for udbetaling af en godtgørelse. et sådant grundlag er heller ikke til
       stede, selv om retten måtte finde, at der er sket en krænkelse af
       menneskerettighederne. krænkelsen udspringer i givet fald af en generel
       regulering, og sagsøgerne har ikke været udsat for individuelle overgreb fra
       danske myndigheder. krænkelsen har derfor ikke en sådan karakter og grovhed, at
       den kan udløse en godtgørelse til sagsøgerne efter princippet i
       erstatningsansvarslovens § 26 i overensstemmelse med højesterets praksis. hvis
       retten alligevel måtte finde, at der er grundlag for at udbetale en godtgørelse, skal
       den have en mindre størrelse end påstået af sagsøgerne.
       det bestrides, at der i denne sag er grundlag for at tilsidesætte eller undlade at
       anvende folketingsvalglovens § 1. det skyldes, at der som allerede anført ikke
       foreligger en konflikt mellem folketingsvalglovens § 1 og den europæiske
       menneskerettighedskonvention.
       …”
landsrettens begrundelse og resultat
sagsøgerne, der alle var frataget den retlige handleevne efter den tidligere myndighedslov
eller værgemålslovens § 6, blev i medfør af valglovens § 1 nægtet valgret. de har til støtte for
deres påstande navnlig gjort gældende, at nægtelse af valgret på dette grundlag er i strid med
grundloven, den europæiske menneskerettighedskonvention (emrk) og/eller fn-
konventionen af 13. december 2006 om rettigheder for personer med handicap
(handicapkonventionen).
efter § 35 i grundloven af 5. juni 1849 havde den, der var ”ude af raadigheden over sit bo”,
ikke valgret. det sammen var efter § 30 i grundloven af 5. juni 1915 tilfældet for den, der var
                                              - 40 -
”ude af raadighed over sit bo paa grund af konkurs eller umyndiggørelse”. det følger af §
29 i grundloven af 5. juni 1953, at den, der er ”umyndiggjort”, ikke har valgret.
af betænkning 1953 nr. 66 afgivet af forfatningskommissionen af 1946 fremgår om grund-
lovens § 29 blandt andet, ”at umyndiggørelse som hidtil medfører tab af valgret. forslaget
knytter hertil ikke, som den gældende grundlov, krav om, at den umyndiggjorte er ude af
rådighed over sit bo. en sådan urådighed er ifølge myndighedsloven altid knyttet til
umyndiggørelse”.
i overensstemmelse hermed fremgik det af § 34 i den dagældende myndighedslov, at den, der
var umyndiggjort, ikke selv kunne ”råde over sin formue eller forpligte sig ved retshandler”. i
§ 2 i samme lov var anført, hvilke personer der kunne umyndiggøres.
det af justitsministeriet nedsatte myndighedslovudvalg fremkom i betænkning nr. 1247/1993
med forslag til en ny værgemålslov, og i den forbindelse vurderede udvalget betydningen af
grundlovens § 29. udvalget anførte herved blandt andet, at ”umyndiggørelse som
udelukkelsesgrund i grundlovens § 29 i forhold til valgretten er ligesom aldersbetingelsen
begrundet i forudsætningen om, at valgret forudsætter en vis åndelig formuenhed. efter
forarbejderne må det antages, at det er urådigheden over formuen som en konsekvens af
umyndiggørelsen, der førte til at knytte tab af valgretten til umyndiggørelsen”. udvalget
anførte videre blandt andet: ”derimod må grundlovens krav indebære, at i alle tilfælde, hvor
en person under en ny værgemålslov i overensstemmelse med udvalgets tanker fratages
handleevne, jf. udkastets § 6, eller efter mindretallets udkast fratages rådigheden over
personlige forhold, jf. udkastets § 6 a, må de pågældende efter valglovgivningen fortabe
valgretten”.
efter værgemålslovens § 6 kan den retlige handleevne fratages i forbindelse med værgemål
efter lovens § 5, hvis det omfatter økonomiske forhold, og det for den pågældende er nød-
vendigt for at hindre økonomisk forringelse eller økonomisk udnyttelse. værgemålsloven, der
trådte i kraft den 1. januar 1997, bestemmer i § 55, at personer, der er umyndiggjort efter
bestemmelsen i myndighedslovens § 2, efter værgemålslovens ikrafttræden anses for at være
under værgemål med fratagelse af den retlige handleevne, jf. § 5 og § 6 i værgemålsloven.
                                               - 41 -
ved lov nr. 386 af 22. maj 1996 om ændring af forskellige lovbestemmelser om umyndighed
m.v. (ændringer som følge af værgemålsloven) blev valglovens § 1 ændret, således at ordet
”umyndiggjort” blev ændret til ”under værgemål med fratagelse af den retlige handleevne, jf.
værgemålslovens § 6”. af lovbemærkningerne hertil fremgår blandt andet, at ”[i]
overensstemmelse med myndighedslovsudvalgets vurderinger … er det indenrigsministeriets
opfattelse, at bestemmelsen i grundloven om, at umyndiggjorte ikke har valgret, må indebære,
at en person, der efter de nye regler sættes under værgemål med fratagelse af den retlige
handleevne, jf. værgemålslovens § 6, fortaber valgretten”.
ved lov nr. 381 af 27. april 2016 om ændring af lov om valg af danske medlemmer til
europa-parlamentet og lov om kommunale og regionale valg (valgret til personer under
værgemål med fratagelse af den retlige handleevne) fik personer, der er under værgemål med
fratagelse af den retlige handleevne efter værgemålslovens § 6, og som i øvrigt opfylder
valgretsbetingelserne, valgret til europa-parlamentet og kommunale og regionale valg. det
fremgår af lovforslaget (lf 130 af 24. februar 2016) blandt andet, at ”[r]egeringen ønsker, at
flest mulige inden for rammerne af grundloven skal have valgret til landsdækkende valg i
danmark. det foreslås derfor at ændre valglovgivningen, således at personer, der er under
værgemål med fratagelse af den retlige handleevne efter værgemålslovens § 6, og som i øvrigt
opfylder valgretsbetingelserne, gives valgret til europa-parlamentsvalg og kommunale og
regionale valg”. det fremgår videre blandt andet, at ”[d]et er regeringens vurdering, at
grundloven ikke giver mulighed for at give personer, der som følge af værgemål efter
værgemålslovens § 6 har mistet deres retlige handleevne, valgret til folketingsvalg. derimod
kan grundloven ikke antages at være til hinder for at give valgret til personer, der er under
værgemål med fratagelse af den retlige handleevne efter værgemålslovens § 6, til kommunale
og regionale valg og europa-parlamentsvalg”. social- og indenrigsministeren har i marts og
april 2016 over for folketingets social- og indenrigsudvalg besvaret spørgsmål om
forståelsen af grundlovens § 29 i overensstemmelse hermed.
grundlovens bestemmelse herom (tidligere § 35, § 30 og nu § 29) er til stadighed af lovgiver
blevet forstået således, at personer, der efter den tidligere myndighedslovs § 2 og § 34 og
siden værgemålslovens ikrafttræden efter værgemålslovens § 6 har mistet deres retlige
handleevne, ikke har stemmeret til folketingsvalg. denne forståelse synes også at have helt
overvejende støtte i den trykte juridiske litteratur om spørgsmålet.
                                               - 42 -
landsretten tiltræder denne forståelse af grundlovens § 29 og finder – uden at der herved
tages stilling til betydningen af danmarks internationale forpligtelser – at der ikke er grundlag
for en anden fortolkning af bestemmelsen.
spørgsmålet er herefter om internationale konventioner, som danmark har tiltrådt, navnlig
artikel 3 i tillægsprotokol nr. 1 af 20. marts 1952 til emrk og artiklerne 12 og 29 i handicap-
konventionen, indebærer, at sagsøgerne på dette grundlag skulle have haft ret til at afgive
deres stemme ved folketingsvalget i juni 2015. emrk og tillægsprotokol nr. 1 blev
inkorporeret i dansk ret ved lov nr. 285 af 29. april 1992. handicapkonventionen, der trådte i
kraft for danmark den 23. august 2009, er ikke inkorporeret ved lov i dansk ret.
landsretten finder, at inkorporeringen af emrk, herunder tillægsprotokol 1, ved den nævnte
lov (lov nr. 285 af 29. april 1992) og dermed de domme, der med bindende virkning for
danmark afsiges af den europæiske menneskerettighedsdomstol (emd), ikke indebærer –
såfremt en konflikt måtte foreligge – at grundlovens § 29 dermed skal tilsidesættes. lands-
retten finder endvidere, at en fortolkning af valglovens § 1 i muligt omfang skal foretages
således, at modstrid med emrk, herunder således som konventionen med tilhørende
protokoller og tillægsprotokoller fortolkes af emd, undgås. også handicapkonventionen har
betydning for fortolkningen af valgloven, men det bemærkes, at fns handicap-komités
udtalelser ikke er retligt bindende for danmark.
efter artikel 3 i tillægsprotokol nr. 1 til emrk har de kontraherende parter (stater) forpligtet
sig til at lade afholde frie, hemmelige valg med passende mellemrum under forhold, som
sikrer folkets frie meningstilkendegivelse ved valget af medlemmer til den lovgivende
forsamling. efter artikel 12 og artikel 29 i handicapkonventionen har deltagerstaterne
bekræftet, at personer med handicap har ret til overalt at blive anerkendt som havende
retsevne, samt at personerne sikres politiske rettigheder og muligheden for at nyde dem på
lige fod med andre.
umyndiggørelse og nu fratagelse af den retlige handleevne findes hverken efter artikel 3 i
tillægsprotokol 1 til emrk eller efter handicapkonventionen konventionsstridig, hvis af-
gørelsen er lovlig, saglig, nødvendig, konkret begrundet og proportional.
                                               - 43 -
emd har i dom af 6. oktober 2005 i sag nr. 74025/01, hirst mod det forenede kongerige,
angivet blandt andet, at retten til at afgive stemme ikke er et privilegium, der er forbeholdt en
bestemt gruppe. dommen udtrykker en formodning for, at stemmeretten tilkommer alle, dog
at rettigheden efter artikel 3 i tillægsprotokol 1 ikke er absolut (præmis 58-62).
emd har i dom af 20. maj 2010 i sag nr. 38832/06, alajos kiss mod ungarn, tiltrådt, at det er
et legitimt formål at sikre, at kun borgere, der er i stand til at bedømme konsekvenserne af
deres beslutninger og træffe bevidste og velovervejede beslutninger bør deltage i blandt andet
valg (”public affairs”). efter dommen vil det ikke være i overensstemmelse med de legitime
grunde til at begrænse stemmeretten, hvis retten til at afgive stemme afslås alene som følge af
mentalt handicap, der nødvendiggør værgemål, uden en individuel juridisk vurdering (præmis
38-44).
spørgsmålet er herefter, om de afslag, som sagsøgerne fik i anledningen af deres anmodning
om at afgive stemme til folketingsvalget i juni 2015, udgjorde en krænkelse af deres
rettigheder efter artikel 3 i tillægsprotokol nr. 1 af 20. marts 1952 til emrk og artiklerne 12
og 29 handicapkonventionen, og om de har krav på en godtgørelse som påstået.
landsretten finder, at det ved vurderingen heraf må lægges til grund, at bestemmelsen i
grundlovens § 29, og dermed tillige bestemmelsen i valglovens § 1, som udmønter denne,
således som disse regler efter det, der er anført ovenfor, må fortolkes, i overensstemmelse
med emds praksis tilstræber et legitimt formål, nemlig at sikre, at de pågældende vælgere har
den fornødne åndelige formuenhed til at deltage i folketingsvalg. det forhold, at den
gældende lovgivning i relation til kommunale og regionale valg og valg til europa-parla-
mentet ikke stiller et sådant krav, fører ikke til et andet resultat. såfremt lovgiver i relation til
folketingsvalg måtte ønske at udvide kredsen af stemmeberettigede til også at omfatte
personer, der er frataget den retlige handleevne, ville dette kunne gennemføres i medfør af
den procedure, der er angivet i grundlovens § 88.
ved vurderingen af, om der er sket en tilstrækkelig individuel prøvelse af sagsøgernes
forhold, lægger landsretten vægt på, at umyndiggørelse efter den dagældende myndighedslov
og fratagelse af den retlige handleevne efter værgemålslovens § 6, er sket på baggrund af en
                                               - 44 -
konkret afgørelse truffet af en domstol på sagligt grundlag i overensstemmelse med den
fremgangsmåde, der fandt og finder anvendelse efter retsplejelovens kapitel 43. det er herved
sikret, at den pågældende har bistand under behandlingen af sagen, og at afgørelsen træffes af
en domstol. retten skal i den forbindelse konstatere, at den pågældende på grund af
”sindssygdom, herunder svær demens, eller hæmmet udvikling eller anden form for alvorligt
svækket helbred er ude af stand til at varetage sine anliggender”, jf. værgemålslovens § 5, og
at fratagelse af den retlige handleevne derudover er ”nødvendigt for at hindre, at den
pågældende udsætter sin formue, indkomst eller andre økonomiske interesser for fare for at
forringes væsentligt, eller for at hindre økonomiske udnyttelse”, jf. værgemålslovens § 6. der
er således tale om strenge krav, der står i en snæver forbindelse med spørgsmålet om,
hvorvidt de pågældende er i stand til at vurdere konsekvenserne af deres beslutninger og
træffe bevidste og velovervejede beslutninger. det fremgår af såvel den dagældende
myndighedslov som den nugældende værgemålslov, at afgørelsen om umyndiggørelse og nu
afgørelsen om fratagelse af den retlige handleevne skal ophæves, når grundlaget herfor ikke
længere er til stede, jf. den dagældende myndighedslovs § 5 og nu værgemålslovens § 10.
følgen efter valglovens § 1, hvorefter den, der er under værgemål med fratagelse af den
retlige handleevne ikke har valgret til folketinget, selvom vedkommende i øvrigt opfylder
betingelserne om indfødsret, alder og bopæl, kan indgå i den prøvelse, som en domstol må
foretage i en sag, som rejses om ophævelse af en afgørelse efter værgemålslovens § 6, som et
element til støtte for ophævelse. det bemærkes herved, at en individuel prøvelse af, om en
borger, der i øvrigt opfylder betingelserne for at have valgret, særligt i relation til deltagelse i
folketingsvalg har en tilstrækkelig forståelse af sine forhold til at kunne deltage i valg til
folketinget og folkeafstemninger, i sig selv vil kunne give anledning til betænkelighed om
legitimiteten af grundlaget for en sådan vurdering.
det er oplyst for landsretten, at antallet af personer, som omhandles af samme afgørelse som
sagsøgerne, den 8. december 2015 blev opgjort til 1.917 personer svarende til ca. 0,046 % af
den andel af den danske befolkning, der var stemmeberettigede den pågældende dato.
landsretten finder på denne baggrund, at afgørelsen om fratagelse af den retlige handleevne
(tidligere afgørelse om umyndiggørelse) for sagsøgerne også i relation til spørgsmålet om
fratagelse af deres stemmeret har baggrund i en individuel vurdering foretaget af en domstol
efter loven i en afvejning af afgørelsens saglighed, nødvendighed, konkrete begrundelse og
                                              - 45 -
proportionalitet i forhold til indgrebets betydning for samme og de hensyn til beskyttelse af
den enkelte af sagsøgerne, som indgrebet har til formål at give.
landsretten finder herefter ikke grundlag for at fastslå, at dette skulle være i strid med artikel
3 i tillægsprotokol nr. 1 af 20. marts 1952 til emrk. det bemærkes herved, at sagsøgerne
hver især forud for folketingsvalget i 2015 kunne have indbragt deres sag for retten med
påstand om ophævelse af den trufne afgørelse om fratagelse af den retlige handleevne,
såfremt de fandt, at grundlaget herfor ikke længere var til stede. det er i sådanne sager retten
selv, der efter retsplejelovens kapitel 43 sørger for sagens oplysning, og den bevisførelse, som
retten måtte beslutte, betales af statskassen. det fremgår af samme kapitel endvidere, at også
den, der er sat under værgemål, har beføjelser som part i værgemålssagen.
på den anførte baggrund finder landsretten – uanset de udtalelser fra fn’s handicapkomité,
som sagsøgerne har påberåbt sig – endvidere, at der ikke er tilstrækkeligt grundlag for at for
at fastslå, at bestemmelsen i valglovens § 1 skulle være i strid med bestemmelserne i
handicapkonventionens artiklerne 12 og 29.
herefter, og da landsretten finder, at bestemmelserne i de internationale konventioner, som
danmark har tiltrådt, og som sagsøgerne og biintervenienten har påberåbt sig, ikke indebærer,
at også det meget begrænsede antal personer, der efter værgemålslovens § 6 ved dom er
frataget hele deres retlige handleevne, men som i øvrigt opfylder betingelserne for at afgive
deres stemme ved folketingvalg, har et absolut og ubetinget krav på at afgive stemme ved
folketingsvalg, og da en sådan retsstilling heller ikke findes at følge af de domme fra emd,
som parterne og biintervenienten har henvist til, tager landsretten økonomi- og
indenrigsministeriets påstand om frifindelse til følge.
efter sagens karakter og principielle betydning findes ingen af parterne eller biintervenienten
at skulle betale sagsomkostninger til nogen anden part.
                                    thi kendes for ret:
økonomi- og indenrigsministeriet (tidl. social- og indenrigsministeriet) frifindes.
                                             - 46 -
ingen af parterne eller biintervenienten skal betale sagsomkostninger til nogen anden part.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark