text:
københavns byret
dom
afsagt den 28. august 2017 i sag
ss 2-10188/2017
anklagemyndigheden
mod
t2
cpr-nummer …80-…
..
2980 kokkedal
sagens baggrund og parternes påstande
der har medvirket domsmænd ved behandlingen af denne sag.
anklageskrift er modtaget den 18. april 2017 og berigtiget den 18. maj 2017.
t2 er tiltalt for
                                                1.
overtrædelse af taxikørselsloven, lovbekg. nr. 107 af 30. januar 2013 § 16, stk. 1, nr. 1, jf. § 1,
stk. 1,
ved løbende i 2015, fortrinsvis i storkøbenhavn, at have udført taxikørsel ialt 5.428 ture med
personbil reg.nr. ar...uden tilladelse og uden at betingelserne for samkørselsarrangement, der
ikke kræver tilladelse, var opfyldt, jf. bekendtgørelse nr. 405 af 8. maj 2012 om taxikørsel § 1,
idet kørslerne blev udført mod vederlag, der ikke alene var godtgørelse for de med kørslen
direkte forbundne omkostninger, idet passagererne betalte til uber for kørslerne hvorefter
uber afregnede med tiltalte, der fik indbetalt 497.735 kr. på en bankkonto.
                                                2.
overtrædelse af bekendtgørelse nr. 399 af 4. maj 2006 om særlige krav til taxier mv. § 18, stk.
1, jf. § 1,
ved løbende i 2015 fortrinsvis i storkøbenhavn at have udført taxikørsel ialt 5.428 ture med
personbil reg.nr. ar…, selv om køretøjet ikke var godkendt og registreret hertil.
                                                3.
overtrædelse af færdselslovens § 117 d, stk. 2, jf. § 56, stk. 1, 1. pkt.,
ved løbende i 2015 fortrinsvis i storkøbenhavn at have udført taxikørsel i alt 5.428 ture med
personbil reg.nr. ar...uden at have erhvervet kørekort til erhvervsmæssig personbefordring.
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om en bødestraf på 590.000 kr.
tiltalte har nedlagt påstand om frifindelse, subsidiært om rettens mildeste dom.
                                               - 2 -
sagen er, som en ud af 5 prøvesager, behandlet sammen med københavns byrets sag nr. ss
2-10190/2016, ss 2-10191/2016 og ss 2-10192/2016.
forklaringer
tiltalte har ikke ønsket at afgive forklaring under sagen.
der er afgivet forklaring af vidnerne a, skat, politiassistent danny kristensen og
politiassistent per knudsen.
vidnet a, skat, har til retsbogen afgivet følgende forklaring:
"vidnet forklarede, at han er funktionsleder i indsats og virksomheds- og afgiftskontrol,
enhed nummer 12. som funktionsleder har han mellem 20 og 30 medarbejdere, som han har
instruktionsbeføjelser over. vidnet har været beskæftiget med skat’s lister fra holland
vedrørende uber-chauffører. vidnet bekræftede, at politiet bad om listerne, og at disse blev
sendt til politiet i december 2016. forinden havde der i skat været nogle juridiske
overvejelser mht. udvekslingen af oplysningerne. for det første var oplysningerne
fremkommet i forbindelse med, at syv europæiske lande havde lavet en ”simultan” revision af
uber i holland. danmark var ikke med i den fælles revision, men danmark blev spurgt
undervejs i forløbet, om danmark var interesseret i at få oplysninger, som vedrørte personer
bosiddende i danmark, hvis man spontant faldt over sådanne. det svarede danmark via
kompetent myndighed i skat ja tak til.
en simultan revision kan laves, fordi der er samarbejdsaftaler mellem skattevæsenerne i de
involverede lande. det var holland, hvor uber-selskabet er hjemmehørende, der tog initiativ
til at spørge en række lande, om man ville være med i en simultan revision af uber, fordi
holland mente, at det havde interesse for en række lande. syv lande svarende ja til at være
med til en fælles revision. danmark svarede nej i første omgang til at være med i den fælles
revision, men takkede samtidig ja at modtage oplysninger om spontane fund vedrørende
danske statsborgere. det var kompetent myndighed, som er den del af skat, der arbejder på
tværs af landegrænser, som spurgte, om skat ville have oplysningerne. i september 2016
var kompetent myndighed til et møde i holland og fik oplysningerne udleveret.
man taler om spontanoplysninger, når der er tale om tilfældighedsfund, der gøres af
skattevæsener i udlandet, som involverer borgere bosiddende i andre lande. da der kan være
forskellige typer af klausuler på sådanne oplysninger, spurgte skat få dage efter
modtagelsen af oplysningerne de hollandske skattemyndigheder, om der var nogen former for
klausuler på oplysningerne i forhold til, om skat måtte dele oplysningerne med andre
danske myndigheder. de hollandske skattemyndigheder svarede, at der ikke var nogen
klausuler på oplysningerne, der var til hinder for, at skat kunne udveksle oplysningerne
med andre offentlige myndigheder. det hollandske svar foreligger på skrift.
da skat senere fik en anmodning fra politiet om udlevering af oplysningerne, bad man
juridiske afdeling om at undersøge, om der var interne hjemmelsproblemer med hensyn til at
udlevere oplysningerne. skat fik et skriftlig svar fra juridisk afdeling om, at der ikke var
hjemmelsproblemer, og at der i persondataloven var konkret hjemmel til at udlevere
oplysningerne til politiet. da der således ikke var noget til hinder herfor, udleverede skat
oplysningerne til politiet.
fra holland havde skat modtaget et regneark, som indeholdt en række oplysninger:
registreringsnummeret på den bil, der var benyttet til kørslerne, bilens mærke og type,
kørerens brugernavn, kontonummeret, der var brugt i forbindelse med afregning af kørslerne,
                                                 - 3 -
kontonummerets bankplacering, den samlede bruttoindkomst på årsplan, og hvor mange ture
der var kørt. regnearket indeholdt ingen oplysninger om chaufførernes danske personnumre.
skat begyndte derfor at sammenholde oplysningerne for at finde ud af, hvilke personer der
var tale om. det voldte nogle problemer, da der ikke nødvendigvis var sammenhæng mellem
ejeren af bilen, kontonummeret og navnet, der var opgivet. det tog derfor noget tid for skat
at finde frem til personnumrene på chaufførerne. derfor gik der også noget tid, før skat
kunne skrive til de pågældende borgere om, at skat havde modtaget oplysninger fra de
hollandske skattemyndigheder om, at de havde kørt uber-kørsel. på nuværende tidspunkt har
skat har gennemgået hele listen. de fandt ud af, at en person godt kunne optræde flere
gange i regnearket, hvis pågældende havde skiftet bil undervejs. der er 2.100 linjer i
regnearket. ca. 1.800 personer er identificeret. alle på nær 8-10 personer er blevet
identificeret.
vidnet kan generelt oplyse om de konkrete skattesager, at skat skrevet til rigtig mange af
chaufførerne og spurgt om, hvilke udgifter de har haft i forbindelse med kørslerne, og
opfordret de pågældende til at fremlægge dokumentation for udgifterne, og har de
pågældende enten ikke svaret eller ikke haft nogen dokumentation, har skat prøvet at
skønne over kørselsudgifterne. relativt mange af chaufførerne havde ikke gemt
dokumentation for kørselsudgifterne eller ført kørselsregnskab, og rigtigt mange havde også
brugt bilen til privat kørsel, hvilket er relevant, fordi der kun er fradrag for den andel af
udgifterne, der vedrører uber-kørsel. skat har i alle sagerne taget udgangspunkt i
oplysningerne fra de hollandske skattemyndigheder om omsætningen fra uber-kørsel.
chaufførerne har betalt en andel af omsætningen, typisk 20 %, til uber for at få formidlet
kontakten til kunderne. det resterende beløb er tilgået chaufføren, og det er dette beløb, som
har været udgangspunktet for skat´s skatteansættelse. der er nogle personer, der har fået
lidt ekstra betaling for at stå til rådighed i perioder for en anden chauffør, men
udgangspunktet for langt de fleste af chaufførerne er, at den fulde indkomst kommer fra
holland. det samlede beløb på listen fra holland er inklusive provisionen til uber.
adspurgt af forsvareren, advokat eddie omar rosenberg khawaja, forklarede vidnet, at
baggrund for den fælles revision var, at de hollandske myndigheder var blevet opmærksomme
på, at der var en startet en ny virksomhed op, som havde samarbejdspartnere i andre
europæiske lande, og derfor mente holland, at det kunne være relevant med en simultan
revision. formålet med revisionen var en samlet skattekontrolrevision, og den blev lavet af
skattemyndighederne. revisionen havde ikke noget andet formål. danmark blev indbudt til at
deltage i den fælles kontrol. skat´s nej til at deltage skyldtes, at uber først var startet op i
danmark i oktober 2014, og at henvendelsen kom meget tidligt i forløbet. umiddelbart var
det vurderingen, at der ikke skete særlig meget med hensyn til uber-kørsel i danmark, da
henvendelsen kom fra holland. over revisionsperioden kom der mere gang i uber i danmark.
skat blev kontaktet af holland efter, at uber var startet op i danmark, men det var tidligt i
forløbet. vidnet kunne ikke sige præcist, hvornår henvendelsen var kommet. fordi danmark
havde takket ja til at modtage oplysninger om spontane fund, blev skat inviteret til et møde
i amsterdam i september 2016, hvor oplysningerne til de enkelte lande blev uddelt og
danmark fik udleveret det føromtalte regneark. mødets formål var at gennemgå resultaterne
af den fælles revision. det var et ordinært samarbejdsmøde. niels dahl fra kompetent
myndighed gav møde for de danske skattemyndigheder. vidnet deltog ikke. der blev drøftet
en række ting, og bl.a. at danmark kunne få oplysningerne om uber-partnerne i danmark
udleveret.
i løbet af 2016 var skat blevet opmærksom på, at der foregik meget mere uber-kørsel end
først antaget. skat havde modtaget mange anmeldelser om uber-kørsel. anmeldelserne var
havnet i vidnets enhed, hvor man kiggede på dem. de ville dog gerne have nogle mere
konkrete oplysninger end anmeldelserne til at starte skattesager op på. de var klar over, at der
                                                - 4 -
var oplysninger på vej fra holland. derfor er anmeldelserne først blevet brugt, efter at
oplysningerne fra holland var modtaget.
det var underdirektøren i kompetent myndighed, som besluttede, at skat ikke skulle
deltage i den fælles revision, men at skat gerne ville have spontanoplysninger, hvilket man
fik på mødet i september 2016. beslutningen var ikke clearet med ministeren. beskeden om,
at skat gerne ville modtage spontanoplysninger, var således givet, før at oplysningerne var
blevet indsamlet. der foreligger en aftale landene imellem om, at man kan udveksle
spontanoplysninger. der skal ikke noget særligt til, for at sådanne oplysninger kan udleveres.
der foreligger internationale aftaler om udlevering af skatteoplysninger landene imellem.
området varetages af kompetent myndighed. vidnet var bekendt med, at kompetent
myndighed drog af sted til mødet i amsterdam med en forventning om at få udleveret
oplysningerne. vidnet var også bekendt med, at der kørte nogle sager mod uber-chauffører i
københavns byret i sommeren 2016. han forudså, at andre danske myndigheder ville bede
skat om at få udleveret oplysningerne, og derfor bad han straks, efter at kompetent
myndighed var kommet hjem fra holland med oplysningerne, om, at det blev undersøgt, om
der var klausuler på oplysningerne i forhold til at dele dem med andre danske myndigheder.
dette bad han om, før at skat fik henvendelsen fra politiet. det foregik på den måde, at
vidnet tog kontakt til kompetent myndighed, der forespurgte den hollandske kompetente
myndighed, om der var klausuler på oplysningerne, og den hollandske kompetente
myndighed svarede kompetent myndighed i skat. det kom meget hurtigt frem i pressen, at
skat var kommet i besiddelse af disse oplysninger. skat har ikke henvendt sig til politiet.
det var politiet, der henvendte sig til skat.
samtidig med, at skat fik regnearket fra fra kompetent myndighed, fik skat også et brev
fra kompetent myndighed med en beskrivelse af, hvad man havde fået udleveret. alene
skattedelen er omtalt i brevet. en klausul på oplysninger kan f.eks. være, at oplysningerne kun
må bruges til bestemte formål. vidnet spurgte specifikt til, om der var klausuler på
oplysningerne fra holland, som var til hinder for, at oplysningerne kunne videregives til andre
offentlige myndigheder. der blev ikke spurgt specifikt til om oplysningerne kunne udleveres
til politiet til brug for strafforfølgning, men det ligger implicit i vidnets spørgsmål, idet
videregivelse af oplysninger til andre offentlige myndigheder sker til brug for de opgaver,
som de pågældende myndigheder varetager.
skat modtog anmodningen fra politiet den 24. november 2016 og udleverede oplysningerne
til politiet den 15. december 2016.
foreholdt bilag 9-2 og 9-4 i sag nr. ss 2-10188/27 forklarede vidnet, at der undervejs i
forløbet var blev stoppet nogle uber-biler på åben gade. så vidt vidnet ved, har skat´s
enhed, der hedder vejaktioner, haft en sag på baggrund af hvert fald én af dem, som blev
stoppet på åben gade. man diskuterede, om bilen, som var på svenske plader, skulle betale
dansk afgift. denne sag lå tidligere i forløbet end denne sag. der har således været kontakt
mellem skat og politiet i forbindelse med disse personer, men ingen af dem er omfattet af
den store undersøgelse i holland.
vidnets enhed står for juraen i de konkrete skattesager lavet på baggrund af oplysningerne fra
holland. kompetent myndighed administrerer internationale aftaler. vidnet spurgte skat
jura specifikt i forbindelse med henvendelsen fra politiet. der blev ikke spurgt specifikt til,
om det var i strid med skattekontrolloven at indhente og udlevere oplysningerne. vidnet er af
den opfattelse, at det var lovligt at indhente oplysningerne fra holland, men han var i tvivl
mht. videregivelse, hvorfor han spurgte specifikt ind til dette, også specifikt i forhold til
politiet. tvangsindgrebsloven blev heller ikke drøftet. spørgsmålet om videregivelse blev
undersøgt i forhold til persondataloven. det er også blevet undersøgt, om uber b.v. havde
partsstatus, hvilket selskabet ikke havde efter skat juras vurdering, hvorfor uber b.v. ikke
skulle underrettes løbende. skat var også i kontakt med uber b.v. omkring modtagelsen af
                                               - 5 -
oplysningerne og videregivelsen. uber b.v.´s danske talsmand bad om et møde kort tid efter,
at skat havde modtaget oplysningerne fra holland, da selskabet mente, at det havde
partsstatus uber blev orienteret om, at skat jura ikke mente, at selskabet havde partsstatus
på mødet blev processen for, hvordan skat ville forholde sig med oplysningerne fra holland
drøftet. der blev kun drøftet skattemæssige aspekter og ikke konkrete sager. uber b.v. sagde,
at man gerne ville kunne stille sine forretningspartnere så gunstigt som muligt i forbindelse
med skattesagerne. mødet fandt sted før overdragelsen af listerne til politiet. der findes et
referat fra mødet.
efter at politiet havde fået overdraget listerne, har der kun været drøftelser mellem skat og
politiet om, hvorvidt politiet var opmærksom på, at listerne var bruttolister, hvor omsætningen
var angivet før afregning af provision til uber. skat orienterede politiet skriftligt om dette,
og der var drøftelser om det praktiske. politiets håndtering af straffesagerne har ikke været
drøftet. hvis skat har lavet skattesager i forhold til de tiltalte, er de lavet i vidnets enhed.
alle personerne på listerne fra holland er vurderet i forhold til, om der var grundlag for at
ændre skatteansættelserne.
der har ikke efterfølgende været kontakt til de hollandske skattemyndigheder bortset fra, at de
hollandske skattemyndigheder har fremsendt en mail, hvor de på baggrund af debatten i de
forskellige lande om, at uber b.v. skulle være blevet tvunget til at udlevere oplysningerne,
gjorde opmærksom på, at uber b.v. i holland frivilligt havde udleveret oplysningerne til
brug for de hollandske skattemyndigheders skattekontrol. vidnet har ikke set
korrespondancen mellem de hollandske skattemyndigheder og uber b.v.
adspurgt på ny af anklageren forklarede vidnet, sagerne er startet op på baggrund af
oplysningerne fra holland, hvilket skat har gjort chaufførerne opmærksomme på. skat
har kun bedt chaufførerne om oplysninger til brug for skatteansættelsen. derfor bad skat
chaufførerne om at dokumentere deres kørselsudgifter. vidnet mente ikke, at chaufførerne
derved kunne komme til at inkriminere sig selv. langt hovedparten af chaufførerne havde
ikke et kilometerregnskab eller dokumentation for de faktiske udgifter. skat har derfor givet
et skønsmæssigt fradrag på baggrund af oplysningerne fra holland om antal kørte kilometre
og indtægter. hvis skat skal udlevere oplysninger om enkeltpersoner til andre
myndigheder, er hovedreglen, at personen skal give samtykke, men der er også en række
undtagelsesbestemmelser. skat jura har vurderet, at oplysningerne fra holland kunne
udleveres til politiet efter anmodning uden samtykke fra de involverede borgere."
vidnet politiassistent danny kristensen har til retsbogen afgivet følgende forklaring:
"vidnet forklarede, at han fik råmaterialet fra skat i form af en mail med en fil. filen
indeholdt et excel-ark, hvorpå der var angivet rigtig mange personer. vidnet kopierede excel-
arket og lagde kopien over i et nyt excel-ark, som var det, som han arbejdede i. vidnet søgte
de fem tiltalte frem på deres cpr-nummer, kopierede oplysningerne vedrørende de tiltalte og
lagde dem over i endnu et nyt excel-ark. han kontrollerede, at han havde gjort det rigtigt, ved
at søge på de tiltaltes navne. derefter lagde han oplysningerne over på et usb-stik i fire
eksemplarer, som blev udleveret til anklageren. råmaterialet ligger der stadig og kan
kontrolleres. vidnet har kun foretaget en kopiering.
adspurgt af forsvareren, advokat eddie omar rosenberg khawaja, forklarede vidnet, at han
ikke har været i kontakt med skat i den forbindelse. han har bare arbejdet med materialet,
som han fik leveret."
vidnet politiassistent per knudsen har til retsbogen afgivet følgende forklaring:
                                                       - 6 -
"vidnet forklarede, at han arbejder i færdselspolitiet. t2 havde ikke tilladelse efter
taxikørselsloven til at køre taxa. t2s bil var ikke godkendt til taxikørsel. en bil skal være
registreret og godkendt til taxikørsel, hvilket t2s bil ikke var. t2 havde tillige ikke erhvervet
kørekort til erhvervsmæssig personbefordring. vidnet har anvendt politiets motorregister i
sine undersøgelser af køretøjet. i motorregistret kan man se, hvad et køretøj skal anvendes til.
under feltet ”anvendelse” i motorregistret skal der således stå ”taxikørsel”, hvis køretøjet er
godkendt hertil. t2s køretøj var ikke registreret til taxikørsel i motorregistret. med hensyn til
kørekort og tilladelse til at køre erhvervsmæssig personbefordring, har politiet et indeks- og
kørekortsregister. der skal være en påtegning i registeret, hvis vedkommende har tilladelse til
at køre erhvervskørsel. med hensyn til tilladelse til taxikørsel, får man en sådan tilladelse af
taxinævnet. vidnet har henvendt sig til taxinævnet i region hovedstaden, som har oplyst, at
t2 ikke har tilladelse til at køre taxa. tiltalte har tillige ikke haft et førerkort, da han ikke har
haft erhvervskørekort. ovennævnte gælder for alle fire tiltalte. vidnet har spurgt taxinævnet,
og ingen af de fire tiltalte har fået udstedt tilladelse til taxikørsel eller førerkort. med hensyn
til køretøjerne, er ingen af de fire tiltaltes køretøjer registreret til taxikørsel. med hensyn til
kørekortsforhold, har ingen af de fire tiltalte erhvervet kørekort til erhvervsmæssig
personbefordring."
oplysningerne i sagen
det fremgår af politirapport af 7. marts 2017, at tiltalte samme dag kl. 09:40 telefonisk af
politiet blev sigtet for forholdene omfattet af tiltalen.
der er under sagen dokumenteret oplysninger fra skat modtaget fra de hollandske
skattemyndigheder og oprindeligt udleveret af uber b.v., holland.
der er dokumenteret brev af 10. maj 2017 med bilag fra skat til københavns politi, hvoraf
blandt fremgår:
"skatteyder har den 15. juli 2016 selvangivet indtægt vedrørende uber med 47.917 kr. for indkomståret 2015
(selvangivelsesfrist 1. juli 2016). der er ikke selvangivet noget vedrørende uber for indkomståret 2014. skat
umiddelbart er ikke enig i det selvangivne beløb og sagen er derfor under behandling."
der er under sagen fremlagt mail af 28. september 2016 fra niels k. dahl, skat, særlig
kontrol, kompetent myndighed, og mlc-coordinator, danmark, til projektleder leo jansen
fra det hollandske skattevæsen og nlct-mlc-koordinator, holland, hvoraf fremgår:
"dear leo
during the fmc105 intermediate meeting on the 14th september 2016 in amsterdam, the danish tax authorities
received spontaneous information regarding uber partners from the dutch tax authorities.
now the danish tax authorities want to ask if they can get the dutch tax authorities permis-
sion to share the spontaneous information with other danish authorities .
please let us know if you can allow us to do that.
best regards.
...".
ved mail af 30. september 2016 kl. 08:21 svarede projektleder leo jansen fra det hollandske
skattevæsen således:
                                                        - 7 -
"dear niels,
please be informed that the information that was supplied to you within the framework of the fmc 105
intermediate meeting on the 14th september 2016 in amsterdam has been supplied to you without any pre
conditions and so can be shared with other danish authorities.
kind regards
...".
samme dag kl. 16:31 sendte projektleder leo jansen fra det hollandske skattevæsen en mail
til de andre landes mlc-koordinatorer, hvori det hedder:
"dear colleagues,
recently your member state has participated in the information session concerning fmc/105 in order to supply
your administration with information about the outcome of the mlc performed. during that meeting we have
openly spoken with some representatives from the company that until now we have had a good relationship with.
all information that we delivered had been supplied by the company on voluntary basis and without any
negative discussion. my feeling about the meeting is that we were able to arrange it all in good order.
unfortunately, a few weeks later, i now have to conclude that i have seen a number of articles in news bulletins
in various member states that create the feeling that under pressure the company has now finally supplied
information. also i have seen articles where it is stated that the netherlands administration has encouraged your
administrations to give this information to the police for further investigation.
personally i feel i would like to rectify this and i hope you will agree with me as follows:
the information that was provided to your member states is covered by the directive 2011/16 for taxation
purposes. member states are free to use the information for further domestic use as mentioned during the
meeting and in the directive. there have not been made any restrictions to this. however, now i am reading in
some bulletins that the netherlands administration is actively promoting to use it for all pruposes. this does not
cover what was communicated. in some bulletins i am reading that the information was obtained under pressure
and that we can now finally hit the company. this is in complete contradiction with how all members in the
meeting must have experienced the situation where the company has been fully compliant with us.
i hope you can respect that we are dealing with a decent taxpayer that may seek for the borders of possibilities in
transportation regulations, but from our side certainly does not deserve the fiscal mark "fraudster"
kind regards and hoep you can respect our position
...".
ved mail af 24. november 2016 til skat anmodede københavns politi om at få udleveret
alle oplysningerne om uber-chauffører modtaget fra de hollandske skattemyndigheder.
der er endvidere under sagen dokumenteret korrespondance af 16. november 2015, 25. august
2016 og 27. juli 2017 fra de hollandske skattemyndigheder til uber b.v. i den danske
oversættelse af brevet fra den 27. juli 2017 hedder det:
"kære rob van der woude
jeg skriver til dem som svar på de brauw blackstone westbroeks brev af 24. juli 2017.
                                                       - 8 -
de hollandske skattemyndigheder afholdt [ikke] møde den 14. september 2016 i amsterdam med 14 eu-lande
med henblik på at udveksle information på samme måde som ved den multilaterale revision under fiscalis,
identifikationsnummer fmc 105.
et af punkterne var udveksling af oplysninger om partnere og chauffører.
vi har anmodet uber b.v. om følgende information [for årene) 2013-2015:
adresse, bankkonto, bilmodel / registreringsnr. / nummerplade, samlet kørselsindtægt, samlet antal køreture og
eventuelt momsnummer.
denne undersøgelse gennemføres på grundlag af § 53 juncto 47 van de algemene wetinzake rijksbelastlngen
(herefter: awr).
der henvises også til fortrolighedsforpligtelsen i § 67 awr. det er ikke tilladt for personer, som deltager i
skatteretlige undersøgelser eller i forbindelse hermed, der vedrører denne person eller tredjemands virksomhed,
at vise eller videregive oplysninger udover det, der er nødvendigt for at sikre opfyldelse af skattelovgivning eller
opkrævning eller indførelse af en skat.
på mødet blev der udvekslet information om
anvendelse af de korrekte merværdiafgiftsregler, moms, i relation provisionen til partnerne,
indberetning af korrekte momsoplysninger fra partnernes og chaufførernes side,
indberetning af korrekte skatteoplysninger fra partnernes og chaufførernes side, og
hvorvidt de lokale kontorer modtager korrekt vederlag for deres ydelser til hovedkontoret i amsterdam.?
de oplysninger, vi deler om parterne og chaufføren, gives på denne baggrund.
oplysningerne kan påvirke parternes og chaufførernes skattegrundlag i relation til moms eller indkomstskat.
vi nævnte dette, da vi gav oplysningerne ved mødets afslutning. disse oplysninger gives derfor udelukkende af
skattemæssige årsager.
de nederlandske skattemyndigheder har ikke givet specifikt samtykke til, at denne information kan anvendes i
straffesager.
vi følger artikel 16 i rådets direktiv 2011/16/eu af 15. februar 2011 om administrativt samarbejde på
beskatningsområdet.
med venlig hilsen
...".
uddrag af byrettens og landsrettens domme gengivet i u 2017.796ø er dokumenteret under
sagen til belysning af uber-konceptet og bødestørrelsen. der fremgår, at der blev fastsat en
bøde på 6.000 kr. for to kørsler til samtidig bedømmelse.
der er endvidere dokumenteret udtalelse og udlevering af dokumenter vedrørende skats
modtagelse og videregivelse af oplysninger om uber-chauffører af 14. august 2017 fra skat,
indsats, virksomheds- og afgiftskontrol, med tilhørende notater, sagens bilag 13 - 13-2,
skat juras notat af 13. december 2016 om udlevering af oplysninger om uber-chauffører til
andre offentlige myndigheder og mail af 16. september 2016 med bilag fra niels k. dahl,
skat, til bl.a. a, skat.
                                                  - 9 -
tiltaltes forklaring til retsbog af 6. december 2016 i frederiksberg ret er dokumenteret under
sagen.
personlige oplysninger
tiltalte har ikke afgivet forklaring om sine personlige forhold.
tiltalte er tidligere straffet
ved       frederiksberg rets dom af 6. december 2016 efter taxikørselsloven,
          lovbekendtgørelse nr. 107 af 30. januar 2013 § 16, stk. 1, nr. 1, jf. § 1, stk. 1,
          bekendtgørelse nr. 399 af 4. maj 2006 om særlige krav til taxier mv. § 18, stk. 1, jf. §
          1, og færdselslovens § 117 d, stk. 2, jf. § 56, stk. 1, 1. pkt. med en bøde på 3.500 kr.
          dommen vedrører bl.a. en uber-kørsel den 1. januar 2015 kl. 19.55.
rettens begrundelse og afgørelse
ad retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4
retten finder, at sagens forhold 1 opfylder kravene i retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4.
efter forholdets karakter vedrører sagens bevisførelse, om tiltalte løbende i 2015 fortrinsvis i
storkøbenhavn har udført taxikørsel i alt 5.428 gange med personbil ar...uden at have de
fornødne tilladelser hertil, og om tiltalte herved har opnået en indtægt på i alt 497.735 kr. fra
uber, som modtog passagernes betaling og løbende afregnede til tiltalte på en bankkonto,
og dokumentationen herfor. retten finder, at tiltalte har haft rig lejlighed til at tilrettelægge sit
forsvar vedrørende dette.
ad forældelse
det er uomtvistet, at forholdene er undergivet en 2-årig forældelse, jf. straffelovens § 93, stk.
1, nr. 1. efter straffelovens § 94, stk. 1, regnes forældelsesfristen fra den dag, da den strafbare
virksomhed eller undladelse er ophørt. efter straffelovens § 94, stk. 5, afbrydes
forældelsesfristen, når den pågældende gøres bekendt med sigtelsen. tiltalte blev gjort
bekendt med sigtelserne den 7. marts 2017. spørgsmålet er herefter, om kørsler, der ligger før
den 7. marts 2015, er forældede.
under hensyn til, at der er tale om en lang række helt ensartede forhold, der foretages
kontinuerligt i løbet af 2015, finder retten, at forholdene må anses som én fortsat forbrydelse,
således at forældelsesfristen for alle handlingerne under ét regnes fra ophøret af den sidste
strafbare handling.
henset til antallet af kørsler, der er rejst tiltale for, finder retten, at det har formodningen for
sig, at mindst en af kørslerne har fundet sted efter den 7. marts 2015. tiltalte har ikke ønsket
at udtale sig i sagen. på den baggrund lægges retten til grund som bevist, at mindst en af
kørslerne har fundet sted efter den 7. marts 2015. der er herefter ikke nogen del af tiltalen, der
er forældet.
ad forsvarets anmodning om afskæring af bevisførelse
                                               - 10 -
på baggrund af sagens oplysninger lægger retten til grund, at de omhandlede oplysninger fra
uber b.v. til de hollandske skattemyndigheder blev indhentet til skattekontrolformål som
led i en simultan revision af selskabet, som flere europæiske lande, herunder holland, hvor
uber b.v. er hjemmehørende, deltog i. danmark deltog ikke i den fælles revision, men
havde takket ja til at modtage oplysninger om danske skatteborgere, som måtte fremkomme i
forbindelse med revisionen.
på baggrund af sagens oplysninger lægger retten endvidere til grund som bevist, at kompetent
myndighed i skat den 14. september 2016 i amsterdam modtog oplysninger vedrørende
danske skatteborgere, som var fremkommet fra uber b.v. i forbindelse ovennævnte
revision, fra de hollandske skattemyndigheder. det lægges endvidere til grund, at
oplysningerne blev udvekslet med hjemmel i direktiv 2011/16/eu art. 9 med henblik på
skattekontrolformål.
den 24. november 2016 anmodede københavns politi skat om udlevere alle oplysningerne
fra uber b.v. modtaget fra de hollandske skattemyndigheder til brug for strafferetlig
forfølgning. det lægges efter as forklaring til grund, at skat udleverede oplysningerne til
politiet den 15. december 2016.
spørgsmålet er i første række, om betingelserne i direktiv 2011/16/eu art. 16, stk. 2, for
videregivelse af oplysningerne til politiet har foreligget opfyldt, og i anden række, om der er
tale om et ulovligt tilvejebragt bevis, som det er i strid med eu-charterets art. 47, og den
europæiske menneskerettighedskonvention art. 6 at anvende.
tiltalte har gjort gældende blandt andet følgende, jf. forsvarerens brev af 20. august 2017:
"...
til støtte for den nedlagte påstand om, at samtlige oplysninger modtaget fra skat baseret på
de hollandske skattemyndigheders oplysninger udvekslet i september 2016 og oprindeligt
udleveret af uber b.v. ikke kan indgå i sagerne mod t2, [m.fl.]... gøres det gældende, at
oplysningerne alene er udleveret til de danske skattemyndigheder med henblik på
skattekontrolspørgsmål.
anvendelse af oplysningerne til strafferetlig forfølgning efter bl.a. dansk taxilovgivning vil
således på det foreliggende grundlag være i strid med eu-retten.
det følger af de nu i sagen fremkomne oplysninger, at de hollandske skattemyndigheder har
udleveret oplysninger til skat i henhold til direktiv 2011/16/eu.
efter direktivets artikel 16, stk. 1, kan oplysninger, der afgives i henhold til direktivet alene
anvendes til administration og håndhævelse af medlemsstaternes nationale love vedrørende
skatter, jf. direktivets artikel 2.
efter direktivets artikel 16, stk. 2, kan med tilladelse fra den kompetente myndighed i den
medlemsstat, der videregiver oplysninger i henhold til direktivet, og kun i det omfang, dette er
tilladt i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor den myndighed, der modtager
oplysninger, er hjemmehørende, oplysninger og dokumenter, der modtages i henhold til dette
direktiv, anvendes til andre formål end skattekontrol. det fremgår videre, at en sådan
                                                - 11 -
tilladelse gives, hvis oplysningerne kan anvendes til lignende formål i den medlemsstat, hvor
den kompetente myndighed, der videregiver oplysningerne, er hjemmehørende.
i lyset af de hollandske skattemyndigheders brev af 27. juli 2017 til uber b.v. foreligger der
ikke et sådant samtykke, idet de hollandske skattemyndigheder samtidig direkte har
understreget, at der ikke er samtykket til, at oplysningerne i danmark kan anvendes til
strafferetlig forfølgning, der ligger uden for anvendelsesområdet af direktiv 2011/16/eu. det
må videre i lyset af det, der fremgår af breve af 26. august 2016 og 27. juli 2017 fra de
hollandske skattemyndigheder, lægges til grund, at en strafferetlig forfølgning af personer på
baggrund af oplysningerne for forhold, der ikke knytter sig til skatteopkrævning, ikke er
tilladt efter hollandsk ret.
på den baggrund vil en anvendelse i nærværende straffesager af oplysningerne udgøre en
direkte overtrædelse af eu-retlige forpligtelser, der følger af direktiv 2011/16/eu, ligesom
der ikke kan samtykkes til en sådan anvendelse, jf. direktivets artikel 16, stk. 2, sidste pkt.
...".
anklagemyndigheden har heroverfor gjort gældende, at betingelserne i art. 16, er opfyldt, idet
samtykke fra de hollandske skattemyndigheder foreligger.
på baggrund af sagens oplysninger findes det bevist, at skat på direkte forespørgsel den 30.
september 2016 fra den kompetente myndighed i holland fik udtrykkeligt samtykke til at
videregive de modtagne oplysninger til andre danske myndigheder, ligesom det blev
præciseret, at de udvekslede oplysninger var blevet udleveret uden klausuler på af nogen art.
retten finder ikke, at indholdet af korrespondancen mellem de hollandske skattemyndigheder
og uber b.v., herunder skattemyndighedernes svarbrev af 27. juli 2017 på uber b.v.s
henvendelse af 24. s.m., afkræfter dette. det ses i øvrigt ikke at fremgå af korrespondancen, at
oplysningerne ikke kan anvendes til lignende formål i holland.
herefter og da de øvrige betingelser i direktiv 2011/16/eu art. 16, stk. 2, foreligger opfyldt,
jf. persondatalovens § 8, stk. 2, nr. 3, tages tiltalte påstand om afskæring af beviset ikke til
følge.
ad skyldsspørgsmålet
forhold 1 - 3:
tiltalte har nægtet sig skyldig. tiltalte har ikke ønsket at afgive forklaring.
ved vidnernes forklaringer, de dokumenterede oplysninger fra skat og de i øvrigt forelig-
gende oplysninger er det bevist, at tiltalte er skyldig i tiltalen med den modifikation, at 1
kørsel den 1. januar 2015 kl. 19.55 med et skønnet udbytte på 1.000 kr., som allerede er
pådømt, skal fragå.
ad sanktionen
straffen fastsættes til en bøde på 486.500 kr., jf. taxikørselsloven, lovbekendtgørelse nr. 107
af 30. januar 2013 § 16, stk. 1, nr. 1, jf. § 1, stk. 1, bekendtgørelse nr. 399 af 4. maj 2006 om
                                                - 12 -
særlige krav til taxier mv. § 18, stk. 1, jf. § 1 og færdselslovens § 117 d, stk. 2, jf. § 56, stk. 1,
1. pkt., jf. straffelovens § 89.
forvandlingsstraffen er fængsel i 60 dage.
retten har ved strafudmålingen lagt vægt på, at tiltalte er fundet skyldig i have kørt taxikørsel
i strid med de godkendelseskrav, der gælder for fører og køretøj, og på antallet af kørsler til
samtidig pådømmelse.
anklagemyndigheden har med henvisning til principperne i straffelovens § 51, påstået bøden
udmålt svarende til det indtjente beløb med tillæg af 20 % og afrundet nedad.
forsvareren har påstået strafbortfald, subsidiært formildelse, jf. straffelovens §§ 83 og 82, og
en væsentlig lavere bøde end påstået.
retten er enig med anklagemyndigheden og forsvareren i, at en udmåling af bøden efter de
principper, der er fastsat i østre landsrets dom af 18. november 2016 i 7. afdelings sag nr. s-
2066-16 ikke ville rimelig henset til antallet af kørsler til samtidig pådømmelse. ved
bødefastsættelsen har retten i overensstemmelse med principperne i straffelovens § 51, taget
udgangspunkt i den indvundne fortjeneste og afrundet beløbet nedad. retten har i denne sag
herefter fratrukket den allerede idømte bøde på 3.500 kr.
retten har ikke fundet grundlag for strafbortfald eller formildelse efter straffelovens § 83 og §
82.
thi kendes for ret:
tiltalte t2 straffes med en bøde på 486.500 kr.
forvandlingsstraffen er fængsel i 60 dage.
tiltalte skal betale sagens omkostninger, herunder 8.650 kr. + moms i salær til den
beskikkede forsvarer, advokat eddie omar rosenberg khawaja.


text:
n000300g - mcj
                                       udskrift
                                           af
                       sø- & handelsrettens dombog
                                     ____________
                                afsagt den 13. juni 2002
sag n 3/01              forbrugerombudsmanden
                        (forbrugerombudsmanden ved peter fogh knudsen)
                                      mod
                        telia telecom a/s
                        (advokat jens ottosen-støtt)
                                        dom
sagen angår spørgsmålet om, hvorvidt telia telecom a/s (i det følgende: telia)
overholder markedsføringslovens regler i forbindelse med markedsføringen af ”telia
sport & fritid”.
sagsfremstilling
telia har siden første halvår 2000 markedsført ”telia sport & fritid” over for sports-
foreninger. konceptet går nærmere ud på, at telia skriver til formændene for diverse
sportsforeninger og tilbyder sponsorstøtte på følgende vilkår:
            ” …telia sport & fritid sponserer foreninger med 100 kr. for hver ny
            bestilling og udbetaler derudover en bonus efter 12 måneder baseret
            på antal aktive medlemmer. yderligere modtager din forening hvert
                                            - 2 -
            halve år et beløb på 5 % af dine medlemmers samtaler…med en spon-
            soraftale fra telia sport & fritid deltager din forening automatisk i
            konkurrencen om 55.555,55 kr. til en festlig lejlighed…”
foreningerne forpligter sig i givet fald til:
            ”at arbejde aktivt for tegning af telia cityplan abonnementer blandt
            medlemmer og øvrige støtter af foreningen”
telia lader sportsforeningerne distribuere makedsføringsmaterialet til deres med-
lemmer. materialet er udarbejdet af telia. i et brev til foreningernes formænd står der
følgende:
            ”telia har overordnet besluttet ikke at foretage markedsføring overfor
            personer under 15 år. dette er i øvrigt i overensstemmelse med for-
            brugerombudsmandens vejledning ”børn, unge og markedsføring”.
            som følge heraf henledes opmærksomheden særligt på, at der ikke
            må markedsføres aktivt overfor de af foreningens medlemmer, der
            endnu ikke er fyldt 15 år. telia understreger tillige, at en sponsorafta-
            le med telia sport & fritid bl.a. indebærer, at i de tilfælde hvor for-
            eningen ikke selv udarbejder og pakker henvendelsen til medlemmer-
            ne, alene anvender og udleverer en medlemsfortegnelse til en underle-
            verandør, der er anmeldt som edb-servicebureau overfor datatilsy-
            net”
det markedsføringsmateriale, som foreningerne distribuerer til deres medlemmer,
indeholder bl.a. følgende:
            ”vær med på holdet…og støt din forening”
            ”du er på hjemmebane…med telia sport & fritid”
            ”det handler om at være sammen…skal vi tale os til sjov og ballade”
            ”ps. aftalen med telia sport & fritid er på plads, så skynd dig og støt
            vores forening nu. jo hurtigere du tilmelder dig – des hurtigere får vi
            sponsorpenge fra telia sport & fritid”
            ”bemærk: er du under 18 år skal abonnementsaftalen underskrives af
            din værge eller forælder”
            ”du kan frabede dig lignende markedsføring fremover indenfor en
            frist af to uger fra modtagelsen af dette brev…”
på tilmeldingsblanketten til telia sport & fritid gsm1800 abonnement står der lige
under underskriftsrubrikken følgende:
            ”ved nedenstående underskrift giver jeg tilladelse til, at telia kan ana-
            lysere hvordan jeg anvender min mobiltelefon, så jeg kan modtage
            målrettet information og markedsføring om teleservice fra telia.
                     nej jeg giver ikke denne tilladelse”
                                           - 3 -
ved brev af 2. august 2000 anmodede forbrugerombudsmanden telia om at indsen-
de en redegørelse for samt eksempler på sponsoraftalerne og markedsføringen.
      ved brev af 8. august 2000 fremsendte telia det ønskede materiale til forbru-
gerombudsmanden.
      den 13. november 2000 anmodede forbrugerombudsmanden telia om at
standse ”telia sport & fritid” under henvisning til, at forbrugerombudsmanden
fandt, at sponsoraftalen og markedsføringen af denne var i strid med markedsførings-
lovens bestemmelser.
      telia meddelte den 27. november 2000 forbrugerombudsmanden, at konceptet
ikke ville blive standset, idet det efter telias opfattelse overholder de gældende reg-
ler.
forklaringer
niels erik christensen har forklaret, at han arbejdede hos telia, mens sport & fri-
tidskonceptet blev udarbejdet og markedsført. han var ansvarlig for opbygningen af
salgskanaler gennem forhandlere. han var ikke involveret i sport & fritidskonceptet,
der lå i et andet regi. han kender således kun konceptet udefra.
      mobiltelefonmarkedet er præget af hård konkurrence, men der sælges alligevel
aldrig abonnementer til unge under 18 år, da det dels er ulovligt og dels kan medføre
tab. hver gang der sælges et abonnement, bliver kundens cpr.nr. og kreditværdighed
checket elektronisk. forældre kan tegne abonnementer til deres børn uden at oplyse,
at det er et barn, der er brugeren. normalt oplyses brugeren kun, hvis der er tale om
en medarbejders mobiltelefon i en virksomhed.
      det er sædvanligt, at en forhandler modtager betaling for formidling af abon-
nementsaftalen. beløbets størrelse er skiftende, ligesom det er forskelligt, om beta-
lingen sker på airtimebasis eller som et engangsbeløb.
henrik andersen har forklaret, at han er ansat i telia mobil. han var med til at ud-
tænke sport & fritidskonceptet. baggrunden for konceptet var en handlingsplan, der
indebar en ny måde at se markedet på. der skulle skaffes nye, loyale kunder. han fik
ideen dels på grund af sin fortid hos q8, der har et koncept, hvor der sendes 10 øre til
den forening, kunden er medlem af, hver gang der tankes en liter benzin, og dels på
grund af hans tilknytning til hans børns sportsforening. målgruppen var foreninger-
nes medlemmer over 18 år.
                                           - 4 -
       i dag er børn meget bevidste og stærkt tiltrukket af mobiltelefoni. børn får mo-
biltelefoner i 10 års alderen, og nogle skal selv betale med deres lommepenge. derfor
er børnene interesseret i abonnementstelefoner, da de er billigst.
       telias interne etiske regler betyder dog, at telia ikke markedsfører sig direkte
overfor unge under 15 år. foreningerne under sport & fritidskonceptet sendte mar-
kedsføringsmaterialet til samtlige medlemmer - også dem under 15 år, der også var
en del af målgruppen. brevene blev sendt til børnene, men henvendte sig selvfølgelig
til forældrene, der givet fald skulle tegne abonnementet.
henrik kilsgaard har forklaret, at han er afdelingsdirektør i den danske bank. den
danske bank har siden 1998 samarbejdet med hjerteforeningen om hjerteforenin-
gens udstedelse af mastercards, som administreres af den danske bank. den dan-
ske bank udbetaler 50 kr. om året per mastercard til hjerteforeningen og 1,10 kr. per
betalingstransaktion. hjerteforeningen står selv for markedsføringen af konceptet, og
de udarbejder og udsender selv materialet. den danske bank har en fuldstændigt til-
svarende ordning med wwf (world wildlife fund).
påstande
forbrugerombudsmanden har nedlagt følgende påstande:
1. det forbydes telia at lade sponsorstøtte til foreninger omfattet af ”telia sport &
    fritid” konceptet afhænge af og variere med foreningens medlemmers og andre
    støtters anskaffelse og anvendelse af telias mobiltelefonabonnementer.
 2. telia skal bringe allerede indgåede sponsoraftaler i strid med påstand 1 til ophør.
 3. det forbydes telia at udlevere materiale vedrørende ”telia sport & fritid” kon-
    ceptet, herunder tilmeldingsblanketter vedrørende tegning af telefonabonnemen-
    ter, der indeholder begrænsninger i forbrugernes ret til senest 5 måneder efter en
    kontrakts indgåelse at opsige aftalen med maksimalt én måneds varsel, jf. be-
    kendtgørelse nr. 1169 af 15. december 2000 om udbud af telenet og teletjenester §
    11, stk. 1, nr. 4.
4. det forbydes telia at lade private udsende telias markedsføringsmateriale efter
                                          - 5 -
   aftale med eller på opfordring af telia, medmindre telia i den forbindelse påser,
    at markedsføringslovens § 6a bliver overholdt.
5. telia skal anerkende, at det samtykke til at modtage personlig adresseret reklame
   fra telia, som forbrugerne afgiver overfor telia ved tilmelding til ”telia sport &
   fritid” ikke opfylder betingelserne i markedsføringslovens § 6a, stk. 3, for, at te-
   lia kan rette henvendelse til forbrugerne, hvis de er registreret i den fortegnelse,
  der udarbejdes af cpr en gang i kvartalet, eller hvis de har frabedt sig dette overfor
   telia.
telia har påstået frifindelse overfor påstand 1, 2 og 5. overfor påstand 4 har telia
nedlagt påstand om afvisning, subsidiært frifindelse. overfor påstand 3 har telia ta-
get bekræftende til genmæle.
parternes synspunkter
forbrugerombudsmanden har vedrørende påstand 1og 2, der hører sammen, anført,
at konceptet udnytter, at børn og unge er nemt påvirkelige og mangler erfaring og
kritisk sans. konceptet udnytter endvidere den goodwill og loyalitet, der er knyttet til
sportsforeningerne. der sker en utilbørlig sammenblanding af medlemmernes privat-
økonomi og foreningernes finansiering. konceptet presser foreningernes medlemmer
og støtter til at købe og anvende telias mobiltelefonabonnementer, ligesom de ud-
budte konkurrencer skaber gruppepres i foreningerne. forbrugernes valg af produkt
kan derfor blive påvirket af usaglige hensyn. konceptet rammer børn og unge, og
dem må der tages særligt hensyn til. det anses efter artikel 3 icc kodeks for rekla-
me praksis for stridende mod god skik, at en reklame misbruger forbrugernes tillid
eller udnytter deres mangel på erfaring. det følger af samme kodeks, artikel 14, stk.
1, litra a, at reklamer ikke må udnytte børn og unges manglende erfaring og godtro-
enhed. reklamer må ifølge samme artikels stk. 2 ikke antyde, at besiddelse eller brug
af et produkt i sig selv vil give barnet eller det unge menneske bl.a. sociale fordele
frem for andre børn eller unge, eller at det ikke at eje produktet kan have den modsat-
te virkning. konceptet strider herefter mod god markedsføringsskik, jf. markedsfø-
ringslovens § 1.
       ved udsendelse af det i påstand 4 omhandlede markedsføringsmateriale skal
markedsføringslovens § 6a overholdes, idet telia ikke kan omgå denne regel ved at
                                           - 6 -
lade ikke-erhvervsdrivende udsende det af telia udarbejdede markedsføringsmateria-
le, hvilken markedsføringsmåde strider også mod markedsføringslovens § 1.
       det omhandlede samtykke til at modtage personligt adresseret reklame i på-
stand 5 skal efter markedsføringslovens § 6a være informeret og særligt fremhævet,
ligesom det kræver forbrugerens positive accept. telias samtykke er hverken infor-
meret eller særligt fremhævet, ligesom det indhentes ved negativ accept.
telias advokat har vedrørende påstand 1 og 2 anført, at konceptet ikke markedsføres
overfor børn under 15 år, ligesom det ikke er tilpasset og rettet mod unge under 18
år. konceptet udnytter ikke den goodwill og loyalitet, der er over for foreningerne,
på nogen utilbørlig måde. icc kodeks for reklame praksis er hverken krænket eller
relevant. forbrugs- og afsætningsafhængigt vederlag er desuden et velkendt, indar-
bejdet og anerkendt fænomen inden for afsætning af mobiltelefonabonnementer og
således ikke i strid med markedsføringsloven.
       den af forbrugerombudsmanden nedlagte påstand 4 er formuleret så upræcist,
at den må afvises. det er foreningerne, som ikke er bundet af markedsføringslovens §
6a, der udsender materialet. telia kan ikke bestemme, hvordan foreningerne skal fo-
retage udsendelsen. telia har handlet korrekt ved at rådgive foreningerne og tilbyde
assistance samt udarbejde materiale, der ikke overtræder markedsføringslovens § 6a.
       det omhandlede samtykke til at modtage personligt adresseret reklame i på-
stand 5 er frivilligt, specifikt, informeret og opfylder lovens krav.
sø- og handelsrettens afgørelse
det er en ganske udbredt form for markedsføring at lade et pengebeløb tilfalde for-
eninger eller andre velgørende formål i forbindelse med salg af produkter.
       forbrugernes beslutning om at købe en bestemt vare eller bestille en bestemt
tjenesteydelse træffes efter en afvejning af en lang række hensyn. pris, egenskaber,
kvalitet og holdbarhed er vigtige elementer. men etiske, miljømæssige og politiske
hensyn indgår også i mange forbrugeres afvejning. det kan også være afgørende for
en forbrugers valg af en bestemt vare eller tjenesteydelse, at en del af det vederlag,
som forbrugeren betaler til den erhvervsdrivende, af denne betales videre til en be-
stemt forening eller til et bestemt velgørende formål.
       retten kan tiltræde, at børn og unge under 18 år skal beskyttes, således at deres
loyalitet over for eksempelvis sportsforeninger ikke misbruges, ligesom børn og unge
under 18 år ikke bør benyttes i salgs- og markedsføringsøjemed, heller ikke som
                                          - 7 -
salgskanaler for private erhvervsdrivende. en stor del af sportsforeningernes med-
lemmer er børn og unge under 18 år, og det kan give anledning til visse betænkelig-
heder, hvis udformningen og markedsføringen af ”telia sport & fritid” kan være
med til at lægge et socialt pres på børn og unge, jf. således også artikel 14 i icc ko-
deks for reklame praksis. børnenes forældre og andre opdragere samt voksne, der
som formænd, bestyrelsesmedlemmer, ledere eller frivillige deltager i arbejdet i for-
eninger, har imidlertid ansvar for, at børn og unge vejledes om, hvordan de skal for-
holde sig til kommercielle henvendelser af denne karakter, således at de lærer at for-
holde sig kritisk hertil og bliver uddannet til at foretage de afvejninger, som en for-
bruger må foretage.
      børn og unge under 18 år kan ikke selv tegne et mobiltelefonabonnement, og
telias markedsføringskoncept forudsætter således, at det er børns forældre eller vær-
ger, der træffer beslutningen om at tegne abonnement hos telia. på denne baggrund
findes markedsføringen af ”telia sport & fritid” ikke at være i strid med god mar-
kedsføringsskik, og telia frifindes for forbrugerombudsmandens påstande 1 og 2.
      telia har taget bekræftende til genmæle over for påstand 3, og denne påstand
tages til følge.
      for så vidt angår påstand 4 følger det af markedsføringslovens § 6a, stk. 2, at
en erhvervsdrivende ikke må rette henvendelse til en bestemt fysisk person ved brug
af andre midler til fjernkommunikation end elektronisk post, et automatisk opkalds-
system eller telefax med henblik på afsætning af varer, fast ejendom og andre for-
muegoder samt arbejds- og tjenesteydelser, hvis den pågældende over for den er-
hvervsdrivende har frabedt sig dette, eller hvis det fremgår af en fortegnelse, som ud-
arbejdes af det centrale personregister (cpr) hvert kvartal, at den pågældende har
frabedt sig henvendelser, der sker i sådant markedsføringsøjemed, eller hvis den er-
hvervsdrivende ved undersøgelse i cpr er blevet bekendt med, at den pågældende
har frabedt sig sådanne henvendelser.
      telia skal som erhvervsdrivende overholde markedsføringslovens regler i for-
bindelse med markedsføring, uanset om telia måtte benytte sig af bistand fra ikke-
erhvervsdrivende, det være sig sportsforeninger eller børn, i forbindelse med distri-
bution af markedsføringsmateriale. retten tager derfor forbrugerombudsmandens
påstand 4, der findes tilstrækkelig præcis til at kunne påkendes, til følge.
      med hensyn til påstand 5 er erklæringen vedrørende modtagelse af personligt
adresseret reklame fra telia anført i et ikke særligt fremhævet afsnit, hvor det, der
sprogligt gives samtykke til, i realiteten alene er, at telia må analysere, hvordan for-
                                             - 8 -
brugerens mobiltelefon anvendes, men derimod ikke til, at telia udsender markeds-
føringsmateriale uanset forbrugerens tilmelding til robinsonlisten i cpr mv.
      det fremgår af bemærkningerne til markedsføringslovens § 6a, (f.t. 1999-
2000, tillæg a, s. 5946), at
          ”et samtykke skal være konkretiseret i den forstand, at det klart og utve-
          tydigt fremgår, hvad der meddeles samtykke til. et samtykke til markeds-
          føring ved brug af de her nævnte fjernkommunikationsteknikker kan
          imidlertid være affattet forholdsvis bredt, jf. bemærkningerne til lovfors-
          lagets § 2 (den foreslåede § 6a i markedsføringsloven).
                et samtykke skal også være informeret. den der giver samtykket,
          skal således være klar over, hvad han meddeler samtykke til. hvis et sam-
          tykke alene fremgår af den erhvervsdrivendes standardvilkår, kan det kun
          anses for givet, hvis det har været fremhævet overfor den pågældende.”
henset til samtykkeerklæringens placering, dens uklare sproglige formulering og
dens grafiske udtryk, sammenholdt med resten af tilmeldingsblanketten, findes sam-
tykkeerklæringen ikke at opfylde klarheds- og fremhævelseskravene i markedsfø-
ringslovens § 6a. forbrugerombudsmandens påstand 5 tages derfor til følge.
                            t h i k e n d e s f o r r e t:
det forbydes telia telecom a/s at udlevere materiale vedrørende ”telia sport &
fritid” konceptet, herunder tilmeldingsblanketter vedrørende tegning af telefonabon-
nementer, der indeholder begrænsninger i forbrugernes ret til senest 5 måneder efter
en kontrakts indgåelse at opsige aftalen med maksimalt én måneds varsel, jf. be-
kendtgørelse nr. 1169 af 15. december 2000 om udbud af telenet og teletjenester §
11, stk. 1, nr. 4.
det forbydes telia telecom a/s at lade private udsende telia telecom a/s’s mar-
kedsføringsmateriale efter aftale med eller på opfordring af telia telecom a/s, med-
mindre telia telecom a/s i den forbindelse påser, at markedsføringslovens § 6a bli-
ver overholdt.
telia telecom a/s skal anerkende, at det samtykke til at modtage personlig adresse-
ret reklame fra telia telecom a/s, som forbrugere afgiver over for telia telecom
a/s ved tilmelding til ”telia sport & fritid” abonnementet ikke opfylder betingel-
serne i markedsføringslovens § 6a, stk. 3, for at telia telecom a/s kan rette henven-
                                           - 9 -
delse til forbrugerne, hvis de er registreret i den fortegnelse, der udarbejdes af cpr
en gang i kvartalet, eller hvis de har frabedt sig dette overfor telia telecom a/s.
telia telecom a/s frifindes for de øvrige påstande.
sagens omkostninger ophæves.
jørn meldgaard                                                              claus jepsen
                                           elmer
ninna kiessling                                                            laura larsen
                                          (sign.)
                                      ___ ___ ___
 udskriftens rigtighed bekræftes. sø- & handelsrettens kontor, den 13.06.2002
                                           p.j.v.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                            afsagt mandag den 5. maj 2014
sag 200/2012
(1. afdeling)
ak-samvirke som mandatar for
akademikernes arbejdsløshedskasse,
danmarks læreres fælles arbejdsløshedskasse og
funktionærernes og servicefagenes arbejdsløshedskasse
(advokat rené offersen)
mod
beskæftigelsesministeriet
(kammeradvokaten ved advokat henrik nedergaard thomsen og
advokat søren horsbøl jensen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 21. afdeling den 11. maj 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, niels grubbe, jon stokholm, lars
hjortnæs og kurt rasmussen.
påstande mv.
parterne har gentaget deres påstande.
sagsgenstanden er opgjort til 43.272,42 kr. parterne er dog enige om, at udfaldet af sagen har
betydning for et samlet antal sager, hvor værdien kan opgøres til i hvert fald 22 mio. kr.
supplerende sagsfremstilling
som anført i landsrettens dom om ferielovens § 34 b, stk. 4, der blev indsat ved lov nr. 1200
af 27. december 2003, er det i forarbejderne til denne bestemmelse anført, at stk. 4 indebærer,
                                                - 2 -
at udbetaling af feriegodtgørelse efter ferielovens § 34 b, stk. 2 og 3, direkte af arbejdsgiveren
mv. kun kan ske, hvis lønmodtageren ikke dermed bliver dobbeltforsørget.
efter vedtagelse af de ændrede regler i ferieloven udarbejdede arbejdsdirektoratet et notat af
29. januar 2004. det hedder heri:
      ”notat om konsekvenser af ændringen af ferieloven for overførselsindkomsterne i rela-
      tion til spørgsmålet om dobbeltforsørgelse.
      1. baggrund
      med ændringen af ferieloven pr. 1. januar 2004 vil flere uhævede feriepenge kunne ud-
      betales til lønmodtagerne, selv om ferien ikke er holdt i ferieåret. sådanne beløb vil
      kunne udbetales fra den 1. maj 2004 fra optjeningsåret 2002 og frem.
      der er derfor behov for at fastlægge, hvilke konsekvenser sådanne udbetalinger skal
      have for modtagelse af offentlige ydelser på udbetalingstidspunktet.
      det er udarbejdet et notat, hvor feriereglerne er gennemgået i forhold til arbejdsløsheds-
      dagpenge, aktiveringsydelse, uddannelsesgodtgørelse, uddannelsesorlovsydelse, børne-
      pasningsorlovsydelse, feriedagpenge, efterløn, overgangsydelse, fleksydelse, delpen-
      sion, kontanthjælp, ledighedsydelse, syge-/barselsdagpenge og revalideringsydelse.
      2. problemstilling
      ved udarbejdelsen af lovforslaget blev det drøftet, hvorvidt dobbeltforsørgelse skulle
      undgås via modregningsregler i ferieloven eller via fradragsregler i dagpengesystemet
      m.v.
      i forhold til de 2 regler, der giver mulighed for udbetaling af de største beløb, er det
      fastsat i ferieloven, at der skal ske fradrag i antallet af feriedage for det antal dage, som
      lønmodtageren har fået offentlige ydelser for i ferieåret.
      med offentlige ydelser menes dagpenge, kontanthjælp eller børnepasningsorlovsydelse.
      3. omfanget af lønmodtagere med uhævede feriepenge
      meget forsigtigt skønnes, at ca. 19.000 lønmodtagere havde mere end 1.500 kr. i uhæv-
      vede feriepenge ved ferieårets afslutning i 2002. disse lønmodtagere ville med de nye
      regler kunne få udbetalt de uhævede feriepenge, hvis disse enten stammede fra den 5.
      ferieuge eller fra et ophørt ansættelsesforhold. hvis lønmodtagernes adfærd ændres som
      følge af de nye regler, kan omfanget selvfølgelig blive større.
      4. vurdering af, om der skal fastsættes regler om fradrag m.v. i overførselsindkom-
      sterne
      det er direktoratets opfattelse, at der med formuleringen i ferielovens § 34 b, stk. 4, er
      gjort op med spørgsmålet om dobbeltforsørgelse¹.
                                                 - 3 -
       denne vurdering understøttes af, at statens andel af de uhævede feriepenge øges fra 45
       pct. af de uhævede feriepenge til 74 pct. af de uhævede feriepenge, da man har antaget,
       at størstedelen af de uhævede feriepenge, der fremover vil restere, relaterer sig til perso-
       ner, der i ferieåret har fået de nævnte ydelser i stedet for feriepenge. ved at hæve stats-
       andelen kan staten siges at have sikret sit provenu i relation til dobbeltforsørgelse.
       endvidere har det været forudsat i ferieudvalget, at fradrag skulle ske i feriepengene og
       ikke i de offentlige ydelser.
       efter de gældende kontanthjælpsregler sker der dog fradrag for udbetalte uhævede fe-
       riepenge i kontanthjælp, selvom antallet af feriedage, der er udbetalt uhævede ferie-
       penge for, og dermed det udbetalte beløb, allerede er reduceret som følge af modtagelse
       af offentlige ydelser i ferieåret. fradraget i kontanthjælpen vil imidlertid højst kunne ske
       for det beløb, der bliver udbetalt i uhævede feriepenge efter det omtalte dage-fradrag.
       5. indstilling
       det indstilles på den baggrund, at der ikke fastsættes regler om fradrag m.v. i overfør-
       selsindkomsterne for udbetalinger efter de nye regler på nuværende tidspunkt.
       hvis indstillingen følges, er der ikke behov for at foretage regelændringer.
       såfremt det senere skønnes, at reglerne får en utilsigtet brug, fx hvis adfærden generelt
       ændres med den virkning, at der bliver flere uhævede feriepenge ved ferieårets afslut-
       ning fordi lønmodtagerne hellere vil have beløbet udbetalt end at holde ferie, eller der i
       øvrigt bliver anledning til at gennemgå reglerne om de forskelligt overførselsindkom-
       ster, kan spørgsmålet tages op igen.”
i note 1 til notatet hedder det:
       ”alternativt kunne det anføres, at der netop kun er taget stilling til konsekvenserne i
       forhold til ferieloven og derimod ikke i forhold til overførselsindkomster i øvrigt, eller
       at der [er] gjort op med dobbeltforsørgelsesproblematikken i forhold til dagpenge, kon-
       tanthjælp og børnepasningsorlov, men ikke i forhold til andre ydelser. hvis man valgte
       et af disse alternativer ville det betyde omfattende regelændringer med en deraf føl-
       gende større kompleksitet.”
retsgrundlaget
refusion til a-kasserne
efter § 79, stk. 1, i lov om arbejdsløshedsforsikring mv. yder statskassen refusion af de ud-
gifter, som den enkelte a-kasse har afholdt til bl.a. efterløn i det foregående regnskabsår.
                                                 - 4 -
ved lov nr. 415 af 10. juni 2003 fik § 79, stk. 5, følgende ordlyd:
      ”stk. 5. direktøren for arbejdsdirektoratet kan efter forhandling med landsarbejdsrådet
      fastsætte nærmere regler om, at refusion af udgifter, jf. stk. 1, helt eller delvis bortfal-
      der, hvis en arbejdsløshedskasse har begået fejl i forbindelse med sagsbehandlingen.”
ved samme lov blev § 86, stk. 4, affattet således:
      ”stk. 4. hvis dagpenge eller andre ydelser, jf. stk. 1 og 15, er udbetalt med urette, har
      kassen ikke krav på refusion fra statskassen og skal betale udbetalt refusionsbeløb for
      den fejludbetalte ydelse tilbage fuldt ud, medmindre den fejlagtige udbetaling skyldes
      medlemmets svigagtige forhold. tilbagebetaling skal ske, uanset om staten har lidt øko-
      nomisk tab. direktøren for arbejdsdirektoratet kan dog i ganske særlige tilfælde give
      tilladelse til, at kassen helt eller delvis får ret til refusion, hvis staten ikke har lidt et
      økonomisk tab af samme størrelse som det fejludbetalte beløb. direktørens afgørelse
      herom kan ikke indbringes for anden administrativ myndighed.”
i § 86, stk. 6, blev ”stk. 4 og 5” ændret til ”stk. 4, 1. og 2. pkt., og stk. 5”, og bestemmelsen
fik herefter følgende ordlyd:
      ”stk. 6. direktøren for arbejdsdirektoratet kan efter forhandling med landsarbejdsrådet
      fastsætte regler om administrationen af stk. 4, 1. og 2. pkt., og stk. 5 og kan herunder
      bestemme, at kassen skal have ret til refusion i ganske særlige situationer, selv om fejl-
      udbetalingen ikke skyldes medlemmets svigagtige forhold.”
i lovforslag nr. 151 af 29. januar 2003, der ligger til grund for ændringerne, blev der dels
fremsat forslag om en ny § 79, stk. 5, der svarer til den endelige formulering af bestemmelsen,
dels en ny § 86, stk. 4, som svarer til den endelige formulering af § 86, stk. 4, 1. og 2. pkt. det
hedder i lovforslaget bl.a. (folketingstidende 2002-03, tillæg a, s. 3784 ff.):
      ”i. indledning
      lovforslaget indeholder 2 elementer:
      1. forslag til ændring af reglerne om arbejdsløshedskassernes refusion for udbetalte
      ydelser, hvor arbejdsløshedskasserne har begået fejl i forbindelse med sagsbehandlin-
      gen.
      2. præcisering af reglerne om arbejdsløshedskassernes refusion for fejludbetalinger.
      ad 1. forslag til ændring af reglerne om arbejdsløshedskassernes refusion for udbetalte
      ydelser, hvor arbejdsløshedskasserne har begået fejl i forbindelse med sagsbehandlin-
      gen.
                                         - 5 -
arbejdsløshedsforsikringsloven indeholder en række bestemmelser om arbejdsløsheds-
kassernes ret til refusion for udbetalte ydelser, herunder om kassernes ansvar for fejlud-
betalinger.
en arbejdsløshedskasse har efter lovens § 79, stk. 1, krav på refusion for alle udgifter til
dagpenge og andre ydelser, som kassen udbetaler retmæssigt til medlemmerne i henhold
til arbejdsløshedsforsikringsloven.
en arbejdsløshedskasse har ikke krav på refusion for fejludbetalinger, jf. § 86, stk. 4.
der gøres dog enkelte undtagelser herfra, hvis kassen ikke ved almindelig påpasselig-
hed kunne have undgået fejludbetalingen. det gælder bl.a., hvis
-    den fejlagtige udbetaling skyldes medlemmets svigagtige forhold (§ 86, stk. 4), eller
     hvis
-    fejludbetalingen skyldes urigtige/mangelfulde oplysninger fra en anden arbejdsløs-
     hedskasse, og arbejdsdirektoratet bestemmer, at denne arbejdsløshedskasse skal
     være ansvarlig (§ 86, stk. 5).
udgangspunktet er, at arbejdsløshedskasserne er ansvarlige for såvel de fejludbetalin-
ger, der skyldes kassens egne forhold, som de, der skyldes medlemmets uagtsomme
forhold.
i de senere år sker det i stigende omfang, at medlemmer, der ikke opfylder arbejdsløs-
hedsforsikringslovens betingelser for ret til ydelser, får tilkendt ret til en ydelse på
grundlag af forvaltningsretlige principper eller god forvaltningsskik, fx kravet om
skriftlighed i bebyrdende afgørelser (kundgørelsessager) eller realudligning. også i
disse tilfælde anses ydelserne for at være udbetalt med rette.
det betyder, at en arbejdsløshedskasse modtager refusion, selv om kassen har begået en
fejl.
ad kundgørelsessager: arbejdsmarkedets ankenævn har i konkrete sager pålagt en ar-
bejdsløshedskasse at udbetale en ydelse efter udløbet af ydelsesperioden, indtil det tids-
punkt hvor arbejdsløshedskassen skriftligt har meddelt et medlem, at retten til ydelsen
er udløbet. ankenævnets afgørelse indebærer, at udbetalingen ikke anses som en fejlud-
betaling, selv om retten til ydelsen er udløbet i medfør af loven. kassen får derfor refu-
sion, hvilket betyder, at staten betaler for »merudbetaling« af en ydelse på grund af kas-
sens fejl.
ad realudligning: arbejdsmarkedets ankenævn har endvidere i konkrete sager givet et
medlem ret til dagpenge, efterløn mv. i tilfælde, hvor lovens betingelser for ret til ydel-
sen ikke var opfyldt, men hvor arbejdsløshedskassen på grund af fejlagtig vejledning
mv. var skyld, i at medlemmet ikke kunne opfylde betingelserne. som eksempel kan
nævnes, at et medlem stilles, som om medlemmet har søgt rettidigt om efterløn efter
reglerne i loven, hvis en for sen ansøgning skyldes kassens mangelfulde eller forkerte
vejledning. det har været afgørende for ankenævnets afgørelser i disse sager, at med-
lemmet ville have opfyldt lovens betingelser for ret til ydelsen, hvis a-kassen havde
vejledt korrekt. det har således været en forudsætning, at de materielle betingelser for
retten til dagpenge, efterløn mv. ville kunne opfyldes, hvis kassen havde vejledt korrekt.
                                         - 6 -
det forhold, at arbejdsløshedskasserne i sådanne situationer friholdes for et økonomisk
ansvar, bidrager til, at deres incitament til at administrere korrekt svækkes.
regeringen finder, at det er vigtigt, at styrkelsen af medlemmernes retssikkerhed ved
anvendelse af generelle forvaltningsretlige principper ikke må medføre, at arbejdsløs-
hedskassernes incitament til at administrere korrekt og begrænse fejludbetalinger svæk-
kes.
det foreslås derfor, at direktøren for arbejdsdirektoratet får bemyndigelse til at fast-
sætte regler om, at en arbejdsløshedskasses refusion kan bortfalde for beløb, som et
medlem får ret til på grund af anvendelse af de generelle forvaltningsretlige principper,
når kassen har begået fejl.
bemyndigelsen vil blive anvendt til at fastsætte regler om, at en kasse kan miste refu-
sion for beløb, kassen bliver pålagt at udbetale i de ovenfor beskrevne kundgørelses- og
realudligningssager. det er imidlertid ikke hensigten at fratage en kasse refusion for
beløb, der udbetales for perioder, der ligger efter afgørelsestidspunktet i direktora-
tet/ankenævnet.
ad 2. præcisering af reglerne om arbejdsløshedskassernes refusion for fejludbetaling
en arbejdsløshedskasse har som hovedregel ikke krav på refusion, hvis ydelsen er ud-
betalt med urette, og fejludbetalingen ikke skyldes medlemmets svigagtige forhold (§
86, stk. 4). den gældende formulering blev indsat i loven ved lov nr. 236 af 6. juni 1985
om ændring af lov om arbejdsformidling og arbejdsløshedsforsikring m.v. ( nedbrin-
gelse af arbejdsløshedskassernes fejludbetalinger m.v.). bestemmelsen indgik i en lov-
ændring, der havde til formål at give arbejdsløshedskasserne et økonomisk incitament
til at nedbringe arbejdsløshedskassernes fejludbetalinger. efter den hidtidige bestem-
melse var en arbejdsløshedskasses hovedledelse umiddelbart ansvarlig over for staten
for enhver urigtig udbetaling af dagpenge fra en afdelings side (der ikke udelukkende
skyldes medlemmets forhold), medmindre kassen kunne godtgøre, at den fejlagtige ud-
betaling ikke kunne være forhindret ved almindelig agtpågivenhed. den hidtidige be-
stemmelse havde således en erstatningsretlig karakter, der med lovændringen i 1985
blev ændret til en objektiv regel for arbejdsløshedskassens ansvar for fejludbetalinger,
medmindre fejludbetalingerne skyldes svig fra medlemmets side. det var tillige hen-
sigten, at bestemmelsen skulle ændres til en sanktionsregel, hvorefter krav på refusionen
bortfalder uanset statens økonomiske tab.
i en konkret sag (ombudsmandens j.nr. 2000-1896-020) har folketingets ombudsmand
imidlertid givet udtryk for, at der kun kan nægtes statsrefusion for fejlagtigt udbetalte
dagpenge i det omfang, staten har lidt et tab ved fejludbetalingen. i sagen udtalte om-
budsmanden, at kassens fejludbetaling af dagpenge ikke skulle medføre, at kassen mi-
ster refusionen for denne ydelse fuldt ud, fordi medlemmet - ved korrekt vejledning fra
kassens side - ville have været berettiget til efterløn. ombudsmanden mente, at kassen
kun skulle miste refusionen for differencen mellem de to ydelser - svarende til det han
anså for at være statens tab.
folketingets ombudsmand lægger herved til grund, at § 86, stk. 4, er af erstatningsretlig
karakter.
                                                 - 7 -
       det har som nævnt ikke været hensigten, at bestemmelsen alene skulle være af erstat-
       ningsretlig karakter, og bestemmelsen har hidtil heller ikke været fortolket sådan hver-
       ken af arbejdsdirektoratet eller arbejdsmarkedets ankenævn.
       regeringen ønsker at fastholde det hidtidige sigte med bestemmelsen, og det foreslås
       derfor, at § 86, stk. 4, præciseres, således at det sikres, at refusionen for den fejludbe-
       talte ydelse fortsat bortfalder fuldt ud uanset statens økonomiske tab ved fejludbetalin-
       gen.”
under første behandling af lovforslaget i folketinget den 21. februar 2003 (folketingstidende
2002-03, folketingets forhandlinger, bind vii, s. 5078) udtalte beskæftigelsesministeren
bl.a.:
       ”en arbejdsløshedskasse kan efter de gældende regler miste refusionen for fejludbeta-
       lingerne, som konstateres af en administrativ myndighed. forslaget gør det muligt at li-
       gestille refusionsreglerne for ydelser, som et medlem får på grund af en a-kasse-fejl,
       med refusionsreglerne i øvrigt ved a-kassens fejludbetalinger.
       formålet med bestemmelsen er at give a-kasserne et incitament til at administrere kor-
       rekt og begrænse fejludbetalinger…”
den 8. maj 2003 afgav beskæftigelsesministeren svar på bl.a. spørgsmål 41 af 5. maj 2003 fra
folketingets arbejdsmarkedsudvalg:
       ”spørgsmål nr. 41:
       "ministeren bedes udarbejde og oversende en oversigt med diverse eksempler på for-
       skellige typer af fejludbetalinger, på baggrund af hvilke ministeren har iværksat lovgiv-
       ningstiltaget"
       svar:
       jeg lægger til grund, at der med spørgsmålet tænkes på § 1, nr. 1, i lovforslaget, hvor-
       efter direktøren for arbejdsdirektoratet får hjemmel til at fastsætte nærmere regler om,
       at refusion af udgifter til dagpenge og efterløn helt eller delvist bortfalder, hvis en ar-
       bejdsløshedskasse har begået fejl i forbindelse med sagsbehandlingen.
       der er tale om tilfælde, hvor medlemmer, der ikke opfylder arbejdsløshedsforsikrings-
       lovens betingelser for ret til ydelser, får tilkendt ret til en ydelse på grundlag af forvalt-
       ningsretlige principper eller god forvaltningsskik, fx kravet om skriftlighed i bebyr-
       dende afgørelser (kundgørelsessager) eller realudligning.
       efter de gældende regler anses ydelserne i disse tilfælde for at være udbetalt med rette.
       udbetalingerne anses således ikke for at være fejludbetalinger. det betyder, at en ar-
       bejdsløshedskasse modtager refusion, selv om kassen har begået en fejl.
                                           - 8 -
1. kundgørelsessager
…
2. realudligning
realudligning betyder genopretning af en borgers retsstilling i det administrative system
i tilfælde, hvor en ret til ydelse er fortabt som følge af forkert vejledning. det vil sige, at
den enkelte borger bliver stillet, som om der var givet en korrekt vejledning.
som eksempler, hvor medlemmet har fået tilkendt en ret efter realudligningsprincippet,
kan nævnes:
efterløn
sager, hvor en forkert vejledning har ført til, at et medlem for sent har indgivet sin an-
søgning om efterløn, og dermed har fortabt sin ret til at gå på efterløn. medlemmerne
stilles som om ansøgningen er indgivet rettidigt.
sag hvor et kombinationsforsikret medlem på grund af utilstrækkelig vejledning ikke
kunne opfylde 2-års reglen (med arbejde i mere end 30 timer pr. uge) i forbindelse med
retten til højere efterlønssats mv. årsagen til, at han ikke opfyldte 2-års reglen var, at
arbejdet i den selvstændige virksomhed som kombinationsforsikret alene tæller med 15
timer pr. uge, og kun i uger, hvor der også er arbejdet som lønmodtager. der stilles så-
ledes som kombinationsforsikret nogle særlige betingelser til opfyldelse af 2-årsreglen,
som medlemmet ikke fandtes at være blevet vejledt fyldestgørende om.
ankenævnet fandt, at medlemmet skulle stilles som om, han fra 1. februar 2002 op-
fyldte kravet til beskæftigelse i relation til 2-års reglen. medlemmet blev stillet som om
2-år reglen var opfyldt.
indsendelse af ydelseskort (3 måneders fristen)…
frigørelsesattest (10 dages fristen)…
rådighed -3 måneders frist…
gentagelsesvirkning – selvforskyldt ledighed…
arbejdsophør/ophør i tilbud…
sammenfatning
anvendelse af de 2 forvaltningsretlige begreber betyder, at medlemmer får en ret, de
efter reglerne ikke ville være berettiget til, og ydelserne anses for at være udbetalt med
rette. a-kasserne kan derfor få refusion for de udbetalte ydelser, selv om a-kassen har
begået fejl. kassernes incitament til at administrere korrekt er hermed begrænset, og a-
kasserne kan uden økonomiske konsekvenser "skaffe" et medlem en ydelse, medlemmet
ellers ikke vil være berettiget til, ved at påtage sig ansvaret for, at medlemmet ikke er
blevet vejledt korrekt.
                                                   - 9 -
       det vil fremgå af de administrative regler, som fastsættes som følge af bestemmelsen, at
       en a-kasse kun kan miste refusion i tilfælde, hvor det er åbenbart, at der er sket en sags-
       behandlingsfejl i a-kassen, som har betydet, at et medlem på grund af forvaltningsretlige
       regler får en ret, som medlemmet ellers ikke ville være berettiget til.”
under anden behandling af lovforslaget i folketinget den 27. maj 2003 (folketingstidende
2002-03, folketingets forhandlinger, bind xiv, s. 10074) udtalte beskæftigelsesministeren
bl.a.:
       ”baggrunden for lovforslaget er at præcisere, at reglen om statsrefusion ved fejludbeta-
       linger ikke er af erstatningsretlig karakter. der kan teoretisk tænkes situationer, hvor det
       kan forekomme urimeligt, at refusionen for fejludbetalte ydelser skal tilbagebetales.
       det vil der være tale om i realudligningssager, hvor der ikke er nogen tvivl om, at et
       medlem ville have haft ret til en ydelse på et fast tidspunkt, f.eks. ved overganen til ef-
       terløn fra overgangsydelse, og hvor fejlen er opdaget efter kort tid, eller hvor der i øv-
       rigt er særlig undskyldelige eller forklarlige årsager til fejludbetalingen.
       der vil være tale om ganske få tilfælde, men for at stoppe en lang debat vil jeg stille et
       ændringsforslag, hvorefter direktøren for arbejdsdirektoratet i ganske særlige tilfælde
       kan give en a-kasse ret til hel eller delvis refusion, selv om der er sket en fejludbetaling,
       som eller ikke giver ret til refusion. jeg håber, at der hermed vil være bredt flertal for
       lovforslaget.”
under den fortsatte behandling af lovforslaget stillede beskæftigelsesministeren et ændrings-
forslag om tilføjelse af et 3. og 4. pkt. til § 86, stk. 4 (tillægsbetænkning af 28. maj 2003 til
lovforslag nr. 151, jf. folketingstidende 2002-03, tillæg b, s. 1763):
       ”direktøren for arbejdsdirektoratet kan dog i ganske særlige tilfælde give tilladelse til,
       at kassen helt eller delvis får ret til refusion, hvis staten ikke har lidt et økonomisk tab af
       samme størrelse som det fejludbetalte beløb. direktørens afgørelse herom kan ikke ind-
       bringes for anden administrativ myndighed.”
i bemærkningerne til ændringsforslaget hedder det bl.a.:
       ”det foreslås, at direktøren for arbejdsdirektoratet i ganske særlige tilfælde kan give en
       a-kasse ret til hel eller delvis refusion, selv om der er sket en fejludbetaling. der tænkes
       på sager, hvori der er træffes realudligningsafgørelser, og hvor der ikke er nogen tvivl
       om, at et medlem ville have ret til en ydelse på et fast tidspunkt - f.eks. ved overgang til
       efterløn fra overgangsydelse. der skal endvidere lægges vægt på sagens konkrete om-
                                                  - 10 -
        stændigheder, herunder om fejlen er opdaget efter kort tid, eller om der er særligt und-
        skyldelige årsager til fejlen.”
der blev i medfør af § 79, stk. 5, og § 86, stk. 6, i arbejdsløshedsforsikringsloven herefter ud-
stedt bekendtgørelse nr. 587 af 26. juni 2003 om a-kassernes ret til refusion for udbetalte
ydelser. det hedder i bekendtgørelsen bl.a.:
        ”ydelser udbetalt med rette
        § 2. en a-kasse har ret til refusion fra staten for ydelser, der er udbetalt med rette, jf. dog
        stk. 2.
        stk. 2. hvis en a-kasse har begået fejl i sagsbehandlingen og arbejdsdirektoratet eller
        arbejdsmarkedets ankenævn som følge heraf træffer afgørelse om, at medlemmet har
        ret til en ydelse, falder a-kassens ret til refusion væk. refusionen falder væk for perio-
        den indtil tidspunktet for direktoratets eller ankenævnets afgørelse. hvis direktoratets
        eller ankenævnets afgørelse skyldes a-kassens forkerte vejledning af medlemmet (real-
        udligningsprincippet), har a-kassen dog ret til refusion for ydelser, der udbetales for pe-
        rioder efter det tidspunkt, hvor fejlen bliver konstateret.
        ydelser udbetalt med urette
        § 3. en a-kasse har ikke ret til refusion, hvis den med urette har udbetalt ydelser. er der
        udbetalt refusion, skal a-kassen betale den tilbage.
        stk. 2. a-kassen har dog ret til refusion i de i §§ 4-7 anførte tilfælde.
        …
        § 7. direktøren for arbejdsdirektoratet kan i ganske særlige tilfælde give en a-kasse ret
        til refusion for beløb, der er udbetalt med urette, hvor dette ikke følger af §§ 4-6.”
samme dag udsendte arbejdsdirektoratet vejledning nr. 74 af 26. juni 2003 om a-kassernes
ret til refusion for udbetalte ydelser. i vejledningen hedder det bl.a.:
        ”til § 2
        en ydelse er udbetalt med rette, hvis medlemmet opfylder betingelserne for at få ydel-
        sen, og medlemmet
        1) har ret til ydelsen ifølge lov, eller
        2) ved afgørelse fra arbejdsdirektoratet (direktoratet) eller arbejdsmarkedets anke-
        nævn (ankenævnet) får tilkendt ret til ydelsen ud fra generelle forvaltningsretlige prin-
        cipper.
        en a-kasse har ret til refusion fra staten for ydelser, der er udbetalt med rette. det gæl-
        der også hvor en ydelse er udbetalt med rette på udbetalingstidspunktet men senere
        kræves betalt tilbage af medlemmet, jf. § 86, stk. 2, i lov om arbejdsløshedsforsikring
        m.v.
                                           - 11 -
a-kassen mister dog retten til refusion, hvis et medlem får tilkendt ret til en ydelse ud
fra forvaltningsretlige principper på grund af, at a-kassen har begået fejl. medlemmet
får derved en bedre retsstilling, end den der er hjemmel til efter loven.
de situationer, hvor et medlem på grundlag af forvaltningsretlige principper eller god
forvaltningsskik, fx at bebyrdende afgørelser skal være skriftlige, får tilkendt ret til en
ydelse, kan deles op i kundgørelsessager og sager om realudligning.
kundgørelsessager
…
realudligning
med realudligning menes, at et medlem får genoprettet sin retsstilling i det administra-
tive system til trods for, at retten til en ydelse var fortabt som følge af forkert vejledning
fra a-kassen. det vil sige, at ankenævnet eller direktoratet træffer en afgørelse, der stil-
ler det enkelte medlem som om, der var givet en korrekt vejledning.
medlemmet bliver stillet som om, at a-kassen har vejledt korrekt og medlemmet har
handlet rettidigt. a-kassen mister retten til refusion for den periode, der ligger imellem
tidspunktet for rettens ophør efter loven og det tidspunkt, hvor forholdet bliver konstate-
ret.
til § 3
ydelser udbetalt med urette
a-kassen har som hovedregel ikke ret til refusion for fejludbetalte ydelser. dette gæl-
der, selv om a-kassen er uden skyld i, at der er sket en fejludbetaling.
i §§ 4-6 er nævnt nogle særlige undtagelser fra hovedreglen. kun i disse tilfælde har a-
kassen ret til refusion. har a-kassen et selvstændigt ansvar, falder retten til refusion bort
for det beløb, som ville have været fejludbetalt alene som følge af a-kassens forhold.
det vil fx være tilfældet, hvor a-kassen ikke har udvist agtpågivenhed eller har overtrådt
formelle regler.
direktøren for arbejdsdirektoratet kan også efter en konkret vurdering af sagen give a-
kassen retten til refusion, selv om §§ 4-6 ikke er opfyldt, jf. § 7.
…
til § 7
dispensation i forbindelse med fejludbetalte beløb
…
dispensation i forbindelse med sager om realudligning
direktoratet kan derudover, jf. § 86, stk. 4, 3. pkt., i lov om arbejdsløshedsforsikring
m.v., træffe afgørelse om, at en a-kasse i ganske særlige tilfælde kan få ret til refusion
                                              - 12 -
      for et fejludbetalt beløb, hvis der træffes afgørelse om realudligning, jf. § 2, stk. 2, i be-
      kendtgørelsen.
      der vil kunne blive tale om at dispensere i sager, hvor der ikke er nogen tvivl om, at et
      medlem ville have ret til en ydelse på et fast tidspunkt, fx ved overgang til efterløn fra
      overgangsydelse. der skal endvidere lægges vægt på sagens konkrete omstændigheder,
      herunder om fejlen er opdaget efter kort tid, eller om der er særligt undskyldelige årsa-
      ger til fejlen.
      det skal fremhæves, at der ikke er tale om en generel ret til dispensation. dispensatio-
      nen vil ske efter en konkret vurdering af den enkelte sag.”
efterløn, feriegodtgørelse og dobbeltforsørgelse
beskæftigelsesministeriets bekendtgørelse nr. 872 af 20. august 2004 om fleksibel efterløn
indeholdt i § 35, stk. 1, en bestemmelse om, at feriegodtgørelse, der udbetales som et en-
gangsbeløb i henhold til ferielovens § 30, stk. 1, i perioden med efterløn eller inden for 3 må-
neder før overgang til efterløn, skal medføre fradrag i efterlønnen. der var i bekendtgørelsen
ingen bestemmelse om fradrag for feriegodtgørelse, der udbetales i henhold til ferielovens §
34 b, stk. 2 og 3.
beskæftigelsesministeriet indføjede ved bekendtgørelse nr. 335 af 19. april 2006 et nyt stk. 2 i
§ 35, der herefter havde følgende ordlyd:
      ”§ 35. feriepenge, der udbetales som et engangsbeløb i henhold til ferielovens § 30, stk.
      1, i perioden med efterløn eller inden for 3 måneder før overgang til efterløn, medfører
      fradrag i efterlønnen.
      stk. 2. feriepenge, der udbetales i henhold til ferielovens § 34 b, stk. 2 og 3, medfører
      fradrag i efterlønnen. fradraget sker på det tidspunkt, hvor medlemmet får udbetalt fe-
      riepengene.
      …”
højesterets begrundelse og resultat
et hovedspørgsmål under sagen er, om der i arbejdsløshedsforsikringslovens § 79, stk. 5, er
hjemmel til udstedelse af reglen i § 2, stk. 2, i bekendtgørelse nr. 587 af 26. juni 2003 om a-
kassernes ret til refusion for udbetalte ydelser med den virkning, at det har været berettiget
med hjemmel i bekendtgørelsen at nægte de tre a-kasser refusion af udbetalte ydelser som
sket.
efter ordlyden af arbejdsløshedsforsikringslovens § 79, stk. 5, kan der fastsættes ”nærmere
regler om, at refusion af udgifter … helt eller delvis bortfalder, hvis en arbejdsløshedskasse
                                              - 13 -
har begået fejl i forbindelse med sagsbehandlingen”. lovbestemmelsen angår tilfælde, hvor et
medlem af en a-kasse med rette får udbetalt en ydelse af a-kassen, men først efter at der er
blevet rettet op på en sagsbehandlingsfejl begået af a-kassen. det fremgår af forarbejderne (de
almindelige bemærkninger i lovforslaget fremsat den 29. januar 2003), at bestemmelsen
hjemler adgang til at fastsætte regler om, at arbejdsløshedskassens refusion ”kan” bortfalde,
således som tilfældet også er for så vidt angår fejludbetalinger, jf. lovens § 86, stk. 4. det er i
forarbejderne angivet, at de administrative regler vil blive fastsat således, at en a-kasse kun
kan miste refusion, hvor det er ”åbenbart”, at der er sket en sagsbehandlingsfejl i a-kassen,
som har betydet, at et medlem på grund af forvaltningsretlige principper får en ret, som med-
lemmet ellers ikke ville være berettiget til (beskæftigelsesministerens svar af 8. maj 2003 til
arbejdsmarkedsudvalget). det må endvidere i forarbejderne anses for forudsat, at der ikke
skal være en mere begrænset mulighed for refusion, hvor en ydelse er udbetalt med rette, end
hvor den er udbetalt med urette (beskæftigelsesministerens udtalelser under første behandling
af lovforslaget i folketinget den 21. februar 2003). i tråd hermed må det anses for forudsat, at
der skal lægges vægt på de konkrete omstændigheder, og at der skal være mulighed for at tage
hensyn til bl.a., om der er ”særligt undskyldelige årsager til fejlen” (bemærkningerne i til-
lægsbetænkningen af 28. maj 2003).
i de foreliggende sager består a-kassernes fejl i, at de har administreret samspillet mellem ef-
terløn og feriegodtgørelse således, at der ikke kunne opnås dobbeltforsørgelse, hvilket var
anført i forarbejderne til ferieloven. ved bedømmelsen af a-kassernes fejl må der endvidere
lægges vægt på, at beskæftigelsesministeriet ved ikrafttrædelsen af den pågældende ændring
af ferieloven var opmærksom på, at der var muligheder for dobbeltforsørgelse i forbindelse
med bl.a. efterløn, at ministeriet på daværende tidspunkt ikke fandt behov for at løse proble-
met ved en ændring af de administrative regler på efterlønsområdet, og at ministeriet trods
udsagnet om dobbeltforsørgelse i forarbejderne til ændringen af ferieloven undlod at gøre a-
kasserne opmærksom på ministeriets opfattelse af retsstillingen. efter det foran anførte om
lovgivningen har a-kasserne ved denne administration ikke begået en fejl af en sådan karakter,
som efter lovgrundlaget kan begrunde, at deres ret til refusion af de pågældende ydelser skal
bortfalde som bestemt i bekendtgørelsens § 2, stk. 2.
højesteret tager herefter a-kassernes påstande til følge.
                                            - 14 -
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal beskæftigelsesministeriet til ak-samvirke
betale 1.252.000 kr., hvoraf 1.250.000 kr. er til dækning af udgifter til advokat og 2.000 kr. til
dækning af retsafgift.
                                    thi kendes for ret:
beskæftigelsesministeriet skal betale 7.637 kr. til akademikernes arbejdsløshedskasse,
10.352 kr. til danmarks læreres fælles arbejdsløshedskasse og 25.283,42 kr. til funktionæ-
rernes og servicefagenes arbejdsløshedskasse, alt med procesrente fra den 28. februar 2011.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal beskæftigelsesministeriet betale 1.252.000
kr. til ak-samvirke som mandatar for akademikernes arbejdsløshedskasse, danmarks lære-
res fælles arbejdsløshedskasse og funktionærernes og servicefagenes arbejdsløshedskasse.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.