text:
h033100q - kj
                                      udskrift
                                            af
                      sø- & handelsrettens dombog
                                      ___________
           som berigtiget den 22. juli 2003, jf. retsplejelovens § 221, stk. 1.
                               afsagt den 20. juni 2003
sag: h-331-98                           k/s albatros v
                                        (advokat henrik hein nielsen)
                                        mod
                                        helene nielsen
                                        (advokat lars søndergaard)
                                        dom
sagen drejer sig om, i hvilket omfang k/s albatros v (i det følgende: albatros) har
et krav mod helene nielsen efter, at albatros har foretaget et fiktivt tvangssalg af
hendes kommanditanpart.
sagsfremstilling
helene nielsen tegnede den 5. august 1992 én kommanditanpart à 100.000 kr. i
albatros. hun skulle betale 24.475 kr. i rater. tegningsaftalen indeholdt bl.a.
følgende bestemmelser:
      ”… ved betaling efter forfaldstid tillægges der renter fra forfaldsdagen med 2
      % pr. påbegyndt måned af forfaldne rater.
      såfremt en pligtig indbetaling udebliver mere end 7 dage efter ovennævnte
      betalingsterminer, er selskabet berettiget til for min regning at afhænde
      misligholdte anparter til anden side, ligesom selskabet kan udøve alle
      sædvanlige misligholdelsesbeføjelser.
      …
                                              - 2 -
      jeg er bekendt med, at jeg sammen med de øvrige kommanditister hæfter
      solidarisk over for selskabets kreditorer, men begrænset til den ikke indbetalte
      del af min(e) kommanditanpart(er) med tillæg af fremtidigt henlagt overskud.
      selskabets bestyrelse kan i forbindelse med ejerskifte af anparter uden
      kommanditisternes samtykke, og uden at det indskrænker disses hæftelse,
      frigøre den udtrædende kommanditist for dennes hæftelse. …”
albatros’ vedtægter fastsatte bl.a. følgende:
      ”3.4. … de øvrige deltagere er kommanditister, hvis hæftelse er begrænset til
      den til enhver tid ikke indbetalte del af kommanditanparten. …
      3.5. bestyrelsen er berettiget til, når og i det omfang den skønner det fornødent
      af hensyn til selskabets drift, at foretage indkaldelse fra kommanditisterne af
      hele den resterende del af kommanditanparten eller en del heraf.
      kommanditisterne er i så fald forpligtet til på anfordring og senest 14 dage efter
      fremsættelse af betalingsanmodningen at foretage den krævede indbetaling. …”
helene nielsen ophørte i det væsentlige med at betale fra den 1. marts 1995.
      ved      skrivelse    af   15.     april    1997    meddelte    albatros’    bestyrelse
kommanditisterne, at bestyrelsen havde besluttet, at kommanditisterne skulle
indbetale 56.500 kr. pr. anpart som en del af deres resthæftelse senest den 1. maj
1997.
      ved skrivelse af 20. juni 1997 meddelte ddhe administration aps på vegne
albatros helene nielsen, at hendes anpart var blevet tvangssolgt for 1 kr. selskabet
fastholdt sit resttilgodehavende, 58.759 kr., opgjort som summen af skyldige rater,
56.500 kr., med tillæg af rente, 2.260 kr., og fradrag af provenuet ved tvangssalget, 1
kr. i skrivelsen blev taget forbehold for yderligere forfaldne ubetalte rater, og det
blev meddelt, at restkravet også fremover ville blive forrentet med 2 % pr. påbegyndt
måned i overensstemmelse med tegningsaftalen.
      albatros’ advokat har under sagen oplyst, at det angivne tvangssalg ikke har
fundet sted, men er rent fiktivt, idet administrator blot regnskabsmæssigt har overført
anparten til k/s alexandra, samtidig med at helene nielsens konto blev krediteret 1
kr. dette kommanditselskab var forbundet med albatros via bjarne skov larsen,
som var direktør og bestyrelsesformand i begge selskaber.
      i en oversigt vedrørende albatros udarbejdet af fondsmæglerselskabet dansk
anparts investering a/s, horsens, som ikke er dateret, men som bl.a. indeholder
afsnittet ”sidste nyt pr. 01.07.1998”, er der i afsnittet ”dai’s kontante
nettokøbspris:” anført ”pris pr.: ingen pris”.
                                              - 3 -
       i en prisliste fra dai fondsmæglerselskab a/s dateret den 16. maj 2000
angives værdien af en anpart i albatros under forudsætning af, at alle rater er betalt,
til 7.300 kr.
       ved skrivelse af 11. januar 2001 tilbød difko administration a/s, som den 1.
januar 2001 havde overtaget administrationen af albatros, helene nielsen følgende
to muligheder:
       ”a) enten at der indgås aftale om at se bort fra tvangssalget, således de fortsat
       er ejer af anparten, og dermed skal betale de forfaldne ydelser, som endnu ikke
       måtte være betalt. dette beløb kan opgøres således:
       skyldige ratebeløb                   kr. 63.845,00
       pålignede renter                     kr. 14.471,00
       i alt                                kr. 78.316,00
       renten er beregnet som procesrente i henhold til forlig indgået med investor
       foreningen.
       …
       b) eller de kan vælge at tvangssalget står ved magt. i så fald er det aftalt, at
       kommanditselskabets erstatningskrav mod dem reduceres med dagsprisen på
       anparterne i stedet for 1 krone pr. anpart. hvis de vælger denne model, kan
       kravet efter salget opgøres således:
       skyldige ratebeløb                   kr. 63.845,00
       skyldige rentebeløb                  -   14.471,00
       i alt                                kr. 78.316,00
       - salgsprovenu                       -    8.300,00
       skyldigt beløb                       kr. 70.016,00
       renten er beregnet med procesrente i henhold til forlig indgået med
       investorforeningen. …”
den 6. marts 2001 gentog difko administration a/s tilbuddet på vegne albatros.
       helene nielsen reagerede ikke på nogen af tilbuddene.
       albatros’s advokat har under sagen oplyst, at anparten efterfølgende er blevet
solgt.
       souschef jytte hjort fra fondsmæglervirksomheden dansk aktie- og
anpartsbørs a/s har ved en e-mail af 18. april 2002 bekræftet, at salgsprisen for en
anpart i albatros den 11. januar 2001 udgjorde 8.300 kr. efter fradrag af et gebyr på
600 kr.
       der er mellem parterne enighed om, at helene nielsen har undladt at betale
rater på i alt 63.845 kr. til albatros.
                                          - 4 -
forklaringer
helene nielsen har bl.a. forklaret, at hun ophørte med at indbetale raterne ifølge
tegningsaftalen, fordi hun ikke længere havde råd hertil. hun og hendes mand havde
forinden kontaktet albatros mange gange for at få selskabet til at sælge hendes
anpart. anparten kom på en salgsliste hos albatros, men selskabet gjorde ikke nok
for at få anparten solgt. det var en forudsætning for hende ved at salg, at hun blev
frigjort for sin hæftelse over for albatros, men hun havde på intet tidspunkt fået at
vide fra albatros, at hun ville blive frigjort. hun modtog i et stykke tid rykkere fra
albatros, men det hørte op. hun blev ikke varslet om, at albatros ville tvangssælge
hendes anpart, før hun i 1997 modtog underretning om, at den var tvangssolgt. hun
troede, at hun blev frigjort over for albatros ved tvangssalget.
påstande
albatros har nedlagt påstand om, at helene nielsen skal betale 70.016 kr., hvoraf
63.845 kr. skal forrentes med procesrente fra den 11. januar 2001. påstandsbeløbet
fremkommer som summen af manglende rateindbetalinger, 63.845 kr., med tillæg af
rente for perioden 1. december 1997 indtil den 11. januar 2001, 14.471 kr., hvilket
efter det oplyste er mindre end almindelig procesrente, og med fradrag af 8.300 kr.,
som efter albatros’s opfattelse var værdien af helene nielsens anpart den 11. januar
2001.
helene nielsen har påstået frifindelse, subsidiært mod betaling af et mindre beløb.
anbringender
albatros’ advokat har gjort gældende, at der mellem parterne er enighed om, at
helene nielsen er i restance med betaling af 63.845 kr. selskabet har ikke fortabt
nogen del af sin fordring eller sit krav på renter ved den 4. marts 1998 kun at udtage
stævning for en del af sit tilgodehavende, 56.500 kr. med tillæg af procesrente fra 1.
maj 1997. albatros har både materielt og processuelt været berettiget til at forhøje
påstanden ved processkrift af 19. december 2001. albatros har ved skrivelse af 20.
juni 1997 gjort helene nielsen bekendt med, at man tog forbehold for betaling af
                                          - 5 -
samtlige ubetalte rater og for forrentning heraf, og har på intet tidspunkt givet udtryk
for at ville give afkald på nogen del heraf.
       albatros var efter helene nielsens betalingsmisligholdelse berettiget til at
tvangssælge hendes anpart. helene nielsen har ifølge tegningsaftalen ikke haft krav
på påkrav forud for tvangssalget, men det må dog formodes, at parterne har
korresponderet om et forestående tvangssalg, idet der i albatros’s skrivelse af 20.
juni 1997 bl.a. henvises til en tidligere skrivelse af 7. maj 1997, som dog ikke er
fremlagt under sagen.
       værdien af helene nielsens anpart kan maksimalt ansættes til 8.300 kr.,
hvilket ifølge den fremlagte dokumentation svarede til anpartens markedspris den 11.
januar 2001. anparten var derimod uden værdi den 20. juni 1997, hvor albatros
meddelte, at den var blevet tvangssolgt.
helene nielsens advokat har gjort gældende, at det under sagen er oplyst, at der ikke
skete noget tvangssalg af helene nielsens anpart, således som albatros havde
meddelt ved skrivelse af 20. juni 1997, men at albatros eller et hertil knyttet andet
kommanditselskab blot overtog rådigheden over anparten mod symbolsk betaling.
helene nielsen modtog forud for dette rent fiktive salg ikke noget påkrav, og hun
havde derfor ikke lejlighed til at varetage sine interesser. et tvangssalg må
forudsætte, at overdragelsen sker til en tredjemand. efter det oplyste blev anparten
først videresolgt i løbet af år 2001. albatros har ikke fremlagt nogen betryggende
dokumentation for anpartens værdi, og albatros har derfor ikke bevist størrelsen af
sit krav.
       til støtte for den subsidiære påstand er det gjort gældende, at albatros ved kun
at udtage stævning med påstand om betaling af 56.500 kr. med tillæg af procesrente
fra den 1. maj 1997 og ved først 3 ½ år senere at forøge påstanden har udvist
passivitet og således givet afkald på betaling af et større beløb.
sø- og handelsrettens afgørelse
sagen har tidligere været behandlet sammen med en række andre sager anlagt af
albatros mod forskellige kommanditister. disse er nu afsluttet eller behandles
særskilt. forberedelsen af den foreliggende sag blev afsluttet den 1. november 2002,
hvorefter sagen blev berammet til domsforhandling. uanset at albatros’ påstand
lyder på betaling af et beløb på under 100.000 kr., og sagen ikke findes at være
                                           - 6 -
omfattet af bestemmelserne i retsplejelovens § 226, stk. 1, nr. 1-5, finder retten
derfor, at sagen under disse omstændigheder må færdigbehandles ved sø- og
handelsretten, jf. retsplejelovens § 9, stk. 4, og princippet i retsplejelovens § 232,
stk. 2, 2. pkt.
       helene nielsen har forklaret, at hun efter det såkaldte tvangssalg af hendes
anpart i 1997 troede, at hun var frigjort for sin resthæftelse over for albatros.
albatros havde imidlertid i sin skrivelse af 20. juni 1997 anført, at selskabet fastholdt
det i skrivelsen opgjorte krav, at man i øvrigt tog forbehold for yderligere forfaldne
ubetalte rater, og at restkravet ville blive forrentet med 2 % pr. påbegyndt måned i
overensstemmelse med tegningsaftalen. albatros havde ligeledes i sin skrivelse af
11. januar 2001 i forbindelse med det faktiske salg af anparten anført, at
resthæftelsen blev krævet betalt, hvis helene nielsen ønskede tvangssalget fastholdt.
       da der hverken i tegningsaftalen eller i vedtægterne for albatros findes
bestemmelse om, at en kommanditist frigøres for sin resthæftelse efter et tvangssalg
af kommanditistens anpart, findes der herefter ikke grundlag for at fritage helene
nielsen for sin resthæftelse eller for at afskære albatros fra under sagen at forøge sin
påstand til at omfatte den fulde resthæftelse som sket.
       albatros’ værdiansættelse af helene nielsens anpart til 1 kr. i forbindelse med
overtagelsen af anparten var fuldstændig vilkårlig, og det erkendes, at tvangssalget
var rent fiktivt. retten finder, at det må have forekommet helene nielsen uklart,
hvad der nærmere skete med anparten, og hvor stor hendes gæld herefter var til
albatros. dette bestyrkes af albatros’ skrivelse af 11. januar 2001, hvori anparten
blev værdiansat til 8.300 kr., og hvor helene nielsen fik tilbudt at købe anparten
tilbage eller at lade tvangssalget stå ved magt.
       på baggrund af oplysningerne fra albatros’ advokat under domsforhandlingen
om omstændighederne i forbindelse med salg af helene nielsens anpart finder retten,
at der ved opgørelsen af parternes mellemværende skal lægges vægt på anpartens
værdi den 11. januar 2001, hvor den efter de foreliggende oplysninger var 8.300 kr.
       der er mellem parterne enighed om, at helene nielsens raterestance skal
opgøres til 63.845 kr., og efter fradrag af anpartens værdi tages albatros’ påstand
herefter til følge med et beløb på 55.545 kr. under henvisning til den uvished, der
har været med hensyn til størrelsen af det skyldige beløb, finder retten, at beløbet
først skal forrentes fra den 11. januar 2001, jf. rentelovens § 3, stk. 5.
                                          - 7 -
                         thi kendes for ret
helene nielsen skal inden 14 dage til k/s albatros v betale 55.545 kr. med tillæg af
procesrente fra den 11. januar 2001, til betaling sker.
     hver part bærer sine egne sagsomkostninger.
hans jørgen nielsen                       elmer.                       per skovsted
                                         (sign.)
                                      ___ ___ ___
                          udskriftens rigtighed bekræftes
                           p.j.v. sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                  h øjestere ts kend else
                            afsagt den 2. januar 2019
sag bs-10763/2018-hjr
ashraf mohamed mahmoud elrashidy
(advokat khuram riaz ahmed)
mod
vibeke hansen
(advokat henrik bonné)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten på frederiksberg den 2. juni 2017 og
af østre landsrets 14. afdeling den 22. august 2017 samt kendelse af østre
landsrets 14. afdeling den 31. oktober 2017.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: thomas rørdam, lars hjortnæs og jan
schans christensen.
påstande
kærende, ashraf mohamed mahmoud elrashidy, har nedlagt påstand om, at
landsretten skal admittere anken af frederiksberg rets dom af 2. juni 2017.
indkærede, vibeke hansen, har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
den 2. juni 2017 afsagde retten på frederiksberg dom i en tvist mellem vibeke
hansen og ashraf mohamed mahmoud elrashidy om tilbagebetaling af deposi-
tum. sagen var blevet behandlet efter reglerne om småsager i retsplejelovens
kapitel 39.
ved dommen blev ashraf mohamed mahmoud elrashidy tilpligtet at betale
30.000 kr. med procesrente fra den 12. december 2016 til vibeke hansen.
                                               2
den 29. juni 2017 kl. 23.26 indleverede ashraf mohamed mahmoud elrashidy
ankestævning via mail til østre landsret.
ved dom af 22. august 2017 afviste landsretten ankesagen. i dommen hedder
det bl.a.:
         ”ankefristen regnes fra domsafsigelsestidspunktet, jf. retsplejelovens §
         410, stk. l, jf. § 372, stk. 1. ankefristen udløb derfor den 30. juni 2017.
         det følger af retsplejelovens § 410, stk. 2, 1. pkt., at anke af domme i sa-
         ger behandlet efter reglerne i retsplejelovens kapitel 39 skal ske ved ind-
         levering af en ankestævning til byretten.
         da ankestævningen ikke er modtaget i byretten inden ankefristens ud-
         løb, afviser landsretten ankesagen.”
ashraf mohamed mahmoud elrashidy ankede på ny byrettens dom ved anke-
stævning af 29. august 2017. den nye ankestævning blev indleveret til retten på
frederiksberg. ashraf mohamed mahmoud elrashidy anmodede samtidig
østre landsret om at tage anken under fornyet behandling, jf. retsplejelovens §
372, stk. 3.
ved østre landsrets kendelse af 31. oktober 2017 afslog landsretten ashraf
mohamed mahmoud elrashidys anmodning om på ny at tage anken under be-
handling. i kendelsen hedder det bl.a.:
         ”af retsplejelovens § 372, stk. 3, fremgår, at en anke, der hæves eller af-
         vises af anden grund end overskridelse af ankefristen, med rettens tilla-
         delse på ny kan tages under behandling, såfremt en ny ankestævning
         indleveres på rettens kontor inden 2 uger efter, at sagen blev hævet el-
         ler afvist.
         ved dom af 22. august 2017 har østre landsret afvist anken, idet anke-
         stævning ikke var modtaget i byretten inden ankefristens udløb, jf. rets-
         plejelovens § 410, stk. l, jf. § 372, stk. 1.
         idet afvisningen er sket som følge af overskridelse af ankefristen, finder
         landsretten ikke grundlag for på ny at tage anken under behandling.”
parternes synspunkter
ashraf mohamed mahmoud elrashidy har anført navnlig, at ankestævningen
blev indgivet inden ankefristens udløb den 30. oktober 2017, hvilket bør komme
kærende til gode på trods af, at ankestævningen blev indleveret til den forkerte
instans. der skal navnlig henses til, at østre landsret i dommen af 22. august
                                                3
2017 begrunder afvisningen med henvisning til, at ankestævningen blev indgi-
vet til den forkerte instans, jf. retsplejelovens § 410, stk. 2, 1., pkt.
østre landsrets dom af 22. august 2017 må derfor forstås således, at østre
landsret anser hans ankestævning som indleveret rettidigt efter retsplejelovens
§ 372, stk. 1, men til den forkerte instans.
der var således ikke tale om en for sen indlevering af ankestævningen til østre
landsret den 29. juni 2017, og der blev rettidigt indleveret en ny ankestævning
til rette instans den 29. august 2017 i overensstemmelse med retsplejelovens §
372, stk. 3.
såfremt ankestævningen anses for indgivet for sent, skyldes det en fejl fra advo-
katkontorets side, og denne fejl bør ikke lægges ham til last.
han var i byretten ikke repræsenteret ved advokat, og han har derfor ikke haft
mulighed for at få prøvet sine anbringender og beviser med sagkyndig bistand.
hensynet til vibeke hansen taler heller ikke imod, at anken admitteres, idet
hun får mulighed for varetage sine interesser i forbindelse med ankesagen.
vibeke hansen har anført navnlig, at der ikke er hjemmel i retsplejelovens §
372, stk. 3, til at foretage fornyet behandling af en ankesag, når den oprindelige
ankestævning er indgivet for sent.
østre landsrets dom af 22. august 2017 kan ikke forstås således, at landsretten
anser ankestævningen for at være indgivet rettidigt. landsretten afviste anken,
fordi ankestævningen ikke indenfor den forskrevne ankefrist var indgivet til
byretten.
det er alene advokatens fejl, der har ført til fristoverskridelsen. efter retspraksis
kan en for sent indgivet anke ikke admitteres, når overskridelsen af fristen
alene beror på en simpel advokatfejl. ashraf mohamed mahmoud elrashidy
har ikke mulighed for efter udløbet af ankefristen at reparere på den fejl, advo-
katen begik.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår i første række, om landsretten ved sin dom af 22. august 2017 med
rette har afvist ashraf mohamed mahmoud elrashidys anke, der er indleveret
til landsretten den 29. juni 2017.
da ashraf mohamed mahmoud elrashidy ikke inden ankefristens udløb har
indgivet ankestævning til byretten, jf. retsplejelovens § 410, stk. 2, er anken med
rette blevet afvist ved landsrettens dom af 22. august 2017, jf. retsplejelovens §
410, stk. 1, jf. § 372, stk. 1 og stk. 2, 3. pkt. og 4. pkt.
                                            4
sagen angår herefter, om landsretten ved kendelse af 31. oktober 2017 med rette
har afvist at tage sagen under fornyet behandling, jf. retsplejelovens § 372, stk.
3.
efter retsplejelovens § 372, stk. 3, kan en anke, der hæves eller afvises af anden
grund end overskridelse af ankefristen efter stk. 2, med rettens tilladelse tages
under behandling på ny, hvis ny ankestævning indleveres på rettens kontor in-
den 2 uger efter det retsmøde, hvor sagen blev hævet eller afvist.
da anken er blevet afvist med henvisning til overskridelse af ankefristen i rets-
plejelovens § 372, stk. 2, er der ikke hjemmel i retsplejelovens § 372, stk. 3, til at
tage anken under behandling på ny, jf. også højesterets afgørelse af 12. august
1994 (ufr 1994.809).
en ekspeditionsfejl ved anke i form af indgivelse af stævning til forkert instans
begået af en parts advokat giver endvidere som udgangspunkt ikke grundlag
for undtagelsesvis at meddele tilladelse til anke i medfør af § 372, stk. 2, 5. pkt.,
jf. højesterets afgørelser af 27. november 2012 (ufr 2013.570) og 3. december
2014 (ufr 2015.913). dette udgangspunkt gælder også ved anke af småsager, jf.
højesterets afgørelse af 27. marts 2018 (ufr 2018.2071).
højesteret finder, at det, som ashraf mohamed mahmoud elrashidy har påbe-
råbt sig, ikke kan føre til, at det nævnte udgangspunkt fraviges.
højesteret stadfæster herefter østre landsrets dom af 22. august 2017 og østre
landsrets kendelse af 31. oktober 2017.
                                  thi bestemmes:
østre landsrets dom af 22. august 2017 stadfæstes.
østre landsrets kendelse af 31. oktober 2017 stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal ashraf mohamed mahmoud elrashidy
betale 2.000 kr. til vibeke hansen. beløbet skal betales inden 14 dage efter
denne kendelses afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                              højesterets dom
                        afsagt onsdag den 21. november 2012
sag 313/2010
(2. afdeling)
b. o. nielsen jern- og stålagentur a/s
(advokat peter nørtved)
mod
gts guss technologie service gmbh
(advokat henrik valdorf-hansen)
i tidligere instans er afsagt dom af sø- og handelsretten den 29. oktober 2010.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, jytte scharling, jens peter
christensen, henrik waaben og kurt rasmussen.
påstande
appellanten, b. o. nielsen jern- og stålagentur a/s, har gentaget sine påstande.
indstævnte, gts guss technologie service gmbh, har påstået stadfæstelse.
anbringender
b. o. nielsen jern- og stålagentur a/s har navnlig anført, at de fremlagte agenturkontrakter
fra 1990 og 2000 samt udkastene til rammeaftale og agenturkontrakt fra juni og juli 2001 vi-
ser, at der mellem parterne har været tale om et langvarigt samarbejde, og at b. o. nielsen i
visse sammenhænge har virket som handelsagent for gts guss technologie service gmbh.
agenturkontrakten fra 1990, der vedrører stålstøbegods, finder således også anvendelse ved-
rørende leverancerne til siemens wind power a/s (tidligere bonus energy a/s), og det er i
denne forbindelse uden betydning, at denne aftale blev indgået med abus getriebe gmbh,
da gts guss er indtrådt i stedet for dette selskab. dette er endvidere underbygget af de af-
givne forklaringer, og det gælder både de forklaringer, der er afgivet af personer, der har væ-
ret eller stadig er tilknyttet denne sags parter, og forklaringer afgivet af personer tilknyttet
                                               - 2 -
siemens. der var i relation til siemens tale om et sædvanligt handelsagentforhold mellem b.
o. nielsen og gts guss, herunder med en direkte dialog også mellem gts guss og siemens.
hertil kommer, at b. o. nielsen også fungerede som handelsagent for gts guss i forhold til
andre vindmøllefabrikanter. dette er bl.a. underbygget ved de fremlagte ordrer fra maj og juni
2001 vedrørende neg micon a/s og howden power a/s. b. o. nielsen var som følge heraf
berettiget til at beregne sig en godtgørelse ved ophør i overensstemmelse med handelsagent-
lovens § 25, ligesom b. o. nielsen var berettiget til at foretage modregning.
gts guss technologie service gmbh har navnlig anført, at hverken de fremlagte agentur-
kontrakter fra 1990 og 2000 eller udkastene til rammeaftale og agenturkontrakt fra juni og juli
2001 viser, at der var tale om et handelsagentforhold mellem gts guss og b. o. nielsen ved-
rørende leverancerne til siemens. kontrakterne fra 1990 og 2000 er indgået med andre sel-
skaber og regulerer i øvrigt ikke forholdet til siemens. udkastene fra juni og juli 2001 viser
netop, at b. o. nielsen skulle fungere både som forhandler og som handelsagent. i øvrigt blev
disse udkast aldrig underskrevet, ligesom de centrale vidner tilknyttet gts guss ikke har e-
rindring om udkastene. b. o. nielsen har vedrørende leverancer til siemens stedse handlet i
eget navn og for egen regning. der er derfor ikke tale om, at b. o. nielsen i forholdet til sie-
mens har handlet som handelsagent, jf. handelsagentlovens § 2. det er b. o. nielsen, der har
bevisbyrden for, at der var tale om et handelsagentforhold, og denne bevisbyrde er ikke løftet.
supplerende sagsfremstilling
af en agenturkontrakt mellem b. o. nielsen og abus getriebe gmbh af 4. oktober 1990
fremgår, at b. o. nielsen fik eneagentur i danmark for formidling af eksportaftaler for stål-
støbegods (stempeloverdele og cylinderdæksler). provisionen er i denne kontrakt fastsat til 3
%.
af en agenturkontrakt mellem b. o. nielsen og asug umformtechnik gmbh af 29. juni
2000 fremgår, at b. o. nielsen fik agentur for salg af smedeprodukter i danmark i henhold til
en kundeliste. af denne kundeliste fremgår som den eneste man b&w diesel a/s. provi-
sionen er i denne kontrakt fastsat til 3 % ”for smedede dele”.
der er fremlagt mailkorrespondance for perioden fra den 19. december 2005 til den 7. februar
2006 mellem bl.a. ove nielsen og mogens nyborg pedersen, der var indkøbschef hos sie-
mens. det fremgår heraf, at parterne bl.a. drøftede kommende ordrer, leveringsterminer, priser
                                                - 3 -
mv. det fremgår endvidere, at der også blev aftalt et møde, herunder med deltagelse fra tysk
side. som en del af korrespondancen hedder det i en mail af 1. februar 2006 fra b. o. nielsen
til mogens nyborg pedersen bl.a.:
       ”hej mogens,
       jeg henviser til din samtale med ove i går d. 31.01.06, og efter at ove på ny har drøftet
       sagen med frau albrecht, kan jeg oplyse følgende priser som værende absolut ”bottom”
       priser:
       …
       frau albrecht har gjort det klart, at det er nødvendigt, at hun omgående modtager din
       bekræftelse på ovennævnte priser.
       priserne er faste for levering i 2006 jfr. det fremsendte bilag til rammeaftale.
       vi ser frem til at høre fra dig.”
der blev i december 2007 indgået en ”trading agreement regarding delivery of castings for
siemens wind power a/s” mellem euro guss gmbh og siemens. denne aftale indeholder
bl.a. bestemmelser om produktansvar og forsikring. aftalen angiver at skulle gælde fra den 1.
januar 2008.
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet forklaring af iris albrecht, kathrin eckebrecht, rolf
holinski, annelise lauersen, claudia martens og hans-jürgen schmied.
iris albrecht har supplerende forklaret bl.a., at hun har været i virksomheden ad guss i
mange år og i perioden har fungeret som fuldmægtig for diverse direktører. hun har derfor
ageret i forhandlinger med b. o. nielsen, og hun har altid opfattet b. o. nielsen som agent. i
ad guss sondrede man ikke mellem, om b. o. nielsen var agent i nogle sammenhænge og
forhandler i andre sammenhænge. b. o. nielsen har altid været agent efter hendes opfattelse.
ad guss besøgte og forhandlede med det danske firma under tilstedeværelse af deres agent.
hun deltog selv i disse forhandlinger. i forhandlingerne deltog også indkøbschef mogens ny-
borg pedersen fra siemens, som tiltrådte efter indkøbschef egon kristensen. da mogens ny-
borg pedersen tiltrådte, deltog også rolf holinski i forhandlingerne, idet der havde været
nogle forudgående kvalitetsproblemer. det var ad guss meget magtpåliggende at drøfte
kvantum af leveringerne og at understrege, at man havde fået styr på kvalitetsproblemerne.
samtlige eventuelle kvalitetsproblemer drøftede ad guss i sidste ende direkte med siemens.
b. o. nielsen var som handelsagent underrettet om kvalitetsproblemerne og derfor bekendt
hermed, men drøftelserne blev taget direkte mellem ad guss og siemens.
                                               - 4 -
mailen af 11. april 2007 fra lizzi rudloff til adressaten anført som ”info”, hvori omtales en
provision på 4 % inkluderet i prisen, hvorfor den fakturerede pris er 17.760 euro, er sendt ef-
ter hendes tid, men prisfastsættelsen i forhold til b. o. nielsen fungerede efter samme princip
som beskrevet i mailen. ad guss endte med at fakturere deres pris til det pågældende firma,
heriblandt siemens. de havde det svært i lange perioder, hvorfor det var nemmere, at b. o.
nielsen betalte for transporten forud for afregningen. firmaet magtede ikke at have større
udbetalinger ude. foreholdt sin forklaring for sø- og handelsretten om, at provisionen ikke
blev beregnet som sædvanligt, forklarer hun, at provisionen i princippet blev fratrukket ad
guss’ faktura. man betalte 4 % af omsætningen med et konkret firma. det var ad guss, der
overførte pengene til b. o. nielsen. det var ikke sædvanligt i ad guss at samarbejde med
agenter, og hun ved ikke, hvordan man håndterer det normalt. hun mener dog, at det er nor-
malt, at agenten sender en faktura. provision og transport blev lagt oven i den pris, man for-
handlede sig frem til efter fakturering, idet hun hertil bemærker, at b. o. nielsen betalte for-
udgående for transporten, altså forud for at de selv havde fået afregning. ad guss havde en
aftale om fri levering til siemens, og det var b. o. nielsen, der stod for transporten. ad guss
stod kun for deres basispris. alt herudover blev afviklet via b. o. nielsen. grundprisen, man
beregnede sig, blev aftalt med indkøbschefen i siemens. der var forhandlinger mellem b. o.
nielsen og ad guss omkring provisionens størrelse, og hun kender ikke de nøjagtige satser
på denne. provisionen var vist oprindelig på 3 %. den blev senere forhøjet til 4 % og også til
5 % for derefter at blive sat ned til 4 % igen, da markedet gik ned.
foreholdt sin forklaring for sø- og handelsretten om en tillægsaftale, forklarer hun, at der
eksisterede en gammel aftale. provisionen var som sagt blevet sat op og efterfølgende sat ned
igen. korrespondancen om provisionens størrelse skete på baggrund af en eksisterende aftale
– oprindeligt en handelsagentaftale. man blev enige om at ændre provisionen, uden at man
dog i øvrigt ændrede aftalen. man udarbejdede ikke en egentlig ændring af aftalen ved et til-
læg. hun fastholder, at der eksisterede en handelsagentaftale, men hun kan ikke sige med 100
% sikkerhed, om det er aftalen med titlen ”vertretungsvertrag”, som er underskrevet den 4.
oktober 1990. alle aftaler, der var indgået af abus getriebe, blev overført til og overtaget af
firmaet ad guss i forbindelse med, at ad guss overtog abus getriebe. abus getriebe
blev i første omgang overtaget af firmaet stahl- und eisengiesserei, som efterfølgende blev
overtaget af ad guss. hun erkender, at ad guss måske burde have opsagt abus getriebes
                                               - 5 -
aftaler og oprettet nye aftaler, men det skete ikke. aftalen af 4. oktober 1990 kunne meget vel
være den oprindelige handelsagentaftale med b. o. nielsen.
firmaet asug guss skiftede navn til ad guss af årsager, hun ikke helt kender til. handlerne
vedrører samme firma. der var en retssuccession fra a-b, men intet blev ændret andet end
firmanavnet. firmaet asug umformtechnik er ikke det samme selskab som ad guss.
asug umformtechnik er en smedje, hvorimod ad guss er et støberi. hun har i hele perio-
den kun arbejdet for støberidelen, uanset hvad det måtte have af navn. handlerne omfattet af
fakturaerne af 29. maj og 19. juni 2001 ligger i øvrigt inden for den ramme, i hvilken også
handlerne med siemens blev foretaget. aftalen af 29. juni 2000 mellem firmaet asug um-
formtechnik og b. o. nielsen, som bærer titlen ”handelsvertretungsvertrag”, kan hun ikke
sige noget om. asug umformtechnik er netop ikke det samme som ad guss, som hun ar-
bejdede for. hun havde ikke noget at gøre med smedjedelen. hun var stadig i firmaet på tids-
punktet for oprettelsen af dokumentet ”handelsvertretungsvertrag”, som er dateret 13. juli
2001, og som angår ad guss og b. o. nielsen. hun kender dog intet til dokumentet, hvilket
formentlig også er baggrunden for, at det ikke er underskrevet. det var netop hende, der va-
retog alle relationerne til b. o. nielsen. foreholdt sin forklaring for sø- og handelsretten om,
at rolf holinski opfattede b. o. nielsen som agent, forklarer hun, at hun i hvert fald aldrig
har hørt andet. hun har ikke drøftet spørgsmålet med ham, men de talte meget sammen. når
direktøren har godkendt provisionsaftaler, går hun ud fra, at han har opfattet det som et han-
delsagentforhold.
kathrin eckebrecht har forklaret bl.a., at hun i dag arbejder med salg i firmaet euro guss
gmbh. hun har været ansat i ad guss siden 1999. det er bare firmaet, der har skiftet navn.
hun har siddet samme sted. ad guss blev senere til gts guss og efterfølgende til euro
guss. hun mener, at firmaet skiftede navn til euro guss i 2007. hun opfattede b. o. nielsen
som en kunde, der købte støbedele. b. o. nielsen indgav bestillinger, som ad guss bearbej-
dede. ad guss havde primært kontakt til b. o. nielsen gennem lizzi rudloff. når bestillin-
gerne var klar til levering, sørgede b. o. nielsen for, at varen blev hentet. efter hendes opfat-
telse var der ingen direkte kontakt mellem ad guss og siemens.
b. o. nielsen var agent for man diesel. det var b. o. nielsen, der havde formidlet dem som
kunde, og ad guss producerede og leverede varerne. b. o. nielsens provision i denne for-
bindelse var 4 % og blev beregnet i slutningen af året på baggrund af omsætningen med man
                                               - 6 -
diesel. man sendte en kreditnota til b. o. nielsen. en sådan provision til b. o. nielsen blev
kun udarbejdet i forhold til firmaet man diesel, ikke i øvrigt. man diesel bestilte direkte
hos ad guss, men via formidlingen fra b. o. nielsen. derfor betalte man provision. andre
forhandlinger med b. o. nielsen skete direkte med b. o. nielsen, idet de selv bestilte. hun
kender ikke til andre aftaler med b. o. nielsen, som lignede den, der var indgået med man
diesel. hun har ikke kendskab til andre kundeforhold end b. o. nielsen, man diesel og
siemens.
rolf holinski har supplerende forklaret bl.a., at firmaet euro guss beskæftiger sig med pro-
duktion af komponenter til støberi. euro guss er det samme som støberidelen af firmaet gts
guss. i sommeren 2007, hvor aftalen med b. o. nielsen blev opsagt, var der en række inde-
værende ordrer til siemens. ad guss fortsatte med at levere til b. o. nielsen frem til novem-
ber 2007. b. o. nielsen afhentede varerne og leverede dem videre til siemens, og b. o. niel-
sen betalte direkte til ad guss. fra november 2007 leverede ad guss direkte til siemens,
idet b. o. nielsen ikke betalte for leveringerne. leveringerne skete til højere priser, fordi han
fandt ud af, at han kunne få 9-12 % mere for sine varer. han har deltaget i møder med mo-
gens nyborg pedersen i brande, hvor de drøftede bestemte byggeelementer for industrien. de
drøftede ikke priser. nogle gange deltog han alene i møderne sammen med b. o. nielsen, og
nogle gange var iris albrecht med. når iris albrecht var med, forhandlede de sammen. de
repræsenterede samme firma, og der var ingen adskillelse mellem dem. han var også til mø-
der sammen med claudia martens. disse møder startede i 2007, hvor hun deltog som med-
arbejder i indkøbsafdelingen i siemens.
et forhandlingsforhold mellem ad guss og neg micon siger ham ikke noget. med howden
power havde ad guss et meget kortvarigt aftaleforhold. samarbejdet gik lidt i sig selv på
grund af kvalitetsproblemer. foreholdt b. o. nielsens fakturaer udstedt til asug guss og
dateret den 29. maj og 19. juni 2001, gentager han, at de havde et kort forretningsforhold med
howden power, men at han ikke kender noget til et samarbejde med neg micon. at sam-
arbejdet ikke er blevet til noget, skyldes formentlig, at ad guss’ ovn ikke har haft den rette
størrelse, og at de derfor ikke kunne levere det ønskede. støberidelen i ad guss havde en
varierende økonomi i 2005-2007. de havde lidt krise forud for, at vindenergi slog igennem.
vindenergi vandt efterfølgende meget frem, men er nu igen faldet. siemens var ren vind-
energi, tilsvarende gjaldt neg micon, mens howden power ikke var vindenergi. han har
ikke været involveret i forhandlinger med neg micon. han erindrer, at han på tidspunktet for
                                               - 7 -
fakturaernes udstedelse var optaget af at være direktør i smedjedelen. det var iris albreicht,
der var prokurist, og schmied, der var direktør for støberidelen. når han ser datoen, erindrer
han, at howden power havde nogle kvalitetsproblemer, men han har ingen erindring om neg
micon.
asug guss blev senere til stahl- und eisengiesserei, som blev til ad guss, som blev til gts
guss, som endelig blev til euro guss. det er et og samme firma med samme hjemsted. fir-
maet er blot videreført under nye navne. foreholdt aftalen ”handelsvertretungsvertrag” date-
ret den 29. juni 2000, forklarer han, at asug umformtechnik var abus getriebes forgæn-
ger. han tiltrådte selv i 1995, hvor han købte 2 firmaer: abus getriebe og stahl- und eisen-
giesserei. de var to forskellige firmaer, hvilket de blev ved med at være. abus getriebe blev
senere til ad stahlguss, mens stahl- und eisengiesserei blev til det, der i dag er euro guss.
han kender ikke til aftalen af 29. juni 2000. han var heller ikke i ad guss dengang, men han
ved, at der i 1995 ikke var handler mellem b. o. nielsen og abus getriebe. han kan be-
kræfte iris albrechts forklaring for højesteret om, at ad guss overtog aftaler indgået af de
tidligere juridiske enheder uden ændringer. der var tale om forskellige juridiske enheder, men
anpartshaverne er de samme, og aftalerne fortsatte derfor.
foreholdt sin forklaring for sø- og handelsretten om, at det var en uudtalt kendsgerning, at b.
o. nielsen beregnede sig en avance på 4 %, forklarer han, at firmaet i samarbejdet med man
diesel havde et agentforhold, hvor b. o. nielsen fik 4 %. i samarbejdet med siemens levere-
de ad guss imidlertid ikke til siemens, men til b. o. nielsen, som bestilte og afhentede va-
rerne. der var ikke her nogen provisionsberegning til b. o. nielsen. han startede med at del-
tage i forhandlingerne med siemens i 2004/05. møderne, der ikke blev afholdt med faste in-
tervaller, omhandlede leveringernes indhold. 2006 og 2007 var gode økonomiske år, og
spørgsmålene drøftet i disse år omhandlede alene, om man kunne levere det ønskede. han
deltog også i prisforhandlinger med b. o. nielsen, men han har aldrig deltaget i prisforhand-
linger med siemens. det var først i slutningen af 2007, at ad guss gennemførte de første
forhandlinger med siemens. det var efter, at claudia martens var tiltrådt. før da havde egon
kristensen været indkøbschef.
foreholdt forklaringen fra iris albrecht om, at b. o. nielsen efter hendes opfattelse fungerede
som agent i ad guss’ samarbejde med siemens, og at der eksisterer en gammel aftale, hvor-
efter b. o. nielsen var agent, ligesom der eksisterer et tillæg, hvori provisionens størrelse var
                                               - 8 -
reguleret, har han forklaret, at han ikke kender noget til en sådan aftale. han har ikke set den,
og han ved ikke, hvor iris albrecht har det fra. det er korrekt, at man i samarbejdet med
man diesel havde en agentaftale med b. o. nielsen. en sådan gjaldt dog ikke i samarbejdet
med siemens. foreholdt mailen af 11. april 2007 sendt fra lizzi rudloff til adressaten ”info”
har han forklaret, at man i april 2007 havde drøftelser om en ny model til støbning. det var
ikke en egentlig ny model, men nærmere en erstatning for en slidt model. i denne konkrete
forbindelse drøftede man en provisionsaftale mellem siemens, b. o. nielsen og ad guss,
svarende til aftalen i samarbejdet med man diesel. det skyldtes, at siemens havde hårdt
brug for modellen med henblik på at kunne opretholde kvalitetskravet. ad guss indvilgede
derfor i at indgå i drøftelser omkring en provisionsbetaling på 4 % til b. o. nielsen. han be-
kræfter, at det er b. o. nielsen, der har fået de 4 % i provision, som er angivet i fakturaerne
dateret 6. juli 2007, og som er udstedt af b. o. nielsen til henholdsvis siemens wind power
a/s og ad guss. han kender ikke til andre aftaleforhold indgået af ad guss med firmaer i
danmark end de, der er indgået med b. o. nielsen, siemens og man diesel, samt de aftaler
ad guss har indgået med howden power og neg micon, men som han dog ikke kender
nærmere til. i 2005 eksisterede der med 100 % sikkerhed ikke andre aftaler i danmark indgået
af ad guss end de, firmaet havde indgået med b. o. nielsen, siemens og man diesel. det
var schmied og iris albrecht, der var ansvarlige for kontraktforhandlingerne i 2001. schmied
havde fuldmagt til på vegne af anpartshaverne, der omfattede ham selv og koenig, at indgå i
kontraktforhandlinger.
annelise lauersen har forklaret bl.a., at hun i dag arbejder for siemens i brande som ind-
købsassistent i udviklingsafdelingen. hun startede i 1981 i danregn vindkraft, som det hed
dengang. samarbejdet med b. o. nielsen startede i ca. 1997, men hun er ikke helt sikker.
firmaet ad guss kom ind i billedet i 1997. b. o. nielsen var agent for det tyske firma, fordi
alt foregik gennem dem. ove nielsen var ikke siemens’ forhandler. siemens opfattede ham
som agent, fordi b. o. nielsen var deres eneste kontakt til ad guss. siemens havde ikke selv
nogen daglig kontakt med ad guss. hun har ikke talt med nogen om det i b. o. nielsen –
heller ikke med lizzi rudloff. hun har heller ikke drøftet det med egon kristensen eller med
nogen af ad guss’ medarbejdere.
claudia martens har forklaret bl.a., at hun startede i siemens i maj 2006 som indkøbschef. i
dag arbejder hun i en anden funktion. hendes funktion ligger stadig inden for støbe- og
smedjedelen. da hun startede, var egon kristensen ikke længere i firmaet. i 2006 indkøbte
                                               - 9 -
siemens forskellige støbeprodukter via b. o. nielsen. siemens bestilte hos b. o. nielsen, og
b. o. nielsen bestilte efterfølgende hos ad guss. der var møder mellem siemens, b. o.
nielsen og ad guss både i brande og i tyskland. selv deltog hun relativt hurtigt efter sin
ansættelse i møder i tyskland. der var da en stor leverance, hvor der var nogle kvalitetspro-
blemer. om samarbejdet mellem siemens, b. o. nielsen og ad guss har hun forklaret, at
man altid drøftede priser, og at priserne blev drøftet for det næste kalenderår, med mindre der
var en årsag til efterfølgende forhandling. da hun tiltrådte i 2006, var priserne derfor fastlagt.
i slutningen af 2006 drøftede man priserne for 2007. hun bekræfter sin udtalelse ”der sidder
de 4 %”, som omtalt i lizzi rudloffs forklaring for sø- og handelsretten. rolf holinski del-
tog formentlig også i dette møde. for det meste deltog alle tre parter i møderne. formålet med
udbruddet var forhandlingsteknisk. hun havde regnet sig frem til, at der var en stor difference
mellem siemens’ betaling og leveringsprisen fra ad guss. differencen har ligget i omegnen
af ca. 12-15 %, og hendes job som indkøber var at skaffe siemens de mest optimale priser.
om kvalitetsproblemerne forklarer hun, at der ikke var et aftalemæssigt grundlag mellem b.
o. nielsen, ad guss og siemens, som gav siemens en produktgaranti. siemens havde et stort
behov for et kontraktsgrundlag vedrørende produktgarantier og ansvar, idet siemens’ risiko
ellers blev alt for stor. på mødet, som er omtalt af lizzi rudloff for sø- og handelsretten,
sendte siemens derfor et budskab til ad guss og b. o. nielsen om, at dette problem skulle
løses. det var for siemens ligegyldigt, hvem der stillede garantien. det kunne være b. o.
nielsen, der havde en back-to-back aftale med ad guss, eller ad guss, som herefter kunne
fortsætte sit samarbejde med b. o. nielsen. foreholdt en mail af 28. august 2007 fra ad guss
til ove nielsen forklarer hun, at b. o. nielsen ikke ville underskrive en aftale, som gav sie-
mens de ønskede garantier. det var et ufravigeligt krav fra deres side, og de gik derefter til
ad guss. rolf holinski var villig til at underskrive en sådan aftale, hvilket herefter skete.
derfor førte siemens primært forhandlingerne med ad guss, og aftalen blev underskrevet
den 13. december 2007.
overvejelserne om en aftale om ansvar og produktgarantier blev påbegyndt i efteråret 2006.
hun kan ikke nævne en nøjagtig dato for, hvornår det stod klart for siemens, at b. o. nielsen
ikke ville underskrive en aftale, hvori de stillede en garanti. det har helt sikkert stået klart for
siemens i slutningen af 2007, og nok også på et tidspunkt i løbet af sommeren 2007. hvorfor
b. o. nielsen ikke ville underskrive aftalen, fik hun ikke noget skriftligt svar på. så vidt hun
erindrer, skyldtes det, at b. o. nielsen var et lille firma, som ikke kunne bære en sådan risiko.
                                               - 10 -
skulle de have betalt for en forsikring, skulle forsikringsdækningssummen have været på i
omegnen af 1 mio. euro. hun kender ikke prisen for en sådan forsikring. under forløbet
spurgte rolf holinski hende, hvad de ville gøre, hvis ingen ville skrive under. hertil svarede
hun, at siemens så måtte finde nogle andre. det ville imidlertid have været vanskeligt at skifte
leverandør på grund af flaskehalse på markedet. det var derfor den bedste løsning for sie-
mens at fortsætte samarbejdet med ad guss. det er en nærliggende konklusion, at opsigelsen
af 22. juni 2007 hænger sammen med drøftelserne omkring den ønskede garantistillelse, men
hun kan ikke sige det med sikkerhed. siemens var orienteret om, at aftalen med b. o. nielsen
blev opsagt. i samarbejdet mellem ad guss og b. o. nielsen anså siemens b. o. nielsen
som agent. i begyndelsen var der tale om et leverandørforhold mellem b. o. nielsen og sie-
mens, men siemens har altid opfattet b. o. nielsen som agent. omvendt blev siemens’ be-
stillinger afgivet til b. o. nielsen. det var derfor med b. o. nielsen, at siemens havde et ju-
ridisk aftaleforhold. det var også derfor, at siemens satte spørgsmålstegn ved trekantsforhol-
det, da siemens ikke havde nogen garantier eller aftaler om ansvarsgrundlag. siemens har
aldrig set en aftale mellem b. o. nielsen og ad guss, som fastlægger, at b. o. nielsen er
agent for ad guss, men det var sådan, siemens – heriblandt mogens nyborg pedersen – op-
fattede forholdet.
foreholdt egon kristensens forklaring for sø- og handelsretten om, at agentforholdet aldrig
blev diskuteret, forklarer hun, at hun og mogens nyborg pedersen skulle løse kvalitetspro-
blemerne, og at de i den forbindelse tillige har drøftet parternes rolle. under disse drøftelser
anså de b. o. nielsen som agent. hun mener ikke, at hun har drøftet spørgsmålet med b. o.
nielsen. mellem siemens og b. o. nielsen var der tale om en ren bestillingsprocedure. mo-
dellerne nævnt i en mailkorrespondance fra den 2. april 2007 til den 1. juni 2007 mellem
hende og lizzi rudloff er siemens’ ejendom. støberiet er imidlertid ansvarlig for, at model-
len er god nok. støberiet bestilte modellen, men det er siemens’ ejendom, og støberiet skulle
vedligeholde modellen mod siemens’ betaling. der er derfor tale om en klassisk korrespon-
dance om, hvorvidt det kan betale sig at reparere den pågældende model, eller om der skal
laves en ny. hun ved ikke, om det var b. o. nielsen eller ad guss, som modtog bestillingen
på modellen. modellen er noget, man sædvanligvis køber, fordi det er nødvendigt med hen-
blik på at støbe komponenterne.
hans-jürgen schmied har forklaret bl.a., at han startede som forretningsfører i ad guss i
2000, da ad guss blev stiftet. han stoppede i 2004. han var direktør, og iris albrecht var i
                                               - 11 -
direktionen samtidig med ham. ejerkredsen bestod af hr. koenig, som var hovedindehaver, og
rolf holinski, der også havde andele. rolf holinski deltog ikke i driften. da han startede,
beskrev iris albrecht b. o. nielsen som agent. de havde også en anden agent i stahl- und ei-
sengiesserei. agentforholdet fortsatte. b. o. nielsens opgave var at rekvirere ordrer i dan-
mark, og det er vigtigt at understrege, at b. o. nielsen som agent kun repræsenterede ét jern-
og støberiselskab, hvilket var ad guss. det var b. o. nielsen, der sørgede for møder med
ad guss’ danske aftalepartner bonus energy. b. o. nielsen arrangerede møder, hvis der ek-
sempelvis opstod produktions- eller planlægningsproblemer. i disse møder deltog iris al-
brecht og han selv, og møderne fandt sted i både tyskland og danmark. det var bonus
energy, der ønskede at få et mellemled ind i samarbejdet mellem dem og ad guss. ad guss
sendte sine fakturaer til b. o. nielsen, som herefter betalte ad guss. det var ad guss, der
fastsatte priserne. han kan ikke sige noget om den konkrete sats, b. o. nielsen tog sig i for-
bindelse med videresalg af produkterne, men den har været på ca. 3-5 %. b. o. nielsen fik
ikke provision. den sats, som b. o. nielsen tog ved videresalg, blev ikke drøftet på møderne
med bonus energy. b. o. nielsen kunne selv fastsætte sin videresalgspris. ad guss fik en
god pris for sine produkter, og de fik også gode resultater på baggrund af samarbejdet. han
følte sig derfor ikke foranlediget til at spørge b. o. nielsen om deres videresalgspris. marke-
det fastlægger en vis pris for bestemte støberiprodukter, og b. o. nielsen var selvfølgelig
nødt til at rette sig efter disse.
han har ikke set en agentaftale mellem b. o. nielsen og ad guss, men handlen mellem ad
guss og b. o. nielsen kørte godt, og b. o. nielsen var meget interesseret i samarbejdet. han
følte sig derfor ikke foranlediget til at spørge ind til en kontrakt. på et tidspunkt forelagde ove
nielsen ham en agentaftale. forevist udkast til ”handelsvertretungsvertrag”, som er dateret
”13-07-01”, har han forklaret, at ove nielsen forelagde ham et udkast til en aftale, som ove
nielsen bad ham om at se på. han skimmede aftalen hurtigt igennem, men han fik aldrig talt
med ove nielsen om den. han kan ikke sige, om det foreviste udkast er den samme aftale.
det er for lang tid siden. han kan heller ikke huske, om det aftaleudkast, ove nielsen fore-
lagde ham, var udarbejdet af b. o. nielsens advokat.
højesterets begrundelse og resultat
også efter bevisførelsen for højesteret lægges det til grund, at der ikke foreligger skriftlige
aftaler, der fastlægger retsforholdet mellem parterne i relation til samhandlen med siemens
wind power a/s.
                                             - 12 -
af de grunde, der er anført af sø- og handelsretten, tiltræder højesteret, at det ikke er godt-
gjort, at b. o. nielsen jern- og stålagentur a/s var handelsagent i relation til samhandlen
med siemens. handelsagentloven finder derfor ikke anvendelse. højesteret tiltræder end-
videre, at b. o. nielsen heller ikke på andet grundlag har krav på provision eller godtgørelse.
højesteret stadfæster herefter sø- og handelsrettens dom.
i sagsomkostninger for højesteret skal b. o. nielsen betale 106.600 kr. til gts guss tech-
nologie service gmbh. beløbet dækker udgifter til advokat med 100.000 kr. og udgifter til
oversættelse med 6.600 kr.
                                     thi kendes for ret:
sø- og handelsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal b. o. nielsen jern- og stålagentur a/s betale 106.600
kr. til gts guss technologie service gmbh.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                                           udskrift
                                                af
                               østre landsrets dombog
                                          ____________
                                             dom
afsagt den 17. december 2012 af østre landsrets 10. afdeling
(landsdommerne michael kistrup, thomas lohse og bo østergaard).
10. afd. nr. b-2143-12:
ftf som mandatar for danske psykomotoriske terapeuter som mandatar for
a
(advokat jakob bjerre)
mod
høje-taastrup kommune
(advokat sabine buhl lauborg (prøve))
ved stævning af 16. august 2011 har ftf som mandatar for danske psykomotoriske tera-
peuter (dap) som mandatar for a anlagt sag ved retten i glostrup mod høje-taastrup
kommune med påstand om betaling af 60.000 kr. med nærmere angiven rente.
sagen blev ved kendelse af 25. juni 2012 henvist til behandling ved østre landsret i medfør
af retsplejelovens § 226, stk. 1.
høje-taastrup kommune har nedlagt påstand om, at sagen afvises under henvisning til, at
sagens afgørelse skal ske i det fagretlige system.
ftf som mandatar for dap som mandatar for a har nedlagt påstand om, at sagen fremmes til
realitetsbehandling under henvisning til, at det vil være i strid med artikel 6 i den europæiske
menneskerettighedskonvention at afvise sagen.
                                              - 2 -
spørgsmålet om sagens afvisning er udskilt til delforhandling i medfør af retsplejelovens §
253.
denne delafgørelse angår herefter spørgsmålet, om det vil være i strid med den europæiske
menneskerettighedskonventions artikel 6 at afvise sagen fra de ordinære domstole.
sagens omstændigheder
a blev pr. den 8. december 1997 ansat som timelønnet afspændingspædagog – nu benævnt
psykomotorisk terapeut – ved høje-taastrup kommune. ved brev af 25. februar 2011 fra
kommunen blev a afskediget.
de ansættelsesvilkår, der gjaldt for a på tidspunktet for hendes opsigelse, er anført i et an-
sættelsesbrev af 29. maj 2007, hvorefter løn- og ansættelsesvilkår ”er fastsat i henhold til
overenskomst for ergoterapeuter og fysioterapeuter protokollat 2 for statsautoriserede fodtera-
peuter og afspændingspædagoger indgået mellem kommunernes landsforening og danske
fysioterapeuter.” i ansættelsesbrevet er om opsigelse anført, at funktionærlovens regler er
gældende.
der er enighed om, at danske psykomotoriske terapeuter har overladt aftale- og forhand-
lingsretten til danske fysioterapeuter.
i overenskomst for ergoterapeuter og fysioterapeuter indgået mellem kommunernes lands-
forening, danske fysioterapeuter og ergoterapeutforeningen er i § 16 om opsigelse anført
følgende:
      ”stk. 4
      organisationen kan kræve sagen forhandlet med afskedigelsesmyndigheden, hvis
      organisationen skønner, at afskedigelsen ikke kan anses for rimeligt begrundet i
      den ansattes eller kommunens/institutionens forhold.
      …
      stk.5
      hvis den ansatte har været uafbrudt beskæftiget i kommunen i mindst 8 måneder
      på det tidspunkt, hvor opsigelsen meddeles, kan organisationen kræve sagen ind-
      bragt for et afskedigelsesnævn, hvis der ikke opnås enighed ved en forhandling
                                              - 3 -
      efter stk. 4. et sådant krav skal fremsættes overfor kommunen inden for 1 måned
      efter forhandlingen med kopi til kl.
      stk. 6
      [o.08] et afskedigelsesnævn består af 5 medlemmer, hvoraf. 2 udpeges af kl og
      2 udpeges af danske fysioterapeuter henholdsvis ergoterapeutforeningen, hvor-
      efter disse i forening peger på en opmand. parterne retter herefter henvendelse til
      arbejdsrettens formand med anmodning om udpegning af opmanden…”
i bemærkningerne til bestemmelsen er anført, at ”udpegning af opmand finder i øvrigt sted i
henhold til bestemmelserne i lov om arbejdsretten og faglige voldgiftsretter, kapitel 2.
[0.08].”
i protokollat 2 for statsautoriserede fodterapeuter og afspændingspadagoger er bl.a. anført
følgende:
      ”§ 1. hvem er omfattet
      stk. 1
      protokollatet omfatter personer der ansættes som statsautoriserede fodterapeuter
      og afspændingspædagoger, som er ansat:
      1.       i kl's forhandlingsområde,
      …
      § 8. øvrige ansættelsesvilkår – månedslønnede og timelønnede
      fodterapeuter og afspændingspædagoger omfattes af følgende bestemmelser i
      overenskomsten for ergoterapeuter og fysioterapeuter:
      …
      10.      § 16          opsigelse
      …
      bemærkning til nr. 10:
      underretning efter stk. 3 sendes til danske fysioterapeuter.
      …”
den i overenskomstens § 16, stk. 4, nævnte forhandling fandt sted den 23. juni 2011 med
deltagelse af a, repræsentanter for ftf, danske psykomotoriske terapeuter og høje-taa-
                                               - 4 -
strup kommune. der opnåedes ikke enighed mellem parterne. sagen blev ikke indbragt for et
afskedigelsesnævn, men den 16. august 2011 udtog ftf som mandatar for danske psyko-
motoriske terapeuter som mandatar a stævning mod høje-taastrup kommune.
danske psykomotoriske terapeuter har den 10. oktober 2011 skrevet således til danske psy-
koterapeuter:
      ”fagretlig behandling af afskedigelsessager
      dap skal anmode danske fysioterapeuter om at tilkendegive om organisationen i
      sager vedrørende afskedigelse af psykomotoriske terapeuter vil være villig til at
      vige pladsen i afskedigelsesnævnet.
      baggrunden for anmodningen er en konkret sag, hvor et af vore medlemmer, en
      psykomotorisk terapeut, blev opsagt fra sin stilling i høje taastrup kommune.
      høje taastrup kommune valgte samtidig med afskedigelsen af vort medlem, som
      er psykomotorisk terapeut, at ansætte to fysioterapeuter og en ergoterapeut til op-
      gaver, der efter vor opfattelse svarer til den afskedigede psykomotoriske terapeuts.
      der blev afholdt forhandling med kommunen uden resultat, og ftf's advokat rej-
      ste derefter, efter anmodning fra danske psykomotoriske terapeuter, krav om
      godtgørelse for usaglig afskedigelse ved de ordinære domstole.
      høje taastrup kommunes advokat har nu begæret, at sagen afvises, idet kommu-
      nen/advokaten mener, at det fagretlige system er det rette forum for sagens be-
      handling, og at sagen skal indbringes for et afskedigelsesnævn, jf. overenskom-
      stens § 16, stk, 5, …
      overenskomstens § 16, stk. 6 fastsætter blandt andet, at afskedigelsesnævnet be-
      står af 5 medlemmer, hvoraf 2 udpeges af kl og 2 udpeges af danske fysiotera-
      peuter henholdsvis ergoterapeutforeningen, hvorefter disse i forening peger på en
      opmand.
      det er ikke vor opfattelse at et afskedigelsesnævn, hvor de to lønmodtagerrepræ-
      sentanter repræsenterer en konkurrerende faglighed, som kan have en betydning
                                                - 5 -
       for sagen, kan sættes til at træffe en endelig og bindende afgørelse for vort med-
       lem, men det skal byretten altså nu tage stilling til.
       for det tilfælde, at det kan have betydning for, om byretten vil behandle sagen,
       skal vi derfor venligst bede danske fysioterapeuter om at tilkendegive, om orga-
       nisationen i sådanne sager vil være villig til at vige pladsen i afskedigelsesnæv-
       net.”
danske fysioterapeuter besvarede henvendelsen ved brev af 25. oktober 2011. i brevet anfø-
res følgende:
       ”…
       ved brev af 10. oktober 2011 har danske psykomotoriske terapeuter forespurgt
       danske fysioterapeuter til, om danske fysioterapeuter i sager vedrørende afske-
       digelse af psykomotoriske terapeuter vil være villig til at vige pladsen i afskedi-
       gelsesnævnet efter overenskomstens bestemmelser herom.
       på den baggrund skal danske fysioterapeuter tilkendegive, at danske fysiotera-
       peuter ikke generelt har mulighed for at vige de 2 pladser i nævnet, som efter
       overenskomsten tilfalder danske fysioterapeuter, jf. herved overenskomstens
       protokollat 2, §§ 6 og 8.”
forklaringer
b har forklaret, at han er chefkonsulent i kommunernes landsforening. danske psykomoto-
riske terapeuter har lavet en aftale med danske fysioterapeuter om, at danske fysioterapeu-
ter står for overenskomsten. der er derfor lavet protokollat 2, hvoraf dette fuldmagtsforhold
fremgår. det indebærer, at det ”i et og alt” er danske fysioterapeuter, der repræsenterer dan-
ske psykomotoriske terapeuter og som dermed står for alt det aftalemæssige og repræsenterer
danske psykomotoriske terapeuter i voldgifter etc.
en organisation kan udpege ”hvem som helst” som dommere i et afskedigelsesnævn, men
efter praksis udpeges personer fra organisationerne. modparten vil aldrig blande sig i, hvem
der udpeges. vidnet har ikke oplevet, at en organisation har udpeget andre end personer fra
organisationen til afskedigelsesnævn.
                                              - 6 -
ved indgåelsen af protokollat 2, blev der ikke taget forbehold. danske psykomotoriske tera-
peuter er derfor fuldt ud omfattet af overenskomsten for ergoterapeuter og fysioterapeuter.
der er efter kommunernes landsforenings opfattelse intet til hinder for, at danske psyko-
motoriske terapeuter udpeges i voldgiftsager. der er ikke kommet henvendelse om, hvorvidt
sagen kunne behandles alene af en opmand. problemstillingen, som foreligger i denne sag,
blev ikke drøftet ved indgåelsen af protokollatet. ”fair trial” blev ikke diskuteret, men den
europæiske menneskerettighedskonvention er en del af dansk ret, så det er også overflødigt.
sidedommerne udpeges til hver enkelt sag.
forevist brevet af 25. oktober 2011 fra danske fysioterapeuter har han forklaret, at svaret i
brevet på henvendelsen fra danske psykomotoriske terapeuter er intetsigende. han er del-
tager i 3-5 afskedigelsesnævn om året og har i kraft af tidligere ansættelse deltaget i mange
afskedigelsessager. sagerne foregår lidt som en retssag. voteringen ledes af en højesterets-
dommer eller en pensioneret højesteretsdommer. han har aldrig oplevet andet end, at den
faglige organisations dommere stemmer som den organisation, de er udpeget af. det er så i
realiteten opmanden, der afgør sagen.
parternes synspunkter
sagsøgeren, a, har gjort gældende, at det vil være i strid med artikel 6 i den europæiske
menneskerettighedskonventions at afvise sagen fra de ordinære domstole. sagsøgeren har
herunder gjort gældende, at det eneste alternative forum til de ordinære domstole, som sagsø-
geren ville kunne have indbragt sit krav for, er afskedigelsesnævnet. indbringelse for nævnet
kunne alene ske med tiltrædelse af sagsøgerens faglige organisation og i henhold til overens-
komsten mellem kommunernes landsforening og danske fysioterapeuter. afskedigelses-
nævnet yder på grund af sin strukturelle sammensætning ikke i den konkrete sag sagsøgeren
en retssikkerhedsmæssig fuldt betryggende behandling, da nævnet ikke er uafhængigt og
upartisk, jf. emrk artikel 6, stk. l.
de partsudpegede voldgiftdommere på arbejdstagerside i afskedigelsesnævnet skal udpeges
af danske fysioterapeuter. disse dommere fremstår ikke upartiske, da der ikke er et sammen-
fald i interesserne mellem den organisation, som har udpeget voldgiftsdommerne og sagsøge-
rens interesse i sagen. bevisbyrden for, at afskedigelsesnævnet opfylder kravene i artikel 6 til
en uafhængig og upartisk domstol, påhviler sagsøgte, og denne bevisbyrde er ikke løftet.
                                               - 7 -
afskedigelsesnævnets afgørelse ville være endelig og upåankelig og ville ikke kunne gøres til
genstand for efterfølgende kontrol af et prøvelsesorgan, der lever op til kravene i artikel 6, jf.
højesterets dom i ufr 2009.2387 h.
sagsøgerens påstand om, at sagen fremmes, skal derfor tages til følge. højesterets dom i ufr
2007.1569 h kan ikke føre til andet resultat, idet der i denne sag var et interessesammenfald
mellem de i sagen omhandlede funktionærer og den organisation, der udpegede medlemmer
af voldgiftsretten.
sagsøgte, høje-taastrup kommune, har gjort gældende, at det af arbejdsretslovens § 22, stk.
1, fremgår, at sager om fortolkning af kollektive overenskomster, jf. § 21, stk. 1, nr. 1, ikke
kan anlægges ved de almindelige domstole.
a var omfattet af § 16 i overenskomst for ergoterapeuter og fysioterapeuter, jf. punkt 10 i § 8
i protokollat 2 til overenskomsten, og spørgsmålet om afskedigelsens rimelighed er således
hjemlet i overenskomstens § 16.
det fremgår af overenskomstens § 16, at den faglige organisation kan kræve sagen indbragt
for et afskedigelsesnævn, såfremt organisationen ikke anser afskedigelsen for rimeligt be-
grundet, og højesteret har fastslået, at en faglig organisation i kraft af overenskomsten er
bundet til at lade afskedigelsens saglighed bedømme ved faglig voldgift, såfremt det alene er
en tvist om afskedigelsens saglighed, og der ikke foreligger uoverensstemmelser om fortolk-
ningen af funktionærlovens § 2 b, jf. ufr 2007.1569 h
i denne sag foreligger ikke en uoverensstemmelse om fortolkningen af funktionærlovens § 2
b, men alene en tvist om afskedigelsens saglighed, og sagen henhører derfor under det fagret-
lige system og skal derfor afvises fra behandling ved de civile domstole.
sagsøgte har endvidere anført, at danske psykomotoriske terapeuter har overladt aftale- og
forhandlingskompetencen til danske fysioterapeuter, og at det af protokollat 2 i overenskom-
sten mellem kommunernes landsforening og danske fysioterapeuter fremgår, at afspæn-
dingspædagoger er omfattet af voldgiftsbestemmelsen i overenskomstens § 16, der
ikke er til hinder for, at danske fysioterapeuter kan udpege sidedommere fra danske psy-
komotoriske terapeuter eller ftf.
                                                - 8 -
mellem danske fysioterapeuter og danske psykomotoriske terapeuter består et fuldmagts-
forhold, og danske fysioterapeuter er som følge af dette fuldmagtsforhold og protokollat 2 i
overenskomsten forpligtet til at sikre, at også afspændingspædagogerne vil få en retfærdig
rettergang, når danske fysioterapeuter udpeger sidedommere i en konkret afskedigelses-
nævnssag, og en tvist herom mellem de to faglige organisationer er denne sag uvedkom-
mende.
sagen er ikke omfattet af undtagelsesreglen i arbejdsretslovens § 11, stk. 2, idet as faglige
organisation ikke har opgivet at forfølge sagen, og der foreligger ikke konkrete omstændighe-
der, der kan medføre, at der kan gives ftf medhold i, at en behandling af afskedigelsessagen
i afskedigelsesnævnet vil være i strid med menneskerettighedskonventionens artikel 6.
landsrettens begrundelse og resultat
a er omfattet af overenskomst for ergoterapeuter og fysioterapeuter, jf. protokollat 2 af 13.
marts 2009. efter § 16, stk. 4, i overenskomsten kan organisationen kræve afskedigelsen for-
handlet ved et afskedigelsesnævn.
sagsøgerens faglige organisation, danske psykomotoriske terapeuter, har overladt aftale- og
forhandlingsretten til danske fysioterapeuter, og der er derfor ikke grundlag for en antagelse
om, at danske fysioterapeuter ville handle usagligt under en afskedigelsesnævnsbehandling
af as sag, hvorved bemærkes, at overenskomstens § 16 ikke er til hinder for, at danske fy-
sioterapeuter udpeger repræsentanter til afskedigelsesnævnet fra as faglige organisation. en
behandling ved afskedigelsesnævnet af as sag er derfor ikke i strid med artikel 6 i den euro-
pæiske menneskerettighedskonvention.
efter arbejdsretslovens § 11, stk. 1, jf. § 9, stk. 1, nr. 7, skal tvister om fortolkning af en vold-
giftsaftale indbringes for arbejdsretten, og efter arbejdsretslovens § 22, stk. 1, kan sager om
fortolkning af kollektive overenskomster, jf. § 21, stk. 1, nr. 1, ikke anlægges ved de almin-
delige domstole.
højesteret har i en dom af 26. marts 2007, der er gengivet i ufr 2007.1569 h, bl.a. anført
følgende:
       ”ifølge arbejdsretslovens § 11, stk. 2, kan en organiseret lønmodtager anlægge sag
       ved de almindelige domstole om påståede løntilgodehavender mv., såfremt den
       pågældende godtgør, at vedkommende faglige organisation ikke agter at iværk-
                                                - 9 -
      sætte fagretlig behandling af kravet. det fremgår af forarbejderne til bestemmel-
      sen, at det samme skal gælde, når den faglige organisation opgiver at føre en på-
      begyndt sag herom til afslutning, jf. folketingstidende 1996-97, tillæg a, side
      220. det kan ikke antages, at det i et tilfælde, hvor den faglige organisation er ind-
      stillet på at forfølge et eventuelt krav, har været tilsigtet at give frit valg mellem
      det fagretlige system og domstolene.”
as faglige organisation har ikke afstået fra at iværksætte faglig behandling af hendes krav.
herefter skal sagen afvises fra de ordinære domstole.
sagsøgeren, ftf som mandatar for danske psykomotoriske terapeuter som mandatar for a,
skal betale 15.000 kr. til sagsøgte høje-taastrup kommune til dækning af advokatomkost-
ninger. ved fastlæggelsen af beløbet er der taget hensyn til sagens udfald, varighed og kom-
pleksitet.
                                        thi kendes for ret:
sagen afvises fra de ordinære domstole.
i sagsomkostninger skal ftf som mandatar for danske psykomotoriske terapeuter som
mandatar for a inden 14 dage betale 15.000 til høje-taastrup kommune.
beløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
- cri
                                           udskrift
                                                af
                           sø- & handelsrettens dombog
                                          ____________
                                             dom
afsagt den 31. maj 2011 af sø- og handelsretten sammensat af vicepræsident michael b. elmer (rets-
formand), vicedirektør poul drusebjerg og teknisk direktør søren rathmann
h-73-09                  the greenfield group ltd.
                         (advokat anders valentin)
                         mod
                         peter bodum a/s og pi-design ag
                         (advokat jacob s. ørndrup)
indledning
societé des anciens etablissements martin s.a. (i det følgende: martin) udviklede i løbet af
1950’erne og 1960’erne den klassiske franske stempelkaffekande i glas og metal, som er solgt
bl.a. under mærkerne chambord og melior, og hvis design martin siden 1970 har beskyttet i
frankrig gennem registrering, der til stadighed er holdt i kraft.
       bodum holding a/s, nu peter bodum a/s og pi-design ag, indgår i bodum-gruppen
(i det følgende ”bodum”), som siden 1974 har markedsført bl.a. franske stempelkaffekander.
       ved stock purchase agreement af 8. august 1991 (i det følgende: aftalen) købte bodum
samtlige aktier i martin af aktionærerne, herunder hovedaktionæren louis-james de viel
castel, der nu er indehaver af samtlige aktionærers rettigheder efter aftalen (i det følgende:
aktionærerne).
                                                 -2-
      aftalens artikel 4, stk. 1, pålagde aktionærerne et tidsbegrænset forbud mod at kon-
kurrere med martin og artikel 4, stk. 2-3, angav sanktioner for overtrædelse heraf.
      aftalens artikel 4, stk. 4, bestemte, at aktionærerne ”notwithstanding article 4” kunne
fremstille og markedsføre produkter svarende til martins uden for frankrig gennem house-
hold articles ltd., nu the greenfield group ltd. (i det følgende: greenfield), som gennem
det belgiske selskab societé belge de faconnage et de commerce s.a. ejes af louis-james de
viel castel.
      det er forståelsen af denne bestemmelse, som er genstand for tvisten i denne sag.
      greenfield sælger i bl.a. danmark under varemærket la cafetière stempelkaffekander
mv., som svarer til martins, og som er afbildet i sagens bilag 2.
påstande
greenfield har nedlagt påstand om, at bodum skal anerkende, at greenfield og dette selskabs
agenter i medfør af aftalen er berettiget til uden for frankrig at sælge de produkter, som er
afbildet i sagens bilag 2.
      bodum har påstået frifindelse og nedlagt selvstændig påstand om, at om, at greenfield
skal anerkende, at:
1.    aftalen ikke giver greenfield eller dette selskabs agenter licens eller anden ret til at
      markedsføre og sælge de produkter, som er afbildet i sagens bilag 2.
2.    greenfields eventuelle rettigheder i medfør af aftalens artikel 4, stk. 4, ophører, når
      andre end ”stockholders” i aftalens forstand erhverver ejerandel i greenfield.
      over for de selvstændige påstande har greenfield påstået frifindelse.
aftalens ordlyd
                                  ”stock purchase agreement
      this agreement entered into this 8th day of august, 1991, between
      1. monsieur louis-james de viel castel
      …
      9. ….
                                              -3-
in this agreement the word “stockholder” refers to all the above persons listed ad no’s. 1 – 9;
no. 1, monsieur louis-james de viel castel having full power of attorney to sell and transfer
the stocks belonging to no’s. 2 – 9
and
bodum holding a/s …, called “buyer”.
whereas              stockholder is the owner of the full issued and outstanding capital stock of
                     ff 4.300.000 of societe des anciens etablissements martin s.a.
                     … a french corporation having its head office at … ivry sur seine, france,
                     called the “company”, and being engaged mainly in manufacturing and dis-
                     tributing industrial products;
whereas              stockholder is willing to transfer to buyer all of his stock of the company in
                     exchange for the compensation described below; and
whereas              buyer is willing to acquire all of the said stock of the company upon the
                     terms and conditions and for the compensation mentioned;
                                                  1.
the total capital of stock of the company is ff 4.300.000 which is fully paid up. …
                                                  2.
… stockholder hereby transfers and assigns to buyer all of his issued and outstanding capital
stock of the company – ff 4.300.000 for an agreed compensation of ff 13.200.000.
…
                                                  3.
in every way possible stockholder shall use his best efforts to assist buyer in retaining the ser-
vices of the company’s employees or any of them/that buyer may wish to retain.
                                                  4.
in consideration of the compensation paid to stockholder for the stocks of the company,
stockholder guarantees, limited to the agreed compensation, se article 2, that he shall not
– for at period of four (4) years – be engaged directly or indirectly in any commercial
business related to manufacturing and/or distributing of the company´s products and/or
any other business in which the company has been engaged, other than after mutual
agreement as an employee of, or advisor to buyer, a subsidiary, or an affiliated company.
should stockholder … violate this obligation not to compete with the business of the
company as run to-day, buyer shall be entitled to an agreed penalty in the amount of ff
100.000 to be paid by the violating person each and every time a violation by the initiative
of stockholder takes place. in addition buyer shall be entitled to demand compensation
for any loss suffered on account of such violation.
                                                      -4-
       buyer shall further … be entitled to ask the competent jurisdiction … to issue an injunc-
       tion against a continued violation of the above non-competition provisions.
       notwithstanding article 4 buyer agrees that stockholder through household articles
       limited, a limited company incorporated and registered in the united kingdom, can
       manufacture and distribute any products similar to the company´s products outside of
       france. it is expressly understood that household articles limited is not entitled, directly
       or indirectly, to any such activity in france and that household articles limited further-
       more is not entitled, directly or indirectly, globally to manufacture and/or distribute cof-
       fee-pots under the trademarks and/or brand names of “melior” and “chambord”, held
       by the company. stockholder agrees that household articles limited is not entitled to
       use for a period [of] four (4) years the importers, distributors, and agents which the
       company uses and/or has used for the last year. any violation of these obligations will
       constitute breach of stockholder´s obligation according to article 4.
                                                      5.
       prior to the execution of this agreement stockholder has secured and made available to
       buyer the following:
       a)     …
       …
       m)     …
                                                      6.
       stockholder hereby warrants as follows:
       a)     …
       …
       m) monsieur louis-james de viel castel has on behalf of stockholder an unqualified
       right and capacity to enter into the agreement and authority to sell and transfer all the
       shares in the company to buyer. none of the shares are subjects to any lien, charge, or
       encumbrance of any kind, and no agreement is in force which calls for the issue of any
       shares.
       …
                                                     18.
       any dispute concerning the understanding of this agreement, or its content, extent, ter-
       mination or execution shall be determined according to french law.
       …”
i et udkast til den senere aftale, dateret 19. juli 1991, var konkurrenceforbuddet i artikel 4,
stk. 1, tidsubegrænset, idet der i artikel 4, stk. 1, mellem tankestreger og på samme sted som
tidsbegrænsningen i den endelige tekst stod: ”- for an indefinite period of time -”. artikel 4,
stk. 4, blev i aftalen væsentligt omskrevet og udbygget i forhold til udkastet af 19. juli 1991,
som begrænsede retten til markedsføring til det forenede kongedømme og ikke indeholdt
                                                      -5-
bestemmelser svarende til aftalens artikel 4, stk. 4, 2.-3. pkt., om forbud mod brug af martins
varemærker, henholdsvis af martins importører, distributører og agenter. overtrædelse af
forbuddet mod markedsføring uden for det tilladte område skulle efter artikel 4, stk. 4, 2.
pkt., i udkastet af 19. juli 1991 anses for brud på aktionærernes forpligtelser efter artikel 4
(stk. 1).
       af et brev af 24. juli 1991 fra bodums advokat, axel kierkegaard, fremgik, at artikel 4,
stk. 1, nu var blevet ændret således, at forbuddet mod konkurrence i stk. 1 var gjort tidsbe-
grænset til en periode på 5 år (i aftalen ændret til 4 år), og at artikel 4, stk. 4, var blevet
”redrafted” for så vidt angår greenfield.
forklaringer
louis-james de viel castel har vedstået sin forklaring for retten i randers gengivet i rettens
kendelse af 8. februar 2008:
       ”… det var en betingelse for hans salg af martin, at [greenfield] kunne fortsætte med at
       sælge produkterne i samme omfang som tidligere. artikel 4 i aktieoverdragelsesaftalen
       blev til efter forhandlinger mellem parterne. under forhandlingerne med bodum og ad-
       vokat kierkegaaard var han ikke repræsenteret af advokat. han havde bistand af en tæt
       samarbejdspartner. i det første udkast fra bodum skulle konkurrenceklausulen gælde i et
       ubegrænset tidsrum. dette kunne han ikke acceptere, hvorfor der blev lavet et nyt udkast
       hvor tidsrummet var 5 år, og de endte med at blive enige om 4 år.
       …
              han ville ikke acceptere begrænsninger i retten til salg af kanden. det blev derfor
       ændret i den endelige udgave til den nuværende formulering. forhandlingerne foregik
       på engelsk, hvilket ikke er hans modersmål og formuleringerne er derfor måske endt
       med at være uklare. han fik det, som han ville have det, idet han gennem hele forhand-
       lingsforløbet havde fastholdt, at han kun ville sælge, hvis [greenfield] kunne fortsætte
       som hidtil. det var livsvigtigt for [greenfields] forretningsgrundlag at kunne fortsætte
       med salget af … kanden. de 9 aktionærer fik i alt ca. 13.000.000 franc for martin, han fik
       selv ca. 10.000.000 franc. hvis [greenfield] skulle have afstået fra at sælge kanderne, skul-
       le prisen have været meget højere. martin var ikke i så god stand i 1991, mens [green-
       field] var et velkonsolideret firma. bodum ville sælge chambord i frankrig og han for-
       pligtede sig derfor til ikke at sælge i frankrig.”
han har yderligere forklaret, at de aktiver, som bodum købte ved aftalen, var ganske omfat-
tende og bl.a. bestod af bygninger og jord mv., men at det væsentlige for bodum var at få ret-
ten til at sælge kaffekanden i frankrig.
                                                    -6-
lew bingham har vedstået sin forklaring for retten i randers gengivet i rettens kendelse af 8.
februar 2008:
      ”… han er administrerende direktør i la cafetiere – tidligere [greenfield]. han har været
      ansat siden 2001. produkterne i denne sag er firmaets mængdemæssigt bedst sælgende
      produkter. omsætningsmæssigt er andre dyrere produkter større. la cafetiere er repræ-
      senteret i over 40 lande og sælger i 35-40 lande. indtil 2007 var der så vidt han ved ingen
      sager mellem bodum og la cafetiere vedr. disse produkter. han ved at bodum har stop-
      pet produktion og salg af tilsvarende produkter fra andre producenter i england, men
      aldrig la cafetiere. i 2004 fik deres distributør i norge en henvendelse fra bodum om at
      stoppe salget. de fik brevet fra distributøren og oplyste bodum om at produkterne kom
      fra la cafetiere, hvorefter bodum frafaldt sagen. … det britiske marked er la cafetieres
      primære, ca. 65-70 % af omsætningen kommer fra det britiske marked.”
han har yderligere forklaret, at han, da han tiltrådte som direktør i [greenfield], blev infor-
meret om, at det ville udløse en bod på 100.000 franc, hvis [greenfield] solgte chambord kaf-
fekanden i frankrig. dette var og er man meget opmærksom på, og greenfield sælger heller
ikke disse produkter i frankrig i dag. chambord kanden er et vigtigt produkt for greenfield
og udgør en meget stor del af virksomhedens omsætning. han mener, at man har solgt de
omhandlede produkter i ca. 35-40 lande.
jørgen bodum har vedstået sin forklaring for vestre landsret gengivet i kendelse af 12. maj
2009:
      ”… han deltog i forhandlingerne i paris i 1991. bodum ønskede rettighederne til cham-
      bord-kanden. selskabet martin havde ikke nogen værdi, og det kostede et beløb svarende
      til købesummen at lukke det ned, hvilket man gjorde straks efter overtagelsen. bodum
      havde dengang allerede en velfungerende fabrik i portugal. martin havde ikke andre
      produkter, som man kunne bruge end chambord-kanden. dengang vidste han om
      [greenfield], at de lavede produkter og fortrinsvis solgte dem i england. … han så ikke i
      forbindelse med forhandlingerne i 1991 det markedsføringsmateriale om la cafetière-
      kanden fra før 1991, som er fremlagt under denne sag …, men han havde set en del af det
      i pressen i england forud for aftalens underskrift. … man aftalte, at [greenfield] kunne
      fortsætte med de aktiviteter, som de havde, og det var stort set at sælge varer i england.
      … art. 4 omfattede salg af varer som kaffekander mv., men ikke en licens eller en ret til at
      sælge kopier af chambord-kanden. der var ikke blevet nogen handel, hvis [greenfield]
      skulle have ret til at sælge kander, der er identiske med chambord-kanden. frankrig var
      dengang martins største marked med omkring 70 procent af omsætningen. der var eks-
      port til australien, usa, japan og danmark samt andre lande. bodum var aktiv i flere
      lande. … han drøftede ikke en fortolkning, der omfattede en licens, og viel castel gav
      ikke udtryk for noget sådant. bodum havde et samarbejde med martin fra 1983-84, hvor-
      efter bodum solgte chambord-kanden i flere lande. men bodum kunne dengang ikke
                                                     -7-
       sælge i frankrig. bodum har solgt omkring 60.000 chambord-kander om året i danmark
       i de senere år.
               chambord-kanden betyder mere for bodum end omsætningen heraf, fordi den er
       et design-ikon. bodum har – udover danmark – konstateret konkurrence fra la cafetière
       i sverige, tyskland og usa. bodum har ikke forsøgt at stoppe la cafetière i england, da
       dette var aftalen fra begyndelsen, og da der efter de engelske regler ikke er mange mu-
       ligheder herfor. han var indtil for nylig ikke bekendt med, at la cafetière sælges i norge.
               … han har ikke oplevet konkurrence fra la cafetière i andre lande. … han kendte
       til salget af la cafetière-kanden i england, og det var en del af aftalen. bodum acceptere-
       de således, at kanden blev solgt i england også efter 1991. bodum har siden 1991 ikke
       mødt la cafetière i andre lande end forklaret tidligere, og således ikke i 30-35 lande. han
       mener, at bodums første kopisag mod la cafetière er denne sag.”
han har yderligere forklaret, at de immaterielle rettigheder, som bodum købte ved købet af
aktierne i martin, i dag ligger i pi-design ag. han kan ikke erindre at have fået at vide, at
martin havde givet samtykke i form af en bestyrelsesbeslutning til, at greenfield kunne sæl-
ge chambord kaffekanden. grunden til at bodum ikke kunne sælge chambord kanden i
frankrig før 1991, var, at martin i frankrig havde registreret retten til kanden.
parternes synspunkter
greenfields advokat har gjort gældende, at bestemmelsen i aftalens artikel 4, stk. 4, ikke er
uklar, men udtrykkeligt tillægger aktionærerne ret til gennem greenfield at sælge produkter
svarende til martins uden for frankrig, herunder i danmark, dog ikke under varemærkerne
chambord eller melior. der er ingen tidsbegrænsning i bestemmelsen, idet det netop må an-
tages at have været meningen, at greenfields ret til at sælge de pågældende varer uden for
frankrig skulle gælde uden tidsbegrænsning. dette understøttes af, at indsættelsen i artikel
4, stk. 1, af en tidsbegrænsning ved udkastet af 24. juli 1991 ikke førte til indsættelsen af en
tidsbegrænsning i artikel 4, stk. 4, der således fortsat, ligesom udkastet af 19. juli 1991, ikke
indeholdt nogen tidsbegrænsning.
       i det omfang aftalen måtte være uklar, skal den efter artikel 18 fortolkes på baggrund
af fransk ret, hvorefter fortolkningen i givet fald skal ske på baggrund af navnlig parternes
hensigt. det fremgik af louis-james de viel castels forklaring, at det var en klar betingelse
for hans salg af aktierne i martin, at han gennem greenfield kunne fortsætte med at sælge de
produkter, som det engelske selskab allerede solgte uden for frankrig. der var efter louis-
                                                    -8-
james de viel castels forklaring ikke blevet nogen aktiehandel, hvis greenfield ikke havde
kunnet fortsætte som hidtil.
       greenfield har da også markedsført og solgt de pågældende produkter i 17 år efter
indgåelsen af aftalen, uden at bodum har fundet anledning til at søge at skride ind over for
greenfield.
       bodum har således været opmærksom på, at greenfield solgte de pågældende produk-
ter i england. der er intet grundlag for at forså aftalen som tilladende salg i england, men
ikke i andre lande.
       da både bodum og martin har accepteret, at greenfield markedsførte og solgte de på-
gældende produkter, må det være uden betydning for sagen, at et selskabs aktionærer efter
fransk ret ikke kan råde over selskabets aktiver, idet alene selskabsorganerne kan råde over
et selskabs aktiver.
       der er ikke grundlag for at antage, at aktionærernes rettigheder efter aftalen ikke
skulle kunne overdrages til tredjemand, og det må være uden betydning, om andre end de
aktionærerne ejer greenfield.
bodums advokat har anført, at aftalens artikel 4, stk. 4, ikke er nogen selvstændig bestemmel-
se, men skal læses i sammenhæng med de forudgående stk. 1-3 i artikel 4. ved artikel 4, stk.
1, påtog aktionærerne i martin sig en vidtgående 4-årig konkurrenceklausul, som forbød ak-
tionærerne at konkurrere med martin. stk. 2 indeholdt regler om bodums rettigheder i til-
fælde af aktionærernes overtrædelse af konkurrenceklausulen i stk. 1.
       det fremgår af indledningsordene til stk. 4: ”notwithstanding article 4”, at det er en
undtagelse fra det tidsbegrænsede forbud i stk 1, når det i stk. 4, 1. pkt., fastsættes, at aktio-
nærerne gennem greenfield, kan fremstille og sælge visse produkter uden for frankrig. ar-
tikel 4, stk. 4, 2.-3. pkt., fastsætter som modifikationer til denne undtagelse, at greenfield ik-
ke må anvende martins varemærker chambord og melior, og at greenfield i den samme 4-
årige periode som den, der er nævnt i stk. 1, ikke må anvende martins importører, distribu-
tører og agenter, og da greenfield ikke er part i aftalen og ikke selvstændigt forpligtet af stk.
4, 2.-3. pkt., præciseres det i stk. 4, 4. pkt., at greenfields brud på stk. 4, 2.-3. pkt, skal anses
for brud på aktionærernes forpligtelser efter artikel 4.
                                                   -9-
       som en undtagelse fra artikel 4, stk. 1, kan artikel 4, stk. 4, ikke have nogen virkning ud
over de 4 år, hvor aktionærerne var bundet af konkurrenceklausulen i artikel 4, stk. 1. de for-
skellige udkast til art. 4, som er fremlagt under sagen, ændrede ikke på strukturen i art. 4.
om der var en tidsbegrænsning af konkurrenceklausulen i stk. 1, eller dette ikke var tilfæl-
det, var således uden betydning for udformningen af undtagelsesbestemmelsen i stk. 4, idet
den netop var en undtagelse fra det, som var angivet i stk. 1, og derfor medførte indsættelsen
af en tidsbegrænsning i stk 1 ikke i sig selv noget behov for at indsætte en tilsvarende tidsbe-
grænsning i undtagelsesbestemmelsen, om end man af stk. 4, 3. pkt., kan se, at meningen har
været, at stk. 4 skulle være underkastet samme tidsbegrænsning som stk. 1. havde meningen
været, at man ville give aktionærerne ret til gennem greenfield at sælge produkterne uden
for frankrig også efter udløbet af tidsbegrænsningen for konkurrenceklausulen i stk. 1, ville
det tværtimod have været nærliggende at skrive dette udtrykkeligt i stk. 4.
       spørgsmålet skal også ses i sammenhæng med, at aktionærerne efter fransk ret ikke
kan disponere over selskabets aktiver, idet denne dispositionsadgang alene tilkommer sel-
skabsorganerne. de hidtidige og de nye aktionærer i martin kunne således ikke ved indbyr-
des aftale disponere over martins immaterielle rettigheder.
       det må have formodningen imod sig, at bodum skulle have givet aktionærerne eller
greenfield licens til eller ret til at kopiere bodums og martins produkter.
       de rettigheder, som aftalen giver aktionærerne, er en personlig ret for de oprindelige
9 aktionærer, som på sælgers side indgik aftalen. denne ret kan ikke overdrages til tredje-
mand.
sø- og handelsrettens afgørelse
aftalen, der betegner sig som en stock purchase agreement (aktiekøbsaftale), fremtræder efter
sin opbygning og sit indhold som en sædvanlig aftale om overdragelse af en virksomhed ved
overførelse af aktierne heri og ikke som en aftale om overførelse af immaterielle rettigheder
eller om opdeling af markedet mellem flere virksomheder.
       det lægges ved afgørelsen til grund, at martin på tidspunktet for aftalens indgåelse
fremstillede og markedsførte stempelkaffekander og i frankrig havde registreret varemær-
kerne chambord og melior og brugsmodeller eller designs til kander og kopper. det lægges
                                                   - 10 -
endvidere til grund, at bodum var distributør af martins produkter i bl.a. danmark, og at
greenfield markedsførte og solgte produkterne i england og visse andre lande.
       ved aftalens artikel 4, stk. 1, påtog aktionærerne sig en forpligtelse til i et tidsrum på 4
år ikke at udøve nogen forretningsmæssig virksomhed vedrørende fremstilling og/eller di-
stribution af martins produkter og/eller anden virksomhed, som martin havde udøvet, lige-
som de underkastede sig sanktioner for overtrædelse heraf i form af bod og fogedforbud
uden sikkerhedsstillelse, jf. aftalens artikel 4, stk. 2-3.
       artikel 4, stk. 4, indledes med ordene: notwithstanding article 4 (på dansk: trods artikel
4), i hvilken forbindelse det muligt skyldes undladelsen af at nummerere de enkelte stykker i
artiklerne og aftalens typografiske opsætning med artikel 4, stk. 1-3, på én side og stk 4 på
den næste, at der ikke mere præcist blev henvist til artikel 4, stk. 1, (eller eventuelt stk. 1-3).
       artikel 4, stk. 4, fremtræder efter sin ordlyd og placering som et delelement i aftalens
begrænsning af de hidtidige aktionærers adgang til at konkurrere med det solgte selskab og
således som en undtagelse fra det tidsbegrænsede konkurrenceforbud i artikel 4, stk. 1, med
hertil knyttede bestemmelser om sanktioner m.v. i artikel 4, stk. 2-3. ordet notwithstanding
knytter således stk 4 og navnlig dette stykkes 1. pkt. sammen med det tidsbegrænsede for-
bud mod konkurrence i stk. 1 og peger i retning af, at indholdet af artikel 4, stk. 4, går i mod-
sat retning af indholdet i artikel 4, stk. 1.
       at opfatte artikel 4, stk. 4, 1. pkt., som en undtagelse fra artikel 4, stk. 1, giver endvide-
re god mening, idet en aktionærs salg uden for frankrig gennem et selskab, som aktionæren
ejer, af produkter svarende til martins ellers måtte anses for omfattet af forbuddet i artikel 4,
stk. 1, mod, at en aktionær direkte eller indirekte udøver erhvervsmæssig virksomhed i rela-
tion til fremstilling og/eller distribution af martins produkter.
       at artikel 4, stk. 4, 1. pkt., er en undtagelse fra og således er nøje knyttet til konkurren-
ceforbuddet i artikel 4, stk. 1, fremgår tillige af bestemmelserne i artikel 4, stk. 4, 2-4. pkt. ved
stk. 4, 2. pkt., forbydes det udtrykkeligt greenfield at fremstille og distribuere tilsvarende
produkter i frankrig og globalt at fremstille og/eller distribuere kaffekander under mærker-
ne chambord og melior. ved stk. 4, 3. pkt., forbydes det greenfield at anvende martins im-
portører, distributører og agenter i den samme periode på 4 år, som er fastsat for konkurren-
ceforbuddet i artikel 4, stk. 1. når stk. 4, 4. pkt., herefter fastsætter, at greenfields overtræ-
delser af begrænsningerne i stk. 4, 2-3. pkt., skal anses for brud på aktionærernes forpligtel-
                                                  - 11 -
ser efter artikel 4 (stk. 1) - som er tidsbegrænsede til en periode på 4 år - forekommer det
klart, at aftalens regulering af aktionærernes adgang til at konkurrere med martin i sin hel-
hed er begrænset til den periode på 4 år, som er nævnt i artikel 4, stk. 1, og stk. 4, 3. pkt.
       idet der i øvrigt ikke er noget i artikel 4, stk. 4, 1. pkt., som indicerer, at denne bestem-
melse skulle have virkning også efter udløbet af 4 års perioden, findes aftalens artikel 4, stk.
4, på denne baggrund ikke at kunne tillægges nogen selvstændig betydning efter august
1995, hvor den 4-årige konkurrenceklausul i stk. 1 udløb. efter at denne konkurrenceklausul
har udtømt sine virkninger, er aftalens artikel 4 således i det hele uden selvstændig betyd-
ning for spørgsmålet om, hvorvidt bodum kan modsætte sig, at aktionærerne eller green-
field producerer og markedsfører produkter svarende til martins.
       herefter og med bemærkning, at retten efter de nedlagte påstande ikke skal tage stil-
ling til parternes retsforhold på andet grundlag end aftalen, frifindes bodum for greenfields
påstand, og bodums selvstændige påstand 1 tages til følge. der findes herefter ikke anled-
ning til at tage stilling til bodums selvstændige påstand 2.
       i sagsomkostninger skal greenfield betale 100.000 kr. til bodum til dækning af udgift
til advokat.
                             thi kendes for ret
peter bodum a/s og pi-design ag frifindes.
       the greenfield group ltd. skal anerkende, at stock purchase agreement af 8. august
1991 ikke giver the greenfield group ltd. eller dette selskabs agenter licens eller anden ret
til at markedsføre og sælge de produkter, som er afbildet i sagens bilag 2.
       the greenfield group ltd. skal inden 14 dage betale 100.000 kr. i sagsomkostninger til
peter bodum a/s og pi-design ag.
       søren rathmann                        michael b. elmer                poul drusebjerg
                                              (retsformand)
                       - 12 -
                    (sign.)
                 ___ ___ ___
        udskriftens rigtighed bekræftes
p.j.v. sø- og handelsretten, den 31. maj 2011