text:
                             højesterets dom
                       afsagt onsdag den 25. november 2009
sag 324/2007
(2. afdeling)
orla w. grafisk hus a/s
(advokat birthe valentin)
mod
julsø ejendomme a/s
(advokat jon søberg)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 1. afdeling den 25. juni 2007.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: peter blok, poul søgaard, thomas rørdam, jon
stokholm og henrik waaben.
påstande
appellanten, orla w. grafisk hus a/s, har påstået frifindelse.
indstævnte, julsø ejendomme a/s, har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
i udkastet til ”køberet”, som ikke blev underskrevet af parterne, hedder det i § 2 bl.a.:
                                                 ”§ 2.
       det forudsættes:
       …
       at      ejendommen er fri for forurening,
       at      eventuelt ekstrafundering ud over sædvanlig fundering ikke overstiger kr.
               500.000,00,
       …”
                                               - 2 -
i det senere udkast til købsaftale, som blev udarbejdet af hans aage andersen, og som heller
ikke blev underskrevet af parterne, hedder det bl.a.:
       ”ejendommen, der er en erhvervsejendom, sælges som den er og forefindes med de på
       grunden værende bygninger, installationer og fjernvarmeanlæg. jordbundsforholdene er
       sælger uvedkommende.”
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet supplerende forklaringer af hans aage andersen og jon
søberg.
hans aage andersen har forklaret, at han blev ansat i virksomheden for at hjælpe den ud af
en økonomisk anstrengt situation. fredag den 28. juni 2002 var han med til et møde hos sten
andersen. virksomheden havde købt en anden ejendom og havde i nogen tid haft den i sagen
omhandlede ejendom til salg. han var sammen med carsten møller petersen. mødet mundede
ud i, at der senere på dagen blev sendt en fax fra jon søbergs kontor med en køberet. der
havde ikke tidligere været drøftet en køberet. køberetten blev drøftet over weekenden, og
mandag blev det meddelt, at virksomheden ikke kunne acceptere en køberet. det var vigtigt,
at det var en købsaftale uden risiko. de kunne ikke acceptere de forbehold, der var nævnt i kø-
berettens § 2. carsten møller petersen ringede til sten andersen og takkede nej. sten ander-
sen vendte tilbage senere samme dag med oplysningen om, at de ønskede at købe ejendom-
men. han udarbejdede herefter udkast til en købsaftale. der blev beskrevet en række forhold,
der skulle indgå i handlen. han nævnte blandt andet, at der var tale om en erhvervsejendom.
han skrev punktet ”jordbundsforholdene er sælger uvedkommende” for at komme væk fra de
i udkastet til køberet nævnte punkter. der havde ikke tidligere været drøftet noget om jord-
bundsforholdene. efterfølgende udgik punkterne med betaling for transport, opmagasinering
og forrentning, idet sten andersen ikke kunne acceptere, at han ikke på forhånd vidste, hvad
den endelige købesum blev. det blev herefter aftalt, at købesummen blev forhøjet med 50.000
kr. hans udkast til købsaftale blev sendt til sten andersen den 2. juli 2002. det var først her-
efter, at de drøftede reguleringen af købesummen, mod at punktet med omkostninger til trans-
port, opmagasinering samt forrentning blev frafaldet. advokat søberg blev herefter bedt om
at lave et endeligt udkast til købsaftale. den ansvarsfraskrivelse, der fremgår af dette udkast,
opfattede han som en bredere ansvarsfraskrivelse, der nu lukkede helt af for eventuelle re-
greskrav. ansvarsfraskrivelsen var ikke blevet drøftet, inden de blev præsenteret for udkastet.
                                                - 3 -
der blev lavet et tillæg til købsaftalen, idet sælger ønskede at få en kontant betaling i forbin-
delse med underskrivelse af aftalen. carsten møller petersen og han havde lavet tillægget, der
først blev præsenteret for sindberg og sten andersen på mødet den 5. juli, hvor aftalen blev
underskrevet. han har ikke på noget tidspunkt omtalt ansvarsfraskrivelsen vedrørende forure-
ning og heller ikke hørt den omtalt.
advokat jon søberg har forklaret, at han har udarbejdet udkastet til køberet. baggrunden for
indføjelsen af punktet i § 2 om, at ejendommen er fri for forurening, var, at der var tale om en
grafisk virksomhed, og at han formentlig ikke havde undersøgt noget vedrørende ejendom-
men. det er magtpåliggende for en ejer, at ejendommen er fri for forurening. grunden til, at
punktet blev indføjet, var endvidere, at det så kom op til diskussion mellem parterne. den
omstændighed, at punktet om forurening ikke er med i hans aage andersens udkast til købs-
aftale, betyder ikke, at punktet blev frafaldet. køberen fraskrev sig ingen rettigheder vedrø-
rende forureningen. punktet vedrørende jordbundsforholdene drejer sig om funderingsforhol-
dene, idet grunden ligger i et område, der tidligere havde været en del af fjorden. punktet med
de 500.000 kr. omtalt i udkastet til køberet er formentlig kommet fra et håndskrevet notat den
28. juni 2002, hvor sten hasager, der er arkitekt på projektet, havde oplyst, at piloteringen
ikke måtte overstige 500.000 kr. sten hasager var bekendt med problemer i forbindelse med
pilotering i området. der var således fokus på ekstrafunderinger frem for forurening. carsten
møller petersen havde overbevist køberen om, at der ikke var forurening på grunden, hvilket
han fik oplyst af sten andersen og sindberg. efterfølgende ville sælgeren have en total an-
svarsfraskrivelse vedrørende bygninger og grund for så vidt angår funderingsproblemer. der
blev ikke fraskrevet noget ansvar vedrørende forurening. ansvarsfraskrivelsen i den endelige
købsaftale går ud på, at man vil være sikker på, at sælger ikke kunne blev ramt af regreskrav
vedrørende ekstrafunderinger. sælger havde fået oplyst, at den tidligere anvendte passus ”som
den er og forefindes” ikke var dækkende. han har efterfølgende undret sig over, hvorfra sæl-
ger vidste, at denne passus ikke var dækkende, idet sælger ikke var advokatrepræsenteret.
baggrunden for, at punktet i udkastet til køberet om, at ejendommen er fri for forurening, ikke
er med i købsaftalen, var, at sælger havde overbevist køberen om, at ejendommen ikke var
forurenet, sammenholdt med, at der ikke på ejendommen var registreret forurening.
højesterets begrundelse og resultat
                                              - 4 -
det må som anført af landsrettens flertal lægges til grund, at orla w. grafisk hus a/s ikke
forud for købsaftalens indgåelse oplyste julsø ejendomme a/s om amtets afgørelse af 19.
juni 2001 om kortlægning af ejendommen på vidensniveau 1 som muligt forurenet, hvilken
afgørelse bl.a. indebar, at anvendelse af ejendommen til boligformål krævede godkendelse af
amtet, og at amtet i forbindelse hermed kunne stille krav om udførelse af nødvendige forure-
ningsundersøgelser. højesteret finder, at orla w. grafisk hus herved klart har tilsidesat sin
oplysningspligt vedrørende et forhold af væsentlig betydning. heroverfor kan der hverken
lægges vægt på, at julsø ejendomme – på trods af selskabets kendskab til, at ejendommen
havde været anvendt til grafisk virksomhed – undlod at foretage nærmere undersøgelser ved-
rørende ejendommens forureningsforhold, eller på den aftalte ansvarsfraskrivelsesklausul.
med disse bemærkninger og i øvrigt af de grunde, der er anført af landsrettens flertal, stadfæ-
ster højesteret dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal orla w. grafisk hus a/s betale 75.000 kr. til julsø
ejendomme a/s.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. sagsom-
kostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
s0017000 - haf
                                                udskrift
                                                      af
                                  sø- & handelsrettens dombog
                                               ____________
                                           afsagt den 1. juli 2005
     s-17-03                    forsvarskommandoen
                                ( advokat krester krøger kjær)
                                  mod
                                1) sønstabø shipping a/s
                                (advokat morten ligaard)
                                2) dansk bjergning og bugsering a/s
                                (advokat jesper hultmann pedersen)
                                                  d o m:
     sagen drejer sig om, hvorvidt forsvarskommandoen kan kræve sine omkostninger til oliebekæm-
     pelse dækket.
     påstande
     forsvarskommandoen har nedlagt påstand om, at sønstabø shipping a/s (i det følgende sønstabø
     shipping) skal betale 114.223,09 kr. med procesrente fra den 18. august 2001, og at sønstabø ship-
     ping og dansk bjergning og bugsering a/s (i det følgende dbb) in solidum, subsidiært alternativt,
     skal betale 63.076,86 kr. med procesrente, for så vidt angår sønstabo shipping fra den 18. august
     2001, og for så vidt angår dbb fra den 11. april 2003.
                                                       - 2 -
      sønstabø shipping har påstået frifindelse, subsidiært mod betaling af et mindre beløb og ned-
lagt selvstændig påstand om, at dbb skal friholde sønstabø shipping for ethvert ansvar vedrørende
den anden indsatsperiode fra den 8. til den 10. maj 2000.
      dbb har påstået frifindelse, subsidiært mod betaling af et mindre beløb.
første indsatsperiode: 23.-29. april 2000
den 23. april 2000 grundstødte skibet minerva, der er ejet af sønstabo shipping, ca. 2,5 sømil syd
for grenå. ved minervas anmeldelse til søværnets operative kommando (i det følgende sok) blev
det oplyst, at skibets bund var revet op, og at det var ved at synke. ombord på skibet var der ca. 100
m³ gasolie. miljøskibet marie miljø blev indsat, og der blev bl.a. udlagt flydespærringer for at op-
samle og inddæmme den udflydende olie.
      den 28. april 2000 foretog dbb tømning af olie fra minerva.
anden indsatsperiode: 8.-10. maj 2000
i perioden fra den 8. til den 10. maj 2000 bjærgede dbb minerva, og i den forbindelse var marie
miljø i området. marie miljø skulle den 8. maj 2000 afhente de flydespærringer, som lå omkring
minerva.
minervas ejerforhold
sønstabø shipping var registreret ejer af minerva på grundstødningstidspunktet.
      den 28. april 2000 havde sønstabø shipping indgået aftale med dbb om dennes overtagelse
af vraget. af aftalen fremgår bl.a.:
      ”pkt. 9.
      overdragelse af eiendomsretten til vraket
      dbb skal ha den fulle eiendomsret til vraket, men unntak for ombordværende og tidligere ilandbragt
      tømmer, fra tidspunktet for underskrivelsen af nærværende avtale. parterne skal i felleskap gjøre det nød-
      vendige for at vraket formelt snarest etter inngåelsen af nærværende avtale, overdras fri for heftelser til
      dbb. …”
      pkt. 10.
      ansvar for skade eller tap som vraket eller vraksfjerningen volder
                                                        - 3 -
      dbb er fra inngåelsen av nærværende avtale som eier/reder ansvarlig for enhver skade eller tap som vol-
      des af vraket, og er som vrakfjerner ansvarlig for enhver skade eller tap som forårsakes av arbeidet med å
      fjerne vraket.”
ved fax af 15. januar 2003 meddelte advokat morten ligaard på vegne sønstabø shipping kam-
meradvokaten på vegne forsvarskommandoen, at dbb overtog ejendomsrettigheden til minerva
den 28. april 2000.
      ved brev af 1. april 2003 rettede kammeradvokaten henvendelse til dbb vedr. betaling af det
påstævnte krav på 63.076,86 kr.
      dbb har ved brev af 3. april 2003 oplyst, at selskabet først blev registreret som ejer af miner-
va den 16. maj 2000.
      skibsskødet (bill of sale) blev påstemplet stempelafgift af søfartsstyrelsen den 24. juli 2000.
erstatningsopgørelsen
forsvarskommandoen har opgjort sit krav for perioden 23.-29. april 2000 således:
direkte omkostninger:
udgifter til fast løn til marie miljøs besætning, 7 dage a 7.008,44 kr.                          49.059,11 kr.
udgifter til vedligeholdelse af marie miljø, 7 dage a 7.000 kr.                                  49.000,00 kr.
i alt                                                                                98.059,11 kr.
indirekte omkostninger:
administrationsomkostninger på 10% af ubetalte beløb                                               9.805,11 kr.
administrationsomkostninger på 10% af betalte beløb                                                6.358,07 kr.
i alt                                                                                114.223,09 kr.
forsvarskommandoen har opgjort sit krav for perioden 8.-10. maj 2000 således:
direkte omkostninger:
udgifter til fast løn                                                                            21.025,33 kr.
variable ydelser                                                                                9.612,27 kr.
gasolie                                                                                3.141,60 kr.
benzin                                                                                71,40 kr.
mobiltelefon                                                                                47,00 kr.
forbrugsgods                                                                                2.445,00 kr.
                                                   - 4 -
vedligeholdelsesomkostninger                                                        21.000,00 kr.
i alt direkte omkostninger                                                          57.342,60 kr.
indirekte omkostninger, 10%                                                        5.734,26 kr.
i alt                                                                              63.076,86 kr.
forsvarskommandoen har som bilag 20 og 21 fremlagt opgørelser over udgifter forbundet med ma-
rie miljøs indsættelse, som er udarbejdet af søværnets materiel kommando (i det følgende smk).
       primo 2003 udarbejdede forsvarskommandoen egne retningslinjer for opgørelse af refusions-
krav i forbindelse med havmiljømæssig overvågning og forureningsbekæmpelse. af disse retnings-
linjer fremgår det, at den gennemsnitlige vedligeholdelsespris pr. sejldag for marie miljø udgør
23.828 kr. prisen herfor er beregnet af smk som et gennemsnit for årene 1997-2000. af et notat,
der er udarbejdet senere end 2003, fremgår det, at den gennemsnitlige vedligeholdelsespris pr. sejl-
dag for marie miljø udgør 12.998 kr. gennemsnittet relaterer sig til årene 1997-2000.
forklaringer
frank e jensen har forklaret, at han fra 1998-2001 var chef for den ene af to besætninger på marie
miljø. han er kaptajnløjtnant og er uddannet inden for søværnet. han har ikke beskæftiget sig med
miljø siden 2001.
       søndag den 23. april 2000 var han ombord på marie miljø, som sidst på eftermiddagen fik et
udkald. hans besætning skulle afløses mandag morgen, og han forlod derfor marie miljø mandag
morgen den 24. april 2000. da marie miljø om søndagen ankom til uheldsstedet, lugtede der svagt
af olie, og der var dårligt sigt, hvorfor han i samråd med sok besluttede at vente med at gøre noget
til dagen efter. han var ikke i tvivl om, at der var olie i vandet.
       der var ingen tvivl om, at det var nødvendigt at tage ud til uheldsstedet med et miljøskib. ma-
rie miljø, som geografisk dækker det område, hvor grundstødningen skete, blev udvalgt, fordi det
kan sejle ud med kun en times varsel.
       marie miljø kan som miljøskib inddæmme olien via flydespærringer og ved brug af sweep
pumpe olien op. derudover kan miljøskibet bruge alfop til at suge olien op. han ville selv vælge at
lægge flydespærring ud i den omhandlede situation for at indespærre olien. vind og vejr kan dog
begrænse effektiviteten af flydespærringer, hvorfor det er godt også at bruge alfop, der er beregnet
til opsugning af gasolie.
                                                 - 5 -
       den 8. maj 2000 fik marie miljø igen et udkald, idet sok beordrede skibet af sted for at sik-
re, at der ikke gik noget galt under bjærgningen af minerva. det primære formål med udkaldet var
at foretage denne kontrol, og derudover skulle marie miljø afhente de flydespærringer, der lå om-
kring minerva. skibet kunne ikke bjærges, medmindre flydespærringerne blev fjernet. flydespær-
ringerne var blevet liggende, da der stadig kunne være olie omkring minerva. efter at have fjernet
flydespærringerne gjorde marie miljø sig klar til at gå hurtig i aktion, herunder klargøre en swee-
per. han vidste, at minerva havde en revne i bunden, og der kunne derfor være lommer af olie. i til-
fælde af en forurening, var det nødvendigt at være klar med en indsats med det sammen. gasolie og
smøreolie lægger sig som et tyndt lag på havoverfladen.
       når man er tilbage fra togt, består en af de administrative pligter i at opgøre togtudgifter, og
han har leveret baggrundsinformationer til den opgørelse, der fremgår af bilag 21, herunder oplyst
antal dage og enheder samt forbrug af gasolie og benzin, ligesom han har skønnet over forbrug af
mobiltelefoni.
       der var kommunikation mellem ham og slæbebåden, men der var ingen kommunikation med
den store flydekran.
bent allan schmidt har forklaret, at han er ansat i økonomiafdelingen i smk, hvor han har været i
driftsøkonomi-sektionen siden 1991. smk overtog vedligeholdelsesansvaret for miljøskibe i 1997,
og man følger de lovmæssige vedligeholdelseskrav til miljøskibe.
       vedligeholdelsesarbejder foretages både af egne flådestationer samt af fremmede værfter,
hvor der foretages periodiske syn hver 5.år samt dok hvert 2½ år.
       omkostningerne til vedligeholdelse henføres til det enkelte skib, og frem til 2000 havde smk
edb-systemer, som relaterede hver enkelt udgift til hvert enkelt skib, der havde sit eget enhedsnum-
mer. hovedsystemet, makdøs, samlede omkostninger fra alle de forskellige systemer/registreringer.
       han har udarbejdet bilag 28, hvoraf det fremgår, hvor store udgifter der har været til søvær-
nets egne værksteder, samt hvilke regninger der er betalt. bilaget viser således, hvad det koster at
vedligeholde skibene marie og mette miljø. tallene har han fra edb-registreringer. i 2000 var der
ansat en disponent, som skulle attestere og godkende alle omkostninger vedrørende miljøskibe, og
der var endvidere intern revision.
       gennemsnitsprisen pr. sejldag var i 2000 23.671 kr., selv om der i denne sag kun er regnet
med 7.000 kr. pr. dag.
       smk gemmer bilag, der går 5 år tilbage. han er ikke blevet bedt om at finde bilag i relation til
denne sag.
                                               - 6 -
katja hansen har forklaret, at hun er uddannet jurist, og at hun har været ansat i forsvarskomman-
doen, havmiljøsektionen siden 1. oktober 2000. hun har udarbejdet de generelle retningslinjer på
området (bilag 19).
      havmiljøområdet fik overdraget erstatningssager pr. 1. januar 2000. opgaverne var fordelt så-
ledes, at sok stod for den operative drift, smk stod for at holde skibene sejlklare, og forsvars-
kommandoen tog sig af bl.a. det juridiske område. i starten fortsatte forsvarskommandoen den
praksis vedr. erstatningskravene, som var blevet lagt til grund af miljøstyrelsen, men i 2003 benyt-
tede forsvarskommandoen første gang sine egne retningslinjer.
      hun overtog minerva-sagen ved sin ansættelse, og tabet blev opgjort i overensstemmelse med
de principper, som miljøstyrelsen plejede at benytte. opgørelserne i bilag 20 er udarbejdet af sok,
som har sendt dem til forsvarskommandoen, der gennemgik dem med henblik på at fastsætte er-
statningskravet.
      lønudgifter dækker over løn til besætningen i henhold til de gældende overenskomster, og
indtjent frihed dækker over overarbejdstimer. forbrugsgods dækker over skibets daglige forbrug,
herunder tovværk, handsker, toiletpapir og rengøringsmidler.
      vedligeholdelsesudgifter er medtaget til 7.000 kr. pr. dag, selv om udgifterne hertil reelt er
større. miljøstyrelsen havde beregnet udgiften til 7.000 kr., idet miljøstyrelsen havde delt vedlige-
holdelsesomkostningerne på 365 dage om året. forsvarskommandoen ændrede senere denne bereg-
ningsmåde, idet man fandt det mere rigtigt at fordele de samlede vedligeholdelsesomkostninger på
det faktisk antal dage, som miljøskibene blev anvendt. efter forhandling med p&i scandinavia, der
repræsenterer 95% af p&i-klubberne, aftaltes dog det kompromis, at man skønsmæssigt fastsatte
det faktisk antal anvendte dage til 280 årligt. herefter udgjorde gennemsnitsprisen pr. sejldag
12.998 kr., hvilket skønsmæssigt blev nedrundet til 12.000 kr. man valgte denne pragmatiske løs-
ning for at undgå endeløse drøftelser med p&i-klubberne.
      indirekte omkostninger, der er medtaget i erstatningsopgørelsen til 10% af de direkte omkost-
ninger, er fastsat skønsmæssigt. udgiften dækker løn til de ansatte, der ikke er ”i marken”, samt it-
udstyr, kontorfaciliteter og kurser etc.
      efter en grundstødning undersøger sok altid, hvem der er registreret ejer af skibet. forsvars-
kommandoen efterprøver kun denne registrering, hvis der konkret er noget, der indikerer et behov
herfor. hun havde ikke hørt om skibets ejerskifte, før hun blev oplyst herom af advokat morten li-
gaard. selv om hun ikke havde dokumentation for ejerskiftet, valgte hun på et tidspunkt alligevel at
fremsætte kravet også over for dbb. først herefter modtog hun bjærgningskontrakten mellem
sønstabø shipping og dbb.
                                                  - 7 -
ove eriksen har forklaret, at han er direktør og medejer af dbb. han deltager selv aktivt i bjærg-
ningsarbejdet, og han har haft selskabet i snart 20 år. i forbindelse med bjærgningen af minerva i
2000 deltog han i begge perioder. tina k, der tilhører ja rederiet i horsens, deltog også i arbejdet.
      den 28. april 2000 blev skibet tømt for olie efter ordre fra assuranceforeningen skuld. han
ved ikke, om miljøskibet var til stede, da minerva blev tømt for olie.
      aftalen af 28. april 2000 blev underskrevet omkring kl. 23.00, hvilket var efter, at minerva
var blevet tømt for olie. der forelå dog en mundtlig aftale om overtagelse af vraget, inden dbb ved
skibet louise diver tømte olien fra minerva. han tog ikke forbehold for eventuelle krav, der ville
komme, idet han ikke mente, at det var nødvendigt. efter olien var fjernet, var der ikke længere no-
gen forureningsfare, og han havde ikke tænkt over, at der kunne komme en regning fra miljøskibet.
sådanne udgifter betales normalt af p&i selskabet. skuld havde udfærdiget kontrakten, som han
blot skrev under. det var kun prisen, der blev forhandlet om.
      han havde ikke hørt om kravet forud for den skriftlige henvendelse fra kammeradvokaten
den 1. april 2003.
      han talte ikke med nogen fra miljøskibet i forbindelse med bjærgningen. besætningen var of-
te beruset, og han blev jaget væk, da han ville besøge skibet. der fandt ikke nogen form for miljø-
bekæmpelse sted under bjærgningen, idet det ikke var nødvendigt, efter at olien var tømt.
      han meddelte ikke sok, at dbb var blevet ejer af vraget.
jens hansen, har forklaret, at han er i 2000 var skibsfører på louise diver, og at han er uddannet
kystskipper. han har været i branchen i 14 år.
      han var med til at fjerne olie fra minerva, og efter tømningen af olie lagde miljøskibet flyde-
spærringer ud.
      under den anden indsatsperiode var der ingen fare for miljøforurening, idet olien på dette
tidspunkt var fjernet.
      louise diver havde ingen kommunikation med miljøskibet, der lå i området, mens louise di-
ver foretog tømning af minerva.
parternes synspunkter
forsvarskommandoens advokat har gjort gældende, at sønstabø shipping som den registrerede ejer
af minerva på grundstødningstidspunktet er objektiv ansvarlig for forsvarskommandoens omkost-
ninger til rimelige tiltag for at bekæmpe forurening i perioden 23.-29. april 2000 og 8.-10. maj
2000, jf. sølovens § 206, stk. 2, jf. § 191 og havmiljølovens §§ 11 og 44.
                                                 - 8 -
       også dbb, som fra den 28. april 2000 var den aftalemæssige ejer af minerva, er ansvarlig for
forsvarskommandoens rimelige omkostninger til rimelige olieforureningsbekæmpelsestiltag i peri-
oden 8.-10. maj 2000.
       det var en rimelig, nødvendig og proportional forholdsregel i perioden 23. -29. april 2000 at
indsætte marie miljø, der var forsvarskommandoens nærmeste og mindste skib, til at inddæmme
og opsuge den udstrømmende gasolie. det var tillige rimeligt at lade flydespærringen blive liggende
omkring minerva indtil flotbringningen den 9. maj 2000, idet der kunne være en restmængde af
gas- og smøreolie ombord. det bemærkes hertil, at hverken sok eller forsvarskommandoen var
blevet orienteret om, at dbb havde tømt minerva for olie. der var en særlig stor risiko for olieforu-
rening med restolien om bord i forbindelse med flotbringningen, idet minervas bund her blev be-
væget hen over havbunden med risiko for skade til følge. det var derfor også en rimelig, nødvendig
og proportional forholdsregel at indsætte marie miljø i perioden fra den 8. til den 10. maj 2000.
       da hverken søloven eller havmiljøloven giver konkrete anvisninger på, hvilke omkostninger
der er erstatningsberettigede, skal forsvarskommandoens erstatningskrav opgøres i henhold til
dansk rets almindelige erstatningsretlige principper og restpraksis.
       efter bevisførelsen kan det lægges til grund, at såvel omkostningerne til fast løn til marie mil-
jøs besætning, vedligeholdelsesomkostninger til marie miljø samt administrationsudgifter til bl.a.
sok’s ledelse af olieforureningsbekæmpelsen er behørigt opgjort og dokumenteret, og at omkost-
ningerne ikke er urimelige. for så vidt angår omkostninger til vedligeholdelse bemærkes, at disse er
medtaget til 7.000 kr. pr. dag, selv om de reelle udgifter hertil er opgjort til 23.828 kr. pr. dag. da
forsvarskommandoen ikke kræver afskrivninger på miljøskibet dækket, er vedligeholdelsesudgiften
den eneste omkostning, der dækker den slitage/værdiforringelse, som indsættelse af miljøskibet
medfører.
       administrationsomkostningerne er en direkte konsekvens af miljøskibets indsættelse. om-
kostningerne dækker således bl.a. lønudgifter til de medarbejdere hos sok, der forestod den opera-
tive ledelse af indsættelsen af marie miljø, lønudgifter til de medarbejdere, der har opgjort for-
svarskommandoens krav, samt udgifter til lokaler, el, kontorartikler, litteratur og kurser til medar-
bejdere, der behandler havmiljøsagerne. det er fast antaget i retspraksis, at der ydes erstatning for
administrationsomkostninger jf. bl.a. u 2003.156h.
       forsvarskommandoen har ikke fortabt sit krav over for dbb på grund af passivitet.
       da kammeradvokatens brev af 18. juli 2001 til sønstabø shipping indeholdt et rentepåkrav,
har forsvarskommandoen over for sønstabø shipping krav på forrentning fra dette tidspunkt, og i
relation til dbb bemærkes, at kammeradvokatens brev af 1. april 2003 til dbb angav en 10 dages
betalingsfrist.
                                                  - 9 -
sønstabø shippings advokat har gjort gældende, at udgifterne for så vidt angår perioden fra den 23.
til den 29. april 2000 er udokumenterede. der er hverken i søloven eller havmiljøloven hjemmel til
at opkræve forsvarskommandoens faste udgifter, idet sådanne udgifter skulle være afholdt uanset
grundstødningen af sønstabø shippings skib, minerva. forsvarskommandoen skal alene stilles som
om den skadegørende handling, grundstødningen, ikke var sket.
       sønstabø shippings ansvar er baseret på et objektivt ansvarsgrundlag, hvilket skærper for-
svarskommandoens beviskrav til det lidte tab.
       det bestrides, at fast løn ifølge retspraksis skal erstattes af en skadevolder, og der findes kun
få og meget konkrete afgørelser herom. i øvrigt udgør bilag 21 og 22, der er udarbejdet af forsvars-
kommandoen selv, ikke behørig dokumentation for afholdte lønudgifter.
       der er ikke hjemmel til at opkræve udgifter til vedligeholdelse som påstået af forsvarskom-
mandoen. i øvrigt har forsvarskommandoen ikke godtgjort, at de almindelige betingelser for erstat-
ningsansvar, herunder årsagssammenhæng og adækvans, er opfyldt. forsvarskommandoens udgifter
til vedligeholdelse er på ingen måde nogen direkte følge af minervas grundstødning, og det har ikke
været påregneligt for sønstabø shipping, at forsvarskommandoen ville lide et tab i forbindelse med
vedligeholdelse på grund af skibets grundstødning.
       endvidere er selve opgørelsen af vedligeholdelsesomkostningerne vilkårlig og er ikke doku-
menteret på anden måde end ved en tabel, der er udarbejdet af sagsøger selv.
       for så vidt angår administrationsomkostninger gøres det ligeledes gældende, at forsvars-
kommandoen ikke har dokumenteret, at minervas grundstødning har medført øgede udgifter hertil.
der er i retspraksis ikke grundlag for at antage, at offentlige myndigheder kan opkræve generalom-
kostninger eller administrative omkostninger af en skadevolder, og der findes ikke nogen retsprak-
sis herom, hvor skadevolder er ansvarlig på objektivt grundlag. under alle omstændigheder er op-
krævning af en fast sats på 10% urimelig og vilkårlig.
       sønstabø shipping er ikke ansvarlig for forsvarskommandoens omkostninger i relation til pe-
rioden fra den 8. til den 10. maj 2000, da sønstabø shipping ikke var ejer af minerva på dette tids-
punkt. ejendomsretten overgik til dbb ved aftale af 28. april 2000. havmiljølovens § 44 pålægger
skibets ejer et objektivt ansvar, og ejer må i relation til denne bestemmelse fortolkes som skibets
faktiske ejer.
       endvidere har det hverken været rimeligt eller nødvendigt at foretage miljøbekæmpelse i pe-
rioden 8.-10. maj 2000, idet minervas tanke blev tømt for olie den 28. april 2000. da der ikke læn-
gere var olie på skibet, var der ingen grund til at udlægge flydespærringer efter den 28. april 2000.
       forsvarskommandoens mangel på dokumentation for sine tabsposter har umuliggjort en min-
delig løsning af sagen, hvilket må komme forsvarskommandoen til skade i relation til såvel sags-
omkostninger som renter.
                                                  - 10 -
       til støtte for den selvstændige påstand over for dbb gøres det gældende, at dbb ved aftalen
af 28. april 2000 har påtaget sig ethvert ansvar for minervas vrag efter overtagelsesdagen, jf. afta-
lens pkt. 9 og 10. kravet er ikke bortfaldet på grund af passivitet, da sønstabø shipping ikke har gi-
vet dbb anledning til at tro, at kravet ikke ville blive forfulgt. dbb skal derfor friholde sønstabø
shipping for ethvert krav i perioden fra den 8. til den 10. maj 2000.
dbb’s advokat har gjort gældende, at forsvarskommandoen ikke kan støtte ret på aftalen af 28.
april 2000 mellem sønstabø shipping og dbb, da forsvarskommandoen ikke er part heri.
       dbb er heller ikke erstatningsansvarlig i henhold til havmiljølovens § 44. begrebet ejer skal
forstås i overensstemmelse med sølovens § 191 som den registrerede ejer, hvilket dbb først blev
den 16. maj 2000.
       hvis retten finder, at forsvarskommandoen kan rette sit krav vedr. perioden fra den 8. til den
10. maj 2000 mod dbb, gøres det gældende, at kravet er bortfaldet på grund af passivitet. dbb
blev registreret ejer af minerva den 16. maj 2000, hvorfor forsvarskommandoen allerede medio
2000 burde være klar over, at der var sket et ejerskifte. den 15. januar 2003 havde forsvarskom-
mandoen med sikkerhed viden om ejerskiftet, og alligevel blev der først rejst krav mod dbb den 1.
april 2003.
       endvidere er det påstævnte beløb over for dbb urimelig højt samt udokumenteret, og lige-
som sønstabø shipping gøres det gældende, at det hverken har været rimeligt eller nødvendigt at fo-
retage miljøbekæmpelse i perioden fra den 8. til den 10. maj 2000, da minerva på dette tidspunkt
var tømt for olie.
       til støtte for sønstabø shippings påstand over for dbb gøres det gældende, at sønstabø
shipping har fortabt sit krav ved passivitet. senest i juni 2001 havde sønstabø shipping kendskab
til kravet, som på trods heraf først blev rejst i forbindelse med afgivelse af svarskrift den 5. septem-
ber 2003 i denne sag.
       den fortolkningstvivl der knytter sig til aftalen af 28. april 2000, herunder at det ikke klart
fremgår, at dbb skal friholde sønstabø shipping for tab, skal komme sønstabø shipping til skade,
da sønstabø shipping har konciperet aftalen.
sø- og handelsrettens afgørelse
efter bevisførelsen lægges det til grund, at der efter grundstødningen skete udflydning af olie fra
minerva, og at sok’s indsats i perioden fra den 23. til den 29. april 2000 var nødvendig for at af-
værge eller begrænse forureningsskade.
       inden bjærgningen havde dbb tømt skibets olietanke, således at der ikke længere bestod risi-
ko for udflydning af olie, men der kunne dog fortsat være lommer af olie samt olie i rørene, og efter
                                                  - 11 -
de afgivne forklaringer må det lægges til grund, at dbb ikke havde givet miljømyndighederne og
søværnet besked om den foretagne tømning. under disse omstændigheder finder retten det godt-
gjort, at også indsatsen i perioden fra den 8. til den 10. maj var en rimelig forholdsregel med hen-
blik på at afværge eller begrænse forureningsskade.
       den registrerede ejer i henhold til skibsregisteret er herefter objektivt ansvarlig for de udgif-
ter, der er forbundet med rimelige forholdsregler, jf. sølovens § 191, stk. 1-2 og stk. 5.
       sønstabø shipping er derfor ansvarlig, idet sønstabø shipping ubestridt var registreret som
ejer i skibsregistret på det tidspunkt, da indsatsen fandt sted. at dbb ved købsaftalen med sønstabø
shipping havde købt vraget, medfører ikke nogen ændring i ansvaret i forhold til forsvarskomman-
doen, idet overdragelsen først den 16. august 2000 blev registreret. det er således alene sønstabø
shipping, der er kreditor i forhold til dbb ifølge aftalen af 28. april 2000, og sønstabø shipping
kan ikke unddrage sig sit ansvar over for forsvarskommandoen ved denne aftale, idet forsvars-
kommandoen ikke har givet samtykke til debitorskifte. havmiljøloven kan heller ikke føre til ansvar
for dbb, idet ordet ”ejer” i havmiljølovens § 44, stk. 1, i overensstemmelse med sølovens § 191 må
fortolkes som ”den registrerede ejer.”
       sø- og handelsretten har ingen grund til at betvivle eller kritisere opgørelsen af hverken med-
gåede timer eller de med de rimelige forholdsregler forbundne udgifter, og sø- og handelsretten
finder, at udgifterne, som ikke omfatter sædvanlige udgifter til afskrivning og forrentning, må anses
for rimelige. sø- og handelsretten finder dog anledning til at fremhæve, at det ville være hensigts-
mæssigt, hvis forsvarskommandoen i form af f.eks. en vejledning offentliggjorde disse takster, så-
ledes at ejere af skibe og forsikringsselskaber på forhånd havde mulighed for at gøre sig bekendt
hermed.
       herefter tages forsvarskommandoens påstande over for sønstabø shipping til følge, og dbb
frifindes i forhold til forsvarskommandoen.
       da dbb ved aftalen af 28. april 2000 har påtaget sig ansvar ”som ejer/reder” for enhver ska-
de, som forvoldes af vraget, over for sønstabø shipping, og da dbb ikke har underrettet søværnet
om, at vraget var tømt for olie, jf. pkt. 11 i aftalen, er sønstabø shipping berettiget til at gøre regres
mod dbb for sit tab ved at være ansvarlig for indsatsperioden fra den 8. til den 10. maj 2000. ret-
ten finder ikke, at sønstabø shipping har givet dbb grundlag for at tro, at dette krav er frafaldet.
                                     t h i k e n d e s f o r r e t:
sønstabø shipping a/s skal til forsvarskommandoen betale 177.299,95 kr. med procesrente fra den
18. august 2001 samt sagens omkostninger med 30.000 kr.
                                                - 12 -
dansk bjergning og bugsering a/s frifindes for forsvarskommandoens påstand, og forsvarskom-
mandoen skal betale 10.000 kr. i sagsomkostninger til dansk bjergning og bugsering a/s.
dansk bjergning og bugsering a/s skal friholde sønstabo shipping a/s for dettes erstatningsan-
svar i forhold til forsvarskommandoen for perioden fra den 8. til den 10. maj 2000 samt betale
10.000 kr. i sagsomkostninger til sønstabø shipping a/s.
                                  michael b. elmer
jørn hansen                                                        bent rasmussen
                                                (sign.)
                                             ___ ___ ___
                                 udskriftens rigtighed bekræftes
                                  p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                      højesterets kendelse
                            afsagt tirsdag den 12. juni 2012
sag 317/2011
tinglysningsretten
mod
kurt holmsted
(advokat hans peter sørensen)
i tidligere instanser er truffet afgørelse af tinglysningsretten den 28. februar 2011 og afsagt
kendelse af vestre landsrets 4. afdeling den 5. maj 2011.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: peter blok, lene pagter kristensen og hanne
schmidt.
påstande
kærende, tinglysningsretten, har nedlagt påstand om, at den anmeldte transport og debitor-
skifte afvises.
indkærede, kurt holmsted, har nedlagt påstand om stadfæstelse.
anbringender
tinglysningsretten har anført bl.a., at retsplejelovens § 581, stk. 1, er en specialregel for hæf-
telser, der ikke har opnået dækning på tvangsauktion. reglen er indsat for at give køber mu-
lighed for at få udækkede hæftelser slettet, idet kreditor i denne situation ikke har noget inci-
tament til at medvirke ved aflysning af pantebrevet. det er fogedretten, der afgør, hvilke ret-
tigheder der er udækkede ved auktionen, og auktionen medfører, at den udækkede del af pan-
terettigheden bortfalder.
                                               - 2 -
der foreligger ikke retspraksis om, at ejerpantebreve skal kunne genanvendes og bestå som en
panterettighed i ejendommen, uagtet at panteretten på grund af manglende dækning på
tvangsauktion reelt er bortfaldet. det er derimod i retspraksis fastslået, at selvom udækkede
pantehæftelser henstår uaflyst, er de i realiteten bortfaldet ved hammerslag i tvangsauktions-
sagen. dette har sammenhæng med det bærende tvangsauktionsprincip, at ejendommen efter
auktionen er renset for udækkede rettigheder.
det er for ejerpantebreve alene den underliggende fordring sikret ved underpant, der er om-
fattet af retsplejelovens § 581, stk. 1, medens der for almindelige pantebreve er sammenfald
mellem pantesikkerhedsdokumentet og gældsforholdet.
retsplejelovens § 581, stk. 1, tager ikke stilling til en prioritetsorden, hvor en række pante-
breve i realiteten er bortfaldet ved tvangsauktionen som udækkede, men hvor et efterfølgende
ejerpantebrev begæres bibeholdt som en rettighed over ejendommen. det vil skabe usikkerhed
om tingbogen, hvis sådanne udækkede panterettigheder kan videreføres, og ejeren af ejen-
dommen derefter på et vilkårligt senere tidspunkt kan begære sletning i medfør af retsplejelo-
vens § 581, stk. 1.
rettighedshavere, der erhverver pantefordringer, vil herefter ikke kunne agere på baggrund af
en tingbogsattest og dokumentet samt dets påtegninger, men vil være henvist til at foretage
nærmere undersøgelser af, om ejendommen har været på tvangsauktion, efter dokumentet
blev tinglyst. det forekommer ikke rimeligt at bringe tilliden til tingbogens udvisende i tvivl
alene for at høste en afgiftsgevinst.
skat’s vejledning om tinglysningsafgift kan ikke tillægges betydning, da skat er afgifts-
myndighed og ikke tinglysningsmyndighed.
kurt holmsted har anført bl.a., at det, der bortfalder på en tvangsauktion, er underpanthave-
rens underpanteret i ejerpantebrevet. hvis ejerpantebrevet slet ikke var underpantsat til nogen
kreditor, måtte ejerpantebrevet anses for dækket, da fordringen ville være 0 kr., uanset hvor i
prioritetsordenen ejerpantebrevet var indplaceret. hvis tinglysningsrettens afgørelse opret-
holdes, vil ejerpantebrevet i en sådan situation anses for bortfaldet. det eneste, der kan bort-
falde på en tvangsauktion, er imidlertid underpanthaverens underpanteret i ejerpantebrevet.
                                                 - 3 -
en praksis, der følger tinglysningsrettens argumentation, hvorefter også selve ejerpantebrevet
bortfalder ved tvangsauktion, stemmer ikke overens med formuleringen af retsplejelovens §
581, stk. 1, der således helt vil savne mening. det følger modsætningsvis af ordlyden af rets-
plejelovens § 581, stk. 1, at rettigheder, der ikke får dækning på en tvangsauktion, ikke auto-
matisk slettes af tingbogen. det er køberen, der på begæring kan kræve, at disse rettigheder
slettes, og der ligger således ikke nogen begrænsning i bestemmelsen for, at et ejerpantebrev
kan overtages efter en tvangsauktion. det er da også antaget i juridisk litteratur, at auktions-
køber kan disponere over udækkede pantebreve.
ordene ”rettigheder, der ikke fik dækning” i retsplejelovens § 581, stk. 1, henviser til pantha-
vernes rettigheder over den faste ejendom og ikke auktionskøberens rettigheder. auktionskø-
berens rettigheder over den faste ejendom vil for eksempel være ejerpantebrevet.
det er alene auktionskøberen, der kan få tiltransporteret ejerpantebrevet, og når dette er ting-
lyst, vil det ikke efterfølgende være muligt for auktionskøber at begære ejerpantebrevet slettet
i medfør af retsplejelovens § 581, stk. 1.
det er antaget i juridisk litteratur, at auktionskøbers overtagelse af et udækket ejerpantebrev
alene udløser tinglysningsafgift for lysning af kreditor- og debitorskiftet, og det er forudsat i
skat’s tinglysningsafgiftsvejledning, at auktionskøber kan overtage et udækket ejerpante-
brev. det forhold, at skat har udarbejdet en vejledning om emnet, støtter, at transporter i
praksis har kunnet tinglyses. skat betragter det ikke som omgåelse, at ejerpantebrevet til-
transporteres auktionskøber.
der er ikke grundlag for at antage, at transport af udækkede ejerpantebreve vil svække tilliden
til tingbogens udvisende.
tinglysningsretten vil med sin afgørelse ændre en fast praksis, hvilket der ikke er grundlag
for.
                                                - 4 -
højesterets begrundelse og resultat
et ejerpantebrev, hvor en ejendoms ejer giver sig selv pant i ejendommen for et bestemt be-
løb, er ikke i sig selv bærer af en fordring, men giver ejendommens ejer mulighed for at stille
panteretten ifølge ejerpantebrevet til sikkerhed for gæld til en kreditor. ved salg af en fast
ejendom kan ejerpantebrevet overdrages til den nye ejer af ejendommen, og den nye ejer kan
få denne overdragelse tinglyst, såfremt den nye ejer indtræder som både debitor og kreditor
ifølge pantebrevet.
opnår et ejerpantebrev ikke dækning på tvangsauktion, er panteretten for krav mod ejendom-
mens hidtidige ejer ophørt. det er kun den nye ejer, der efter retsplejelovens § 581, stk. 1, kan
forlange pantebrevet slettet på baggrund af auktionen. den nye ejer kan imidlertid også und-
lade at forlange ejerpantebrevet slettet af tingbogen og i stedet få ejerpantebrevet tiltransporte-
ret. højesteret finder, at der ikke er noget til hinder for, at den nye ejer af ejendommen lader
transporten tinglyse og anvender ejerpantebrevet som grundlag for pantsætning.
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse.
                                        thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
i kæremålsomkostninger skal tinglysningsretten til kurt holmsted betale 5.000 kr. beløbet
skal betales inden 14 dage efter denne højesteretskendelses afsigelse og forrentes efter rente-
lovens § 8 a.


text:
                      højesterets kendelse
                          afsagt tirsdag den 8. januar 2019
sag 82/2018
a
(advokat linda lange kastholm, beskikket)
mod
basisbank a/s
(advokat ulrik bayer)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af fogedretten i horsens den 17. maj 2017 og af vestre
landsrets 15. afdeling den 18. august 2017.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: marianne højgaard pedersen, poul dahl jensen,
henrik waaben, michael rekling og kurt rasmussen.
påstande
kærende, a, har nedlagt påstand om stadfæstelse af fogedrettens kendelse.
indkærede, basisbank a/s, har nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens kendelse.
sagsfremstilling
ved lånedokument af 3. oktober 2016 blev der optaget et lån hos basisbank a/s på 49.680 kr.
lånedokumentet blev underskrevet ved brug af as nemid. basisbank havde forinden modta-
get en låneansøgning, der var udfyldt med as navn, cpr-nr. og adresse. basisbank havde
med ansøgningen tillige modtaget lønsedler og en årsopgørelse, som senere viste sig at være
forfalskede, samt oplysning om en mailadresse, hvortil lånedokumentet kunne sendes.
provenuet blev udbetalt til as konto i en anden bank.
                                               - 2 -
basisbank søgte efterfølgende det digitale lånedokument tvangsfuldbyrdet hos a ved
fogedretten i horsens.
i forbindelse med fogedrettens behandling af sagen har a afgivet forklaring. af forklaringen
fremgår bl.a.:
      ”skyldneren oplyste, at han har haft en narkogæld på 15.000 kr. af sælgeren, hvis navn
      han ikke kender, blev han presset til at udlevere kreditkortoplysninger. skyldneren skul-
      le udlevere kopi af sit pas, mastercard til sparekassen kronjylland, en kopi af nøglekor-
      tet med nemid og koden. a tænkte ikke nærmere over, hvad der ville ske. han var bare
      glad for, at gælden på den måde kunne komme ud af verden. han blev senere klar over,
      at disse oplysninger er blevet misbrugt bl.a. til at optage et lån i basisbank a/s. ved at
      misbruge hans kreditkortoplysninger er der opstået en gæld på i alt ca. 400.000 kr.
      sagen er under efterforskning hos sydøstjyllands politi. han har supplerende oplyst, at
      låneprovenuet fra basisbank blev sat ind på den konto, der var oplyst i låneansøgningen.
      da han udleverede en kopi af sit mastercard i sparekassen kronjylland, var der ingen
      penge på kontoen. han har ikke brugt nogen af pengene fra lånet i basisbank. pengene
      må være hævet af sælgeren eller narkobagmændene. skyldneren bor på et værelse hos
      sin mor. han har ikke haft arbejde i 2016 og er på kontanthjælp.”
fogedretten i horsens traf afgørelse den 17. maj 2017. i afgørelsen anføres det bl.a.:
      ”skyldneren, der har diagnosen add, har ikke for fogedretten afgivet en sammenhæn-
      gende forklaring, men svaret på spørgsmål med korte sætninger – i flere tilfælde ensta-
      velsesord. den 4. november 2016 anmeldte skyldneren forholdet til sydøstjyllands poli-
      ti, men det er uoplyst, hvad politiets efterforskning har ført til.
      på denne baggrund finder fogedretten, at den bevisførelse, som indsigelsen giver anled-
      ning til, er af et omfang og beskaffenhed, som bør ske under almindelig rettergang, jf.
      retsplejelovens § 501, stk. 4. udlægsbegæringen må derfor nægtes fremme.”
basisbank kærede fogedrettens afgørelse til vestre landsret, som den 18. august 2017 ophæ-
vede afgørelsen og hjemviste sagen med henblik på fremme af udlægsforretningen. i landsret-
tens afgørelse anføres det bl.a.:
      ”efter as forklaring om sin udlevering af kopi af pas, mastercard, en kopi af nøglekort
      med nemid og kode og efter en samlet vurdering af hændelsesforløbet finder
      landsretten, at a har udvist en sådan grad af uagtsomhed, at han i forhold til basisbank
      a/s hæfter for låneoptagelsen.”
                                               - 3 -
anbringender
a har anført navnlig, at han ikke selv optog lånet hos basisbank eller gav samtykke hertil,
hvorfor han ikke er skyldner for lånet. der foreligger derfor ikke et fundament efter retspleje-
lovens § 478, stk. 1, nr. 5, som kan danne grundlag for tvangsfuldbyrdelse ved fogedretten.
han hæfter heller ikke for lånet. han blev presset til at udlevere sine nemid-oplysninger ved
trussel om umiddelbar anvendelse af vold. låneaftalen kan derfor ikke anses for bindende for
ham, jf. aftalelovens § 28, stk. 1. det stod ikke klart for ham, at de udleverede oplysninger
kunne misbruges til optagelse af lån i en sådan størrelsesorden. han gav ikke herved tredje-
mand fuldmagt til at forpligte ham. han handlede heller ikke erstatningspådragende ved ikke
at spærre sit nemid straks efter udleveringen til tredjemand. efter udleveringen var truslen
fortsat overhængende.
han tilhører en gruppe af borgere i samfundet, som er så dårligt fungerende, at de ikke er i
stand til at beskytte deres digitale signatur mod uretmæssig brug. denne gruppes retssikker-
hed er truet af nemid-systemet, som har vist sig at være langt lettere at misbruge end det tid-
ligere system med personlig underskrift.
basisbank var bekendt med, at den form for bedrageri, som han blev udsat for, fandt sted igen
og igen. til trods for, at basisbank sad inde med denne viden, gjorde banken intet forsøg på at
verificere identiteten på låntagerne. basisbank udviste herved et vist mål af egen skyld.
ved den lemfældige forretningsgang holdt basisbank sig desuden for egen vindings skyld i
bevidst uvidenhed om svig. da basisbank burde have indset, at den erklæring, som blev afgi-
vet over for basisbank i forbindelse med låntagningen, kunne være fremkaldt ved svig fra
tredjemands side, og da basisbank intet gjorde for at afkræfte dette, er erklæringen ikke bin-
dende for afgiveren, jf. aftalelovens § 30, stk. 1, eller en analogi heraf.
basisbank a/s har anført navnlig, at lånet blev optaget af a personligt eller med ham som
aktivt medvirkende. lånedokumentet blev underskrevet med hans nemid, og det påhviler
herefter ham at bevise, at lånet blev optaget af tredjemand uden hans medvirken. han har ikke
løftet denne bevisbyrde. han har således ikke dokumenteret, at han blev presset til at udlevere
                                               - 4 -
sine nemid-oplysninger. lånedokumentet opfylder allerede af den grund betingelserne for at
kunne danne grundlag for udlæg, jf. retsplejelovens § 478, stk. 1, nr. 5.
hvis det lægges til grund, at lånet ikke blev optaget af a eller med hans medvirken, gøres det
gældende, at han hæfter for basisbanks tilgodehavende, og at lånedokumentet derfor fortsat
opfylder betingelserne for at kunne danne grundlag for udlæg hos ham.
det følger således af as forklaring, at han udleverede sine strengt fortrolige nemid-oplys-
ninger til tredjemand. han vidste eller burde have vidst, at tredjemand herved ville gøre brug
af oplysningerne. på trods heraf spærrede han ikke sit nemid før lang tid efter. han gav
derved tredjemand fuldmagt til at forpligte ham, herunder ved optagelse af lån. han hæfter
derfor for lånet. han har ikke løftet bevisbyrden for, at han blev tvunget til at udlevere nem-
id-oplysningerne, men selv hvis dette var tilfældet, burde han i henhold til aftalelovens § 28,
stk. 2, have reageret uden ugrundet ophold efter, at tvangen var ophørt, hvis han ønskede at
påberåbe sig tvangen.
a handlede endvidere erstatningspådragende, og også af den grund hæfter han for basisbanks
tilgodehavende. han blev ikke presset til at udlevere sine nemid-oplysninger, og han hand-
lede derfor erstatningspådragende ved at muliggøre tredjemands brug af de dybt fortrolige
oplysninger. selv hvis det lægges til grund, at han blev presset til at udlevere oplysningerne,
var han på ingen måde afskåret fra efterfølgende at spærre sit nemid og derved afskære
tredjemand fra at gøre brug heraf. han handlede derfor under alle omstændigheder
erstatningspådragende.
basisbank agerede i overensstemmelse med såvel de for brugen af nemid fastsatte retnings-
linjer som praksis inden for den finansielle sektor. basisbank havde desuden ikke anledning
til at foranstalte nærmere undersøgelser inden ydelsen af lånet. basisbank udviste således ikke
egen skyld.
retsgrundlag
efter retsplejelovens § 478, stk. 1, nr. 5, kan tvangsfuldbyrdelse ske på grundlag af gældsbre-
ve, når det udtrykkeligt er bestemt i dokumentet, at det kan tjene som grundlag for fuld-
byrdelse.
                                                 - 5 -
efter § 478, stk. 4, 1. pkt., kan der i de i stk. 1, nr. 4-7, nævnte tilfælde foretages fuldbyrdelse
hos enhver, der ved sin underskrift på dokumentet har forpligtet sig som skyldner, selvskyld-
nerkautionist eller pantsætter. i medfør af § 478, stk. 4, 2. pkt., kan underskriften på gælds-
brevet i de tilfælde, der er nævnt i stk. 1, nr. 4 og 5, være tilføjet digitalt.
bestemmelsen i § 478, stk. 4, 2. pkt., blev indsat ved lov nr. 737 af 25. juni 2014 om ændring
af retsplejeloven og forskellige andre love. i lovforslagets almindelige bemærkninger er anført
(folketingstidende 2013-14, tillæg a, lovforslag l 178, s. 74-76):
       ”5. tvangsfuldbyrdelse på baggrund af digitale dokumenter
       5.1 indledning
       …
       reglerne i retsplejeloven og kreditaftaleloven om tvangsfuldbyrdelse bør efter justits-
       ministeriets opfattelse tage højde for, at samfundet i øget grad er blevet digitaliseret, og
       at borgere og virksomheder i vidt omfang indgår aftaler i elektronisk form. det bør på
       denne baggrund ikke være underskriftens form, der er afgørende for, om en kreditor i
       henhold til et udenretligt skriftligt forlig, gældsbrev eller kreditkøbekontrakt, der i øv-
       rigt opfylder retsplejelovens eller kreditaftalelovens bestemmelser, kan inddrive sit krav
       ved fogedretten. digitale underskrifter bør derfor for disse dokumenters vedkommende i
       fogedretlig henseende sidestilles med traditionelle underskrifter, og det bør være muligt
       at fuldbyrde krav i henhold til sådanne dokumenter, selv om der ikke kan indleveres el-
       ler fremlægges et originalt dokument i traditionel forstand.
       5.1.3. med lovforslaget skabes der hjemmel til, at der kan ske tvangsfuldbyrdelse på
       grundlag af udenretlige skriftlige forlig og gældsbreve, som er underskrevet ved brug af
       digital signatur. disse digitale udlægsfundamenter kan herefter tvangsfuldbyrdes efter
       de samme regler, som gælder for udenretlige skriftlige forlig og gældsbreve, der er un-
       derskrevet på traditionel vis, forudsat at retsplejelovens øvrige betingelser herfor er op-
       fyldt.
       …
       5.3. anvendelse af digital signatur
       …
       5.3.4. for så vidt angår spørgsmålet om retsvirkningerne ved anvendelse af digital sig-
       natur har udvalget om retsvirkninger af digital signatur mv. afgivet betænkning nr.
       1456/2004 om e-signaturs retsvirkninger. udvalget, der var nedsat af justitsministeriet i
       samråd med det daværende forskningsministerium, havde bl.a. til opgave at vurdere
       spørgsmålet om lovregulering af digitalt signerede meddelelsers retsvirkning.
                                          - 6 -
det anføres i betænkningen, at brugen af digital signatur kun i teknisk henseende adskil-
ler sig fra brugen af håndskrevne underskrifter. brugen af moderne teknik til at udføre
selve underskriftshandlingen medfører således i almindelighed ikke nogen ændring i
forhold til de regler, som angiver retsvirkningen af den pågældende underskrift. det af-
gørende er således tilkendegivelsen gennem handling eller undladelse af en vilje til at
blive forpligtet. en digital signatur må derfor i almindelighed sidestilles med en almin-
delig papirbaseret underskrift, og der er efter udvalgets opfattelse ikke nogen grund til at
knytte særlige retsvirkninger til aftaler, retshandler eller meddelelser, der afgives med
digital signatur.
5.4. lovforslagets udformning
5.4.1. digital underskrift
…
med lovforslaget foreslås det på denne baggrund, at der i retsplejeloven skabes hjemmel
til, at der kan ske tvangsfuldbyrdelse på grundlag af udenretlige skriftlige forlig og
gældsbreve, som er underskrevet ved brug af digital signatur.
for så vidt angår udenretlige skriftlige forlig og gældsbreve, der er underskrevet digi-
talt, vil det efter lovforslaget være en betingelse for, at disse kan tjene som grundlag for
fuldbyrdelse, at retsplejelovens regler i øvrigt er opfyldt, jf. retsplejelovens § 478, stk. 1,
nr. 4 og 5. digitalt underskrevne udenretlige forlig skal således vedrøre forfalden gæld,
ligesom det i forliget og gældsbrevet udtrykkeligt skal være bestemt, at det kan tjene
som grundlag for fuldbyrdelse.
…
5.4.3. indsigelser mod den digitale signatur eller indholdet af den skriftlige repræsenta-
tion af dokumentet
5.4.3.1. en digital signatur er et elektronisk redskab, som benyttes til digitalt at signere
en meddelelse, således at modtageren kan konstatere meddelelsens autenticitet (dvs.
identiteten af meddelelsens afsender) og meddelelsens integritet (dvs. at meddelelsens
indhold ikke er blevet ændret efter signeringen). autenticiteten og integriteten af et digi-
talt dokument sikres ved hjælp af en bestemt regnemetode kaldet hashværdien, der om-
danner dokumentet til en talrække. denne talrække kan afkodes ved hjælp af de funktio-
ner, der er indbygget i den digitale signatur. det er usandsynligt, at forskellige digitale
dokumenter omdannes til den samme hashværdi, og det er ligeledes usandsynligt, at
indholdet af et digitalt dokument kan udledes ud fra hashværdien. dermed opnår modta-
geren af dokumentet en høj grad af sikkerhed for rigtigheden af dokumentets indhold.
5.4.3.2. fogedretten står frit ved bedømmelsen af de fremlagte beviser, men fogedretten
kan ifølge retsplejelovens § 501, stk. 4, nægte en bevisførelse, som på grund af dens
omfang eller beskaffenhed eller af andre grunde bør ske under almindelig rettergang …
hvis det efter bevisførelsen i henhold til retsplejelovens § 501, stk. 4, findes betænkeligt
at fremme en anmodning om udlæg på grundlag af et digitalt underskrevet udenretlige
skriftligt forlig eller gældsbrev, skal fogedretten nægte at efterkomme fordringshaverens
anmodning, jf. § 501, stk. 1.
…
                                                 - 7 -
      reglerne om bevisførelse indebærer, at hvis rekvisitus (den, som kravet er rettet imod)
      under en fogedforretning gør indsigelse mod grundlaget for fuldbyrdelsen, jf. retspleje-
      lovens §§ 501 eller 597, må rekvirenten løfte bevisbyrden for, at det er rekvisitus, der
      under anvendelse af sin gyldige digitale signatur har underskrevet det pågældende doku-
      ment, eller at dokumentet på tidspunktet for dets underskrivelse havde det eksakte ind-
      hold, der fremgår af den skriftlige repræsentation af dokumentet.
      rekvirentens bevisbyrde vil alt efter omstændighederne f.eks. kunne tænkes løftet ved,
      at der føres bevis for den digitale signaturs gyldighed og tilknytning til rekvisitus samt
      det pågældende dokument, eller at det dokumenteres, at det elektroniske system, der er
      etableret for dokumentets underskrivning er indrettet og sikret på en betryggende måde.
      endvidere kan fogedretten tillægge det vægt, at rekvisitus ikke tidligere har fremsat ind-
      sigelser mod signaturen eller dokuments indhold, hvis rekvisitus tidligere er blevet fore-
      vist dette eller har fået tilsendt en repræsentation heraf.”
som det fremgår, er der i lovforslagets pkt. 5.3.4 henvist til betænkning nr. 1456/2004 om e-
signaturs retsvirkninger. følgende fremgår af betænkningens s. 104-110:
      ”7.4. uberettiget brug af andres digitale signatur
      …
      7.4.2. udvalgets vurdering af gældende ret
      det klare udgangspunkt i dansk ret er, at man ikke bliver aftaleretligt forpligtet af en er-
      klæring, der uberettiget afgives i ens navn (falsk) eller ændres efter afgivelsen (forfalsk-
      ning). falsk og forfalskning kan gøres gældende som ugyldighedsgrund også over for
      en løftemodtager i god tro. et løfte binder med andre ord kun den, der har afgivet det,
      eller som har givet en anden fuldmagt til at afgive det.
      der kan dog rent undtagelsesvist tænkes at opstå situationer, hvor den pågældende uan-
      set falsk eller forfalskning bliver aftaleretligt forpligtet, nemlig i tilfælde, hvor den på-
      gældende har foretaget en handling eller undladelse, som af løftemodtageren kan op-
      fattes som indforståelse med at være bundet. den, der ikke i rimeligt omfang søger at
      modvirke, at andre afgiver falske eller forfalskede erklæringer i sit navn, kan endvidere
      efter omstændighederne herved tænkes at pådrage sig erstatningsansvar over for den,
      der i god tro modtager og stoler på sådanne erklæringer. i sammenhæng hermed er det
      omdiskuteret, i hvilket omfang der i relation til falske/forfalskede erklæringer gælder en
      reklamationspligt.
      disse almindelige aftaleretlige regler gælder også for aftaler, retshandler eller meddelel-
      ser, som uberettiget underskrives med en andens digitale signatur. certifikatindehaveren
      vil således som altovervejende hovedregel ikke være bundet af en erklæring, som er af-
      givet af en tredjemand, der uberettiget har fået adgang til den private nøgle. det er prin-
      cipielt uden betydning for den aftaleretlige bundethed, om certifikatindehaveren rekla-
                                          - 8 -
merer over for modtageren af erklæringen, altså giver denne meddelelse om, at der fore-
ligger falsk.
for så vidt angår spørgsmålet om, i hvilke tilfælde en certifikatindehaver bliver bundet
ved efterfølgende at have godkendt en (uberettiget) disposition i certifikatindehaverens
navn, ses der ikke at være særlige forhold, der gør sig gældende for dispositioner, der er
foretaget ved brug af digital signatur…
det er kun uberettiget brug af en andens underskrift eller digitale signatur, som bevir-
ker, at dokumenter, herunder elektroniske dokumenter, er falske. har certifikatindeha-
veren givet den anden person fuldmagt til at anvende sin digitale signatur til at indgå det
pågældende retsforhold i certifikatindehaverens navn ved hjælp af dennes digitale signa-
tur, og er modtageren af erklæringen i god tro, vil certifikatindehaveren i overensstem-
melse med almindelige regler om fuldmagtsforhold kunne blive forpligtet. det samme
gælder, hvis certifikatindehaveren efterfølgende godkender dispositionen enten udtryk-
keligt eller ved ord eller handlinger, som af løftemodtageren med rette må opfattes som
en sådan godkendelse.
det er mere uklart, hvornår en certifikatindehavers handlinger, der sætter tredjemand i
stand til at identificere sig som certifikatindehaveren, vil kunne tages som udtryk for en
tilkendegivelse fra certifikatindehaveren om, at den pågældende tredjemand udstyres
med en bemyndigelse til at disponere på certifikatindehaverens vegne. om der er tale
om et fuldmagtsforhold, må således i første række bero på en nærmere fortolkning af af-
taleforholdet mellem certifikatindehaveren og den person, som uberettiget benytter den
digitale signatur. den blotte overgivelse af den private nøgle med tilhørende adgangsko-
de til en anden antages næppe i sig selv at indebære, at den pågældende herved får fuld-
magt eller i øvrigt kan anses som legitimeret til at indgå aftaler på certifikatindehave-
rens vegne. der skal formentlig mere til, f.eks. at den uberettigede bruger i forvejen er
fuldmægtig for certifikatindehaveren, eller at certifikatindehaveren ved sin adfærd har
givet tredjemand (modtageren) grund til at tro, at der foreligger et fuldmagtsforhold,
f.eks. ved at hovedmanden accepterer, at en person optræder på en sådan måde, at tred-
jemand får indtryk af, at den pågældendes dispositioner binder hovedmanden. der vil i
praksis normalt være tale om tilfælde, hvor der består et vist interessefællesskab mellem
hovedmanden og mellemmanden, f.eks. i form af ægteskab, forretningsforbindelse eller
ansættelsesforhold.
under alle omstændigheder kan spørgsmålet om, hvorvidt en certifikatindehavers ad-
færd vil bevirke en retlig forpligtelse over for godtroende løftemodtagere, ikke afgøres
uden en samlet vurdering af det samlede hændelsesforløb, herunder kendskab til, hvilke
oplysninger den enkelte løftemodtager måtte have været i besiddelse af om forholdet
mellem certifikatindehaveren og den, der (uberettiget) har afgivet løftet ved brug af den
digitale signatur.
hvis den private nøgle er kompromitteret som følge af certifikatindehaverens egen uagt-
somhed, og certifikatindehaveren ikke efterfølgende sørger for at få spærret sin signatur,
vil dette efter omstændighederne kunne indgå i den samlede vurdering af, om certifikat-
indehaveren bliver aftaleretligt forpligtet. manglende spærring vil således efter omstæn-
dighederne kunne medføre, at certifikatindehaveren anses for at have givet besidderen
af den private nøgle, der uhindret får mulighed for fortsat at anvende denne, fuldmagt
                                                 - 9 -
      hertil. der skal dog formentlig temmelig meget til, og navnlig må det formentlig kræ-
      ves, at certifikatindehaveren har viden om, at den private nøgle er kompromitteret.
      spørgsmålet om, hvorvidt en certifikatindehaver pådrager sig erstatningsansvar ved at
      foretage handlinger eller undladelser, som bevirker, at en anden ved at benytte certifi-
      katindehaverens private nøgle påfører andre tab, må afgøres efter almindelige erstat-
      ningsretlige principper.
      …
      7.4.3. udvalgets overvejelser om behovet for lovregler
      udvalget finder, at dansk rets almindelige regler og principper, således som de er be-
      skrevet i nr. 7.4.2, giver tilfredsstillende muligheder for at løse de problemer, der kan
      opstå ved andres uberettigede brug af digitale signaturer.
      ligesom ved papirbaserede underskrifter må det klare udgangspunkt på tilsvarende må-
      de ved digitale signaturer antages at være, at man ikke bliver bundet af erklæringer, som
      andre uberettiget afgiver i ens navn.
      dansk rets almindelige regler giver efter udvalgets opfattelse også tilfredsstillende mu-
      ligheder for, at domstolene i konkrete tilfælde kan modificere dette udgangspunkt, når
      … den enkelte sags omstændigheder giver grundlag herfor. således må det i overens-
      stemmelse med almindelige aftaleretlige principper antages, at en certifikatindehaver ef-
      ter omstændighederne vil kunne blive bundet af tredjemands uberettigede dispositioner
      under anvendelse af den digitale signatur, hvis certifikatindehaveren ved sin adfærd
      uagtsomt har muliggjort eller lettet tredjemands misbrug af signaturen, og der som følge
      af certifikatindehaverens adfærd ud fra en konkret vurdering må antages at være etable-
      ret et fuldmagtsforhold mellem certifikatindehaveren og den, der uberettiget bruger den
      digitale signatur, eller hvis certifikatindehaveren efterfølgende godkender dispositionen.
      udvalget finder derfor ikke grundlag for at foreslå indførelse af særlige lovregler for an-
      vendelsen af digitale signaturer med henblik på gennem lovbestemmelser at søge at re-
      gulere, hvilken adfærd der vil kunne føre til, at certifikatindehaveren bliver forpligtet i
      tilfælde af, at tredjemand misbruger en digital signatur. efter udvalgets opfattelse afgø-
      res sådanne spørgsmål både ved digitale signaturer og ved andre kommunikationsfor-
      mer som udgangspunkt mest hensigtsmæssigt af domstolene på grundlag af en konkret
      vurdering af den enkelte sags omstændigheder mv.”
højesterets begrundelse og resultat
det fremgår af retsplejelovens § 478, stk. 1, nr. 5, at tvangsfuldbyrdelse kan ske på grundlag
af gældsbreve, når det udtrykkeligt er bestemt i dokumentet, at det kan tjene som grundlag for
fuldbyrdelse. efter § 478, stk. 4, 1. pkt., kan der bl.a. i de i stk. 1, nr. 5, nævnte tilfælde fore-
tages fuldbyrdelse hos enhver, der ved sin underskrift på dokumentet har forpligtet sig som
skyldner, selvskyldnerkautionist eller pantsætter, og i medfør af bestemmelsens 2. pkt. kan
underskriften på gældsbrevet i de tilfælde, der er nævnt i stk. 1, nr. 5, være tilføjet digitalt.
                                             - 10 -
højesteret lægger efter bevisførelsen til grund, at a udleverede sit nøglekort til nemid
sammen med brugernavn og adgangskode til tredjemand, som herefter uden hans medvirken
misbrugte nemid-oplysningerne ved at underskrive et digitalt gældsbrev og derved optog
lånet hos basisbank a/s.
afgørelsen af, om indehaveren bliver aftaleretligt forpligtet i tilfælde af, at tredjemand mis-
bruger indehaverens digitale signatur, må træffes på grundlag af en konkret vurdering af det
samlede hændelsesforløb. i denne vurdering indgår bl.a., under hvilke omstændigheder tred-
jemand er kommet i besiddelse af indehaverens nøgle (brugernavn, adgangskode og nøglekort
til nemid), om indehaveren har haft kendskab til, at tredjemand er kommet i besiddelse af de
pågældende oplysninger, og om indehaveren har gjort, hvad der var muligt for at forhindre
misbrug, f.eks. ved at spærre sit nemid så hurtigt som muligt, jf. herved betænkning nr.
1456/2004 om e-signaturs retsvirkninger, side 105-110.
herefter tiltræder højesteret af de grunde, der er anført af landsretten, at a har udvist en
sådan grad af uagtsomhed, at han i forhold til basisbank hæfter for låneoptagelsen på
aftaleretligt grundlag, selv om underskriften ikke er tilføjet digitalt af ham selv.
højesteret stadfæster derfor landsrettens kendelse, hvorefter der kan ske tvangsfuldbyrdelse
hos a på grundlag af det digitale gældsbrev.
                                       thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal statskassen betale 6.250 kr. til basisbank a/s.


text:
                             højesterets dom
                          afsagt onsdag den 11. januar 2017
sag 210/2016
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat steen moesgaard, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i glostrup den 17. november 2015 og af østre
landsrets 19. afdeling den 18. marts 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, thomas rørdam, vibeke rønne,
jens peter christensen og jens kruse mikkelsen.
påstande
dommen er anket af t med påstand om formildelse, herunder særligt således at den idømte
straf gøres helt eller delvist betinget med vilkår om udførelse af samfundstjeneste.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
t har delvist afsonet straffen i perioden fra den 8. juli til den 23. september 2016, hvor han
blev løsladt i forlængelse af, at procesbevillingsnævnet den 16. september 2016 havde givet 3.
instansbevilling i sagen.
af en supplerende personundersøgelse af 25. november 2016 fremgår bl.a.:
                                                 - 2 -
       ”t (herefter [tiltaltes initialer]), møder i afdelingen den 22.11.2016, for at få en vurde-
       ring af hvorvidt han fortsat er egnet til samfundstjeneste.
       t oplyser, at der ikke er sket ændringer i hans personlige og sociale forhold ud over,
       hvad der er beskrevet nedenfor.
       …
       under sit ophold i horserød startede t i ludomani behandling i tjelehuset i københavn.
       han fulgte behandlingen 3 gange 4 timer om ugen, fra den 23. august 2016. efter hans
       løsladelse har t færdiggjort forløbet i gruppen, som afsluttede 4. oktober 2016. han be-
       skriver selv forløbet som givende.
       t oplyser, at han efter sin løsladelse igen har fået gang i sin forretning, hvor han be-
       skæftiger sig med at lave hjemmesider og søgeordsoptimering.
       med ts samtykke er misbrugsbehandler flemming karlsen, tjelehuset i københavn,
       kontaktet den 23.11.2016.
       flemming karlsen beskriver t som engageret, åben og ærlig i hele forløbet. han fortæl-
       ler, at t har passet sin behandling og han mener bestemt, at t har profiteret af forløbet.
       det er kriminalforsorgens vurdering, at t er egnet til at modtage en hel eller delvis be-
       tinget dom med vilkår om samfundstjeneste, hvortil det skal anbefales, at der fastsættes
       vilkår om tilsyn af kriminalforsorgen i prøvetiden.”
anbringender
t har anført navnlig, at en passende straf vil være en kombinationsdom med vilkår om sam-
fundstjeneste, og således at den ubetingede del af straffen anses for udstået med den allerede
gennemførte afsoning. dette vil være i overensstemmelse med den tilsigtede øgede anvendel-
se af samfundstjeneste, jf. ændringen af straffeloven i 2015.
forstraffen fra 2005 vedrører skatteunddragelse begået i 2001 og 2002 og momsunddragelse
begået i perioden 2001-2004. denne sag angår forhold begået i 2011 og 2012. der er gået
lang tid mellem de to tilfælde af kriminalitet, og den tidligere dom bør derfor ikke udelukke
ham fra en delvis betinget dom.
den tid, der gik, indtil skat indgav politianmeldelse den 6. august 2015, taler også for en
delvis betinget dom.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at straffen er passende udmålt, og at der ikke er
grundlag for at gøre den helt eller delvist betinget med vilkår om samfundstjeneste.
                                                - 3 -
i en sag som den foreliggende, hvor t tidligere er straffet for ligeartet kriminalitet, er ud-
gangspunktet også efter lovændringen i 2015 en ubetinget straf. under hensyn til grovheden
af den nu foreliggende kriminalitet er der ikke grundlag for at fravige dette udgangspunkt.
retsgrundlaget
ved lov nr. 152 af 18. februar 2015 om ændring af straffeloven og lov om fuldbyrdelse af
straf mv. (samfundstjeneste mv.) blev adgangen til at anvende samfundstjeneste som alter-
nativ til ubetinget straf udvidet. af de almindelige bemærkninger til lovforslaget fremgår bl.a.
(folketingstidende 2014-15, 1. samling, tillæg a, lovforslag nr. l 50, s. 5, 12 og 14-15):
      ”2. generelt om betinget dom
      …
      2.2. lovforslagets udformning
      …
      2.2.2. straffelovrådet har overvejet anvendelsesområdet for betinget dom over for ube-
      tinget dom.
      …
      udgangspunktet bør være, at straffe på op til 1½ års fængsel kan gøres betinget, eventu-
      elt med vilkår om samfundstjeneste, hvis gerningsmanden ikke tidligere er straffet med
      betinget eller ubetinget fængsel for ligeartet kriminalitet. betinget
      fængsel vil afhængig af de nærmere omstændigheder, herunder kriminalitetens grov-
      hed, ligesom i dag også kunne anvendes, selv om en gerningsmand én gang tidligere er
      straffet med betinget fængsel for ligeartet kriminalitet.
      …
      4. samfundstjenestens anvendelsesområde
      …
      4.2. lovforslagets udformning
      …
      4.2.3. straffelovrådet anfører, at tiltaltes eventuelle forstraffe ligesom i dag bør indgå
      som et afgørende element ved afgørelsen af, om en person, der efter en samlet vurdering
      er egnet til samfundstjeneste, bør idømmes samfundstjeneste eller ubetinget fængsel.
      det bør i almindelighed være op til domstolene ud fra den konkrete sags omstændighe-
      der at vurdere, hvilken form for skærpelse af straffen der bør anvendes, hvis en person,
      som tidligere er idømt samfundstjeneste, begår ny kriminalitet, efter at samfundstjene-
      sten er udført og prøvetiden udløbet. som generel retningslinje kan det dog anføres, at
      en person, der efter at samfundstjenesten er udført og prøvetiden udløbet, begår ny lige-
                                         - 4 -
artet kriminalitet, afhængig bl.a. af, hvor lang tid der er gået siden prøvetidens udløb,
hvor grov den nye kriminalitet er, og gerningsmandens personlige forhold, efter om-
stændighederne vil kunne straffes med samfundstjeneste igen. endvidere kan det anfø-
res, at en person, der efter at være idømt samfundstjeneste begår ny ligeartet kriminalitet
og igen straffes med samfundstjeneste, næppe i tilfælde af yderligere ny ligeartet krimi-
nalitet igen vil kunne idømmes samfundstjeneste, medmindre der foreligger særligt
formildende omstændigheder (eller der er gået så lang tid, at de tidligere straffe ikke
længere findes at burde tillægges betydning for straffastsættelsen for den nye kriminali-
tet).
…
4.2.5. straffelovrådet har overvejet, hvilke principper der bør være styrende for, hvilke
former for kriminalitet der bør kunne straffes med samfundstjeneste.
…
4.2.5.3. straffelovrådet anfører vedrørende berigelseskriminalitet, at lovændringen i
2012 – og straffelovrådets forslag vedrørende samfundstjenestens indhold, jf. pkt. 3.2
ovenfor – vil kunne føre til en vis udvidet anvendelse af samfundstjeneste i f.eks. tyve-
risager sammenlignet med tidligere. det må imidlertid forventes, at der fortsat vil være
et større antal ubetingede fængselsstraffe i tyverisager, idet samfundstjeneste bl.a. fort-
sat ikke bør anvendes i sager om organiseret tyveri, herunder tilfælde, hvor udlændinge
rejser til danmark for at begå tyveri, ligesom det er velkendt, at visse kriminelle begår
tyverier igen og igen og derfor på et tidspunkt vil være så kriminelt belastede, at sam-
fundstjeneste ikke længere vil kunne komme på tale.
det er straffelovrådets generelle opfattelse, at kriminalitetens art ikke bør tillægges af-
gørende betydning for valget mellem samfundstjeneste og ubetinget fængsel i konkrete
sager.
det er således også straffelovrådets opfattelse, at der ikke er grundlag for fortsat at ud-
vise særlig tilbageholdenhed med at anvende samfundstjeneste i sager om skattesvig.
straffelovrådet bemærker i den forbindelse, at der i sager om skattesvig efter fast prak-
sis idømmes en tillægsbøde svarende til det unddragne beløb. endvidere skal selve det
unddragne beløb også betales.
…
4.2.5.4. samlet set er det straffelovrådets opfattelse, at udgangspunktet bør være, at
samfundstjeneste kan anvendes over for et bredt felt af kriminalitetsformer, og at der
ikke er grundlag for fortsat at tale om et ”kerneområde” for anvendelsen af samfunds-
tjeneste…
det er straffelovrådets opfattelse, at en udvidet brug af samfundstjeneste på straffe-
lovens område navnlig bør komme på tale ved førstegangsovertrædelser, der ikke har
karakter af organiseret eller banderelateret kriminalitet…
valget mellem samfundstjeneste og ubetinget fængsel (når tiltalte findes egnet til sam-
fundstjeneste) bør efter straffelovrådets opfattelse fremover først og fremmest afgøres
ud fra en samlet vurdering af dels grovheden af den nu foreliggende kriminalitet som
udtrykt ved længden af fængselsstraffen, dels omfanget og alvoren af eventuel tidligere
kriminalitet. når bortses fra røveri, voldtægt, grov vold, grove våbenlovsovertrædelser,
                                                  - 5 -
       grove narkotikaforbrydelser og vidnetrusler mv., bør kriminalitetens art derimod som
       udgangspunkt ikke som sådan tillægges væsentlig betydning, men der bør fortsat udvi-
       ses tilbageholdenhed med at anvende samfundstjeneste i tilfælde, hvor der er tale om
       mere organiseret kriminalitet, eller hvor forurettede er påført betydelige fysiske eller
       psykiske skader. det samme gælder som udgangspunkt, hvis kriminaliteten er udøvet
       over for et særligt værgeløst offer.
       4.2.6. justitsministeriet er enig i straffelovrådets overvejelser og forslag, og lovforslaget
       er udformet i overensstemmelse med rådets lovudkast.”
højesterets begrundelse og resultat
t er fundet skyldig i momssvig efter momslovens § 81, stk. 3, jf. stk. 1, nr. 1, og i grov skatte-
svig efter straffelovens § 289, jf. skattekontrollovens § 13, stk. 1, hvorved statskassen i 2011
og 2012 blev unddraget i alt ca. 1,2 mio. kr. han er endvidere dømt for overtrædelse af straf-
felovens § 302 om grov tilsidesættelse af bogføringsreglerne.
højesteret tiltræder, at straffen er fastsat til fængsel i 1 år.
spørgsmålet er herefter, om der er grundlag for at gøre straffen helt eller delvist betinget med
vilkår om samfundstjeneste.
ved lov nr. 152 af 18. februar 2015 om ændring af bl.a. straffeloven er reglerne om samfunds-
tjeneste revideret med henblik på en øget anvendelse af samfundstjeneste som alternativ til
ubetinget fængselsstraf.
efter tidligere retspraksis, jf. bl.a. højesterets dom af 10. maj 2004 (ufr 2004 s. 2066), var
der ikke grundlag for at anvende betinget dom, heller ikke med vilkår om samfundstjeneste,
som straf for forsætlig skattesvig efter skattekontrollovens § 13, stk. 1, medmindre der forelå
særlige omstændigheder. det fremgår af forarbejderne til lovændringen (folketingstidende
2014-15, 1. samling, tillæg a, punkt 4.2.5.3.), at der ikke er grundlag for fortsat at udvise sær-
lig tilbageholdenhed med at anvende samfundstjeneste i sager om skattesvig.
det fremgår endvidere af forarbejderne (punkt 2.2.2. og 4.2.4.), at udgangspunktet bør være,
at straffe på op til 1½ års fængsel kan gøres betinget, eventuelt med vilkår om samfundstjene-
ste, hvis gerningsmanden ikke tidligere er straffet med betinget eller ubetinget fængsel for
ligeartet kriminalitet. straffen kan efter forarbejderne (punkt 4.2.3. og 4.2.5.4.) efter omstæn-
                                                - 6 -
dighederne også gøres betinget med vilkår om samfundstjeneste, hvis tiltalte tidligere er straf-
fet for ligeartet kriminalitet, idet der må foretages en samlet vurdering af dels grovheden af
den nu foreliggende kriminalitet som udtrykt ved længden af fængselsstraffen, dels omfanget
og alvoren af den tidligere kriminalitet. det kan i den forbindelse også indgå, hvor lang tid der
er gået siden den tidligere kriminalitet.
i den foreliggende sag er t dømt for at have unddraget statskassen et betydeligt beløb ved
moms- og skattesvig. han er i 2005 idømt fængsel i 40 dage for ligeartet kriminalitet, hvor det
unddragne beløb udgjorde ca. 280.000 kr.
på baggrund af det anførte tiltræder højesteret, at der uanset ts gode personlige forhold ikke
er grundlag for at gøre straffen helt eller delvist betinget med vilkår om samfundstjeneste.
                                       thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
t skal betale sagens omkostninger for højesteret.