text:
                                               dom
afsagt den 15. januar 2018 af østre landsrets 16. afdeling
(landsdommerne dorthe wiisbye, annette dam ryt-hansen og agnete ergarth skouv (kst.)).
16. afd. nr. b-3010-16:
a
(advokat søren kroer)
mod
ankenævnet for patienterstatningen
(advokat sanne h. christensen)
denne sag, der er anlagt ved retten på frederiksberg den 14. september 2016, er ved kendelse
af 16. december 2016 henvist til behandling ved østre landsret i medfør af retsplejelovens §
226, stk. 1.
sagsøgeren, a, har endeligt nedlagt principal påstand om, at ankenævnet for
patienterstatningen skal anerkende, at betingelserne for at statuere et ansvarsgrundlag efter §
20, stk. 1, nr. 1, i lov om klage- og erstatningsadgang inden for sundhedsvæsenet er opfyldt i
relation til den behandling, som a modtog på rigshospitalet i december 2013, og at sagen
derfor skal hjemvises til realitetsbehandling af hendes patienterstatningssag.
subsidiært har hun nedlagt påstand om, at sagen i sin helhed skal hjemvises til fornyet
realitetsbehandling.
sagsøgte, ankenævnet for patienterstatningen, har nedlagt påstand om frifindelse.
sagsfremstilling
                                                - 2 -
i en rapport kaldet kræftplan ii gav sundhedsstyrelsen i 2005 en række faglige anbefalinger
til forbedringer af indsatsen vedrørende patientforløb på kræftområdet. herunder anbefaledes
det, at amterne og regionerne snarest muligt indførte tilbud om mammografiscreening hvert
andet år til kvinder i alderen 50-69 år.
som opfølgning på kræftplan ii blev der ved aftale om finansloven for 2006 ud af et samlet
løft til sundhedsområdet på knap 700 mio. kr. afsat 425 mio. kr. til brug for
kræftbehandlinger. af aftale om finansloven for 2007 fremgår videre, at aftaleparterne var
enige om at fortsætte de initiativer til styrkelse af kræftbehandlingen i forlængelse af
kræftplan ii, som var igangsat i amterne, og som i overensstemmelse med aftalen om
regionernes økonomi for 2007 skulle fortsættes i regionerne. der var samtidig enighed om at
afsætte en yderligere lånepulje på 200 mio. kr. i 2007 til anskaffelse af scannere og
strålekanoner.
regeringen og danske regioner gav i ”aftaler om den kommunale og regionale økonomi for
2007” udtryk for, at man var enige om at fjerne barrierer for opgaveflytning i form af
uhensigtsmæssige uddannelseskrav, således at f.eks. social- og sundhedsassistenter kunne
medvirke til mammografiscreening.
styregruppen for dansk kvalitetsdatabase for mammografiscreening vedtog den 25. oktober
2007 kliniske retningslinjer for mammografiscreeninger i danmark. af retningslinjerne, side
3, fremgår om screeningsintervallet blandt andet følgende:
”screeningsintervallet er i danmark i lighed med de fleste andre organiserede,
populationsbaserede screeningsprogrammer med målgruppen kvinder i alderen 50-69 år
fastsat til 24 mdr. (+/- 3mdr.). kvinderne forventer at blive inviteret med dette interval og
også af hensyn til opgørelserne, nødvendige for kvalitetssikring, må det tilstræbes at dette
interval overholdes.”
a tog imod tilbuddet om mammografiscreeninger og fik udført screeninger henholdsvis den
20. november 2009 og 11. august 2011. røntgenundersøgelserne viste ikke tegn på kræft. a
blev inviteret til en tredje screening den 19. december 2013, hvilket i forhold til
                                               - 3 -
screeningsintervallet var 38 dage forsinket. på as initiativ blev undersøgelsen yderligere
udsat til den 27. februar 2014, hvor den tredje screening blev foretaget.
ved brev af 13. marts 2014 til a oplyste rigshospitalet, at en speciallæge på baggrund af
røntgenbillederne anbefalede, at hun fik foretaget en supplerende undersøgelse.
af udskrift af rigshospitalets journal fra radiologisk afdeling fremgår, at a blev yderligere
undersøgt den 20. marts 2014, og at undersøgelsen viste, at der var tale om brystkræft. a blev
opereret den 8. april 2014 med brystbevarende operation, og hun gennemgik derefter et
onkologisk behandlingsforløb.
som svar på en generel henvendelse fra patienterstatningen om forsinkelse i screenings-
programmet for brystkræft anførte koncerndirektør svend hartling fra region hovedstaden i
brev af 22. december 2014 til patienterstatningen blandt andet:
”i region hovedstaden er målgruppen (50-69-årige kvinder) steget med 6 % siden det
nationale screeningsprograms opstart i 2007. vi har i regionen derudover oplevet en positiv
udvikling, hvor en stigende andel af kvinderne har deltaget i screeningsprogrammet.
i tredje screeningsrunde, som blev afviklet fra januar 2012 – maj 2014, deltog 80 % af de
inviterede kvinder, hvilket er en stigning på 8 procentpoint sammenlignet med anden
screeningsrunde. stigningen i både målgruppen og deltagelsesprocent betød, at der blev
foretaget 11.470 flere screeninger i tredje runde sammenlignet med anden runde. som følge
heraf har screeningsklinikkerne i region hovedstaden manglet ressourcer til at foretage alle
screeninger i tredje screeningsrunde inden for det anbefalede screeningsinterval. der har både
manglet økonomiske og personalemæssige ressourcer.
konsekvenserne har været, at vi i region hovedstaden i løbet af tredje runde desværre blev
forsinkede med ca. 1 måned.
for at vurdere, hvor mange kvinder, der har været ramt af ressourcemanglen, er region
hovedstaden aktuelt ved at klarlægge antallet af kvinder, som er blevet inviteret til screening
med et interval på mere end 2 år og 3 måneder. opgørelsen foretages på individniveau, så der
                                               - 4 -
opnås indblik i screeningsintervallet for samtlige kvinder i screeningspopulationen. regionen
forventer at have klarhed over antallet primo 2015.
for at undgå fremtidige forsinkelser er der tilført ekstra økonomiske ressourcer til
screeningsenheden grundet den stigende aktivitet. endvidere er der tilført ressourcer til at
screene de kvinder, som tidligere har været frameldt screeningsprogrammet, da de ikke
reagerede på 3 henvendelser til screening fordelt på 2 screeningsrunder, og nu gentilmeldes
programmet.
det forventes, at tilførslen af de økonomiske midler vil være tilstrækkelig til, at vi i løbet af
fjerde screeningsrunde igen bliver i stand til at invitere alle kvinder i målgruppen rettidigt til
mammografiscreening, og at vi fremadrettet undgår sådanne forsinkelser i
screeningsprogrammet.”
den 12. januar 2015 besvarede direktør karen-inger bast, patienterstatningen, region ho-
vedstadens brev. i svaret anførtes det blandt andet:
”…
1. det faktuelle grundlag for vores afgørelser
              vi lægger efter region hovedstadens oplysninger i brevet følgende til grund:
•              at der har manglet ressourcer til at foretage alle screeninger i tredje scree-
              ningsrunde
•              at det drejer sig om både økonomiske og personalemæssige ressourcer
•              at ressourcerne har manglet fra januar 2012 (påbegyndelse af tredje scree-
              ningsrunde)
•              at regionen i løbet af fjerde screeningsrunde vil være i stand til at indkalde alle
              kvinder rettidigt.
2. slutdato for forsinkelserne
                                               - 5 -
vi beder om, at i – når i har relevante oplysninger – oplyser os om den præcise dato for,
hvornår i igen kan indkalde rettidigt.
3. det retlige grundlag for vores afgørelser
efter lov om klage- og erstatningsadgang inden for sundhedsvæsenet (kel) § 20, stk. 1, nr. 1,
er der et erstatningsgrundlag, hvis en erfaren specialist på det pågældende område under de i
øvrigt givne forhold ville have handlet anderledes ved undersøgelse, behandling eller
lignende, hvorved skaden med overvejende sandsynlighed ville være undgået.
i sager om fejl eller forsinkelser i screeningsprogrammer har det i patienterstatningen været
overvejet, om fejl og forsinkelser kommer ind under begrebet ”den erfarne specialist”, idet der
ofte vil være tale om fejl i it-systemer mv., som den erfarne specialist (læge m.fl.) ikke har
nogen konkret indflydelse på. vi har dog anset sådanne fejl og forsinkelser for dækket af
begrebet. det er vores vurdering, at det forhold, at den teknologiske udvikling har betydet, at
systemer, som tidligere blev administreret af overlæger m.fl. eller på disses ansvar, nu klares
elektronisk, ikke skal stille patienterne ringere. ankenævnet for patienterstatningen, tidligere
patientskadeankenævnet, har realitetsbehandlet ankesagerne og er dermed enig i denne
fortolkning.
i dette sagskompleks om forsinkelser skal vi herefter vurdere, om der foreligger
ressourcemæssige begrænsninger. her skal vi se på begrebet ”under de i øvrigt givne
forhold”.
de i øvrigt givne forhold sigter blandt andet til de fysiske eller ressourcemæssige rammer,
som den pågældende specialist handler indenfor. hvis der foreligger ressourcemæssige
begrænsninger, er der ikke ansvar efter kel. der henvises til ”erstatning inden for
sundhedsvæsenet” 200b, thomson reuters, side 51 og side 85, samt til ”patientforsikring”
1993, g.e.c. gad, side 99-101.
det betyder, at vi vil afvise anmeldelser fra de kvinder, som af ressourcemæssige grunde er
indkaldt for sent til screening for brystkræft, og som har brystkræft, med mindre der er andre
                                                 - 6 -
forhold i sagen, som skal undersøges. region hovedstaden betaler almindeligt
administrationsbidrag for sagsbehandlingen (ca. 12.500 kr. pr. anmeldt sag).
4. en vejledende udtalelse?
sagen blev drøftet på patienterstatningens bestyrelsesmøde 28. november 2014. hvis
regionen har et ønske om, at patienterstatningen vurderer, om kvinderne er påført en skade og
ville være berettiget til erstatning, hvis der ikke havde foreligget ressourcemæssige
begrænsninger, vil patienterstatningen gerne afgive en såkaldt vejledende udtalelse.
det har vi gjort i flere andre situationer, fx i sager om skader på privathospitaler fra før 2004,
hvor også privathospitaler kom ind under lovens dækningsområde. proceduren i sådanne
sager er, at vi afgiver en vejledende udtalelse, som behandlingsstedet – her regionen – normalt
vil forpligte sig til at følge. da der ikke er tale om en afgørelse, kan sagens parter ikke gå
videre med sagen til ankenævnet for patienterstatningen.
patienterstatningen har ikke mulighed for at vurdere, om regionen uden at være forpligtiget
efter kel kan og vil påtage sig at yde erstatning i dette sagskompleks.
5. betydningen af forsinkelserne
regionen har oplyst, at indkaldelsen af kvinderne i tredje runde er forsinket med ca. en
måned. det fremgår ikke, om dette er et gennemsnitstal. vi kan helt generelt oplyse, at en
måneds forsinkelse næppe vil have betydning for hverken behandlingen af kvinden eller den
statistiske overlevelsesprognose.
6. det videre forløb
vi er i gang med at indhente oplysninger i de sager, der allerede er anmeldt. som anført
ovenfor, vil anmeldelserne blive afvist, fordi der foreligger ressourcemæssige begrænsninger,
med mindre vi finder andre forhold ved behandlingen, der berettiger patienterne til erstatning.
hvis regionen ønsker, at vi afgiver vejledende udtalelser i sagerne, vil vi meget gerne snarest
                                               - 7 -
have besked herom. i den forbindelse skal vi i givet fald drøfte regionens betaling for vores
vejledende udtalelser.”
ved brev af 14. juli 2015 beklagede region hovedstaden, at a ikke var blevet indkaldt
rettidigt til screening for brystkræft. af brevet fremgår endvidere blandt andet:
       ”…
hvorfor indkaldte vi dig ikke til tiden?
i region hovedstaden har et stigende antal kvinder taget imod tilbuddet om screening. derfor
har der været øget pres på vores screeningsklinikker, og det har desværre ført til, at vi på
grund af manglende ressourcer blev forsinkede med at indkalde.
en intern opgørelse i region hovedstaden har vist, at du og andre berørte kvinder har været
indkaldt med få måneders forsinkelse. vi kan dog desværre ikke udelukke, at din
kræftsygdom kunne have været opdaget tidligere, hvis du var blevet inviteret rettidigt.
ifølge sundhedsloven skal alle kvinder mellem 50 og 69 år have tilbud om screening for
brystkræft hvert andet år. der må maksimalt være 2 år og 3 måneder mellem dine
mammografiscreeninger.
erstatningsmuligheden
vi er i region hovedstaden kede af forsinkelsen og de konsekvenser, den kan have haft, og vi
har derfor været i dialog med patienterstatningen. patienterstatningen har meddelt os
følgende: "at de ikke umiddelbart har mulighed for at tilkende erstatning til de kvinder, vi har
indkaldt for sent. det skyldes, at klage- og erstatningsloven udelukker erstatning, når
forsinkelser skyldes manglende ressourcer, hvilket har været tilfældet i region
hovedstaden".”
a indgav den 26. august 2015 anmeldelsesskema til patienterstatningen, hvorved hun søgte
om erstatning for de gener, som den forsinkede diagnosticering efter hendes opfattelse havde
medført.
                                                - 8 -
af anmeldelsesskemaet fremgår bl.a.:
”jeg er blevet indkaldt over 4 måneder for sent til mammografiscanning. ved screening blev
der opdaget en knude i brystet. efter biopsi, blev der konstateret kræft og jeg fik oplyst at jeg
kunne nøjes med stråler og efterfølgende anti-hormonpiller i 5 år. efter operationen, viste det
sig at knuden var af en sådan størrelse, at det krævede kemobehandling. jeg føler, at hvis jeg
var kaldt ind rettidigt, ville jeg måske havde kunne undgå kemobehandling, og de senfølger
der er kommet ved denne behandling. dette begrunder jeg i at jeg i første omgang ikke skulle
have kemo, men efter operationen, blev jeg anbefalet kemo – det vil sige at jeg nok lå lige på
grænsen. …”
som led i oplysning af sagen stillede patienterstatningen nogle spørgsmål til region ho-
vedstaden, som besvarede henvendelsen ved brev af 5. november 2015. i regionens brev
hedder det blandt andet:
”• er a en af de kvinder, som ifølge region hovedstadens oplysninger blevet forsinket i
mammografiscreeningsprogrammet?
svar: ja, a var forsinket som tidligere beskrevet (se gerne besvarelse af 7. oktober) med en 1
måned i henhold til det fastlagte interval på 2 år og +/- 3 måneder runde 03. a ændrede selv
sin tid til den 27. februar 2013.
• kan det bekræftes, at den manglende indkaldelse skyldes ressourcemangel i region
hovedstaden?
       svar: ja.”
den 26. november 2015 traf patienterstatningen afgørelse i sagen. afgørelsen indeholder
blandt andet følgende afsnit:
”afgørelse
du er ikke berettiget til erstatning efter lov om klage- og erstatningsadgang inden for
sundhedsvæsenet.
                                              - 9 -
betingelserne for at yde erstatning efter lovens § 19, stk. 1, og § 20, stk. 1, er ikke opfyldt.
sagsfremstilling
du har søgt erstatning, fordi du er blevet indkaldt til screening med forsinkelse og
efterfølgende har fået konstateret brystkræft. du er blevet opereret for brystkræft og har
gennemgået et forløb med kemoterapi, strålebehandling og skal have antihormonbehandling i
5 år. du har følgevirkninger efter kemoterapi og er stadig delvist sygemeldt. du mener, at du
ved rettidig screening muligvis havde undgået kemoterapien og senfølgerne herefter.
…
du gennemgik herefter et onkologisk forløb. ved seneste journalnotat af 16. september 2015
var der ikke tegn på tilbagefald af kræftsygdommen, men du havde fortsat gener i form af
hukommelses- og koncentrationsbesvær samt muskel- og ledsymptomer.
vi har partshørt dig over oplysningerne fra region hovedstaden, og du har ved mail af 23.
november 2015 oplyst, at du selv ændrede tiden fra 19. december 2013 til 27. februar 2014.
begrundelse
vi afviser dit erstatningskrav. baggrunden er, at region hovedstaden 22. december 2014 har
oplyst, at regionen i tredje screeningsrunde (januar 2012 til maj 2014) manglede både
økonomiske og personalemæssige ressourcer til at foretage screeningerne inden for det
anbefalede screeningsinterval.
nedenfor redegør vi nærmere for det manglende ansvarsgrundlag, når der foreligger
ressourcebegrænsninger, jf. kel § 20.
…
forelå der ressourcemangel i region hovedstaden?
region hovedstaden ved koncernchefen har udtrykkeligt oplyst, at der manglede både
økonomiske og personalemæssige ressourcer.
vi har ingen mulighed for at kontrollere regionens oplysninger. det ville forudsætte, at vi
gennemgik regionens budgetter, delbudgetter, personalenormeringer, herunder antallet af
                                              - 10 -
speciallæger i mammaradiologi, indkaldelsesplaner, mulighed for udnyttelse af røntgenstuer,
belastning af personalet mv., hvilket falder uden for vores kompetenceområde.
vi har derfor på baggrund af regionens klare oplysning lagt til grund, at der manglede
ressourcer som anført af regionen.
kel § 20 og ressourcebegrænsninger
efter lov om klage- og erstatningsadgang inden for sundhedsvæsenet § 20, stk. 1, nr. 1, er der
et erstatningsgrundlag, hvis en erfaren specialist på det pågældende område under de i øvrigt
givne forhold ville have handlet anderledes ved undersøgelse, behandling eller lignende,
hvorved skaden med overvejende sandsynlighed ville være undgået.
i sager om fejl eller forsinkelse i screeningsprogrammer har det i patienterstatningen været
overvejet, om fejl og forsinkelse kommer ind under begrebet ”den erfarne specialist”, idet der
ofte vil være tale om forhold, som den erfarne specialist (læge m.fl.) ikke har nogen konkret
indflydelse på. vi har dog anset sådanne fejl og forsinkelser for dækket af begrebet. det er
vores vurdering, at det forhold, at den teknologiske udvikling har betydet, at systemer, som
tidligere blev administreret af overlæger m.fl. eller på disses ansvar, nu klares elektronisk,
ikke skal stille patienterne ringere. ankenævnet for patienterstatningen er enig i denne
fortolkning.
i dette sagskompleks om forsinkelse skal vi herefter vurdere, om der foreligger res-
sourcemæssige begrænsninger. her skal vi se på begrebet ”under de i øvrigt givne forhold”.
de i øvrigt givne forhold sigter blandt andet til de fysiske eller ressourcemæssige rammer,
som den pågældende specialist handler indenfor. hvis der foreligger ressourcemæssige
begrænsninger, er der ikke ansvar efter kel. der henvises til ”erstatning inden for
sundhedsvæsenet” 2008, thomson reuters, side 51 og side 85, samt til ”patientforsikring”
1993, g.e.c. gad, side 99-101.
det er patienterstatningens opgave at vurdere, om de behandlende sundhedspersoner, inden
for de ressourcemæssige rammer, de har til rådighed, har handlet efter erfaren
                                               - 11 -
specialiststandard. det er ikke vores opgave at efterprøve, om ressourcerne er rimelige og
tilstrækkelige eller om der i øvrigt fra politisk side er handlet rettidigt.
den ledende dom på området er en højesteretsdom fra 2008 (u 2008.2813h). sagen angik en
patient, der blev indlagt med nethindeløsning fredag den 7. februar 2003. det blev besluttet, at
patienten skulle opereres om mandagen. landsretten lagde til grund, at patientens
nethindeløsning udviklede sig fra fredag til mandag, hvor patienten blev opereret. det var af
ressourcemæssige grunde ikke muligt at operere patienten fredag eftermiddag eller i
weekenden, og det var i 2003 ikke i almindelighed muligt i weekender at foretage operationer
for nethindeløsning i danmark. det var derfor ikke en fejl, at muligheden for at overføre
patienten til et andet sygehus ikke blev undersøgt, eller at patienten ikke blev undersøgt af en
læge fredag eller lørdag, men at der i stedet blev ordineret såkaldt ”tungt sengeleje”.
landsretten henviste desuden til, at det er et politisk-økonomisk spørgsmål, i hvilket omfang
der skal være akut beredskab til operation af nethindeløsning i weekenden. betingelserne for
at yde erstatning var derfor ikke opfyldt.
højesteret stadfæstede dommen af de grunde, der var anført af landsretten.
som det fremgår af højesterets dom, er det et politisk-økonomisk spørgsmål, om der skal
være et akut beredskab til operation af nethindeløsning i weekenden. på samme måde er det et
politisk-økonomisk spørgsmål, om de økonomiske midler, der er til rådighed i regionen, skal
bruges på fx patientbehandlinger, nye lokaler, medicin mv. eller til screeninger.
hertil kommer, at vi efter regionens oplysninger lægger til grund, at der også manglede
personale. selv om der er tilstrækkelige økonomiske midler, skal der også være tilstrækkeligt
specialuddannet personale, her navnlig radiografer og sygeplejersker samt mammaradiologer.
kræftens bekæmpelse har særligt anført, at regionen kunne have taget højde for stigningen i
antallet af kvinder, der ønskede screeninger (af kræftens bekæmpelse oplyst til 11.470 flere),
og at screeningerne er lovbundne.
patienterstatningen vurderer, at dette ikke har nogen betydning for sagen. det er fortsat en
politisk-økonomisk prioritering, hvilke sundhedsydelser regionen ønsker at bruge sine
                                              - 12 -
ressourcer på – også inden for de mange lovbundne opgaver, regionerne har. det forhold, at
en region kan eller bør forudse, at prioriteringen kan betyde, at patienter bliver skadet, fører –
som i den ovenfor citerede højesteretsdom – ikke til, at der er et erstatningsgrundlag.
kræftens bekæmpelse har endvidere henvist til, at regionen burde have undersøgt muligheden
for screening på private behandlingssteder.
i bekendtgørelse nr. 584 af 28. april 2015 om maksimale ventetider ved behandling af kræft
og visse tilstande ved iskæmiske hjertesygdomme er der fastsat regler om, hvad regionen skal
gøre, hvis der ikke kan tilvejebringes et behandlingstilbud. bekendtgørelsen gælder patienter
med kræftsygdomme, jf. § 1, og patienter, hvor der foreligger mistanke om kræft, jf. § 2, nr.
1.
efter bekendtgørelsens kapitel 3 har regionen ansvaret for at sikre patienten et tilbud om
behandling inden for de maksimale ventetider, hvis regionen ikke selv kan tilbyde behandling,
herunder på et andet sygehus eller i udlandet. hvis dette heller ikke kan lade sig gøre, skal
regionen, hvis patienten ønsker det, indberette sagen til sundhedsstyrelsen, som herefter i
henhold til lovens kapitel 4 skal undersøge behandlingsmulighederne.
der er ikke fastsat lignende regler i tilfælde af, at en region har vanskeligt ved at overholde
screeningsintervallerne efter sundhedslovens § 85.
patienterstatningen lægger derfor til grund, at regionen ikke havde pligt til at undersøge
mulighederne for screeninger på private klinikker mv. dette er også en naturlig følge af, at der
er tale om folkeundersøgelser, hvor der ikke er konkret mistanke om en kræftsygdom. det
forudsættes fortsat, at en borger selv henvender sig til egen læge, hvis vedkommende har
symptomer på sygdom.”
a påklagede den 11. december 2015 afgørelsen til ankenævnet for patienterstatningen, der
den 2. maj 2016 traf afgørelse i sagen. af afgørelsen fremgår blandt andet:
”afgørelse
                                               - 13 -
ankenævnet for patienterstatningen er enig i patienterstatningens afgørelse af 26. november
2015, som derfor stadfæstes.
a er ikke påført en skade, der giver ret til erstatning
…
sagen forløb
patienterstatningen traf den 26. november 2015 afgørelse om, at a ikke havde ret til
erstatning. patienterstatningen vurderede, at betingelserne for at pålægge region hovedstaden
et ansvar ikke var opfyldt, da brystkræftscreeningen blev forsinket på grund af
ressourcemangler. afgørelsen blev truffet efter § 19, stk. 1, og § 20, stk. 1, i klage- og
erstatningsloven.
sagsfremstilling
ankenævnet henviser til den sagsfremstilling, der fremgår af patienterstatningens afgørelse af
26. november 2015.
bemærkninger fra sagens parter
a (klager)
a har klaget over patienterstatningens afgørelse af 26. november 2015.
hun mener, at afvisningen af at yde erstatning pga. ressourcemangler ikke er gyldig, da der er
tale om en lovbestemt ret.
region hovedstaden
ankenævnet for patienterstatningen har ikke modtaget bemærkninger til sagen fra regionen.
begrundelse for afgørelsen
der ydes erstatning efter klage- og erstatningsloven, hvis en patient er påført skade som følge
af forsinket diagnosticering. det er en betingelse, at forsinkelsen skyldes, at behandlingen
ikke er blevet udført, som en erfaren specialist på det pågældende område ville have gjort
under de i øvrigt givne forhold. det følger af lovens § 21, stk. 1, jf. § 20, stk. 1, nr. 1.
                                              - 14 -
bestemmelsens ordlyd "under de i øvrigt givne forhold" betyder, at der ved vurderingen af,
hvad en erfaren specialist ville have gjort, skal tages udgangspunkt i de konkrete
omstændigheder på behandlingstidspunktet og ikke i en optimal sygehusstandard.
ifølge de kliniske retningslinjer for mammografiscreening i danmark er screeningsintervallet
fastsat til 2 år +/- 3 måneder.
region hovedstaden har oplyst, at der både manglede personalemæssige og økonomiske
ressourcer til at gennemføre screeningen indenfor denne frist.
på baggrund af regionens oplysninger lægger ankenævnet til grund, at der ikke var
ressourcemæssig kapacitet til at gennemføre screeningen indenfor fristen på 2 år +/- 3
måneder.
da der ikke var en konkret mistanke om, at a havde brystkræft, var der ikke grund til at
fremskynde undersøgelsen af hende og herved sætte hende foran andre kvinder, der afventede
screening. regionen var heller ikke forpligtet til at undersøge muligheden for screening på
privatklinikker mv. under de givne forhold ville en erfaren specialist dermed ikke have
handlet anderledes.
ankenævnet vurderer på den baggrund, at a ikke har ret til erstatning for den eventuelle
skade, som forsinkelsen af brystkræftscreeningen måtte have medført.
ankenævnet stadfæster derfor patienterstatningens afgørelse af 26. november 2015.”
forklaring
a har forklaret, at der ved de to første screeninger ikke var mistanke om brystkræft.
operationen i april 2014 gik fint. lægerne mente først, at hun kunne få en brystbevarende
operation og undgå kemoterapi, men efter operationen ændrede de behandlingsplanen, således
at hun skulle have kemoterapi. først da hun modtog brevet fra region hovedstaden den 14.
juli 2015, blev hun klar over, at hun var blevet indkaldt for sent til den tredje screening.
                                                - 15 -
det er hendes opfattelse, at hun kunne have undgået kemoterapi, hvis hun var blevet indkaldt
rettidigt til den tredje screening. via facebook kom hun i kontakt med dansk
brystkræftforening, som anbefalede hende at søge erstatning. hun har stadig problemer med
sin korttidshukommelse og døjer med koncentrationsbesvær og træthed. derfor arbejder hun
fortsat på nedsat tid; i alt arbejder hun 32 timer ugentligt. hun er ansat som kontor-
fuldmægtig i … økonomiafsnit. hun er bekendt med, at andre patienter, som har fået
kemoterapi, har oplevet lignende følgevirkninger.
procedure
a har til støtte for sin principale påstand gjort gældende, at betingelserne for at tilkende hende
erstatning efter § 20, stk. 1, nr. 1, i lov om klage- og erstatningsadgang inden for
sundhedsvæsenet er opfyldt, idet hun er blevet påført en erstatningsberettigende patientskade
som følge af den forsinkede indkaldelse til mammografiscreening.
regionerne må som udgangspunkt ifalde erstatningsansvar, hvis gældende kliniske ret-
ningslinjer på området ikke er overholdt. da indkaldelse ikke er sket rettidigt, er behand-
lingen herefter ikke blevet udført, som en erfaren specialist på området ville have gjort. det er
fast antaget i patienterstatningens praksis, at indkaldelse til mammografiscreening, som sker
for sent i forhold til de kliniske retningslinjer for området, kan berettige til erstatning.
forsinkelsen i denne sag er ikke opstået på grund af en politisk prioritering på området.
sundhedslovgivningen giver tværtimod en ret til mammografiscreening inden for et fastlagt
interval. ansvarsfrihed som følge af ressourcemangel har et yderst begrænset anven-
delsesområde og kan kun foreligge, når der er tale om myndigheders eller politikeres be-
vidste og kalkulerede valg.
minimumsbehandlingstilbud fastsættes kun sjældent ved lov. ressourcemangel kan ikke
påberåbes i sager, hvor retten til et sundhedstilbud er fastsat ved lov. lovgiver har tilmed, ud
over at have prioriteret forbedringerne på kræftområdet, også tildelt regionerne midler til at
iværksætte tiltagene, herunder til gennemførelse af mammografiscreening for kvinder i
alderen 50-69 år. region hovedstaden burde have tilpasset undersøgelseskapaciteten til
                                               - 16 -
stigningen i populationen i målgruppen, og forsinkelserne kunne dermed have været undgået.
regionen burde have givet patientgruppen mulighed for henvisning til undersøgelse
andetsteds, eventuelt i privat regi, da man konstaterede, at man var forsinket i forhold til det
fastsatte screeningsinterval.
region hovedstaden kan derved ikke opnå ansvarsfrihed ved at påberåbe sig ressource-
mangler, hvorfor betingelserne efter § 20, stk. 1, nr. 1, i lov om klage- og erstatningsadgang
inden for sundhedsvæsenet er opfyldt. som konsekvens heraf skal sagen hjemvises med
henblik på realitetsbehandling af a andreasens erstatningssag.
til støtte for den subsidiære påstand om hjemvisning af sagen i sin helhed har a gjort
gældende, at den sagsbehandling, som ankenævnet for patienterstatningen har udført, er
utilstrækkelig. ankenævnet for patienterstatningen er underlagt officialmaksimen og skal
sørge for, at sagen er tilstrækkelig oplyst, før der træffes afgørelse. det fremgår af afgørelsen,
at ankenævnet for patienterstatningen helt uprøvet har lagt region hovedstadens oplysninger
om ressourcemangel til grund. dette er retssikkerhedsmæssigt betænkeligt, da klageinstansen
skal foretage en materiel efterprøvelse af en mulig skadevolders argumenter. dette gælder
navnlig i et tilfælde som det foreliggende, hvor der fra politisk side er afsat midler til
screening. da sagen ikke har været afgjort på et tilstrækkelig oplyst grundlag, skal den
hjemvises til fornyet realitetsbehandling.
ankenævnet for patienterstatningen har til støtte for påstanden om frifindelse anført, at der
ikke er grundlag, endsige et sikkert grundlag, for at tilsidesætte afgørelsen, hvori anke-
nævnet for patienterstatningen fandt, at a ikke havde ret til erstatning efter § 20, stk. 1, nr. 1, i
lov om klage- og erstatningsadgang inden for sundhedsvæsenet. a har bevisbyrden for, at der
er grundlag for at tilsidesætte afgørelsen, og denne bevisbyrde har hun ikke løftet.
det må ved bevisbedømmelsen tages i betragtning, at ankenævnet for patienterstatningen på
grund af sin sammensætning, der bl.a. omfatter medlemmer med lægevidenskabelig
baggrund, og gennem behandling af et stort antal sager har en særlig erfaring i at bedømme
sager efter lov om klage og erstatning inden for sundhedsvæsenet. der skal derfor være et
sikkert grundlag for at tilsidesætte afgørelsen. der er ikke under retssagens behandling
fremkommet nye oplysninger eller dokumentation i forhold til grundlaget for afgørelsen.
                                                  - 17 -
tværtimod svarer det fremførte under retssagen til de synspunkter, a anførte under den
administrative behandling af sagen.
ankenævnet for patienterstatningen har i afgørelsen med rette vurderet, at en eventuel skade,
som måtte være opstået som følge af de 38 dages forsinkelse, der var ved as tredje screening
for brystkræft, ikke er omfattet af § 20, stk. 1, nr. 1, i lov om klage- og erstatningsadgang
inden for sundhedsvæsenet, da der ikke er grundlag for at antage, at en erfaren specialist
under de givne omstændigheder ville have handlet anderledes. betingelserne for at tilkende
erstatning for en eventuel skade som følge af en diagnoseforsinkelse efter lov om klage- og
erstatningsadgang inden for sundhedsvæsenet er dermed ikke opfyldt.
afgørende i denne sag er ikke, om behandlingspersonalet har kunnet overholde forskrifterne i
sundhedsloven om forebyggende behandling. det berettiger ikke i sig selv til erstatning, at
tidsintervallet i sundhedsloven og de kliniske retningslinjer ikke er blevet overholdt. det er
ikke rigtigt, at patienterstatningen har en fast praksis, hvorefter der gives erstatning, hvis
indkaldelse til screening sker for sent. det er en konkret vurdering, om betingelserne for
erstatning er opfyldt, og her må man se på årsagen til forsinkelsen. afgørende er, om
betingelserne i lov om klage og erstatning inden for sundhedsvæsenet er opfyldt. a har ikke
under sagen redegjort for, hvilke faktiske og retlige omstændigheder der skulle føre til, at der
er ansvarsgrundlag efter § 20, stk. 1, nr. 1, i lov om klage- og erstatningsadgang inden for
sundhedsvæsenet.
det forhold, at tilbud om brystundersøgelse er reguleret i sundhedsloven, og at lovgiver
således har fundet et sådant forebyggende behandlingstiltag hensigtsmæssigt, berettiger ikke
til erstatning efter § 20, stk. 1, nr. 1, i lov om klage- og erstatningsadgang inden for
sundhedsvæsenet. det afgørende er derimod, hvordan en erfaren specialist under de angivne
ressourceforhold ville have handlet, og om skaden ville være undgået, hvis der er grundlag for
at antage, at specialisten ville have handlet anderledes.
ved vurderingen af, om betingelserne efter § 20, stk. 1, nr. 1, er opfyldt, skal der både ifølge
lovens ordlyd, lovens forarbejder, retspraksis og litteratur tages hensyn til de ydre faciliteter,
der stod til rådighed. såfremt ydre forhold i form af ressourcemæssige begrænsninger har
betinget udfaldet af en given (manglende eller udskudt) behandling, undersøgelse eller
                                               - 18 -
lignende, er der ikke erstatningsansvar. i det tilfælde er der nemlig ikke grundlag for at
antage, at den erfarne specialist ville eller kunne have handlet anderledes i samme situation.
ved de to screeninger, a rettidigt fik foretaget henholdsvis den 20. november 2009 og den 11.
august 2011, blev der ikke konstateret tegn på brystkræft, ligesom a heller ikke i øvrigt havde
symptomer herpå.
på tidspunktet for region hovedstadens forsinkede invitation til tredje mammografiscree-
ning forelå der således ikke en allerede konstateret lidelse. der var dermed ingen klinisk
indikation for at udføre en mammografi på a eller at foretage andre undersøgelser eller
udredninger for brystkræft forud for invitationen den 19. december 2013. a blev alene
inviteret til den tredje mammografiscreening som led i programmet med forebyggende
screeningsundersøgelser. der var dermed ikke for det behandlende personale nogen konkret
anledning til at fremskynde screeningen af a frem for screeningen af de andre kvinder i
programmet. der var herunder ingen mistanke om brystkræft forud den tredje
mammografiscreening, der i øvrigt på as eget initiativ blev ændret fra den 19. december 2013
til den 27. februar 2014.
årsagen til, at a blev inviteret ca. en måned for sent til den tredje screening, var ifølge
region hovedstaden mangel på ressourcer til proceduren, idet en stigning i såvel målgruppen
som deltagelsesprocenten i forhold til tidligere betød, at der blev foretaget 11.470 flere
screeninger i tredje runde end i den forudgående runde.
der er intet grundlag for at betvivle region hovedstadens velbegrundede oplysninger om de
ressourcemæssige udfordringer. det personale, der skal indkalde til og foretage scree-
ningsproceduren, er underlagt denne ressourceprioritering. der er ikke grundlag for at an-
tage, at ankenævnet ikke i tilstrækkelig grad har oplyst sagen. ankenævnet er underlagt
officialmaksimen, men intensiteten af undersøgelsespligten gradueres efter karakteren af de
oplysninger, som undersøgelsen retter sig imod. i dette tilfælde drejede det sig om op-
lysninger, som baserede sig på objektive data og stammede fra en offentlig myndighed. der er
ikke grundlag for at kritisere, at ankenævnet har anset oplysningerne for valide.
                                                 - 19 -
det bestrides, at region hovedstaden i den foreliggende situation, hvor screeningen som
følge af manglende ressourcer blev udskudt godt en måned, havde pligt til at undersøge
mulighederne for, at as tredje screening kunne ske uden forsinkelse på et privathospital eller
et offentligt sygehus i en anden region. screening for brystkræft efter sundhedslovens § 85 er
alene en forebyggende folkeundersøgelse, hvorunder der ikke er konkret mistanke om
sygdom, og der var ubestridt ikke konstateret symptomer eller andre forhold, der gav konkret
lægelig indikation for at søge a henvist i tilfælde af forsinkelse.
samlet set har behandlingspersonalet ikke handlet anderledes, end den erfarne specialist med
samme tilgængelige ressourcer ville have handlet. der foreligger herefter ikke et an-
svarsgrundlag efter § 20, stk. 1, nr. 1, i lov om klage- og erstatningsadgang inden for sund-
hedsvæsenet, og ankenævnet skal derfor frifindes.
retsgrundlag
lov om klage- og erstatningsadgang inden for sundhedsvæsenet
reglerne om erstatning for patientskader inden for sundhedsvæsenet fremgår af §§ 19-21 i lov
om klage- og erstatningsadgang inden for sundhedsvæsenet, der har følgende ordlyd, jf.
dagældende lovbekendtgørelse nr. 1113 af 7. november 2011:
”§ 19. der ydes erstatning efter reglerne i dette kapitel til patienter eller efterladte til patienter,
som her i landet påføres skade i forbindelse med undersøgelse, behandling el.lign., som er
foretaget
1)             på et sygehus eller på vegne af dette,
...
§ 20. erstatning ydes, hvis skaden med overvejende sandsynlighed er forvoldt på en af
følgende måder:
1)             hvis det må antages, at en erfaren specialist på det pågældende område under de
i øvrigt givne forhold ville have handlet anderledes ved undersøgelse, behandling el.lign.,
hvorved skaden ville være undgået,
…
§ 21. skade som følge af, at der ikke er blevet stillet en rigtig diagnose af patientens sygdom,
erstattes kun i de i § 20, stk. 1, nr. 1 og 2, nævnte tilfælde.
                                             - 20 -
      …”
reglerne om sagsoplysning fremgår af § 33 i lov om klage- og erstatningsadgang inden for
sundhedsvæsenet, som har følgende ordlyd, jf. dagældende lovbekendtgørelse nr. 1113 af 7.
november 2011, som ændret ved lov nr. 1257 af 18. december 2012:
”§ 33. patientforsikringsforeningen modtager, oplyser og afgør alle erstatningssager efter
dette kapitel. foreningen kan efter nærmere bestemmelse i vedtægterne bemyndige de enkelte
forsikringsselskaber og selvforsikrende myndigheder til selv at oplyse og afgøre nærmere
beskrevne sagstyper.
stk. 2. de i § 29, stk. 1, nævnte mulige erstatningsansvarlige skal oplyse patientforsikringen
om, efter hvilke regler i sundhedsloven patienten er undersøgt, behandlet el.lign., eller om
undersøgelsen, behandlingen el.lign. er betalt uden om det offentlige sundhedsvæsen.
stk. 3. patientforsikringsforeningen kan lade vidner afhøre ved byretten på det sted, hvor de
bor.
stk. 4. patientforsikringsforeningens afgørelser meddeles vedkommende forsikringsselskab,
staten eller selvforsikrende regionsråd eller kommunalbestyrelse, som herefter skal udbetale
de fastsatte ydelser inden 1 måned.”
bestemmelserne i §§ 19-21 blev indført ved lov nr. 547 af 24. juni 2005 om klage- og er-
statningsadgang inden for sundhedsvæsenet. til grund for loven lå lovforslag nr. 75 af 24.
februar 2005 til lov om klage- og erstatningsadgang inden for sundhedsvæsenet. af lov-
forslagets specielle bemærkninger til bestemmelserne i §§ 20-23 fremgår, at disse bestem-
melser var en uændret videreførelse af de hidtidige bestemmelser i patientforsikringslovens
§§ 2-4a.
bestemmelsen i patientforsikringslovens § 2, som blev indført ved lov nr. 367 af 6. juni 1991,
havde følgende ordlyd:
”erstatning ydes, hvis skaden med overvejende sandsynlighed er forvoldt på en af følgende
måder:
                                                - 21 -
1)             hvis det må antages, at en erfaren specialist på det pågældende område under de
i øvrigt givne forhold ville have handlet anderledes ved undersøgelse, behandling eller
lignende, hvorved skaden ville være undgået,
…”
forarbejderne til bestemmelsen i patientforsikringslovens § 2 indeholder blandt andet føl-
gende afsnit, jf. de specielle bemærkninger i lovforslag nr. 144 af 8. februar 1991 til lov om
patientforsikring:
”reglen indeholder træk, som også karakteriserer den hidtil gældende culparegel, men ikke er
identisk med denne. det er ikke nogen betingelse, at behandlingen m.v. kan bebrejdes den
konkrete læge eller medicinalperson i øvrigt som en fejl eller forsømmelse, som denne burde
have undgået ved at udvise en højere grad af agtpågivenhed. dette følger af, at målestokken
for vurderingen af, om skaden kunne være undgået ved andre undersøgelser eller anden
behandling m.v., altid er de undersøgelser eller den behandling m.v., som en erfaren specialist
på det pågældende område må antages at ville have iværksat. der skal således helt ses bort fra
den konkrete medicinalpersons faglige baggrund og individuelle forudsætninger i øvrigt for at
erkende, at anden undersøgelse, behandling m.v. havde været indiceret. derimod skal der
tages hensyn til den konkrete undersøgelses- eller behandlingssituation, herunder de ydre
faciliteter, der stod til rådighed, tidsfaktoren ved et nødvendigt akut indgreb m.v. vurde-
ringen skal således tage udgangspunkt i de konkrete omstændigheder, der forelå på
behandlingstidspunktet, men således at den konkrete læge mv. tænkes udskiftet med en
erfaren specialist. ville specialisten under disse omstændigheder have handlet anderledes, end
der faktisk blev behandlet, har patienten ret til erstatning i det omfang, det må antages, at
skaden herved ville være blevet undgået…”
forud for fremsættelse af lovforslag til patientforsikringsloven havde indenrigsministeriet
som led i det lovforberedende arbejde nedsat en arbejdsgruppe, der i juni 1986 udsendte
rapporten ”patient- og lægemiddelforsikring. rapport fra den af indenrigsministeriet nedsatte
arbejdsgruppe vedrørende en dansk patient- og lægemiddelforsikringsordning”. af rapportens
kap. 3, pkt. 3.3.4.2. c, side 84-88, fremgår blandt andet følgende om skader, som efter
arbejdsgruppens opfattelse skulle falde uden for den foreslåede bestemmelse i lovens § 20:
                                               - 22 -
”c. skaden ville være blevet undgået med en anden behandlingsmetode, men denne stod ikke
til rådighed, især af ressourcemæssige grunde.
denne gruppe adskiller sig fra gruppe b ved, at valg af en alternativ behandlingsmulighed
kun fremstod som en teoretisk mulighed, idet man på behandlingstidspunktet af praktiske
eller ressourcemæssige grunde ikke havde taget den anden metode i anvendelse herhjemme
eller dog ikke på det sygehus, hvor behandlingen fandt sted, uden at der var praktisk mulighed
for at overflytte patienten til et andet sygehus.
en patient lider f.eks. af en alvorlig hjertelidelse, der kun kan helbredes ved en hjer-
tetransplantation, som imidlertid ikke tilbydes herhjemme. der foreligger ikke eksempler fra
retspraksis, men det er givet, at domstolene ikke vil censurere offentlige myndigheders
beslutninger om ressourceanvendelsen i sygehussektoren m.v., når blot standarden ligger
inden for rammerne af det lægeligt forsvarlige.
…
for så vidt angår gruppe c ville tilkendelse af erstatning være et udtryk for, at samfundet på
denne måde så at sige betalte sig fra ikke at have taget de optimale behandlingsmetoder i
anvendelse, som den internationale lægevidenskabelige udvikling gav mulighed for, eller i
øvrigt fra negative virkninger af overordnede politiske beslutninger om, hvilke ressourcer der
skal anvendes inden for sygehussektoren m.v. ud fra en snæver økonomisk synsvinkel kan en
sådan erstatningsordning måske være rationel, men arbejdsgruppen finder ikke, at en
patientforsikring bør anvendes kynisk som et instrument til at udvikle en ”optimal” standard
for sundhedsvæsenets kvalitet. tilkendelse af erstatning i disse tilfælde ville nærme sig til det
”garantisynspunkt”, som arbejdsgruppen må tage afstand fra … . det er dog klart, at
erstatning må tilkendes – ud fra de under i anførte synspunkter – såfremt ressourcemæssige
begrænsninger sænker standarden til under det lægeligt forsvarlige … .”
i august 1996 nedsatte sundhedsministeriet et udvalg vedrørende revision af lov om pati-
entforsikring. baggrunden herfor var, at det i forbindelse med patientforsikringslovens
vedtagelse blev besluttet, at der senest fem år efter ordningens indførelse skulle foretages en
samlet vurdering af ordningen. med henblik på sådan vurdering blev der nedsat et udvalg, der
                                             - 23 -
afgav betænkning 1346/1997 om revision af lov om patientforsikring. betænkningens afsnit
2.3.1. om ”specialistreglen” i lovens § 2 indeholder blandt andet følgende afsnit:
”det afgørende ved vurderingen er, om den erfarne specialist, under i de i øvrigt givne
forhold, ville have handlet anderledes. det følger heraf, at der skal tages hensyn til den
konkrete undersøgelses- og behandlingssituation, herunder de ydre faciliteter, der stod til
rådighed, og tidsfaktoren ved et nødvendigt akut indgreb m.v.
hvis f.eks. en patient indlægges i en akut livstruende situation på et mindre sygehus, hvor der
ikke findes avanceret udstyr, og hvis patienten ikke kan tåle at blive flyttet til specialsygehus,
skal specialistmålestokken anvendes på grundlag af, hvad den erfarne specialist ville have
kunnet udrette under disse forhold - og ikke under de optimale forhold på et specialiseret
sygehus.”
lovforslag nr. 118 af 10. januar 2007 til lov om ændring af lov om klage- og erstatnings-
adgang i sundhedsvæsenet indeholdt ikke forslag om ændring af bestemmelsen i lovens § 20,
men bl.a. § 19. lovforslaget havde til formål at sikre, at skader, der måtte være påført
patienter som følge af mangler ved sundhedsstyrelsens sagsbehandling i henhold til reglerne
om maksimale ventetider for behandling af patienter med livstruende kræftsygdomme m.v. -
der efter de gældende regler faldt uden for patientforsikringsordningens dækningsområde -
ville kunne anmeldes og erstattes af staten efter patientforsikringsordningen. lovforslaget
indeholdt imidlertid bemærkninger om praksis i henhold til lovens § 20.
således indeholder lovforslagets beskrivelse af eksisterende erstatningsmuligheder ved
overskridelse af maksimale ventetider for patienter med livstruende kræftsygdomme mv. bl.a.
følgende afsnit:
”2.3.1. ansvarsgrundlag
…
patientforsikringsordningen omfatter også undersøgelse og behandling, som patienter med
livstruende kræftsygdomme og visse tilstande ved iskæmisk hjertesygdomme modtager i det
danske sundhedsvæsen.
                                                - 24 -
også ventetid i undersøgelses- og behandlingsforløbet, som sådanne patienter måtte blive
udsat for, vil efter omstændighederne kunne give anledning til erstatning.
erstatningsansvar forudsætter, at der efter en konkret, sundhedsfaglig vurdering af sagens
samlede omstændigheder kan antages at være indtrådt en skade, herunder også psykisk
belastning, ved at patientens overlevelsesprognose eller behandlingsmulighed er forringet som
følge af ventetiden. i den sundhedsfaglige vurdering af, hvor hurtigt en kræftpatient bør
tilbydes behandling, vil der kunne indgå forhold så som f.eks. patientens tilstand,
kræftsygdommens art og spredning, viden om behandlingens effekt på den pågældende
kræftsygdom m.v.
erstatningsansvar vil kunne foreligge på grund af ventetid, hvis en erfaren specialist på det
omhandlede område ville have undgået eller begrænset skaden ved i tide at have overflyttet
eller henvist patienten til et tilsvarende eller mere specialiseret, offentligt behandlingstilbud,
der var tilgængeligt andetsteds - det være sig i en anden amtskommune (region), på privat
sygehus eller i udlandet.
i den nævnte sundhedsfaglige vurdering af, hvor hurtigt en kræftpatient bør tilbydes
behandling, indgår der tillige et krav om, at den nødvendige behandling m.v. overhovedet er
til rådighed, jf. ordlyden af § 20, stk. 1, nr. 1 i lov om klage- og erstatningsadgang inden for
sundhedsvæsenet »under de i øvrigt givne forhold«. hvis behandlingen m.v. ikke kan tilbydes
eller ikke kan tilbydes i fornødent omfang på grund af generelle ressourcemæssige
begrænsninger i sundhedsvæsenet, er patienten ikke berettiget til erstatning efter
patientforsikringsordningen.
vurderingen af, om der i en sag pålægges ansvar efter patientforsikringsordningen som følge
af manglende overholdelse af ministeriets regler om maksimale ventetider, vil kunne føre
såvel til ansvar i forbindelse med ventetid, som er kortere end de frister, der er fastsat i
bekendtgørelsen, ligesom erstatningsansvar vil kunne afvises, selv om en patient har ventet
længere end foreskrevet i bekendtgørelsen, eksempelvis hvis hensynet til patientens
helbredstilstand har tilsagt noget andet, jf. afsnit 2.2. samt bekendtgørelsens udtrykkelige
forudsætning om, at hensynet til patientens helbredstilstand kan tilsige andre maksimale
ventetider end de i bekendtgørelsen fastsatte. en overtrædelse af bekendtgørelsens regler om
                                              - 25 -
maksimale ventetider medfører således ikke uden videre erstatning efter de gældende
erstatningsregler.”
sundhedslovens § 85
reglerne om forebyggende mammografiscreening findes i sundhedslovens § 85, der ved
dagældende lovbekendtgørelse nr. 913 af 13. juli 2010 havde følgende ordlyd:
”§ 85. regionsrådet tilbyder hvert andet år brystundersøgelse til kvinder, som er mellem 50
og 69 år, og som har bopæl i regionen, …
stk. 2. undersøgelsen omfatter røntgenundersøgelse (mammografi).
stk. 3. indenrigs- og sundhedsministeren fastsætter nærmere regler om tilbuddet om
brystundersøgelse.”
bestemmelsen i sundhedslovens § 85 blev indført ved lov nr. 546 af 24. juni 2005. om
bestemmelsen i § 85 fremgår af de specielle bemærkninger til bestemmelsen (§ 86) i lov-
forslag nr. 74 af 24. februar 2005 til sundhedsloven blandt andet følgende:
”bestemmelsen er en videreførelse af sygehuslovens § 5 e, der blev indført ved l 1999 1117,
…
den fastlægger, at hvert regionsråd hvert andet år skal tilbyde en røntgenundersøgelse af
brystet (mammografi) til kvinder, som er mellem 50 og 69 år, og som har bopæl i regionen. i
henhold til § 279, stk. 5, fastsætter indenrigs- og sundhedsministeren tidspunktet for
ikrafttræden af denne bestemmelse.
i øvrigt bemyndiger bestemmelsen i stk. 3 indenrigs- og sundhedsministeren til at fastsætte
nærmere regler om tilbuddet om brystundersøgelse.
denne gældende bemyndigelse er endnu ikke anvendt.”
bestemmelsen i sundhedslovens § 85 er således en videreførelse af bestemmelsen i § 5 e i lov
om sygehusvæsenet. denne regel, som blev indført ved lov nr. nr. 1117 af 29. december 1999
om ændring af lov om sygehusvæsenet, havde følgende ordlyd:
                                                - 26 -
”§ 5 e. hver amtskommune tilbyder hvert andet år brystundersøgelse til kvinder, som er
mellem 50 og 69 år, og som har bopæl i amtskommunen.
stk. 2. undersøgelsen omfatter røntgenundersøgelse (mammografi).
stk. 3. sundhedsministeren fastsætter nærmere regler om tilbuddet om brystundersøgelse og
om, hvornår forpligtelserne til at tilbyde brystundersøgelser skal have virkning.”
af de almindelige bemærkninger til bestemmelsen i lovforslag nr. 134 af 7. december 1999 til
lov om ændring af lov om sygehusvæsenet fremgår blandt andet:
”ved folketingsbeslutning b 56 har folketinget pålagt regeringen at fremsætte lovforslag, der
giver alle kvinder over 50 år ret til regelmæssigt at få undersøgt deres bryster.
sundhedsstyrelsen har i 1997 anbefalet, at kvinder i alderen 50 til 69 år tilbydes
brystundersøgelse hvert andet år.
det foreslås på den baggrund, at hver amtskommune og hovedstadens sygehusfællesskab
skal tilbyde brystundersøgelse hvert andet år til kvinder, som er mellem 50 og 69 år, og som
har bopæl i amtskommunen. undersøgelsen skal omfatte røntgenundersøgelse (mammografi).
det foreslås, at sundhedsministeren fastsætter nærmere regler om tilbuddet om
brystundersøgelse og om, hvornår forpligtelserne til at tilbyde brystundersøgelser skal have
virkning.
formålet med forslaget er at give kvinder et regelmæssigt tilbud om undersøgelse for
brystkræft med henblik på at opdage eventuel sygdom på et tidligt tidspunkt og dermed
reducere risikoen for at dø af brystkræft.
dette vil også give den enkelte kvinde mulighed for at vælge, om hun kun vil have foretaget
en enkelt undersøgelse, eller om hun gerne vil undersøges hvert andet år.
en redegørelse fra sundhedsstyrelsen, som er baseret på oplysninger fra amterne, viser, at der
ikke på nuværende tidspunkt er den nødvendige kapacitet af udstyr eller personale til at
gennemføre et tilbud om regelmæssige brystundersøgelser på landsplan. der vil bl.a. være
behov for uddannelse af 29 ekstra radiologer ud over de 43 radiologer, som mangler i dag.
desuden vil der være behov for uddannelse af 67 ekstra radiografer, 7 ekstra patologer og 9
ekstra kirurger. endelig vil der være behov for ekstra laboranter, sygeplejersker og læ-
gesekretærer. sundhedsstyrelsen vurderer, at det vil tage ca. 10 år, før personalekapaciteten er
forøget i et tilstrækkeligt omfang til, at tilbud om regelmæssige brystundersøgelser kan
indføres i samtlige amter.
                                              - 27 -
lovforslaget kan således ikke træde i kraft i hele landet umiddelbart. hvis loven skal være
mere end en hensigtserklæring, er det derfor nødvendigt med en bestemmelse, der kan gøre
ordningen bindende for de enkelte amter i takt med, at der er mulighed for det.
det foreslås derfor, at sundhedsministeren bemyndiges til at fastsætte nærmere regler om,
hvornår forpligtelserne til at tilbyde brystundersøgelser skal have virkning.
med denne bemyndigelse vil sundhedsministeren kunne forpligte amtskommunerne til at
indføre tilbud om regelmæssige brystundersøgelser, når den enkelte amtskommune har
tilvejebragt den nødvendige personalekapacitet. det forventes at ske successivt, men senest år
2010 for alle amtskommuner.
med bemyndigelsen vil sundhedsministeren kunne afværge at indførelse af tilbud om
regelmæssige mammografiundersøgelser får til virkning, at de knappe personaleressourcer
anvendes på en stor gruppe raske kvinder, mens kvinder, som har symptomer på brystkræft,
nedprioriteres og får længere ventetider.”
sundhedsloven er også efter november 2013 ændret flere gange, herunder ved lov nr. 744 af
25. juni 2014 om ændring af sundhedsloven og lov om assisteret reproduktion i forbindelse
med behandling, diagnostik og forskning m.v. lovforslaget til denne ændringslov indeholder
blandt andet en bemærkning om regionernes praksis vedrørende indkaldelse til mammografi. i
forslag nr. 189 af 30. april 2014 til lov om ændring af sundhedsloven og lov om assisteret
reproduktion i forbindelse med behandling, diagnostik og forskning m.v. hedder det således i
de specielle bemærkninger til forslaget til den ændrede bestemmelse i lovens § 85
(lovforslagets § 1, nr. 2) blandt andet:
”det er i dag fast praksis, at regionsrådet inviterer kvinder til en gratis røntgenundersøgelse af
brystet (mammografi). formålet med undersøgelsen er at finde kvinder, der har tidlige stadier
af brystkræft, for at kunne tilbyde tidlig behandling.
den foreslåede nyaffattelse af § 85, stk. 1, indebærer, at personer mellem 50 og 69 år, der har
kvindeligt brystvæv, har ret til brystundersøgelse hvert andet år i bopælsregionen, jf. § 277,
stk. 9. nyaffattelsen understreger, at den i bestemmelsen fastsatte personkreds har ret til
undersøgelsen, uanset om invitation herom udsendes fra regionsrådet.”
                                              - 28 -
landsrettens begrundelse og resultat
efter bevisførelsen lægger landsretten til grund, at a under folkeundersøgelsen for kvinder
mellem 50 og 69 år fik udført mammografiscreening den 20. november 2009 og 11. august
2011. røntgenundersøgelserne viste ikke tegn på kræft. hun blev på ny indkaldt til screening
til foretagelse den 19. december 2013. på as initiativ blev undersøgelsen udsat til den 27.
februar 2014, hvor screening blev foretaget. på baggrund af disse røntgenbilleder anbefalede
hospitalet en supplerende undersøgelse, der foretoges. denne undersøgelse viste, at der var
tale om brystkræft. den 8. april 2014 blev a opereret med brystbevarende operation og gen-
nemgik derefter et onkologisk behandlingsforløb. hun har i dag problemer med sin kort-
tidshukommelse og døjer med koncentrationsbesvær og træthed og må derfor arbejde på
nedsat tid, med en arbejdstid på 32 timer om ugen.
det lægges som ubestridt til grund, at a i december 2013 blev indkaldt til tredje
screeningsrunde 38 dage senere end forudsat i de kliniske retningslinjer for
mammografiscreening og i sundhedslovens § 85, og at forsinkelsen ikke skyldtes en men-
neskelig eller teknisk fejl. endvidere er det ubestridt, at hun forud for screeningen den 27.
februar 2014 ikke havde symptomer på brystkræft, og at der før dette tidspunkt heller ikke i
øvrigt var nogen lægelig indikation af, at hun led af brystkræft.
det fremgår af de gengivne forarbejder til sundhedslovens § 85, at formålet med denne
bestemmelse var at give alle kvinder i en bestemt aldersgruppe et regelmæssigt tilbud om
undersøgelse for brystkræft med henblik på at opdage eventuel sygdom på et tidligt tids-
punkt. der er i sundhedsloven og dens forarbejder ikke taget stilling til, om det forhold, at en
region ikke overholder screeningsintervallet fastsat i § 85, skal medføre kompensation i form
af erstatning eller godtgørelse. spørgsmålet må derfor vurderes ud fra de generelle regler om
erstatning for patientskader i §§ 19-21 i lov om klage- og erstatningsadgang inden for
sundhedsvæsenet. i as tilfælde vil erstatning således forudsætte, at tilfældet er omfattet af
lovens § 20, stk. 1, nr. 1.
det afgørende er herefter, om det må antages, at en erfaren specialist på det pågældende
område under de i øvrigt givne forhold ville have handlet anderledes ved undersøgelse,
behandling eller lignende, jf. lovens § 21, stk. 1, jf. § 20, stk. 1, nr. 1. efter bestemmelsernes
                                               - 29 -
forarbejder skal der tages hensyn til den konkrete undersøgelses- og behandlingssituation,
herunder de ydre faciliteter, der stod til rådighed, og tidsfaktoren ved et nødvendigt akut
indgreb.
ankenævnet for patienterstatningen har i sin afgørelse af 2. maj 2016 lagt region hoved-
stadens oplysninger om, at der både manglede personalemæssige og økonomiske ressourcer
til at gennemføre screeningen inden for screeningsfristen, til grund.
region hovedstaden oplyste den 22. december 2014 - og derved efter afvikling af tredje
screeningsrunde - som svar på en generel henvendelse fra patienterstatningen om forsinkelse i
screeningsprogrammet, at målgruppen i tredje screeningsrunde var steget med 6 % i forhold
til screeningsprogrammets påbegyndelse i 2007, samtidig med at 8 % flere af de inviterede
kvinder i sammenligning med anden screeningsrunde deltog i undersøgelsen, hvilket havde
medført, at region hovedstaden havde foretaget 11.470 flere screeninger i tredje runde end i
anden runde.
henset til karakteren af disse oplysninger finder landsretten ikke grundlag for at tilsidesætte
ankenævnet for patienterstatningens vurdering af, at den manglende overholdelse af
screeningsintervallet skyldtes, at region hovedstaden manglede personalemæssige og
økonomiske ressourcer. landsretten finder på samme baggrund, at ankenævnet for pa-
tienterstatningen har opfyldt sin forpligtelse til at oplyse sagen.
det lægges herefter til grund, at indkaldelsen af a til mammografiscreening blev forsinket på
grund af ressourcemæssige forhold i region hovedstaden.
i sammenhæng med de citerede forarbejders bemærkninger om hensyntagen til dels de
faciliteter, der stod til rådighed i undersøgelses- eller behandlingssituationen, dels tidsfak-
toren, fremgår det desuden, at det ikke var tiltænkt, at reglerne om patientforsikring i (nu) §§
19-21 skulle anvendes som et instrument til at udvikle en ”optimal standard” for sund-
hedsvæsenets kvalitet. på denne baggrund kan det oplyste om de ressourcemæssige hin-
dringer for rettidige indkaldelser til mammografi under den forebyggende folkeundersøgelse i
region hovedstaden i december 2013 ikke i sig selv føre til at anse tilfældet for omfattet af §
20, stk. 1, nr. 1, i loven. af samme grund kan den omstændighed, at indkaldelsesintervallet er
                                              - 30 -
lovreguleret og folkeundersøgelsen tillagt ressourcer med henblik på at gennemføre
indkaldelser med det lovregulerede interval, ikke føre til et andet resultat.
da a endvidere ikke forud for screeningen den 27. februar 2014 havde haft symptomer på
brystkræft, og da der indtil det tidspunkt heller ikke i øvrigt var nogen lægelig indikation af, at
hun led af brystkræft, finder landsretten, at der ikke forelå en akut situation, som gav grundlag
for pr. 11. november 2013 at fremskynde undersøgelsen af a frem for andre kvinder, der
afventede screening, eller for at tilbyde hende undersøgelse på et andet sygehus eller
privathospital.
landsretten finder herefter, at der ikke er grundlag for at antage, at en erfaren specialist på det
pågældende område under de i øvrigt givne forhold ville have handlet anderledes ved
indkaldelsen af a som led i den forebyggende folkeundersøgelse af alle kvinder i en bestemt
aldersgruppe. aer derfor ikke berettiget til erstatning efter § 21, stk. 1, jf. § 20, stk. 1, nr. 1, i
lov om klage- og erstatningsadgang inden for sundhedsvæsenet.
på denne baggrund findes der hverken grundlag for at tage as principale eller subsidiære
påstand til følge.
den påstand om frifindelse, som ankenævnet for patienterstatningen har nedlagt, tages
herefter til følge.
efter sagens udfald skal a betale sagsomkostninger til ankenævnet for patienterstatningen
med 50.000 kr. til dækning af udgifter til advokatbistand inkl. moms. ved fastsættelsen af
beløbet er der taget hensyn til sagens værdi og dens betydning for parterne samt
hovedforhandlingens varighed.
t h i k e n d e s f o r r e t:
ankenævnet for patienterstatningen frifindes.
i sagsomkostninger skal a inden 14 dage betale 50.000 kr. til ankenævnet for
patienterstatningen.
                                           - 31 -
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                           afsagt onsdag den 19. juni 2013
sag 127/2010
slipcon aps
og
poul lundum
(advokat claes wildfang for begge)
mod
flex trim a/s
(advokat niels w. kjærgaard)
i tidligere instans er afsagt dom af sø- og handelsretten den 26. april 2010.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per walsøe, niels grubbe, jens peter christensen,
hanne schmidt og oliver talevski.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
appellanterne, slipcon aps og poul lundum, har principalt påstået frifindelse og har subsi-
diært nedlagt følgende påstand for så vidt angår indstævnte flex trim a/s´ påstand 48:
slipcon aps og poul lundum skal anerkende at være uberettiget til at producere og markeds-
føre, sælge og eksportere slibestrips, hvis dimensioner d, e og f ikke er større end eller lig
med de minimumsmål, der er fastlagt i punkt 3 i forliget, hvortil bemærkes, at dimensionen d
i det horisontale plan udgør det smalleste breddemål mellem strippens bund og strippens
tværhøjde i 7 mm højde, og at strippens smalleste talje på intet sted kan være under 5,1 mm
op til et f-linjestykke på 7 mm.
flex trim a/s har påstået stadfæstelse.
                                                 - 2 -
flex trim a/s har for så vidt angår påstand 48 subsidiært nedlagt påstand om frifindelse over
for slipcon aps’ og poul lundums subsidiære påstand og i øvrigt gentaget sin subsidiære
påstand for sø- og handelsretten.
herudover har flex trim a/s nedlagt følgende påstande for så vidt angår den frifindende del
af den indankede dom (påstandene 49-64):
1. slipcon aps skal anerkende, at slipcon aps’ produktion, markedsføring, salg og eksport
af strips svarende til bilag 1-20 og 40-42 indebærer en ulovlig produktefterligning i strid med
markedsføringslovens § 1.
2. slipcon aps skal anerkende, at slipcon aps’ produktion, markedsføring, salg og eksport
af strips svarende til de som bilag 90 fremlagte slibestrips indebærer en ulovlig produktefter-
ligning i strid med markedsføringslovens § 1.
3. i relation til slibestrips, jf. eksempelvis bilag 1-9, 17-20 og 40-42, og dobbeltbørstede
strips, jf. eksempelvis bilag 10-14 og 16, som slipcon aps har produceret i samarbejde med
mink-bürsten aps eller primo danmark a/s, og som på salgstidspunktet ikke var indstøbt i
slibehoveder, pålægges slipcon aps, for så vidt angår perioden efter den 7. april 2005,
skriftligt at oplyse indstævnte om den omsætning i stk. og i kr., som slipcon aps i relevante
kalenderår har indvundet ved salg af sådanne slibestrips.
4. i relation til slibestrips, jf. eksempelvis bilag 90, som slipcon aps har produceret i samar-
bejde med lynddahl plast a/s, og som på salgstidspunktet ikke var indstøbt i slibehoveder,
pålægges slipcon aps, for så vidt angår perioden efter den 7. april 2005, skriftligt at oplyse
indstævnte om den omsætning i stk. og i kr., som slipcon aps i relevante kalenderår har ind-
vundet ved salg af sådanne slibestrips.
5. i relation til modholdsbørster, jf. eksempelvis bilag 15, som på salgstidspunktet ikke var
indstøbt i slibehoveder, pålægges slipcon aps, for så vidt angår perioden efter den 23. maj
2003, skriftligt at oplyse indstævnte om den omsætning i stk. og i kr., som slipcon aps i re-
levante kalenderår har indvundet ved salg af sådanne modholdsbørster.
                                               - 3 -
6. slipcon aps og poul lundum, subsidiært slipcon aps, pålægges, for så vidt angår perio-
den efter den 7. april 2005, til indstævnte at udlevere alle dokumenter, der indeholder oplys-
ninger om slipcon aps’ produktion, markedsføring, salg eller eksport af slibestrips, dobbelt-
børstede strips og modholdsbørster, jf. eksempelvis bilag 1-20 og 40-42, der er produceret i
samarbejde med mink-bürsten aps eller primo danmark a/s, og som på salgstidspunktet
ikke var indstøbt i slibehoveder.
7. slipcon aps og poul lundum, subsidiært slipcon aps, pålægges, for så vidt angår perio-
den efter den 7. april 2005, til flex trim at udlevere alle dokumenter, der indeholder oplys-
ninger om slipcon aps’ produktion, markedsføring, salg eller eksport af slibestrips, jf.
eksempelvis bilag 90, der er produceret i samarbejde med lyndahl plast a/s, og som på
salgstidspunktet ikke var indstøbt i slibehoveder.
supplerende sagsfremstilling
parterne er enige om en række faktiske omstændigheder. herom hedder det i dokumentet
”fælles grundlag for skriftlige procedure …”, som er udarbejdet til brug for højesteret, bl.a.:
      ”parterne er endvidere enige om følgende:
      samtlige fremlagte strips (bilag 1-20, 40-42, 75-86, 90, 100-112, bortset fra bilag 116)
      er omfattet af retsforligets punkt 3.
      stripsene fremlagte som bilag 1-20, 40-42 krænker minimumsmålene ud fra slipcons
      principale fortolkning af retsforliget.
      samtlige fremlagte strips (bilag 1-20, 40-42, 75-86, 90, 103-112, bortset fra bilag 98 og
      116) krænker minimumsmålene ud fra slipcons subsidiære fortolkning af retsforliget.
      (slipcons subsidiære standpunkt er, at enhver stripsbund skal kunne omfatte en trapez-
      formet skabelon med dimensionerne d=5,1, e=7,4 og f=7,0 mm, se hertil figur 9.)
      …
      samtlige fremlagte strips (bilag 1-20, 40-42, 75-86, 90, 100-112, bortset fra bilag 116)
      krænker minimumsmålene ud fra sø- og handelsrettens domskonklusion.
      samtlige fremlagte strips (bilag 1-20, 40-42, 75-86, 90, 100-112, bortset fra bilag 116)
      passer i flextrims slibehoved med spidse vinkler (figur 1). generelt passer ingen af de
      fremlagte strips i flextrims slibehoved med afrundede bunde (figur 2).”
anbringender
slipcon og poul lundum har til støtte for deres subsidiære påstand vedrørende flex trims
påstand 48 anført, at der ikke er noget i forligets ordlyd og det bagvedliggende formål, som er
                                               - 4 -
til hinder for, at dimensionen d udgør det smalleste breddemål mellem strippens bund (e) og
en tværhøjde på 7 mm (f). det betyder, at stripsbundens bredde kan være smallere end 5,1
mm, når blot denne bredde ligger over en højde på 7 mm. hvis påstand 48 tages til følge, vil
den føre til, at stripsbundens smalleste sted skal måles i stripsbundens absolutte top, uanset
hvor høj slipcon måtte vælge at lave sin stripsbund, og uanset at den pågældende stripsbund
ikke passer i flex trims slibehoveder og i øvrigt opfylder alle dimensionerne i en højde på 7
mm.
flex trim har heroverfor anført, at forliget efter sin ordlyd afskærer slipcon fra at lave strips-
bunde, hvor dimensionerne e (bund) og f (højde) er væsentligt over minimumsmålene, men
hvor dimensionen d (top) er under minimumsmålene. denne afskæring har været tilsigtet,
idet formålet med forliget er at lægge begrænsninger på slipcons dimensionering af strips-
bunden. derimod står slipcon frit, når det gælder formgivningen af strippen, så længe mini-
mumsmålene for stripsbunden respekteres.
højesterets begrundelse og resultat
sagens problemstilling
den 27. februar 2003 indgik flex trim a/s et retsforlig med slipcon aps og poul lundum i
anledning af en retssag, som flex trim havde anlagt mod bl.a. slipcon. sagen for højesteret
angår, hvordan forligets punkt 3 om minimumsmål for stripsbunde skal forstås (påstand 48),
og om slipcon og poul lundum skal forbydes at producere, markedsføre, sælge og ekspor-
tere en bestemt type slibestrips (påstand 46).
sagen angår endvidere, om slipcon har foretaget produktefterligning i strid med markedsfø-
ringslovens § 1 (påstandene 1-2 for højesteret, der afløser påstandene 45 og 47 for sø- og
handelsretten), og om der kan meddeles slipcon og poul lundum informationspålæg efter
retsplejelovens § 306 (påstandene 3-7 for højesteret, der afløser påstandene 49-64 for sø- og
handelsretten).
forståelse af retsforliget (påstand 48)
efter retsforligets punkt 3 er slipcon og poul lundum forpligtet til udelukkende at producere
stripsbunde, som opfylder tre mindstemål, der er vist på en tegning af en trapez. det fremgår
heraf, at dimensionen d (figurens top) skal være mindst 5,1 mm, mens dimensionen e (figu-
                                               - 5 -
rens bund) skal være mindst 7,4 mm og dimensionen f (figurens højde) mindst 7,0 mm. par-
terne er enige om, at formålet med forliget bl.a. er at sikre, at de slibestrips, som slipcon
fremstiller, ikke kan indføres i de slibehoveder, som flex trim producerer.
efter højesterets opfattelse skal spørgsmålet om, hvorvidt dimensionerne i slipcons strips-
bunde er i overensstemmelse med retsforliget, vurderes ud fra de mindstemål, der er angivet i
forligets punkt 3 sammenholdt med tegningen af trapezen. dette gælder, selv om stripsbunde-
nes sider ikke som på tegningen er lige.
højesteret finder efter forligets ordlyd sammenholdt med tegningen, at de slibestrips, som
slipcon fremstiller, skal have en bund, der opfylder alle tre mindstemål på et vilkårligt tra-
pezformet tværsnit af stripsbunden. det smalleste sted, linjestykket d, på et vilkårligt trapez-
formet tværsnit af stripsbunden skal være mindst 5,1 mm. dimensionen f (figurens højde)
udgør afstanden mellem to vandrette linjer tegnet ud fra målepunkt e (figurens bund) og
målepunkt d (det smalleste sted). efter højesterets opfattelse er der ikke grundlag for som
subsidiært påstået af slipcon og poul lundum at fortolke forligets punkt 3 indskrænkende,
således at det smalleste sted (d) skal måles op til en højde på 7 mm beregnet fra dimensionen
e (figurens bund).
herefter, og da det, som slipcon og poul lundum i øvrigt har anført, ikke kan føre til et andet
resultat, tiltræder højesteret, at flex trims principale påstand 48 er taget til følge.
forbud (påstand 46)
parterne er enige om, at de slibestrips, der er fremlagt som bilag 90, krænker mindstemålene i
retsforligets punkt 3, således som forliget efter det, der er anført ovenfor, skal forstås.
højesteret tiltræder herefter, at flex trims påstand 46, hvorefter slipcon og poul lundum
forbydes at producere, markedsføre, sælge og eksportere slibestrips svarende til de som bilag
90 fremlagte, er taget til følge.
produktefterligning (påstandene 1-2 for højesteret)
det er en betingelse for beskyttelse mod produktefterligninger efter markedsføringslovens §
1, at det pågældende produkt har særpræg. flex trim har ikke godtgjort, at udformningen af
selskabets slibestrips er bestemt af andet end deres funktion som tilbehør til de slibehoveder,
                                                - 6 -
som flex trim fremstiller. allerede fordi de fremstillede slibestrips således ikke har særpræg,
finder højesteret, at der ikke foreligger produktefterligning i strid med markedsføringslovens
§ 1. det kan herefter ikke føre til et andet resultat, at slipcon har arbejdet sammen med en
person, der tidligere havde været ansat hos flex trim, jf. højesterets dom i ufr 2012 s. 1983,
eller at slipcon og poul lundum har krænket retsforligets punkt 3 som anført ovenfor.
højesteret frifinder herefter slipcon for flex trims påstande 1-2 for højesteret.
informationspålæg (påstandene 3-7 for højesteret)
som anført ovenfor foreligger der ikke overtrædelse af markedsføringslovens § 1 ved ulovlig
produktefterligning. der er derfor ikke hjemmel til at meddele slipcon og poul lundum in-
formationspålæg som nævnt i retsplejelovens § 306, stk. 2, jf. retsplejelovens § 306, stk. 1,
sammenholdt med § 653, stk. 2, nr. 14.
højesteret frifinder herefter slipcon for flex trims påstande 3-5 for højesteret og slipcon
og poul lundum for flex trims påstande 6-7 for højesteret.
konklusion
højesteret stadfæster dommen for så vidt angår flex trims påstande 46 og 48 og frifinder
slipcon for flex trims påstande 1-5 for højesteret og slipcon og poul lundum for flex
trims påstande 6-7 for højesteret.
                                      thi kendes for ret:
sø- og handelsrettens dom stadfæstes for så vidt angår flex trim a/s’ påstande 46 og 48.
slipcon aps frifindes for flex trim a/s’ påstande 1-5 for højesteret, og slipcon aps og
poul lundum frifindes for flex trim a/s’ påstande 6-7 for højesteret.
sø- og handelsretten træffer afgørelse om sagsomkostninger for højesteret i forbindelse med
sagens afslutning.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark