text:
- evh
                                         udskrift
                                             af
                          sø- & handelsrettens dombog
                                        ____________
                                            dom
afsagt den 23. april 2012
p-13-11
pendulum shipmanagement inc.,
grækenland,
mod
atlas shipping a/s under konkurs.
problemstilling og påstande
denne sag drejer sig om, hvorvidt atlas shipping a/s under konkurs er erstatningsansvarlig
for skade på en kran, der var monteret på skibet mv princessa v, i forbindelse med losning
af gods i chennai i indien, samt i bekræftende fald om udmåling af en erstatning.
pendulum shipmanagement inc., grækenland, har nedlagt påstand om, at atlas shipping
a/s under konkurs skal anerkende 1.035.345,65 kr. som simpelt krav i boet.
atlas shipping a/s under konkurs har påstået frifindelse.
                                                -2-
sagens nærmere omstændigheder er følgende:
den 6. februar 2008 indgik pendulum shipmanagement inc. som bortfragter et tidscerteparti
med atlas shipping a/s som befragter om skibet mv princessa v. i et underliggende certe-
parti hedder det bl.a.:
      ”… any damage caused by stevedores during the currency of this charter party
      shall be reported by the captain to the charterers or their agents in writing with-
      in 24 hours of the occurrence or as soon as possible thereafter, the captain shall
      immediately arrange, in conjunction with charterers agents, for the damage to
      be surveyed and an estimate of the repair cost given, if possible. the captain
      shall use his best efforts to obtain written acknowledgement by responsible par-
      ties causing damage unless damage should have been made good in the mean-
      time. stevedore damages involving seaworthiness shall be repaired without de-
      lay to the vessel after each occurrence in charterers time and shall be paid for by
      the charterers. … charterers shall pay for stevedore damages whether or not
      payment has been made by stevedores to charterers. …”
den 23. april 2008 udarbejdede romeo a. quintong, der var skibets kaptajn, en skadesrap-
port, hvori det bl.a. hedder:
      ”… on 23rd april 2008, at 1445 hours the duty officer reported that no. 1 crane
      was damaged. as per duty officer report the crane operator lifted the grab with
      cargo while the grab is in lower part of hold no. 1 at portside position, the crane
      operator suddenly swing the crane jib to starboard side. causing the left and
      right side of crane jib to dented, and starboard side jib journal pin was totally de-
      tached from its position. including some cargo wires removed from its sheaves.
      as per duty officer report no. 1 crane damaged was due of crane operator mi-
      shandling while operating in cargo hold no.1. …”
der fremgår endvidere, at skadesrapporten er overgivet til stevedorerne, der nægtede at un-
derskrive denne. rapporten er foroven forsynet med et faxstempel, hvoraf fremgår, at den er
sendt den 29. april 2008 som side 5.
den 26. april 2008 sendte kaptajnen en e-mail til express clearing agency, der var »stevedo-
ring company«, med kopi til sagens parter, og hvori det bl.a. hedder:
      ”… served damaged report which issued on 23rd of april 2008 relating to the
      damage include to crane nr. 1. …
      on owners behalf served all rights to revert on this issue at a later date, later
      stage as it appears that the reason for the damage is the heavy grab use. this pro-
                                                    -3-
       test letter together with the stevedores damage report to be attached to the
       statement of facts.
       in view of this i romeo a. quintong master of mv princessa v issued this dam-
       aged protest letter and held you responsible on the damages done on above crane
       no. 1. …”
en udskrift af denne e-mail er foroven forsynet med et faxstempel, hvoraf fremgår, at den er
sendt den 29. april 2008 som side 7.
den 27. april 2008 udarbejdede admirality, inspection & analytical services, en “report
of survey” til pendulum shipmanagement inc. angående “investigate the cause and na-
ture of damage to the ship’s cargo gear”. det hedder heri bl.a.:
       “… at the time of our survey the jib had been cropped & was lying on deck. the
       base of the jib had been heavily damaged. we are informed by the master that
       the crane bearing is also damaged. we inspected the area of damage on the jib.
       all steel work was in a good condition, well preserved and there was no diminu-
       tion in thickness of the steel. …
       in our opinion the cause of damage to the ship’s crane is the overloading of the
       crane beyond its permitted swl.”
samme dag underskrev skibets kaptajn en erklæring benævnt “completion certifica-
te” om mv princessa v, og hvori det bl.a. hedder:
       ”… certified that bulk in mop was lanting complet from … vessel by m/s ex-
       press clearing agency, stevedores without causing of any damage to the ship
       equipments. …”
erklæringen er foroven forsynet med et faxstempel, hvoraf fremgår, at den er sendt den 29.
april 2008 som side 8.
i en e-mail af 27. april 2008 kl. 04.05 til bl.a. atlas shipping a/s hedder det fra samme kaptajn
bl.a.:
       ”… stevedores express clearing agency on signing of documents they have trick
       master to sign a no damage certificate. such certificate is not applicable for rea-
       son that the stevedores damage report and the protest letter related to the dam-
       age of crane no. 1 already issued. …”
e-mailen er i en kopi foroven forsynet med et faxstempel, hvoraf fremgår, at den er sendt
den 28. april 2008.
                                                 -4-
den 13. maj 2008 sendte en medarbejder hos pendulum shipmanagement inc. en e-mail til en
mægler for atlas shipping a/s, hvori omkostningerne til udbedring af skaderne på skibet
blev estimeret til 160.000 usd, og i en e-mail af 30. oktober 2008 fra samme blev de faktiske
reparationsomkostninger opgjort til 199.538,13 usd.
der er under hovedforhandlingen med henblik på dokumentation for tabet gennemgået en
række faktura. bilagene omfatter reparations- og transportudgifter for en række teknikere og
andrager i alt 197.589,82 usd. renter af dette beløb frem til konkursdekretet er opgjort til
5.542,60 usd. det samlede beløb er omregnet til danske kroner på konkursdekretdagen og er
opgjort til det i påstanden anførte beløb.
den 18. december 2008 blev atlas shipping a/s taget under konkursbehandling, og den 28.
januar 2009 anmeldte pendulum shipmanagement inc. krav i boet. kravet blev prøvet på en
skiftesamling den 8. april 2011, hvor kurator indstillede dette afvist. sagen er herefter i med-
før af konkurslovens § 133, stk. 1, indbragt for skifteretten den 6. maj 2011.
dividenden til simple krav i konkursboet skønnes at andrage mellem 32,5 og 66,8 %.
forklaring
anders flensborg dahl har forklaret, at han er uddannet som skibsfører og har været ansat
som operationschef hos atlas shipping a/s, herunder i april til december 2008. han funge-
rede som supervisor og sparringspartner i forhold til 7-8 medarbejdere. de modtog omkring
2.000 dokumenter om dagen, og han havde i princippet adgang til at læse alle bilag. han har
i dag ingen nærmere erindring om modtagelsen af de i sagen relevante dokumenter, og disse
kan meget vel kun være læst af en af de andre ansatte medarbejdere. han mener dog, at de
ikke modtog underretning om skaden fra skibets kaptajn inden for 24 timer. han mener hel-
ler ikke, at de har været indkaldt til det stedfundne ”survey” afholdt af admirality, og de har
i hvert fald ikke deltaget heri. da han modtog kaptajnens “completion certificate”
fra en agent, hvilket formentlig var den 29. april 2008, var han opmærksom på, at der var
nogle småproblemer, som er normalt forekommende, og som han regnede med, at man ville
løse lokalt. han vil dog ikke afvise, at han sammen med dette dokument samtidig modtog
                                               -5-
skadesanmeldelsen af 23. april 2008 og en papirudgave af kaptajnens e-mail af 26. april 2008,
hvori kaptajnen fremsatte protest. sidstnævnte kan dog også godt være modtaget af en med-
arbejder allerede den 26. april 2008. han kan heller ikke huske, om han har set kaptajnens e-
mail af 27. april 2008, men han vil bestemt ikke afvise, at denne kan være modtaget allerede
den 28. april 2008 eller tidligere, og dermed før han modtog “completion certifica-
te”. atlas shipping a/s har ikke kontaktet stevedorerne eller deres selskab med henblik på
at rejse et krav.
parternes synspunkter
pendulum shipmanagement inc. har gjort gældende, at atlas shipping a/s under konkurs i
medfør af certepartiet er erstatningsansvarlig på objektivt grundlag for den skade, der den
23. april 2008 blev påført kranen på skibet mv princessa v i forbindelse med losning af gods
i chennai i indien. skaden er forårsaget af stevedorer fra express clearing agency, som var
engageret af atlas shipping a/s, og som var hyret til at stå for losningen.
efter at skaden var konstateret, udfærdigede skibets ledelse straks en skadesrapport, og da
denne ikke blev godkendt af stevedorerne, sendte kaptajnen den 26. april 2008 en e-mail in-
deholdende en protest til bl.a. express clearing agency samt sagens parter, og hvori han
fastholdt, at stevedorerne var ansvarlige for skaden. kaptajnen tilvejebragte endvidere en
skadesrapport den 27. april 2008, hvori det er fastslået, at skaden var opstået som følge af
overbelastning af skibets kran. skibets kaptajn har således opfyldt alle de krav, der var stillet
i certepartiet.
spørgsmålet om atlas shipping a/s under konkurs har muligheder for regres er uden be-
tydning for ansvarsgrundlaget. selskabet er ansvarligt på objektivt grundlag, og ifølge certe-
partiet gælder dette, uanset om befragter opnår betaling fra stevedorerne.
atlas shipping a/s under konkurs er endvidere ikke frigjort fra sit erstatningsansvar som
følge af, at kaptajnen den 27. april 2008 har underskrevet et completion certificate.
kaptajnen har underskrevet denne erklæring under stort tidspres og er blevet besveget her-
til. kaptajnen har endvidere straks den 27. april 2008 i en e-mail taget afstand fra erklærin-
gen, og da atlas shipping a/s forinden havde modtaget skadesrapporten fra den 23. april
                                              -6-
2008, samt kaptajnens e-mail fra den 26. april 2008 og besigtigelsesrapporten fra den 27. april
2008, burde atlas shipping a/s have indset, at underskrivelsen af completion certifi-
cate var en fejl.
endelig har pendulum shipmanagement inc. lidt et tab, der svarer til de faktiske afholdte
reparationsomkostninger – herunder transportudgifter for en række personer, der har rejst
fra grækenland og frem til det sted, hvor det beskadigede skib befandt sig – med tillæg af
renter. tabet er dokumenteret ved de fremlagte bilag.
atlas shipping a/s under konkurs har gjort gældende, at det ikke er godtgjort, at der er
sket en skade på skibet, og at konkursboet er ansvarligt herfor. det er således ikke godtgjort,
hvem der har forvoldt skaden, herunder om denne hidrører fra ansatte på skibet. skibets
kaptajn har endvidere ikke indberettet forholdet inden for 24 timer, således som foreskrevet i
certepartiet, men har derimod underskrevet et completion certificate, hvoraf frem-
går, at express clearing agency, der var selskab for stevedorerne, er uden ansvar. denne er-
klæring hænger således naturligt sammen med, at stevedorerne nægtede at underskrive
skadesrapporten. skaden beror derfor på forhold hos andre, og konkursboet må følgelig væ-
re ansvarsfri.
ved at underskrive denne erklæring er konkursboet endvidere afskåret fra at rette et regres-
krav mod express clearing agency. da pendulum shipmanagement inc. er nærmest til at
bære risikoen for, at kaptajnen underskriver en sådan erklæring, er det således sagsøgerens
forhold, der har umuliggjort et regreskrav.
pendulum shipmanagement inc. har endelig ikke godtgjort, at de dokumenterede faktura
vedrører reparationer, der har været påkrævet, eller at de relaterer sig til den påståede skade.
skifteretten skal udtale:
efter bevisførelsen, herunder navnlig oplysningerne i skadesrapporten, finder skifteretten
det ubetænkeligt at lægge til grund, at der i forbindelse med losningen af mv princessa v i
indien blev forvoldt skade på skibets kran.
                                                -7-
i mangel af nærmere oplysninger om de konkrete omstændigheder i forbindelse hermed,
finder skifteretten, at atlas shipping a/s, der efter certepartiet er ansvarlig for skader, hæfter
herfor.
skifteretten lægger dernæst til grund, at e-mails af 26. og 27. april 2008 er sendt til atlas
shipping a/s. dette fremgår af dokumenternes eget indhold, ligesom vidnet anders flens-
borg dahl ikke vil udelukke, at disse dokumenter kan være modtaget hos atlas shipping
a/s.
skifteretten lægger endelig på baggrund af telefaxstemplerne og den af vidnet anders flens-
borg dahl afgivne forklaring til grund, at e-mailen af 27. april 2008 tillige er sendt til atlas
shipping a/s med en telefaxkopi den 28. april 2008, ligesom skadesrapporten af 23. april
2008, e-mailen af 26. april 2008 samt den afgivne completion certificate fra den 27.
april 2008, der til dels er fortløbende sidenummereret, er sendt samlet via telefax den 29.
april 2008 og via en mægler til atlas shipping a/s. skifteretten finder det derimod ikke
godtgjort, at skadesanmeldelsen af 23. april 2008 er indberettet inden for 24 timer eller forud
for den 29. april 2008.
uanset at det ikke er godtgjort, at skaden er anmeldt rettidigt, finder skifteretten, da alle for-
nødne oplysninger er tilvejebragt, at kaptajnen ikke herved har tilsidesat vilkårene i certepar-
tiet i et sådant omfang, at der er grundlag for at lade erstatningen bortfalde, hvorimod den
manglende rettidige fremsendelse af skaderapporten bør føre til, at erstatningen nedsættes
med 1/3.
da atlas shipping a/s har modtaget e-mailen af 27. april 2008, hvori kaptajnen berigtigede
fejlen, inden modtagelsen af det underskrevne completion certificate, finder skifte-
retten, at der ikke som følge heraf er grundlag for yderligere at nedsætte erstatningen.
da det derimod ikke i tilstrækkelig omfang er godtgjort i hvilket omfang de afholdte udgif-
ter, herunder navnlig til reparation, kan henføres til den indtrufne skade, finder skifteretten –
da det på anden side ikke kan udelukkes, at pendulum shipmanagement inc. har lidt et tab –
at erstatningen bør udmåles skønsmæssigt.
                                               -8-
herefter, og under hensyn til skadens karakter og graden af den udviste egen skyld, udmå-
les denne erstatning til 500.000 kr.
efter udfaldet af sagen skal atlas shipping a/s under konkurs betale omkostninger i form af
vederlag til modparternes advokat med 25.000 kr. samt refundere retsafgift med 6.300 kr.
                                       thi kendes for ret:
atlas shipping a/s under konkurs skal anerkende 500.000 kr. som simpelt krav i boet.
atlas shipping a/s betaler sagens omkostninger med 31.300 kr.
beløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.
                                      torben kuld hansen
               per jørgensen                                           niels leth nielsen
                                            (sign.)
                                         ___ ___ ___
                                udskriftens rigtighed bekræftes
                        p.j.v. sø- og handelsretten, den 23. april 2012


text:
                                            dom
afsagt den 10. juli 2015 af vestre landsrets 12. afdeling (dommerne michael ellehauge,
torben geneser og nadine mogensen (kst.)) i ankesag v.l. b–0581–14 og kæresag v.l. b–
0502–14
a
(advokat gitte møller iversen, esbjerg)
mod
ankestyrelsen
(kammeradvokaten ved advokat inge houe, københavn)
retten i esbjerg har den 13. februar 2014 afsagt dom i 1. instans (rettens nr. bs 16-212/2012).
påstande
i ankesagen har appellanten, a, gentaget sin påstand for byretten og har subsidiært påstået
hjemvisning.
indstævnte, ankestyrelsen, har påstået dommen stadfæstet og har subsidiært påstået hjem-
visning.
i kæresagen har kærende, a, påstået sagsomkostningerne nedsat.
indkærede, ankestyrelsen, har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
retslægerådet har under ankesagen afgivet en erklæring af 16. marts 2015, hvori det anføres:
                               - 2 -
”spørgsmål 13:
retslægerådet har tidligere udtalt sig om sandsynligheden for, at hændelsen
den 31. marts 2010 har medfør diskusprolaps hos appellanten.
retslægerådet bedes oplyse, om hændelsen den 31. marts 2010 er egnet til at
forårsage ryggener.
hvis retslægerådet finder, at beskrivelsen af hændelsen i bilag 1, bilag 2, bilag
3, bilag 6 og bilag 11 har forskellig karakter i et omfang, som har betydning
for besvarelsen, bedes retslægerådet redegøre herfor og besvare spørgsmålet
alternativt.
ja, hændelsen den 31.03.10 er egnet til at forårsage ryggener.
spørgsmål 14:
retslægerådet bedes i tilknytning til besvarelsen af spørgsmål 2 præcisere, om
retslægerådet forudsætter, at sagsøger forud for den 31. marts 2010 havde en
diskusprolaps, som ikke var symptomgivende.
i bekræftende fald bedes retslægerådet oplyse, om må antages, at en ikke-
symptomgivende diskusprolaps i sagsøgers tilfælde ville være blevet symp-
tomgivende, hvis hændelsen den 31. marts 2010 ikke havde fundet sted.
hvis retslægerådet finder, at beskrivelsen af hændelsen i bilag 1, bilag 2, bilag
3, bilag 6 og bilag 11 har forskellig karakter i et omfang, som har betydning
for besvarelsen, bedes retslægerådet redegøre herfor og besvare spørgsmålet
alternativt.
spørgsmål 15:
hvis det lægges til grund, at nettet, som appellanten håndterede den 31. marts
2010 er, som afbildet i bilag 19 og løftet foregik som også afbildet i bilag 19,
bedes retslægerådet oplyse, om løfteepisoden var egnet til at forårsage
appellantens diskusprolaps og/eller øvrige ryggener.
ad spørgsmål 14 og 15:
der henvises til besvarelsen af spørgsmål 12. spørgsmålene er hypotetiske og
kan ikke besvares. det kan ikke forudses, om en forudbestående ikke-
symptomgivende diskusprolaps vil give symptomer i forbindelse med et givent
løft.
spørgsmål 16:
retslægerådet bedes gøre sig bekendt med vidnet bs forklaring i byretten og
oplyse, om løfteepisoden den 31. marts 2010 – hvis det lægges til grund, at den
er foregået under disse omstændigheder – er egnet til at forårsage
appellantens diskusprolaps og/eller øvrige ryggener.
                                                - 3 -
               besvarelsen bedes begrundet.
               hændelsen, som beskrevet i bilag 11, er egnet til at forårsage ryggener.
               hvorvidt diskusprolapsen har været til stede inden hændelsen eller er fremkaldt
               af denne, kan ikke afgøres.
               spørgsmål 17:
               såfremt retslægerådet besvarer spørgsmål 13 og/eller 15 og /eller 16 således,
               at hændelsen er egnet til at medføre ryggener, anmodes retslægerådet om at
               oplyse, om de ryggener, hændelsen i givet fald er egnet til at medføre, vil være
               forbigående smerter, der ikke kræver behandling og går over af sig selv.
               den beskrevne hændelse er egnet til at medfører ryggener, som vil klinge af
               uden behandling over nogle uger
               spørgsmål 18:
               giver sagen i øvrigt retslægerådet anledning til bemærkninger?
               nej.”
forklaring
a har supplerende forklaret, at smerterne kom med det samme ved hændelsen. det gav en
voldsom smerte i ryggen, og han kunne ikke rette ryggen ud. han ringede ikke efter hjælp.
han satte sig ind i lastbilen og var rigtig foroverbøjet. han kørte derefter hen og læssede af.
han havde voldsomme smerter. han har ikke før den 30. marts 2010 haft noget med ryggen.
han har aldrig lavet andet end at arbejde legemligt.
hans kone udfyldte anmeldelsen til arbejdsskadestyrelsen, idet han ikke er god til at bruge en
computer. han spekulerede ikke over det anførte med vægten på nettet, som han ikke regnede
med var væsentlig. han mener, at de forinden havde skrevet til codan om vægten, og tog det
også med i anmeldelsen til arbejdsskadestyrelsen.
retsgrundlaget
lov om arbejdsskadesikring indeholder i § 5 og § 6 følgende bestemmelser:
                                                - 4 -
”§ 5. ved arbejdsskade i denne lov forstås ulykke, jf. § 6, og erhvervssygdom, jf. § 7, der er
en følge af arbejdet eller de forhold, det er foregået under, jf. dog § 10 a.
§ 6. ved en ulykke forstås efter denne lov en personskade forårsaget af en hændelse eller en
påvirkning, der sker pludseligt eller inden for 5 dage.
stk. 2. for ulykker gælder retsvirkningerne i denne lov fra den dag, hvor ulykken indtræder,
eller hvor den påvirkning, der har forårsaget ulykken, ophører, medmindre andet er fastsat i
loven.”
i forarbejderne til lov nr. 422 af 10. juni 2003 om arbejdsskadesikring anføres det i de al-
mindelige bemærkninger i lovforslaget i et afsnit om lovforslagets hovedpunkter blandt andet
(folketingstidende 2002-03, tillæg a, side 6602-6603):
                ”3.3. det nye ulykkesbegreb
                det overordnede formål med arbejdsskadereformen er en udvidelse og en
                forenkling af skadebegreberne, herunder ulykkesbegrebet.
                det tilsigtes derfor med arbejdsskadereformen at udvide skadebegreberne
                således, at alle skader, hvor der er sammenhæng mellem påvirkninger på ar-
                bejdet og skaden, kan anerkendes. det indebærer blandt andet, at det ikke
                længere skal være muligt at afvise ulykker med begrundelsen, at den på-
                virkning, der førte til skaden, var forventelig eller sædvanlig i tilskadekomnes
                arbejde, når der er en medicinsk sammenhæng mellem påvirkningen og skaden.
                på samme måde skal det ikke længere være muligt at afvise sager om kort-
                varige skadelige påvirkninger med begrundelsen, at den tidsmæssige ud-
                strækning af påvirkningen ikke var tilstrækkelig, når der er en medicinsk
                sammenhæng mellem påvirkningen og skaden.
                endelig skal det ikke være muligt at afvise sager om pludselige løfteskader
                med begrundelsen, at der ikke var tilstrækkeligt forudgående løftearbejde, når
                der er en medicinsk sammenhæng mellem påvirkningen og skaden.
                der er tale om en udvidelse af de eksisterende skadebegreber. det indebærer, at
                der ikke vil være skader, der kan anerkendes efter gældende regler, der ikke
                kan anerkendes efter det nye ulykkesbegreb.
                på den anden side er det ikke alle skader, der skal anerkendes, når de indtræder
                på arbejdet.
                der skal fortsat være medicinsk årsagssammenhæng mellem en påvirkning og
                en skade. således vil en skade fortsat skulle afvises, hvis den påvirkning, der er
                                 - 5 -
tale om, ikke er egnet til at forårsage skaden eller påvirkningen ikke skyldes
arbejdet eller de forhold, hvorunder dette foregår.
det foreslås, at der indføres et nyt ulykkesbegreb med følgende ordlyd: »en
personskade, forårsaget af en hændelse eller en påvirkning, der sker pludseligt
eller inden for 5 dage.«
herved udvides ulykkesbegrebet svarende til den igangværende udvikling på
det forsikringsretlige område, hvor det traditionelle ulykkesbegreb er udvidet
og suppleret gennem den seneste tid.
udvidelsen indebærer desuden, at skader ikke længere kan afvises, fordi de er
»forventelige« eller »sædvanlige« i tilskadekomnes arbejde.
hermed åbnes der mulighed for at anerkende arbejdsskader, der hidtil er blevet
afvist efter det traditionelle ulykkesbegreb.
udvidelsen omfatter kortvarige skadelige påvirkninger og pludselige løfte-
skader.
det foreslås samtidig, at de to gældende arbejdsskadebegreber, skadelige
påvirkninger af højst 5 dages varighed efter gældende lovs § 9, nr. 2, og
pludselige løfteskader efter gældende lovs § 9, nr. 3, og § 9 a, ophæves. det
nye ulykkesbegreb indebærer, at de skader, der i dag anerkendes som »kort-
varige skadelige påvirkninger« og »pludselige løfteskader«, fremover vil blive
anerkendt som ulykker.
»kortvarige skadelige påvirkninger« vil blive anerkendt som følge af, at det
nye ulykkesbegreb omfatter påvirkninger, der sker pludseligt eller inden for 5
dage.
det indebærer, at det nuværende tidsmæssige »hul« mellem ulykker og
kortvarige skadelige påvirkninger dermed er lukket.
pludselige løfteskader bliver omfattet som følge af, at det nye ulykkesbegreb
omfatter personskader forårsaget af en hændelse, der sker pludseligt.
i forhold til pludselige løfteskader er der i det nye ulykkesbegreb ikke – som i
dag – et krav om, at der skal have været tale om tungt løftearbejde i øvrigt. det
er heller ikke et krav, at der er tale om en varig skade.
hertil kommer, at behandlingen af sager om pludselige løfteskader forenkles,
idet sagerne fremover ikke skal forelægges erhvervssygdomsudvalget for at
kunne anerkendes.
det foreslåede ulykkesbegreb er heller ikke som de pludselige løfteskader
begrænset til bestemte skader eller til skader sket ved løft.
                                               - 6 -
              det nye ulykkesbegreb er administrativt enkelt, da der ikke vil være behov for
              indgående lægelige vurderinger, når der er en hændelse, som umiddelbart kan
              forklare skaden.”
i bemærkningerne til § 5 og § 6 (der bortset fra henvisningen i § 5 til § 10 a svarer til de
gældende bestemmelser) anføres det i lovforslaget (folketingstidende 2002-03, tillæg a, side
6614-6615):
                                                 ”til § 5
              bestemmelsen afløser gældende lovs § 9 og indeholder forslag til lovens
              skadebegreber.
              det foreslås, at de tidligere 4 skadebegreber reduceres til 2: »ulykke« og
              »erhvervssygdom.«
              ved forslaget beskrives generelt, hvad der forstås ved en arbejdsskade. be-
              stemmelsen indeholder tillige en afgrænsning af lovens dækning, der ikke
              søger at ændre på gældende administrativ praksis med hensyn til, at skaden
              skal være opstået som følge af arbejdet eller de forhold, hvorunder dette fo-
              regår.
              efter den gældende § 9 er det et krav, at en arbejdsskade skal være opstået som
              følge af »arbejdet eller de forhold, hvorunder dette foregår.« i praksis dækker
              dette over en betingelse om, at den tilskadekomne, da skaden indtraf, var i
              arbejde for en arbejdsgiver, og at skaden skyldes arbejdet eller de forhold,
              hvorunder det er foregået.
              sker skaden eksempelvis i fritiden eller under private ærinder, eller sker skaden
              på vej til et fast arbejdssted eller på vej hjem fra arbejdsstedet, vil skaden
              normalt ikke kunne anerkendes som en arbejdsskade, selv om kravene i øvrigt
              er opfyldt. der henvises i denne forbindelse til forslaget om at indføre hjemmel
              for beskæftigelsesministeren til at fastsætte regler om, hvornår skader, der
              indtræder under befordring til og fra arbejde, er omfattet af loven, jf. forslagets
              § 4, stk. 3.
                                                     til § 6
              der henvises til lovforslagets almindelige bemærkninger afsnit 3.3.
              personskade
              anerkendelse efter det nye ulykkesbegreb kræver for det første, at der er tale
              om en personskade. ligesom efter gældende praksis stilles der beskedne
              lægelige krav til en anmeldt skade. forbigående smerter, psykiske symptomer
              med videre vil opfylde denne betingelse.
                                  - 7 -
årsagsforbindelse mellem personskaden og en hændelse eller påvirkning
det kræves derefter, at personskaden er forårsaget af en hændelse eller en
påvirkning, der har sammenhæng med arbejdet.
der gælder almindelige krav til beviset for en årsagssammenhæng. kun hvis
der efter oplysning af sagen ikke kan sandsynliggøres en årsagssammenhæng,
vil sagen blive afvist.
arbejdsskadereformen ændrer således ikke beviskravet.
det betyder, at der skal foretages en bevismæssig bedømmelse af de fore-
liggende oplysninger og en juridisk/lægelig vurdering af, om der kan antages at
være årsagssammenhæng mellem hændelsen eller påvirkningen og skaden.
ved de oplagte skader, hvor der er en hændelse eller en påvirkning, der
umiddelbart kan anses for at være årsag til skaden, stilles der som efter gæl-
dende regler ikke store krav til beviset. det gælder for eksempel postbudet, der
får en tagsten i hovedet og får et kraniebrud.
ved skader, der kan opstå uden kendt ydre årsag, indebærer kravet til bevis, at
der vil blive stillet krav til specielt den lægelige vurdering af, om der er en
påvirkning, der kan forklare skaden. skader, der kan opstå uden kendt ydre
årsag, er blandt andet skader på muskler, nerver, sener og led.
reglerne om beviskrav skal ses i sammenhæng med arbejdsskadestyrelsens
pligt til at belyse sagerne bedst muligt inden afgørelsen (officialmaksimen).
hertil kommer tilskadekomnes ret til at afgive et indlæg, inden arbejdsska-
destyrelsen træffer afgørelse.
ved denne vurdering af årsagssammenhængen lægges der blandt andet vægt
på, i hvilket omfang påvirkningen kan anses for at være egnet til at forårsage
den anmeldte skade. i denne vurdering indgår lægelig sagkundskab i de
tilfælde, hvor sammenhængen giver anledning til tvivl.
en påvirkning kan anses for at være årsag til en skade, når der er en biologisk
naturlig og logisk forklaring på, at skaden opstod som følge af en hændelse
eller påvirkning på arbejdet. i denne vurdering kan der også tages hensyn til,
om hændelsen eller påvirkningen har haft en karakter og et omfang, der gør det
sandsynligt, at skaden er opstået som følge af hændelsen eller påvirkningen.
hvis der ikke er en sådan forklaring, kan det skyldes, at skaden er opstået som
følge af en særlig disposition hos tilskadekomne til at udvikle skaden uden en
kendt ydre påvirkning.
et hårdt slag mod lænden vil eksempelvis være en egnet årsag til at give
lændesmerter. det er biologisk naturligt og logisk at få en skade i ryggen, når
man har fået et hårdt slag over ryggen. en sådan skade vil blive anerkendt som
en ulykke.
                               - 8 -
omvendt vil det at få smerter, ved at man rejser sig fra en stol, ikke kunne
anses for at være en relevant årsag til akutte lændesmerter – heller ikke selvom
smerterne opstod samtidig med, at tilskadekomne rejste sig. at der er
tidsmæssig sammenhæng mellem skade og påvirkning er således ikke til-
strækkeligt til anerkendelse. at rejse sig fra en stol giver ikke en biologisk og
logisk forklaring på, at pågældende fik rygsmerter. en forklaring på smerterne
kunne være, at pågældende havde en særlig disposition for at udvikle
rygsmerterne på det pågældende tidspunkt. en sådan skade vil ikke blive
anerkendt som en ulykke.
løfteskader og skader, der opstår ved håndtering, vil kunne anerkendes alene
ud fra en vurdering af:
      - byrdens vægt
      - byrdens form
      - mulighederne for at håndtere byrden
      - om løftet/håndteringen foregik under akavede forhold.
disse forhold antages at have særlig betydning for, at der opstår skader som
følge af en hændelse eller påvirkning – særligt akutte rygsmerter.
det er ikke relevant, om der skete noget usædvanligt ved løftet. hvis en skade
er sket ved løft af en tung og uhåndterbar genstand under akavede forhold, vil
det tale for anerkendelse, da en sådan belastning normalt må anses for at være
en biologisk naturlig og logisk forklaring på udvikling af akutte smerter i
ryggen og andre skader i muskler, nerver, sener og led. omvendt vil det tale for
afvisning, hvis der er tale om løft af mindre genstande under optimale forhold,
da en sådan påvirkning normalt ikke giver en biologisk naturlig og logisk
forklaring på, at en skade er opstået som følge af en håndtering.
pludseligt eller inden for 5 dage
den sidste betingelse for anerkendelse af en ulykke er, at hændelsen eller
påvirkningen, som har forårsaget personskaden, skal være sket pludseligt eller
inden for 5 dage. det vil sige, at hvis tilskadekomne først får symptomer mere
end 5 dage efter påvirkningen, kan skaden ikke anerkendes som en ulykke.
skader/sygdomme, der er opstået efter mere end 5 dage, kan anerkendes som
erhvervssygdomme, hvis betingelserne herfor er opfyldt.
belastningens tidsmæssige udstrækning kan få betydning for den lægelige
vurdering af, om påvirkningen kan anses for at være egnet til at påføre en
skade, men der kan ikke afvises alene fordi den tidsmæssige udstrækning er for
kort.
grænsen på de 5 dage fungerer som en praktisk afgrænsning i forhold til er-
hvervssygdommene. efter praksis kan sygdomme efter fortegnelsen over
erhvervssygdomme anerkendes, selv om påvirkningen har varet mindre end 5
dage. der tilsigtes ikke en ændring af denne praksis.
forudbestående sygdomme
                                               - 9 -
                forudbestående sygdomme har ikke betydning for spørgsmålet om anerken-
                delse af en skade efter det foreslåede ulykkesbegreb. som hidtil kan en for-
                værring af en forudbestående sygdom anerkendes.
                forværringen kan anerkendes, hvis den er forårsaget af en hændelse eller en
                påvirkning, der sker pludseligt eller inden for 5 dage.
                spørgsmålet om forudbestående sygdomme får først betydning, når der skal
                fastsættes godtgørelse og erstatning, idet der trækkes fra i et påvist varigt mén
                eller tab af erhvervsevne, hvis det er overvejende sandsynligt, at det varige mén
                eller tabet af erhvervsevne helt eller delvist skyldes andet end arbejdsskaden.”
procedure
parterne har i det væsentlige gentaget deres anbringender for byretten og har procederet i
overensstemmelse hermed.
a har yderligere gjort gældende, at såfremt en forudbestående lidelse er blevet forværret ved
hændelsen, skal der ske anerkendelse.
ankestyrelsen har protesteret herimod med henvisning til, at der er tale om et nyt anbrin-
gende. for det tilfælde, at landsretten tillader anbringendet, har ankestyrelsen gjort gældende,
at der ikke er grundlag for at anerkende en forværring. ifølge retslægerådet er den beskrevne
hændelse egnet til at medføre ryggener, som vil klinge af uden behandling over nogle uger.
landsrettens begrundelse og resultat
landsretten tillader a at gøre gældende, at såfremt en forudbestående lidelse er blevet
forværret ved hændelsen, skal der ske anerkendelse, idet ankestyrelsen har haft tilstrækkelig
mulighed for at varetage sine interesser, jf. retsplejelovens § 383, stk. 2, 2. pkt.
a har bevisbyrden for, at hændelsen eller påvirkningen har sammenhæng med arbejdet eller
de forhold, det udføres under, at der er sket en personskade, og at der er årsagssammenhæng.
for at kunne tage stilling til, om der er årsagssammenhæng, må det afklares, hvilken skade
der hævdes forårsaget af hændelsen eller påvirkningen. der stilles efter forarbejderne be-
skedne lægelige krav til den anmeldte skade, og forbigående smerter vil således opfylde
                                             - 10 -
kravene til personskade. personskadebegrebet må imidlertid fastlægges i lyset af de ydelser,
der kan gives efter arbejdsskadesikringsloven. forbigående smerter, der ikke kræver
behandling, men går over af sig selv, vil derfor normalt ikke være en personskade i ar-
bejdsskadesikringslovens forstand, jf. u2014.452h.
landsretten lægger efter bevisførelsen til grund, at a under udførelsen af sit arbejde den 30.
marts 2010 var ved at håndtere et affaldsnet, der lå på et græsareal. han var gået ned i
hugsiddende stilling for at lægge nettet sammen. mens han var ved at rette nettet til, rakte han
lidt forover. hans højre fod gled bagud i det fugtige græs, og han fik overbalance og faldt
forover. han mærkede et hug eller stød i ryggen og fik med det samme smerter i ryggen.
det må på baggrund af retslægerådets besvarelser lægges til grund, at en sådan hændelse
ikke kan fremkalde en diskusprolaps i en i øvrigt rask ryg. det må imidlertid lægges til grund,
at a ikke havde en rask ryg.
det fremgår således af retslægerådets besvarelser, at der ved en mr-scanning kort efter
hændelsen – ud over en diskusprolaps – blev påvist en degenerativ ryglidelse. denne rygli-
delse er ifølge retslægerådet udviklet over flere år, og har således været til stede forud for
hændelsen. det er retslægerådets vurdering, at belastningen har ført til smerter i en i forvejen
svækket ryg. retslægerådet kan ikke afgøre, om diskusprolapsen er fremkommet ved
belastningen eller blot er blevet symptomgivende.
speciallæge i neurologi carsten bisgård har i sin erklæring af 15. august 2011 blandt andet
anført, at ”der er tale om en pludseligt opstået rygskade under arbejde ….”, og at ”den
påviste diskusprolaps og de aktuelle skadefølger kan tilskrives uheldet under arbejde d.
31.3.2010”.
overlæge jon tuxøe har i sin lægefaglige udtalelse af 12. marts 2012 blandt andet anført, at a
pådrog sig et ubelastet vrid i ryggen ”under arbejde 31/3-2010”, hvorved der opstod kraftige
rygsmerter, og at den få uger senere konstaterede diskusprolaps ”må betragtes som opstået
ved skaden”.
landsretten lægger til grund, at a havde en forudbestående ryglidelse i form af en
                                             - 11 -
degenerativ ryglidelse, men at han ikke forud for hændelsen den 30. marts 2010 havde haft
gener fra ryggen. efter hændelsen fik a vedvarende rygsmerter, og han er blevet opereret for
diskusprolaps.
efter en samlet vurdering af bevisførelsen lægger landsretten herefter til grund, at hændelsen
den 30. marts 2010 medførte en forværring af as forudbestående ryglidelse, idet hændelsen
forårsagede en diskusprolaps og vedvarende rygsmerter.
landsretten finder herefter, at a ved hændelsen den 30. marts 2010 har pådraget sig en
arbejdsskade omfattet af arbejdsskadesikringslovens § 5, jf. § 6.
landsretten tager derfor as principale påstand til følge.
efter sagens udfald sammenholdt med parternes påstande skal ankestyrelsen betale sags-
omkostninger for begge retter til a med i alt 133.000 kr. beløbet omfatter 8.000 kr. til
retsafgift og 125.000 kr. inkl. moms til udgifter til advokatbistand. landsretten har ved
fastsættelsen af beløbet til dækning af udgifter til advokatbistand lagt vægt på sagens
økonomiske værdi samt dens omfang og forløb, herunder at sagen har været forelagt for
retslægerådet.
                               t h i k e n d e s f o r r e t:
ankestyrelsen tilpligtes at anerkende, at ulykken den 30. marts 2010 er en arbejdsskade, jf.
lov nr. 422 af 10. juni 2003, lovbekendtgørelse nr. 848 af 7. september 2009 §§ 5 og 6.
ankestyrelsen skal betale sagens omkostninger for begge retter til a med 133.000 kr.
de idømte sagsomkostninger skal betales inden 14 dage og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                      højesterets kendelse
                           afsagt torsdag den 23. april 2015
sag 262/2014
anne lyngbye melsen
(advokat rasmus mangor andersen)
mod
fredensborg kommune
(advokat kurt bardeleben)
og
vejdirektoratet
(kammeradvokaten ved advokat stig grønbæk jensen)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i helsingør den 24. september 2014 og af
østre landsrets 9. afdeling den 21. oktober 2014.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, jytte scharling, poul dahl jensen,
lars hjortnæs og kurt rasmussen.
påstande
kærende, anne lyngbye melsen, har nedlagt påstand om, at landsrettens afgørelse ophæves,
og at sagen hjemvises til realitetsbehandling ved landsretten.
de indkærede, fredensborg kommune og vejdirektoratet, har påstået stadfæstelse.
sagsfremstilling
fredensborg kommune traf den 29. august 2011 beslutning om ekspropriation af dele af anne
lyngbye melsens ejendom med henblik på etablering af en cykelsti. ekspropriationen medfø-
rer, at tre store og mere end 100 år gamle lindetræer på anne lyngbye melsens ejendom vil
                                               - 2 -
skulle fældes for at skabe plads til cykelstien. ved afgørelse af 18. juli 2014 opretholdt vejdi-
rektoratet kommunens beslutning om ekspropriation.
anne lyngbye melsen anlagde den 25. august 2014 sag mod fredensborg kommune og vej-
direktoratet ved retten i helsingør. i forbindelse hermed anmodede hun om, at søgsmålet blev
tillagt opsættende virkning over for fredensborg kommune, således at anlægsprojektet,
herunder navnlig fældningen af lindetræerne, blev sat i bero, så længe sagen verserer.
ved kendelse af 24. september 2014 afviste retten i helsingør at tillægge søgsmålet opsæt-
tende virkning med følgende bemærkninger:
       ”parterne har tilkendegivet, at de vil medvirke til en snarlig tilvejebringelse af fotos
       og/eller videooptagelser af de omhandlede lindetræer med henblik på bevissikring til
       brug for skønsmandens vurdering af træernes værdi. under hensyn hertil findes der ikke
       tilstrækkeligt behov for at tillægge søgsmålet opsættende virkning – heller ikke med
       henblik på gennemførelse af syn og skøn.”
anne lyngbye melsen kærede afgørelsen til østre landsret, som ved kendelse af 21. oktober
2014 afviste kæremålet. med henvisning til forarbejderne til retsplejelovens § 389 a, anførte
landsretten bl.a.:
       ”byretten har ved kendelse af 24. september 2014 truffet afgørelse om, at anne lyng-
       bye melsens anmodning om, at søgsmålet for byretten tillægges opsættende virkning,
       ikke tages til følge. denne afgørelse, som vedrører et retsplejemæssigt spørgsmål, fin-
       des at være omfattet af kærebegrænsningsreglen i retsplejelovens § 389 a. kære af afgø-
       relsen til landsretten er derfor ikke mulig uden procesbevillingsnævnets tilladelse.
       da der ikke er oplysninger om, at procesbevillingsnævnet har givet tilladelse til kære af
       den pågældende afgørelse, afviser landsretten derfor kæremålet…”
anbringender
anne lyngbye melsen har anført, at byretskendelsen hverken relaterer sig til hovedforhand-
lingen eller til dennes forberedelse. den almindelige hovedregel i retsplejelovens § 389, hvor-
efter byretskendelser som udgangspunkt frit kan kæres til landsretten, finder derfor anven-
delse. ifølge forarbejderne til retsplejelovens § 389 a angår retsplejemæssige spørgsmål f.eks.
                                              - 3 -
afgørelser om fremlæggelse af dokumenter, syn og skøn, vidner, habilitet og rette sagsøgte,
dvs. spørgsmål af betydning for selve retsprocessen. det foreliggende spørgsmål om opsæt-
tende virkning vil ikke på nogen måde kunne påvirke selve processen, herunder sagens forbe-
redelse, tidsmæssige udstrækning og tidspunkt for hovedforhandlingens afholdelse. der er
ikke tale om en kendelse, der angår et ”retsplejemæssigt spørgsmål”, og kendelsen falder der-
for uden for anvendelsesområdet for retsplejelovens § 389 a. formålet med § 389 a er at be-
grænse en parts muligheder for at påkære kendelser og dermed forhale eller besværliggøre
sagens forberedelse. i denne sag ville kære af kendelsen ikke hindre en hurtig og effektiv for-
beredelse og gennemførelse af selve retssagen.
fredensborg kommune og vejdirektoratet har anført, at byrettens kendelse angår et processu-
elt spørgsmål, der er afgjort i forbindelse med hovedforhandlingens forberedelse. kendelsen
kan derfor ikke kæres til landsretten uden forudgående tilladelse fra procesbevillingsnævnet,
jf. retsplejelovens § 389 a. fortolkningen af retsplejelovens § 389 a afhænger ikke af, om ret-
tens kendelse er egnet til at påvirke sagsforberedelsens tidsmæssige udstrækning og tids-
punktet for hovedforhandlingens afholdelse. der er hverken i lovens ordlyd eller forarbejder
holdepunkter for anne lyngbye melsens anbringende om, hvad der skal forstås ved ”under
hovedforhandlingen eller under dennes forberedelse”. vejdirektoratet er ikke enig med anne
lyngbye melsen i, at retsplejelovens § 389 a skal fortolkes som en undtagelse til en egentlig
hovedregel om, at alle kendelser afsagt af byretten som udgangspunkt frit kan kæres til lands-
retten. det fremgår tværtimod udtrykkeligt af § 389, at byrettens kendelser og beslutninger
kan kæres til landsretten, medmindre andet er bestemt i loven, jf. bl.a. § 389 a. landsrettens
kendelse er således i overensstemmelse med lovens ordlyd, forarbejder og med hidtidig lands-
retspraksis om § 389 a.
retsgrundlag
efter retsplejelovens § 389 kan kendelser og beslutninger, der er afsagt af en byret, kæres til
den landsret, i hvis kreds byretten ligger, medmindre andet er bestemt i loven.
ved lov nr. 737 af 25. juni 2014 blev der indført en kærebegrænsningsregel i retsplejelovens §
389 a. bestemmelsen, der trådte i kraft den 1. juli 2014 og finder anvendelse på afgørelser
truffet efter denne dato, har følgende ordlyd:
                                                - 4 -
      ”§ 389 a. kendelser og andre beslutninger, der afsiges af byretten under hovedforhand-
      lingen eller under dennes forberedelse, kan ikke kæres. procesbevillingsnævnet kan dog
      meddele tilladelse til kære, hvis kendelsen eller beslutningen angår spørgsmål af væ-
      sentlig betydning for sagens forløb eller af afgørende betydning for parten og der i øv-
      rigt er anledning til at lade afgørelsen prøve af landsretten som 2. instans.
          stk. 2. ansøgning om kæretilladelse efter stk. 1 skal indgives til procesbevillings-
      nævnet, inden 2 uger efter at afgørelsen er truffet.”
af forslaget til lov nr. 737 af 25. juni 2014, de almindelige bemærkninger, fremgår bl.a.:
      ”1. indledning
      …
      1.2. udvalget om bedre og mere effektiv behandling af civile sager ved domstolene har
      belyst behovet og mulighederne for at foretage tilpasninger af domstolenes virkemåde
      for så vidt angår behandlingen af civile sager ved byretterne, landsretterne og højeste-
      ret. udvalget er i den forbindelse kommet med forslag til en række tiltag, der kan sikre
      en bedre og mere effektiv og fleksibel behandling af civile sager samtidig med, at der
      fortsat er den rette balance i forhold til kvalitet og retssikkerhed.
      …
      lovforslaget har på den baggrund for det første til formål at udmønte udvalgets forslag
      om bedre og mere effektiv behandling af civile sager ved domstolene. der henvises til
      lovforslagets pkt. 2.1.
      lovforslaget indeholder endvidere en række forslag vedrørende adgangen til appel i ci-
      vile sager. således foreslås det bl.a., at appelgrænsen hæves til 20.000 kr., at adgangen
      til at anke sager om tvangsanbringelse af børn begrænses, at landsretterne får mulighed
      for at afvise 2. instans ankesager uanset sagens økonomiske værdi, og at adgangen til at
      kære kendelser og beslutninger, der afsiges under hovedforhandlingen eller dennes for-
      beredelse, begrænses. der henvises til lovforslagets pkt. 2.2.
      …
      2. opfølgning på anbefalinger fra udvalget om bedre og mere effektiv behandling af ci-
      vile sager ved domstolene
      2.1 bedre og mere effektiv behandling af civile sager ved domstolene
      2.1.1. indledning
      2.1.1.1. det er afgørende for regeringen at sikre, at de danske domstole fortsat kan fun-
      gere effektivt til gavn for borgere og virksomheder, så retstvister kan afklares tilstræk-
      keligt hurtigt. det er samtidig helt centralt, at retssagsbehandling fortsat sker på helt be-
      tryggende vis, uden at retssikkerheden sættes over styr. det er således helt afgørende at
      fastholde den meget høje tillid, som domstolene nyder blandt befolkningen.
      …
                                        - 5 -
2.2. adgangen til appel i civile sager
2.2.1. indledning
2.2.1.1. i dansk ret gælder et toinstansprincip, således at en sag som udgangspunkt frit
kan prøves i to instanser. for visse sager om mindre økonomiske krav gælder dog, at det
er nødvendigt med tilladelse fra procesbevillingsnævnet for, at sagen kan prøves i 2. in-
stans.
med domstolsreformen blev byretterne den almindelige førsteinstans i civile sager. det
bør derfor være udgangspunktet, at langt de fleste sager finder deres endelige afgørelse
her. samtidig anvendes der i landsretterne generelt flere ressourcer på den enkelte sag,
og det er derfor også væsentligt, at de sager, der indbringes for landsretten, kan be-
grunde den ressourceanvendelse, der er et led i en kollegial behandling.
toinstansprincippet er et grundlæggende princip i dansk retspleje, men hensynet til
toinstansprincippet må efter regeringens opfattelse også afvejes over for hensynet til, at
tvister for domstolene løses inden for rimelig tid og på en måde, der sikrer, at omkost-
ningerne er acceptable både for parterne og samfundet. der bør således være sammen-
hæng mellem de ressourcer, som anvendes på en sag, sagens betydning og udsigterne til
at opnå et andet resultat ved appel. denne afvejning er bl.a. kommet til udtryk i de gæl-
dende regler, hvorefter appel i visse sager kræver procesbevillingsnævnets tilladelse.
2.2.1.2. lovforslaget indeholder på den baggrund en række forslag, som begrænser den
fri adgang til appel i civile sager, idet adgang til appel med procesbevillingsnævnets
tilladelse fortsat opretholdes:
…
-    adgangen til at kære afgørelser om sagens forberedelse begrænses, således at kære
     til landsretten som hovedregel ikke kan ske. dog kan kendelser og beslutninger, der
     angår spørgsmål af indgribende eller afgørende betydning for parten, eller som er af
     væsentlig betydning for sagens forløb, kæres til landsretten med procesbevillings-
     nævnets tilladelse.
…
2.2.2.3. kære af afgørelser om sagens forberedelse
…
2.2.2.3.2. udvalgets overvejelser
2.2.2.3.2.1. den ændring af instansordningen, som blev gennemført med domstolsre-
formen, og hvorefter byretterne er den almindelige førsteinstans i civile sager, har bety-
det bl.a., at landsretterne nu modtager et stort antal kæremål vedrørende byretternes af-
gørelser under sagernes forberedelse.
udover at der er tale om et stort antal sager, hvilket belaster landsretterne, betyder ind-
bringelse af disse spørgsmål for landsretten typisk, at sagsbehandlingstiden i byretten
forlænges, da der ofte er tale om kæremål, som skal afgøres, inden sagens behandling
kan fortsætte ved byretten. kæremålet tillægges således i praksis ofte reelt opsættende
virkning.
                                         - 6 -
når en afgørelse om et processuelt spørgsmål under sagens forberedelse kæres til lands-
retten, udsættes sagen således ofte med henblik på at afvente landsrettens afgørelse.
der er en kærefrist på 2 uger, og herudover skal sagen sendes fra byretten til landsretten
inden en uge efter modtagelsen af kæreskrift eller tilførsel til retsbog om kære. lands-
rettens sagsbehandlingstid i kæresager om retsplejemæssige spørgsmål er i gennemsnit
ca. 40-50 dage. disse kæremål kan således betyde en samlet forlængelse af sagsbehand-
lingstiden i byretten i størrelsesordenen 2-3 måneder.
en begrænsning i adgangen til at kære disse afgørelser vil derfor i mange tilfælde be-
tyde, at sagsbehandlingen i byretten vil kunne fremmes, og sagsbehandlingstiden der-
med bliver kortere.
udvalget finder på den baggrund, at muligheden for frit at kære byrettens afgørelser un-
der sagen, både af hensyn til at aflaste landsretterne og for at nedbringe sagsbehand-
lingstiden ved byretten bør begrænses. udvalget finder imidlertid, at muligheden for at
kære byrettens afgørelser ikke helt bør afskæres.
udvalget lægger i den forbindelse vægt på, at udgangspunktet skal være, at sagen får sin
endelige afgørelse ved byretten. det er derfor væsentligt, at en part ikke får den ople-
velse, at byretsbehandlingen blot skal overstås for, at sagen kan prøves ved anke til
landsretten. dette kunne blive konsekvensen, hvis alle afgørelser under byrettens be-
handling af sagen var endelige. visse spørgsmål vil kunne være af så afgørende og væ-
sentlig betydning for sagen, at en manglende kæremulighed må antages at ville med-
føre, at den part, som ikke fik medhold, herefter under alle omstændigheder vil anke
dommen til landsretten.
2.2.2.3.2.2. udvalget foreslår derfor, at det fremover skal være udgangspunktet, at ken-
delser og andre beslutninger, der afsiges under hovedforhandlingen eller under dennes
forberedelse, ikke kan kæres til landsretten, men derimod først kan indbringes for lands-
retten i forbindelse med den endelige afgørelse i sagen.
det skal dog ikke gælde kendelser og beslutninger, der angår spørgsmål af indgribende
eller afgørende betydning for parten, eller som er af væsentlig betydning for sagens
forløb. det kunne eksempelvis være kendelser eller beslutninger, som går ud på, at sa-
gen afvises eller hæves, om stedlig og saglig kompetence, habilitet og rette sagsøgte.
det vil imidlertid ikke være muligt at foretage en udtømmende opregning af, hvilke af-
gørelser der fortsat skal kunne kæres.
udvalget foreslår derfor, at der skal være mulighed for at søge om tilladelse hos proces-
bevillingsnævnet til at kære kendelser og beslutninger afsagt under sagens forberedelse
eller hovedforhandlingen.
betingelserne for at få kæretilladelse foreslås at være, at afgørelsen har afgørende og
væsentlig betydning for sagens forløb eller for parten, og at der også i øvrigt er anled-
ning til at lade afgørelsen prøve af landsretten som 2. instans. det forudsættes således,
at der udover en vurdering af afgørelsens karakter også foretages en vurdering af selve
afgørelsen, herunder af resultatet.
udvalget foreslår samtidig, at det præciseres i retsplejelovens § 395, at en ansøgning til
procesbevillingsnævnet om tilladelse til kære kan tillægges opsættende virkning. efter
                                              - 7 -
     udvalgets opfattelse bør det dog have undtagelsens karakter, at dette sker. det vil nor-
     malt være den ret, hvis afgørelse ønskes prøvet, der kan tillægge en ansøgning til pro-
     cesbevillingsnævnet opsættende virkning. i de tilfælde, hvor procesbevillingsnævnet
     har imødekommet ansøgningen, og kærende har indbragt sagen for kæreinstansen, vil
     kæreinstansen også kunne tillægge kæremålet opsættende virkning.
     2.2.2.3.3. justitsministeriets overvejelser
     justitsministeriet er enig i udvalgets overvejelser og forslag, og lovforslaget er udformet
     i overensstemmelse med udvalgets lovudkast.
     justitsministeriet har overvejet, om bestemmelsen bør udformes således, at den indehol-
     der en opregning af, hvilke kendelser og beslutninger der fremover skal være mulighed
     for at kære uden tilladelse. justitsministeriet finder imidlertid ligesom udvalget, at det
     ikke vil være muligt at foretage en udtømmende opregning heraf. justitsministeriet er
     derfor enig i udvalgets forslag om, at kendelser og beslutninger, der afsiges under ho-
     vedforhandlingen eller under dennes forberedelse, ikke skal kunne kæres til landsretten
     uden procesbevillingsnævnets tilladelse.”
af de specielle bemærkninger til den foreslåede § 389 a fremgår bl.a.:
     ”det foreslås, at muligheden for frit at kære byrettens afgørelser under sagen begrænses.
     kendelser og andre beslutninger, der afsiges af byretten under en hovedforhandling eller
     under dennes forberedelse, vil således – uanset den gældende bestemmelse i § 389, stk.
     1, som ikke foreslås ændret – fremover ikke kunne kæres frit til landsretten. der er dog
     mulighed for at få procesbevillingsnævnets tilladelse til at indbringe visse kendelser og
     beslutninger afsagt under sagens forberedelse eller hovedforhandlingen for landsretten.
     betingelserne for at få kæretilladelse er efter forslaget, at afgørelsen angår spørgsmål af
     væsentlig betydning for sagens forløb eller af afgørende betydning for parten.
     omfattet heraf vil eksempelvis være kendelser eller beslutninger, som går ud på, at sa-
     gen afvises eller hæves, om stedlig og saglig kompetence, habilitet og rette sagsøgte.
     det vil imidlertid bero på en konkret vurdering i det enkelte tilfælde, om en afgørelse
     har en sådan karakter og betydning, at der er grund til, at kæresagen skal kunne afgøres
     af landsretten som 2. instans, og der derfor skal meddeles kæretilladelse.
     det er desuden en betingelse, at der er anledning til at lade afgørelsen prøve af lands-
     retten som 2. instans. det forudsættes således, at der udover en vurdering af afgørelsens
     karakter også foretages en vurdering af selve afgørelsen, herunder af resultatet.
     forslaget tilsigter ingen ændringer af, hvilke afgørelser som er omfattet af § 253 om
     delafgørelser.
     bestemmelsen omfatter således ikke afgørelser om spørgsmål, der er afgørende for hele
     sagens behandling som f.eks. lovvalg, rettens kompetence og søgsmålsfrister og søgs-
     målskompetence, da der i overensstemmelse med gældende ret vil være tale om delaf-
     gørelser, der er omfattet af § 253, hvorfor tilladelse til at kære afgørelsen ligesom i dag
     vil skulle meddeles efter denne bestemmelse (som ændret ved lovforslagets § 1, nr. 28).
                                                - 8 -
       …”
udvalget om bedre og mere effektiv behandling af civile sager ved domstolene havde den 1.
juli 2013 afgivet et delnotat om adgangen til appel i civile sager. af notatet fremgår bl.a.:
       ”8. udvalgets overvejelser om andre begrænsninger i adgangen til kære
       i civile sager
       udover en generel appelgrænse har udvalget overvejet, om det er hensigtsmæssigt
       herudover at begrænse adgangen til kære af afgørelser i civile sager.
       8.1. kære af afgørelser om sagens forberedelse
       den ændring af instansordningen, som blev gennemført med domstolsreformen, og
       hvorefter byretterne nu er den almindelige førsteinstans i civile sager, har bl.a. betydet,
       at landsretterne nu modtager et stort antal kæremål vedrørende byretternes afgørelser
       under sagernes forberedelse. disse afgørelser registreres i domstolenes statistik under
       kategorien retsplejemæssige spørgsmål.
       udvalget finder det navnlig relevant at overveje en begrænsning i adgangen til at kære
       disse afgørelser fra byretterne om ”retsplejemæssige spørgsmål”, da der, som det frem-
       går … er tale om, at antallet af sager ved landsretterne i denne kategori har været sti-
       gende siden domstolsreformen. kategorien retsplejemæssige spørgsmål dækker navnlig
       over afgørelser vedrørende sagens forberedelse. det drejer sig f.eks. om afgørelser om
       fremlæggelse af dokumenter, syn og skøn, vidner, habilitet og rette sagsøgte.
       udover at der er tale om et stort antal sager, hvilket belaster landsretterne, betyder ind-
       bringelse af disse spørgsmål for landsretten typisk, at sagsbehandlingstiden i byretten
       forlænges, da der ofte er tale om kæremål, som skal afgøres, inden sagens behandling
       kan fortsætte ved byretten. kæremålet tillægges således i praksis ofte reelt opsættende
       virkning, selv om udgangspunktet efter retsplejelovens § 395 er, at kære ikke har op-
       sættende virkning, medmindre andet er bestemt i loven, eller det bestemmes af byretten
       eller landsretten.
       som det fremgår ..., er antallet af modtagne kæremål vedrørende retsplejemæssige
       spørgsmål steget fra 254 i 2007 til 912 i 2012. der er således sket en meget betydelig
       stigning i antallet af disse kæremål ved landsretterne siden reformen.
       når en afgørelse om et processuelt spørgsmål under sagens forberedelse kæres til lands-
       retten, udsættes sagen ofte med henblik på at afvente en afgørelse fra landsretten. der er
       en kærefrist på 2 uger, og herudover skal sagen sendes fra byretten til landsretten inden
       en uge efter modtagelsen af kæreskrift eller tilførsel til retsbog om kære. endelig er
       landsrettens sagsbehandlingstid i kæresager om retsplejemæssige spørgsmål i gennem-
       snit ca. 40-50 dage, og samlet kan disse kæremål således betyde en forlængelse af sags-
       behandlingstiden i byretten i størrelsesordenen 2-3 måneder. en begrænsning i adgan-
       gen til at kære disse afgørelser vil derfor i mange tilfælde betyde, at sagsbehandlingen i
       byretten vil kunne fremmes, og sagsbehandlingstiden dermed blive kortere.
                                          - 9 -
efter de gældende regler kan alle kendelser og beslutninger afsagt af en byret under en
sag appelleres ved kære, så længe dom ikke er afsagt, jf. retsplejelovens § 389. når be-
handlingen af en sag er afsluttet ved afsigelse af dom, kan kendelser og beslutninger af-
sagt under sagen ikke appelleres særskilt, jf. retsplejelovens § 390, men anken kan om-
fatte afgørelser, der er truffet under sagen, jf. retsplejelovens § 368, stk. 4.
som udgangspunkt kan byrettens kendelser og beslutninger således kæres til landsret-
ten, medmindre der er afsagt dom i sagen, og afgørelsen kan inddrages under en senere
anke af dommen, jf. retsplejelovens § 368, stk. 4, og § 390, stk. 1.
udvalget finder, at muligheden for frit at kære byrettens afgørelser under sagen bør be-
grænses, både af hensyn til at aflaste landsretterne og for at nedbringe sagsbehandlings-
tiden ved byretten. udvalget finder imidlertid ikke, at muligheden for at kære byrettens
afgørelser helt skal afskæres.
udvalget lægger i den forbindelse vægt på, at udgangspunktet skal være, at sagen får sin
endelige afgørelse ved byretten. derfor er det væsentligt, at en part ikke får den ople-
velse, at byretsbehandlingen blot skal overstås for, at sagen kan prøves ved anke til
landsretten. dette kunne blive konsekvensen, hvis alle afgørelser under byrettens be-
handling af sagen var endelige. visse spørgsmål vil således være af så afgørende og væ-
sentlig betydning for sagen, at en manglende kæremulighed må antages at ville med-
føre, at den part som ikke fik medhold, herefter under alle omstændigheder vil anke
dommen til landsretten.
udvalget foreslår derfor, at det fremover skal være udgangspunktet, at kendelser og an-
dre beslutninger, der afsiges under hovedforhandlingen eller under dennes forberedelse,
ikke kan kæres til landsretten, men derimod først kan indbringes for landsretten i for-
bindelse med den endelige afgørelse i sagen.
det skal dog ikke gælde kendelser og beslutninger, der angår spørgsmål af indgribende
eller afgørende betydning for parten, eller som er af væsentlig betydning for sagens
forløb. det kunne eksempelvis være kendelser eller beslutninger, som går ud på, at sa-
gen afvises eller hæves, om stedlig og saglig kompetence, habilitet og rette sagsøgte.
det vil imidlertid ikke være muligt at foretage en udtømmende opregning af, hvilke af-
gørelser der fortsat skal kunne kæres.
udvalget foreslår derfor, at der skal være mulighed for at søge om tilladelse til at kære
kendelser og beslutninger afsagt under sagens forberedelse eller hovedforhandlingen
hos procesbevillingsnævnet. betingelserne for at få kæretilladelse foreslås at være, at
afgørelsen har afgørende og væsentlig betydning for sagens forløb eller for parten, og at
der også i øvrigt er anledning til at lade afgørelsen prøve af landsretten som 2. instans.
det forudsættes således, at der udover en vurdering af afgørelsens karakter også foreta-
ges en vurdering af selve afgørelsen, herunder af resultatet.
udvalget foreslår samtidig, at det præciseres i retsplejelovens § 395, at en ansøgning til
procesbevillingsnævnet om tilladelse til kære kan tillægges opsættende virkning. efter
udvalgets opfattelse bør det dog have undtagelsens karakter, at dette sker. det vil nor-
malt være den ret, hvis afgørelse ønskes prøvet, der kan tillægge en ansøgning til pro-
                                               - 10 -
       cesbevillingsnævnet opsættende virkning. i de tilfælde, hvor procesbevillingsnævnet
       har imødekommet ansøgningen, og kærende har indbragt sagen for kæreinstansen, vil
       også denne kunne tillægge kæremålet opsættende virkning.
       med hensyn til andre typer af kendelser og beslutninger henvises til afsnit 6 om appel-
       begrænsninger på grundlag af sagens værdi, som får betydning for kæremål vedrørende
       sagsomkostninger, salærafgørelser og udlæg.
       for de øvrige typer af kendelser og beslutninger har udvalget ikke fundet anledning til
       at foreslå begrænsninger i adgangen til appel.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår forståelsen af bestemmelsen i retsplejelovens § 389 a, hvorefter kendelser og
andre beslutninger, der afsiges af byretten under hovedforhandlingen eller under dennes for-
beredelse, ikke kan kæres uden procesbevillingsnævnets tilladelse. nævnet kan efter bestem-
melsen tillade kære, hvis kendelsen eller beslutningen angår spørgsmål af væsentlig betydning
for sagens forløb eller af afgørende betydning for parten og der i øvrigt er anledning til at lade
afgørelsen prøve af landsretten som 2. instans.
det afviste kæremål vedrører byrettens afgørelse om, hvorvidt et sagsanlæg skal tillægges
opsættende virkning.
højesteret finder, at retsplejelovens § 389 a efter sin ordlyd og forarbejderne må forstås på
den måde, at bestemmelsen som udgangspunkt skal afgrænses ud fra et tidsmæssigt kriterium.
bestemmelsen afskærer således som udgangspunkt fri kære af kendelser og beslutninger, der
træffes under hovedforhandlingen eller under dennes forberedelse, også selv om afgørelsen
ikke kan siges at vedrøre sagsforberedelsen eller hovedforhandlingen som sådan.
byrettens afgørelse om ikke at tillægge søgsmålet opsættende virkning er truffet under forbe-
redelsen og er derfor en afgørelse omfattet af retsplejelovens § 389 a. afgørelsen kan således
kun kæres med procesbevillingsnævnets tilladelse, og denne tilladelse foreligger ikke.
højesteret tiltræder herefter, at landsretten har afvist kæremålet.
efter retsplejelovens § 312, stk. 2, skal den part, der taber en kæresag, som udgangspunkt er-
statte modparten de udgifter, kæresagen har påført modparten. da der er tale om kære af et
                                           - 11 -
principielt spørgsmål om afgrænsning af anvendelsesområdet for en ny lovbestemmelse, fin-
der højesteret, at kæremålets omkostninger skal ophæves, jf. retsplejelovens § 312, stk. 3.
                                     thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger vedrørende kæresagen til nogen anden part.