text:
retten i horsens
dom
afsagt den 6. april 2016 i sag nr. bs 150-457/2015:
a
...
pakistan
og
b
 (advokat eddie omar rosenberg khawaja, københavn)
mod
udlændingenævnet
adelgade 11
1304 københavn k
(kammeradvokaten ved advokat jacob pinborg ved advokatfuldmægtig aleksander lind,
københavn)
sagens baggrund og parternes påstande
udlændingenævnet traf den 18. juni 2014 afgørelse om at nægte sagsøgeren a opholdstilla-
delse i danmark efter reglerne i udlændingelovens § 9, stk. 8, om ægtefællesammenføring.
sagen drejer sig om, hvorvidt denne afgørelse skal ophæves og hjemvises til fornyet behand-
ling. sagsøgerne er fætter og kusine, og det er et hovedspørgsmål under sagen, hvorvidt for-
modningen for tvangsægteskab/arrangeret ægteskab er afkræftet, jf. udlændingelovens § 9,
stk. 8, 2. pkt.
                                              - 2 -
sagsøgerne, a og b, har påstået, at udlændingenævnets afgørelse af 18. juni 2014 skal ophæ-
ves, og at sagen skal hjemvises til fornyet behandling.
sagsøgte, udlændingenævnet, har påstået frifindelse.
oplysningerne i sagen
sagen er anlagt den 15. maj 2015.
denne dom indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. retsplejelovens § 218 a, stk. 2.
b og a, som begge er afghanske statsborgere, er født den xx. xx. 1989 henholdsvis den xx.
xx. 1984. det er ubestridt, at de er kusine og fætter.
parterne er enige om, at det kan lægges til grund, at b har været gift med en søn af naboen til
hendes familie, og at dette ægteskab er bragt til ophør på en måde, som kan sidestilles med
skilsmisse.
b og a blev efter det oplyste gift den 2. marts 2012.
a indrejste til danmark den 18. marts 2012, og hun fik den 11. april 2013 opholdstilladelse i
medfør af udlændingelovens § 7, stk. 2. hendes asylmotiv var, at hun ved en tilbagevenden til
afghanistan frygter, at hendes far eller familien til hendes første ægtefælle vil slå hende ihjel.
den 3. september 2013 søgte b og a om ægtefællesammenføring i danmark på grundlag af
deres ægteskab.
den 13. november 2013 afslog udlændingestyrelsen at give a opholdstilladelse under henvis-
ning til udlændingelovens § 9, stk. 8, idet det var styrelsen opfattelse, at ægteskabet ikke blev
indgået efter b og as eget ønske.
den 18. juni 2014 traf udlændingenævnet afgørelse på baggrund af klage fra b og a over
udlændingestyrelsens afgørelse.
                                                - 3 -
af udlændingenævnets afgørelse fremgår, at udlændingenævnet ikke fandt grundlag for at
ændre styrelsens afgørelse. udlændingenævnet henviste til, at "det må anses for tvivlsomt, om
ægteskabet er indgået efter begge parters ønske".
forklaringer
b har forklaret, at det er rigtigt, at a er hendes fætter. deres mødre er søskende. de har ofte
besøgt hinanden sammen med familierne. de boede i samme by og har set hinanden jævnligt.
familierne har mest set hinanden i weekenderne, hvor de også overnattede hos hinanden. hun
kan huske sin fætter fra 5-6 års alderen, hvor de tog til basaren, og han købte små ting til hen-
de. deres mødre talte om, at hun og a skulle giftes. det, at forældrene enedes om, at de skulle
giftes, var ikke afgørende. det var kun, hvis forholdene blev til det, at de skulle giftes. det var
klart, at hendes mor syntes godt om a. hun blev selv forelsket i a senere. da hun var 9-10 år,
fik hun at vide, at de skulle giftes. det var hun glad for. hun kendte a godt, og det ville derfor
være godt. efterhånden søgte de hinanden, ligesom de legede og lavede sjove ting sammen.
hun opdagede da, at hun havde følelser for a. det var senere, de talte om, at de skulle bo
sammen. det var måske, da hun var 15-16 år. det er almindeligt at blive gift tidligt - i en alder
af 15-18 år - i afghanistan. de blev ikke gift på det tidspunkt, da a mente, at han skulle tage
en uddannelse og stå på egne ben, så han kunne forsørge en familie. det var en fælles plan,
som de talte om. de talte om, at de skulle giftes efter hans uddannelse. det ville tage 5 år at
blive færdig med uddannelsen. hun var 18 år, da han startede på sin uddannelse. hun boede i
landsbyen, og han boede i kabul. de holdt kontakt per telefon. han ringede til hendes far,
som gav hende telefonen. hun havde ikke selv en telefon, og det var derfor, at det gik gennem
hendes far. hendes familie var ikke meget religiøs, men hendes familie var en del af det loka-
le samfund, og de regler, som gjaldt der, overholdt hendes familie. der kunne godt være for-
skel udadtil og indadtil. mens hun boede hos sin familie, havde hun et godt liv og var glad.
hun havde planer om a, som hun elskede, og hun ville skabe et godt liv med børn. hun er
selvfølgelig meget ked af, at der skete sådan en begivenhed, som påvirkede hendes liv så me-
get. hun boede hos nabofamilien i ca. 5 måneder. det var et svært og dårligt liv. hun forsøgte
ikke at tænke på det. det var en nødsituation, hvor hun blev tvunget til at gifte sig med nabo-
sønnen. a kontaktede hende per telefon og fortalte, at han elskede hende, og at han ville gøre
alt, hvad han magtede for at redde hende. han hjalp hende med at flygte, og de tog derefter
                                                - 4 -
over til as mor, hendes moster. de talte der om, at hun og a skulle stikke af, og at de skulle
giftes hurtigst muligt. det var ikke en nem beslutning at stikke af fra familien. de skulle op-
fylde deres families forventninger, hvorefter de kunne stikke af. de beroligede også sig selv
ved at blive gift. de ville derefter hurtigt væk fra afghanistan. det var ikke hendes drøm, at
det skulle ske sådan, men bagefter var hun glad for det. det var hende selv, som bestemte, at
de skulle giftes.
b har endvidere forklaret, at da hun kom til danmark nævnte hun for politiet, at de var kom-
met fra hinanden. hun kontaktede også røde kors, ligesom hun talte med en afghaner på
asylcentret om at finde a. på asylcentret, som blev drevet af røde kors, spurgte hun på kon-
toret, om de kunne hjælpe med at finde a. hun har forsøgt at finde a, siden hun kom til
danmark, men røde kors kunne ikke finde ham. hun fik kontakt til ham, efter hun flyttede
til x-by. hun fik i x-by kontakt til nogle herboende afghanere, som hjalp hende. den ene
hedder d og den anden hedder e. d havde kontakt til afghanistan, og han hjalp med at finde
as far. hun fik derefter kontakt til a. da de talte sammen første gang, var hun så glad. det
var den bedste følelse, fordi der var gået så lang tid. de spurgte meget hinanden, hvordan det
var gået siden, de var blevet adskilt, og derudover talte de meget om deres følelser, og om at
de savnede hinanden. da hun havde fundet ham, fortalte hun a om reglerne om familiesam-
menføring. det var e, som hjalp hende med papirerne, men hun fik også hjælp på et kommu-
nalt kontor. hun var ikke klar over, at det kunne være et problem, at hun og a er fætter og
kusine. hun er rigtig glad for at være i danmark, hvor hun føler sig i sikkerhed. hun mangler
bare sin mand, ellers har hun det rigtigt godt. hun har for første gange fået mulighed for at
sige ja og nej til de ting, som betyder noget for hende. hun går på sprogskole, og hun vil ger-
ne på universitetet og læse til tandlæge. den mulighed har hun ikke haft i sit hjemland. hun er
muslim, men hun går ikke med tørklæde, da det ikke har betydning for hende. det har hun
selv valgt. hun har ikke familie i danmark, men hun har venner både danske og afghanske.
hun har ikke haft kontakt med sin familie, siden hun flygtede. de er flyttet til et andet sted i
afghanistan. da hun kom til danmark, blev hendes efternavn skrevet forkert, da hun blev
registreret med sin første mands efternavn. det ønskede hun ikke, og hun fik det derfor omre-
gistreret. der er stor forskel mellem hendes første og andet ægteskab. det første var tvunget,
og det andet var af fri vilje. det var på grund af kærlighed, og det er kun derfor, hun ønsker, at
de skal leve sammen. det var hendes egen beslutning, og der er ikke nogen, som kan få hende
til at sige nej til sit andet ægteskab. hun har fuld respekt for lovgivningen, og hun forstår, at
loven skal beskytte mod tvangsægteskaber, men hendes ægteskab er fri vilje.
                                                - 5 -
deres forældre havde en mundtlig aftale om, at a og hun skulle giftes. det var dog ikke nød-
vendigvis, at det ville ende med et ægteskab, det kunne de selv ændre. der var en forventning
om, at de skulle giftes, og det talte hendes forældre om. det var kun hendes mor og hendes
moster, som havde en aftale. det betød ikke, at det skulle være sådan. hendes far var indfor-
stået med mødrenes aftale. betydningen af den mundtlige aftale var ikke så stor, og hendes far
skulle derfor ikke spekulere så meget på det. hendes far ville ikke sætte sig imod aftalen. den
endelige beslutning var hendes. hendes første ægteskab var under tvang, hvor hun havde ”en
pistol for panden”. det var talibans råd, og den beslutning kan man ikke modsætte sig. hen-
des far blev nød til at tage imod tilbuddet fra taliban om, at hun blev givet væk til den anden
familie. hendes far kunne ikke nægte det. hendes far forsøgte meget at løse problemet på
andre måder, men beslutningen var talibans, og deres ord er lov, og det skal følges. hendes
familie er derfor også imod det ægteskab, som hun har med a. hendes far er helt afgjort
imod. hendes mor elsker hende, og hun er ikke imod ægteskabet med a. hendes mor ønsker
det bedste, ligesom hendes søskende ønsker det bedste for hende. hun er bange for sin far,
men det har hun ikke altid været.
a har forklaret, at han er bs mand, og at han derudover er bs fætter. deres mødre er søstre.
de har ikke familietilknytning på deres fædres side af familien. de kommer fra samme by,
hvor han boede i byen, og b boede tættere på landet. de besøgte hinanden fra barndommen
og har leget sammen. han er 4-5 år ældre end b. de traf begge beslutningen om, at de skulle
giftes. deres mødre havde ikke afgjort, at de skulle giftes, men de har talt om, at han og b
skulle giftes. de bestemte selv, at de skulle giftes, og han besluttede sig endeligt, da han hav-
de læst og fået uddannelse. hans mor har nævnt, at deres mødre talte om, at de skulle giftes.
det var måske, da han var 16-17 år, men han tog det ikke alvorligt. han var for ung til at tæn-
ke over, om det var en god ide. da de blev ældre, blev de forelsket i hinanden. han havde
også tidligere en ide om, at de ville blive rigtigt forelsket, når han blev ældre. der kom på et
tidspunkt hjertelige følelser – rigtige følelser – mellem ham og b. han var ca. 16 år, da han
begyndte at få følelser for b. hun var ca. 13 år dengang, og hun vidste godt, hvad de snakke-
de om. han sang en sang for hende hele tiden, når de var sammen. han kan ikke beskrive,
hvor højt han elskede hende. beslutningen om, at de skulle giftes, var en fælles beslutning.
det var ikke noget, som han besluttede alene. de besluttede sammen, at de ville vente til, han
var færdig med sin uddannelse. han var da 23 år og skulle starte medicinstudiet. deres fami-
lie ønskede kun det bedste for dem, men det var hans og bs egen beslutning. familierne var
klar over, at de elskede hinanden, og der var derfor ikke nogen barriere. der var ikke noget
                                               - 6 -
pres fra familien, da han var en voksen og havde en uddannelse. familierne i deres område er
religiøse, men hans familie var mere moderat religiøs og havde uddannelse. hans far havde en
tæppeforretning, og hans mor var husmor. han og b holdt kontakt per telefon, mens han var i
kabul. de talte meget sammen i telefonen, og han kom også hjem til byen et par gange om
året på ferie. han talte ofte med b, nogen gange 4 gange om ugen, andre gange måske 4 gan-
ge om måneden. de talte om, hvorfor de elskede hinanden og om deres livsplaner. b vidste
godt, hvordan hans liv i kabul var. de talte mest om dem selv. han hørte via sin mor, at b var
giftet bort. hans mor sagde, at b var givet bort til nogen andre. han fik også at vide hvorfor.
han fik et stort chok både fysisk og psykisk. det var som at få et ”sår på hjertet”, da alle hans
drømme blev ”ruineret”. det var som om, han havde mistet alt. det er meget mildt sagt at
sige, at han blev ked af det. han tænkte straks på, hvordan han skulle redde sin elskede. han
talte med b, og de besluttede sig for at stikke af. han fik telefonisk kontakt med b med hjælp
fra bs yngste søster. han gav en telefon til bs yngste søster, som gav telefonen til b. b ringe-
de derefter til ham. b klagede i telefonen over forfærdelig hændelser, som overgik hende.
hun blev nedgjort og slået. han sagde derfor til hende, at han ville gøre alt for at redde hende.
de besluttede sammen at stikke af. alle deres beslutninger både tidligere og efterfølgende har
været fælles. det var måske efter anden telefonsamtale, at b stak af til hans mor. da b kom
hjem til hans familie, havde hans far inviteret en mullah og to vidner. det var hans og bs be-
slutning, at de skulle giftes. hans far arrangerede, at præsten kom. de havde deres forældre til
stede, og de ville vise dem respekt ved at blive viet, mens de var dér. de kunne ligeså godt
være stukket af, men for at vise respekt for deres forældre blev de gift først. de blev adskilt
under flugten. det var b, som kontaktede ham. han var selv i skjul, og derfor var hans egne
muligheder meget begrænsede, men han ledte også efter hende. b kontaktede hans far, og
hans far kontaktede derefter ham. han og b spurgte hinanden, hvor de var, og hvad de lavede,
men de talte mest om, at de elskede hinanden. de havde planer om at flygte og leve sammen i
danmark. de besluttede sig for at tage til danmark, før de blev adskilt, fordi de havde talt
med en menneskesmugler, som de havde en aftale med. han fandt menneskesmugleren igen,
efter de blev adskilt, og menneskesmugleren forsikrede ham om, at b nok skulle komme til
danmark. han forsøgte at spørge rundt omkring, hvor han kunne finde b, men han flygtede
også selv fra sted til sted. han bor i pakistan nu, hvor han lever i skjul. han bor der ulovligt,
og han er bange for bs eksmand, som vil slå ham ihjel efter reglerne om ”tand for tand”. der
er meget kontakt mellem afghanistan og pakistan, der hvor han opholder sig, og mange rejser
frem og tilbage. det er nemmere at skjule sig for myndighederne i pakistan og dermed bo
                                               - 7 -
ulovligt, og derfor er han ikke rejst længere væk. han taler med b så ofte, som han kan. de er
meget forelskede og kontakter hinanden ofte. de er mødtes én gang personligt. det var i juli
2015, hvor b kom på et besøgsvisum til pakistan. b kunne rejse lovligt, men deres møde i
pakistan var skjult, og der var ikke nogen, som vidste, hvor de var. deres familier vidste ikke,
at de mødtes. deres beslutning om at blive gift var deres fælles, og de er to voksne. i afgha-
nistan er det sådan, at navnene følger efter den mandlige generation. det har derfor ikke stor
betydning, at de er fætre og kusiner på mødrenes side.
han kan ikke sige præcist, hvor ofte han talte med b, mens han boede i kabul. hver gang han
ringede til bs far, sagde bs far, at b var syg eller ikke til stede. han sagde ikke, at hun var
giftet bort. han vil gerne have ophold i danmark, fordi han vil rejse derhen, hvor hans elske-
de bor. det er hans højeste ønske, og det er den eneste begrundelse, at han skal forenes med
hende. de blev væk fra hinanden i tajikistan. han har aldrig boet der. han boede i tajikistan
i 6 måneder, efter de kom væk fra hinanden. han har ikke haft mulighed for at blive der, da
der er kontrol med dem, som opholder sig der. efter de blev adskilt, talte han med menneske-
smugleren om, hvad han skulle gøre. smugleren fandt på forskellige begrundelser for, at han
skulle vente 1 uge, 1 måned osv., men til sidst forsvandt menneskesmugleren. han ved, at b
bor i x-by, og at hun læser og gør sig klog.
f har som vidne forklaret, at hun har kendt b i 2-2½ år. de har lært hinanden at kende hos en
afghansk familie, som de begge besøgte. de er nu bedste veninder. de har begge travlt, men
de ses i weekenderne. hun ved, at b er gift, og det er hendes indtryk, at der er stor kærlighed
mellem b og hendes mand. hun har bemærket det ved deres lange og hyppige telefon-
samtaler. hun har ikke siddet lige ved siden af, men hun har fulgt med ved, at hun fx har lavet
mad, mens b har talt i telefon. hun har ikke bemærket noget usædvanligt ved ægteskabet. b
elsker sin mand meget. det er ikke hendes indtryk, at b har giftet sig som følge af tvang. b
har selv truffet beslutningen, og hun elsker a meget. hun ved godt en del om bs fortid, men
når b skal fortælle om det, får hun det dårligt, og b vil derfor helst ikke tale om det. b tænker
meget på a, og de taler meget om, hvornår de kan blive forenet. da hun mødte b, fortalte b
ikke med det samme, hvad der var hendes problem. det kom først frem, da de kendte hinan-
den bedre. b fortalte, at hun ledte efter sin mand. vidnet fortalte dette til sin mand, som talte
med d. de har derefter hjulpet b. b har også forsøgt at få hjælp hos nogle andre afghanere i
y-by. b har været ivrig efter at få sin mand hertil, og det kan flere bevidne. b er meget selv-
stændig, ligesom b har været meget dygtig til at lære sproget. i forhold til en afghansk kvinde
lever b et frit liv i danmark. i danmark er der sikkerhed, og der er ikke nogen, som vil gøre
                                                - 8 -
hende fortræd. vidnet er ikke i familie med sin ægtefælle. b har fortalt, at a er en god fyr og
et godt menneske. b har også fortalt, at hun elsker ham, men vidnet har ikke stillet mange
private spørgsmål. hun ved kun, hvad b selv har fortalt. b har ikke fortalt om as familie. når
de ses i weekenderne, taler b meget i telefon.
g har som vidne forklaret, at han har kendt b i 1 år og 4 måneder. han er ansat på y-firma,
hvor han står for undervisning i blandt andet arbejdsmarked og praktik. hans job består også i
at hjælpe eleverne med forskellige vanskeligheder. han er kommet tæt på b på to måder. han
har hjulpet hende med praktik, og han har der lært b at kende, som en der godt ved, hvad hun
vil. hun ville gerne ud på et plejehjem. i forbindelse med et foredrag 0m flygtninges ret-
tigheder, hvor han og b deltog, hørte han om de ”trælse forhold”, som hun har været igennem.
han har siden læst hendes papirer. som han forstår det, skulle hun giftes med sin fætter, og
det var fryd og gammen, indtil der skete en ulykke, hvorefter hun blev gift med en anden
mand. han har talt med hende om det, og han har kunnet mærke, at det har været en rigtig
grim oplevelse. som han forstår det, så er der kærlighed til a. det kan godt være, at det er en
fætter, og at det har været lovet, men det er hans indtryk, at der er et kærlighedsforhold. det
var meget uheldigt, at hun i før-ste omgang blev gift med en anden. han tror ikke, at det andet
ægteskab er et tvangsægteskab. det er hans indtryk, at hun rigtig gerne vil have det ægteskab,
som hun har nu. det er ikke hans indtryk, at det er noget, hun bare siger. hun er meget selv-
stændig. på sprogcenteret, som er særligt for unge, har de mange fra syrien. b har været dyg-
tig til at ”være i det”, og hun kan klare sig. han undrer sig over, at der er tolk med i dag, da b
er på slutniveauet på sprogcentret, og hun er ved at være klar til en uddannelse. han håber, at
hun får et arbejde som social- og sundhedsassistent eller som pædagogisk assistent. han kan
ikke finde noget, der peger på, at bs ægteskab skulle være tvunget.
parternes synspunkter
a og b har i deres påstandsdokument af 24. februar 2016 anført følgende anbringender til
støtte for deres påstand:
"afkræftelse af formodning om, at ægteskabet er indgået tvangsmæssigt
                                                - 9 -
til støtte for den nedlagte påstand gøres det gældende, at det efter en konkret og samlet vur-
dering af sagens omstændigheder kan lægges til grund, at ægteskabet er indgået efter a og bs
eget ønske.
det følger af udlændingelovens § 9, stk. 8, 1. pkt., at en opholdstilladelse efter lovens § 9, stk.
1, nr. 1, ikke, medmindre ganske særlige grunde, herunder hensynet til familiens enhed, afgø-
rende taler derimod, kan gives, såfremt det må anses for tvivlsomt, om ægteskabet er indgået
efter begge parters eget ønske.
det følger endvidere af udlændingelovens § 9, stk. 8, 2. pkt., at det, hvis ægteskabet er ind-
gået mellem nærtbeslægtede eller i øvrigt nærmere beslægtede, medmindre særlige grunde,
herunder hensynet til familiens enhed, taler derimod, anses for tvivlsomt, om ægteskabet er
indgået efter begge parters eget ønske.
er ægteskabet herefter indgået mellem en fætter og kusine, vil der således foreligge en for-
modning for, at ægteskabet ikke er indgået efter begge parters eget ønske.
det følger herefter af de generelle bemærkninger til lovforslag nr. l 6 af 8. oktober 2003, pkt.
3., at formålet med ændringen af udlændingelovens § 9, stk. 8, hvorefter bl.a. 2. pkt. i be-
stemmelsen indsattes, er, at hjælpe de unge, der er i fare for – mod deres eget ønske – at blive
tvunget ind i et ægteskab med en nærtbeslægtet. det fremgår endvidere, at den præciserede
bestemmelse har til formål at sikre, at den unge ikke længere er nødsaget til at oplyse over for
udlændingemyndighederne, at der er tale om et tvangsægteskab, hvorved den unge frigøres
fra den frygt for repressalier fra sin families side, der ellers kan afholde pågældende fra at
give oplysninger om, at der er tale om et tvangsægteskab.
for så vidt angår sondringen mellem såkaldte arrangerede ægteskaber, tvangslignende ægte-
skaber og tvangsægteskaber følger det af besvarelse spørgsmål nr. 19 stillet af folketingets
integrationsudvalg til ministeren for flygtninge, indvandrere og integration den 12. november
2004 (l 6 – bilag 12), at det efter udlændingelovens § 9, stk. 8, alene er afgørende, om der er
tale om et ægteskab, der er indgået efter parternes eget ønske, og at de i spørgsmålet anførte
begreber ikke anses for egnede til at beskrive det område, der ønskedes reguleret. det anføres
                                              - 10 -
således, at begrebet tvangsægteskab er for snævert, mens begrebet arrangerede ægteskaber for
bredt.
det følger således af bestemmelsen, at den ikke er tiltænkt, at regulerer arrangerede ægteska-
ber, men de alene tilfælde, hvor et sådant ægteskab i øvrigt konkret må antages, at være ind-
gået mod ægtefællernes egne ønsker.
det følger endvidere af de specielle bemærkninger i lovforslag nr. l 6 af 8. oktober 2003 til
udlændingelovens § 9, stk. 8, 2. pkt., at det konkret kan godtgøres, at ægteskabet er indgået
efter ægtefællernes eget ønske, ved f.eks. længerevarende indgående bekendtskab forud for
ægteskabets indgåelse, at parret egenhændigt af planlagt brylluppet eller har samlevet forud
for ægteskabets indgåelse.
herved er forudsat, at der skal bestå en reel mulighed for imødegåelse af formodningsreglen
om ægteskabets tvangsmæssige karakter.
i besvarelsen af spørgsmål nr. 21 stillet af folketingets integrationsudvalg til ministeren for
flygtninge, indvandrere og integration den 12. november 2004 (l 6 – bilag 12), fremgår det
videre, at ministeren, for så vidt angår anmodning om en redegørelse for andre måder, end de
i bemærkninger anførte, til, at det kan dokumenteres, at et ægteskab er indgået efter ægtefæl-
lernes eget ønske, anfører, at:
”[u]dlændingemyndighederne vil (…) kunne lægge vægt på oplysningerne fra parterne selv
eller familiemedlemmer, venner eller kolleger til parterner om baggrunden for indgåelse af
ægteskabet. at ægteskabet er indgået frivilligt, kan således f.eks. godtgøres ved, at parterne –
ved siden af at erklære, at ægteskabet er indgået efter eget ønske – udtaler sig samstemmende
om tidligere kontakt i form af brevveksling, telefonsamtaler og personlige møder. herudover
kan oplysninger om fælles interesser og/eller venner samt oplysninger om den måde, parret
har mødt hinanden på, indgå ved vurderingen af, om ægteskabet anses for indgået efter eget
ønske.
det er væsentlig at have for øje, at formålet med den foreslåede formodningsregel ikke er at
begrænse antallet af ægtefællesammenførte udlændinge, men at give unge, der er i risiko for
                                               - 11 -
at blive tvunget eller presset ind i et ægteskab med en beslægtet mod deres eget ønske, en mu-
lighed for at undgå dette.
udlændingemyndighederne vil ved administrationen af bestemmelsen naturligvis have formå-
let med bestemmelsen for øje.”
af det daværende ministerium for flygtninge, indvandrere og integrations praksisnotat af 16.
oktober 2009 om udlændingelovens § 9, stk. 8, og den deri omtalte praksis, jf. særligt pkt.
6.1., fremgår endelig bl.a., at der tillige kan lægges vægt på ægtefællers langvarige kendskab
til hinanden, herunder at de har lært hinanden personligt at kende som børn mv., og således
har kendskab til hinanden, som ligger ud over, hvad der er normalt mellem nærtbeslægtede,
ved vurderingen af den frivillige karakter af ægteskabet.
det gøres herefter til støtte for den nedlagte påstand gældende, at det i sagen kan lægges til
grund som ubestridt, at b blev tvunget til at indgå ægteskab med en nabosøn grundet den i
afghanistan mellem hendes familie og naboens families opståede konflikt. det er endvidere
ubestridt, at hun ikke ønskede at indgå ægteskabet eller forblive gift til nabosønnen, samt at
hun flygtede fra ægtefællen og dennes familie, jf. hertil flygtningenævnets begrundelse og
resultat gengivet i sagens bilag 1.
det gøres herefter gældende, at disse forhold konkret i sig selv helt afgørende taler imod, at
det ægteskab b efterfølgende har indgået med a, og med hvem hun flygtede til pakistan, men
blev adskilt fra, skulle have samme tvangsmæssige karakter, som det første ægteskab hun
blev tvunget til at indgå mod sin vilje.
det bemærkes således, at udlændingenævnets vurdering i sin afgørelse af 18. juni 2014,
hvorefter det tillægges betydning, at b var ulykkelig i ægteskabet med nabo-sønnen, og at
hendes eneste udvej ud af dette ægteskab var at gifte sig med a, som det oprindeligt var fami-
liens ønske, beror på uklare mulige bevismæssige antagelser, der ikke i øvrigt i afgørelsen er
uddybet.
det bemærkes i den forbindelse, at udlændingenævnets inddragelse af de oplysninger, der er
fremkommet og lagt til grund under flygtningenævnets behandling af bs asyl-sag, og som
                                                - 12 -
knytter sig til, at a skulle have ønsket at ”bortføre” hende, ses inddraget i sagen på en ganske
uklar, forkert og tendentiøs måde.
det gøres således gældende, at den forklaring, der blev afgivet af b mundtligt til flygtninge-
nævnet, jf. sagens bilag 1, side 17, er gengivet forkert. det anføres således af udlændinge-
nævnet, jf. sagens bilag 3, side 5, 5. afsnit, at a ”var blevet vred, da han hørte, at [b] var ble-
vet givet bort til en anden mand, idet hun var hans ære, [og] at han herefter havde besluttet sig
for at bortføre hende”. imidlertid fremgår det af flygtningenævnets afgørelse, at a blev vred,
”idet han elskede [b], og hun var hans ære”.
den bevismæssige vægtning af disse faktiske omstændigheder, ses således på grund af en
forkert læsning af referatet umiddelbart at lede til en fejlagtig konklusion, om antydningen af
et tvangselement i ægteskabet.
det bemærkes således, at anvendelse af ordet ”bortføre”, af udlændingenævnet ses inddraget
og benyttet ude af den rette kontekst. det fremgår således af flygtningenævnets afgørelse, at
det mellem a og b blev drøftet, at han skulle ”bortføre” hende, og at der således, uanset an-
vendelse af ordet, reelt set var tale om en fælles planlagt flugt.
det gøres på den baggrund gældende, at den bevisvurdering, der konkret er foretaget af ud-
lændingenævnet og den inddragelse, der er sket af disse afgørende oplysninger er grundlæg-
gende forkert.
det gøres herefter gældende, at en konkret vurdering af sagens faktiske omstændigheder, som
bl.a. er lagt til grund af flygtningenævnet i forbindelse med b er meddelt asyl i danmark, helt
afgørende taler imod, at det efterfølgende ægteskab mellem b og a er indgået mod parrets
eget ønske.
det gøres i forlængelse heraf gældende, at når disse forhold sammenholdes med formålet med
bestemmelsen, der indebærer et ønske om at sikre, at den unge ægtefælle frigøres fra den
frygt for repressalier fra sin families side, der ellers kan afholde pågældende fra at give oplys-
ninger om, at der er tale om et tvangsægteskab, foreligger der intet meningsgivende grundlag,
der konkret kan forklare, hvorfor b efter, at hun i danmark har opnået fuld beskyttelse for
                                               - 13 -
mulige repressalier fra bl.a. sin egen familie, skulle ønske at forblive gift og opnå ægtefælle-
sammenføring med a, hvis ægteskabet er indgået mod hendes ønske. det bemærkes hertil
endvidere, at der ikke i danmark findes familiemedlemmer, der i øvrigt kan udsætte hende for
repressalier.
det gøres supplerende hertil gældende, at b og a er vokset op sammen og herved har opbyg-
get en relation ud over deres slægtskab gennem opvæksten, at de var henholdsvis 23 og 28 år
gamle da de blev gift, at ægteskabet – uanset den oprindelige arrangerede karakter – afventede
a færdiggørelse af sine medicinstudier, samt at b efter sin flugt til danmark egenhændigt
efterlyser a gennem røde kors.
disse momenter støtter, at ægteskabet – uanset slægtskabet – er indgået efter a og bs eget
ønske.
det bestrides herudover, at det kan lægges til grund, som det er sket i udlændingenævnets
afgørelse, at a og b ikke skulle have haft et længerevarende og indgående bekendtskab ud
over den familiemæssige relation forud for ægteskabet.
det gøres herefter gældende, at det efter en konkret og samlet vurdering af sagens omstæn-
digheder kan lægges til grund, at formodningen om at ægteskabet er indgået tvangsmæssigt er
afkræftet, og at det således er indgået efter a og bs eget ønske og frivilligt.
der foreligger særlige grunde, der bevirker, at formodningsreglen ikke skal finde anvendelse
til støtte for den nedlagte påstand gøres det endvidere gældende, at der foreligger særlige
grunde, herunder hensynet til familiens enhed, der taler for, at formodningsreglen i udlændin-
gelovens § 9, stk. 8, 2. pkt., ikke skal finde anvendelse.
det gøres gældende, at dette særligt knytter sig, at ægteskabet blev indgået forud for bs flugt
til danmark, samt at b er meddelt asyl i danmark.
det følger således af de generelle bemærkninger til lovforslag nr. l 6 af 8. oktober 2003, pkt.
4., om forholdet til internationale konventioner, at:
                                                - 14 -
”tilsvarende vil der helt undtagelsesvist kunne være ganske særlige grunde, der afgørende ta-
ler for, at der må meddeles opholdstilladelse på grundlag af et ægteskab eller samlivsforhold,
selv om det må anses for tvivlsomt, om ægteskabet eller samlivsforholdet er indgået eller
etab-leret efter begge parters eget ønske. det vil f.eks. kunne være tilfældet, hvis der er forlø-
bet mange år siden indgåelsen af et ægteskab, og parterne siden har samlevet, og det nu må
læg-ges til grund, at begge parter ønsker at fortsætte samlivet. der henvises til bemærknin-
gerne til lovforslagets §~1, nr. 2.
det er på den baggrund regeringens opfattelse, at de foreslåede ændringer i relation til udlæn-
dingelovens §~9, stk.~8, er i overensstemmelse med danmarks internationale forpligtelser. ”
det følger endvidere af ændringerne af udlændingelovens § 9, skt. 8, ved lov nr. 324 af 18.
maj 2005, jf. hertil lovforslag nr. l 78 af 23. februar 2005, at der i bestemmelsen indførtes di-
rekte henvisning til hensynet til familiens enhed. det anføres i de generelle bemærkninger
pkt. 10, at det herved sikres, at det klart fremgår, at udlændingelovens bestemmelser kan fra-
viges, når bl.a. den europæiske menneskerettighedskonventions (emrk) artikel 8 tilsiger
dette.
der er på den baggrund, bl.a. under henvisning til emrk artikel 8, lagt til grund, at der kan
være tilfælde, hvor et ægteskab, der er indgået på en sådan måde – f.eks. mellem nærtbeslæg-
tede – at det er tvivlsomt, om ægteskabet er indgået efter begge parters ønske, alligevel med-
fører en ret til familiesammenføring i danmark i lyset af bl.a. respekten for ægtefællernes fa-
milieliv. det bemærkes hertil, at de i bemærkningerne anførte eksempler er ikke udtømmen-
de.
uanset om, det således lægges til grund, at det må anses for tvivlsomt, at as og bs ægteskab
er indgået frivilligt, foreligger der konkret omstændigheder, der herefter tilsiger, at familie-
sammenføring skal meddeles.
det bemærkes således, at det i et tilfælde, hvor ægteskabet er indgået forud for den ene ægte-
fælles flugt til danmark, og hvor der ikke er mulighed for, jf. den af de danske myndigheder
                                              - 15 -
tildelte beskyttelsesstatus til b efter udlændingelovens § 7, skt. 2, at familielivet kan genopta-
ges i ægtefællernes hjemland, må tillades, at retten til familielivet udleves i danmark.
det bestrides i den forbindelse, at det kan lægges til grund, at a opholder sig i pakistan under
sådanne omstændigheder, at der ikke kan tages fast ophold i landet, og at b herefter kan tage
ophold med ham i pakistan for der at udleve et familieliv.
det gøres herefter gældende, at muligheden for imødegåelse af formodningen om den
tvangsmæssige karakter af et ægteskab mellem nærtbeslægtede i henhold til udlændingemyn-
dighedernes praksis, jf. det daværende ministerium for flygtninge, indvandrere og integrati-
ons praksisnotat af 16. oktober 2009 pkt. 6.6., og det anførte i pkt. 4. i de generelle bemærk-
ninger til lovforslag nr. l 6 af 8. oktober 2003 sammenholdt med pkt. 10 i de generelle be-
mærkninger til lovforslag nr. l 78 af 23. februar 2005, forudsætter, at efterfølgende omstæn-
digheder kan inddrages i afkræftelsen af formodningen.
med andre ord, indebærer ægtefællernes mulighed for efter ægteskabets indgåelse at leve
sammen og udøve et familieliv, uanset om ægteskabet på indgåelsestidspunktet ikke var anset
som frivilligt indgået, at der kan ske overholdelse af emrk artikel 8, og at der ikke opstår
uproportional indskrænkning i retten.
dette forudsætter dog, som det må lægges til grund at være anerkendt i bemærkningerne mv.
til udlændingelovens § 9, stk. 8, 2. pkt., denne mulighed for efterfølgende samliv, f.eks. uden
for danmark, er reelt er til stede.
den i bestemmelsen anvendte bevistekniske forskydning, herunder at udlændingemyndighe-
den skal give afslag, hvis der er en oplysning om at parret er nærtbeslægtede, medmindre an-
det er sandsynliggjort, sammenholdt med den bevisbyrde som ægteparret skal løfte, må derfor
som indebærer, at ægtefællerne har mulighed for at udleve familielivet, således gives mulig-
hed for på sigt kunne fremkomme med beviser, f.eks. langvarigt samliv, fødsels af fællesbørn
mv., således at frivilligheden kan belyses.
emrk artikel 8 må således forudsætte, at et ægtepar ikke i al fremtid udelukkes fra at føre
bevis for den frivillige karakter af deres ægteskab.
                                               - 16 -
det lægges til grund, at det som således er anført i bemærkningerne om fravigelse af anven-
delse af udlændingelovens § 9, stk. 8, således i det hele knytter sig til overholdelse af særligt
emrks artikel 8, hvorefter ægtefæller gives reel mulighed for at tilrettelægge deres forhold
således, at de kan udøve et familieliv, der kan afkræfte en formodning om, at ægteskabet ikke
nyder beskyttelse efter emrks artikel 8.
det gøres således gældende, at i en situation, hvor familielivet ikke kan udleves i et andet land
end danmark, som det er tilfældet for b og as sammenholdt med, at ægteskabet er indgået
forud bs indrejse og flugt til danmark, følger det af udlændingelovens § 9, stk. 8, at det und-
tagelsesvis skal tillades, at familielivet udøves i danmark.
hvis dette ikke sker, afskæres a og b fra reel mulighed for at imødegå formodningen om, at
ægteskabet er indgået tvangsmæssigt.
i det lys gøres det, henset til sagens særegne omstændigheder, gældende, at afgørelsen er i
strid med emrk artikel 8.
det bemærkes hertil, at det påhviler udlændingenævnet at godtgøre og bevise, at a og b
konkret kan henvises til at genoptage et familieliv i et andet land end danmark.
der er ikke under sagen fremlagt dokumentation herfor fra udlændingenævnets side, og alle-
rede af den grund bestrides det, at udlændingenævnets henvisning til u.2000.2333h,
u.2005.2086h og den europæiske menneskerettighedsdomstols dom i gül mod schweiz har
relevans for bedømmelsen af nærværende sag.
det bestrides endvidere som helt udokumenteret, at udlændingenævnet finder, at b skulle
have nogen selvstændig tilknytning til danmark, herunder at denne tilknytning skulle overgå
hendes tilknytning til danmark, hvor hun er meddelt asyl.
det gøres således gældende, at der herefter i sagen er grundlag for at se bort fra en eventuel
tvangsmæssig karakter af ægteskabet ved dets indgåelse.
                                               - 17 -
anvendelse af formodningsreglen er udtryk for indirekte forskelsbehandling i strid med
emrk artikel 14, jf. artikel 8.
det fremgår af emrk artikel 14, der udgør et accessorisk diskriminationsforbud, at nydelsen
af de i emrk anerkendte rettigheder og friheder skal sikres uden forskel på grund af køn, ra-
ce, farve, sprog, religion, politisk eller anden overbevisning, national eller social oprindelse,
tilhørsforhold til et nationalt mindretal, formueforhold, fødsel eller ethvert andet forhold.
det bemærkes, at en krænkelse af emrk artikel 14 ikke forudsætter, at den materielle ret-
tighed i artikel 8, som diskriminationen vedrører, i sig selv er krænket. det er således tilstræk-
keligt for at anvende artikel 14, at en forskelsbehandling vedrører et forhold, der er omfattet af
artikel 8’s anvendelsesområde.
det gøres herefter gældende, at udlændingelovens § 9, stk. 8, 2. pkt. i praksis rammer bestem-
te etniske grupper, hvor det er en del af kulturen og traditionen at indgå ægteskaber mellem
nærtbeslægtede, herunder som i nærværende sag ægtefæller fra afghanistan. en sådan indi-
rekte forskelsbehandling er omfattet beskyttelsen i emrk artikel 14, jf. artikel 8.
det gøres herefter – under henvisning til u.2010.1035h – gældende, at der i overensstemmel-
se med praksis fra emd, jf. hertil særligt emds dom i sagen abdulaziz, cabales og balkan-
da-li mod uk, skal foretages en vurdering af, hvorvidt udlændingelovens § 9, stk. 8, 2. pkt.,
konkret bygger på et objektivt kriterium, der må anses for sagligt begrunde, og hvorvidt virk-
ningen af bestemmelsen må anses for at være proportional.
det gøres gældende, at udlændingelovens § 9, stk. 8, 2. pkt., som den herefter er anvendt ip a
og bs ansøgning om ægtefællesammenføring ikke opfylder disse betingelser.
uanset, at bestemmelsen varetager et anerkendelsesværdigt og legitimt formål om at hindre
tvangsægteskaber mellem nærtbeslægtede, indebærer anvendelse af formodningsreglen med
den tilhørende bevistekniske forskydning, at der ikke foreligger proportionalitet mellem det
anvendte middel og det formål, der søges opfyldt.
                                              - 18 -
det gøres herved gældende, at den påkrævede proportionalitetsvurderingen indebærer, at det
anvendte middel (sidestillen af nærtbeslægtedes ægteskab med et tvangsægteskab) skal være
egnet til opnåelse af formålet (ægtefællers beskyttelse mod at blive tvangsgifte), og ikke gå
videre, end hvad der er nødvendigt for at opnå formålet, jf. hertil endvidere principperne i lov
om etnisk ligebehandling § 3, stk. 3.
det gøres herefter gældende, at det påhviler udlændingenævnet at påvise konkrete omstæn-
digheder, der bevirker, at udlændingelovens § 9, stk. 8, 2. pkt., er egnet til bekæmpelse af
tvangsægteskaber. der er ikke i sagen ført bevis herfor, og det bemærkes således, at der ikke
foreligger hverken konkrete eller generelle dokumenterbare oplysninger om, at ægteskaber
mellem nærtbeslægtede statistisk set oftere skulle have karakter af tvangsægteskaber end an-
dre ægteskaber.
det gøres videre under alle omstændigheder gældende, at udlændingelovens § 9, stk. 8, 2.
pkt., går videre end, hvad der konkret kan anses som påkrævet for at opnå målet om at be-
kæmpe tvangsægteskaber, idet konkret anvendelse af udlændingelovens § 9, stk. 8, 1. pkt., og
derved konkret afdækning af momenter fra udlændingenævnets side under sin sagsbehand-
ling i sig selv ville kunne have været tilstrækkeligt til, at der i sagen kunne peges på egentlig
tvangselementer, hvorved den ønskede beskyttelse af ægtefællerne mod tvangsmæssigt at
skulle leve sammen kunne opnås.
en sådan afdækning er ikke forsøgt gennemført, hvorefter sagsbehandlingen og anvendelse af
udlændingelovens § 9, stk. 8, 2. pkt., konkret må antages ikke at opfylde det påkrævede pro-
portionalitetskrav.
det gøres derfor gældende, at de særligt tungtvejende grunde for at udøve forskelsbehand-
ling, der skal være til stede i lyset af emds praksis vedr. emrk artikel 14, jf. artikel 8, ikke
foreligger.
på den baggrund gøres det gældende, at udlændingenævnets afgørelse er i strid med diskri-
minationsforbuddet indeholdt i emrk artikel 14, jf. artikel 8.
                                                  - 19 -
det gøres på den baggrund sammenfattende gældende, at udlændingenævnets afgørelse af 18.
juni 2014 bør ophæves, og sagen hjemvises til fornyet behandling."
udlændingenævnet har i sit påstandsdokument af 24. februar 2016 anført følgende anbringe-
der til støtte for sin påstand:
"til støtte for påstanden om frifindelse gøres det gældende, at der ikke er grundlag for at til-
sidesætte sagsøgtes afgørelse af 18. juni 2014 (bilag 3), hvorefter sagsøger 1 blev meddelt af-
slag på opholdstilladelse i medfør af udlændingelovens § 9, stk. 8, jf. § 9, stk. 1, nr. 1, da det
må anses for tvivlsomt, om ægteskabet er indgået efter sagsøgernes eget ønske.
efter udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 1, litra c, kan der efter ansøgning gives opholdstilladel-
se til en udlænding over 24 år, som samlever på fælles bopæl i ægteskab eller i fast samlivs-
forhold af længere varighed med en i danmark fastboende person over 24 år, der har opholds-
tilladelse efter § 7, stk. 1 eller 2, eller § 8.
det fremgår af udlændingelovens § 9, stk. 8, at opholdstilladelse efter § 9, stk. 1, nr. 1, ikke
kan gives, medmindre ganske særlige grunde, herunder hensynet til familiens enhed, afgøren-
de taler derfor, såfremt det må anses for tvivlsomt, om ægteskabet er indgået eller samlivsfor-
holdet er etableret efter begge parters eget ønske. er ægteskabet indgået eller er samlivsfor-
holdet etableret mellem nærtbeslægtede eller i øvrigt nærmere beslægtede, anses det, med-
mindre særlige grunde, herunder hensynet til familiens enhed, taler derimod, for tvivlsomt,
om ægteskabet er indgået eller samlivsforholdet er etableret efter begge parters eget ønske, jf.
§ 9, stk. 8, 2. pkt.
i bemærkningerne til udlændingelovens § 9, stk. 8, 1. pkt., (lovforslag nr. l 152 fremsat den
28. februar 2002, side 57), er anført følgende eksempel på, hvad der blandt andet kan anses
for en ganske særlig grund, der afgørende taler for, at der må meddeles opholdstilladelse på
grundlag af ægteskabet eller samlivsforholdet, selv om det må anses for tvivlsomt, om ægte-
skabet er indgået eller samlivsforholdet er etableret efter begge parters ønske:
                                               - 20 -
”det vil f.eks. kunne være tilfældet, hvis der er forløbet mange år siden indgåelsen af ægte-
skabet, og de pågældende har samlevet i den mellemliggende periode, og det må lægges til
grund, at parterne begge ønsker at fortsætte samlivet.”
det fremgår af bemærkningerne til udlændingelovens § 9, stk. 8, 2. pkt., (lovforslag nr. l 6
fremsat den 8. oktober 2003), at gruppen af personer, der i relation til § 9, stk. 8, 2. pkt., skal
anses som nærtbeslægtede eller i øvrigt nærmere beslægtede, omfatter slægtninge i ægtefæl-
lernes eller samlevernes bedsteforældres ret op- og nedstigende linje og bedsteforældres sø-
skendes ret op- og nedstigende linje. gruppen omfatter b.la. bedsteforældrenes børn (onkler
og tanter), bedsteforældrenes børnebørn (fætre og kusiner) og bedsteforældrenes oldebørn
(fætres og kusiners børn).
er ægteskabet eller samlivsforholdet indgået eller etableret mellem en fætter og kusine, vil der
således være en formodning for, at ægteskabet eller samlivsforholdet ikke er indgået eller
etableret efter begge parters eget ønske.
det er således op til sagsøgerne at godtgøre, at ægteskabet er indgået efter eget ønske.
sagsøgte lagde som beskrevet i afgørelsen afgørende vægt på, at sagsøgerne ubestridt er
nærtbeslægtede (fætter og kusine), samt det forhold, at aftalen om ægteskabet blev indgået af
familien, da sagsøger 2 var ni til ti år gammel, og at det således er tvivlsomt, om ægteskabet
er indgået efter begge parters eget ønske. da der er tale om en lovbestemt formodningsregel,
på-hviler det således sagsøgerne at afkræfte formodningen. denne bevisbyrde er ikke løftet.
sagsøgte lagde endvidere vægt på, at sagsøgernes angivelse af, at ægteskabet er indgået efter
eget ønske, ikke er tilstrækkeligt til at afkræfte formodningen i udlændingelovens § 9, stk. 8,
2. pkt.
sagsøgte har desuden bl.a. lagt vægt på, at sagsøger 2 gentagne gange har oplyst, at parrets
familier havde arrangeret, at parret skulle giftes, da sagsøger 2 var ni til ti år gammel, at sag-
søger 1 var blevet vred, da han hørte, at hun var blevet givet bort til en anden mand, idet hun
var hans ære, at han herefter besluttede sig for at bortføre hende, og at sagsøgerne ikke ses at
                                             - 21 -
have haft et længerevarende og indgående bekendtskab ud over den familiemæssige relation
forud for ægteskabet.
der foreligger endvidere ikke ganske særlige grunde, der afgørende taler for alligevel at give
sagsøger 1 opholdstilladelse efter udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 1.
det forhold, at sagsøger 2 er meddelt asyl i danmark, henset til at hun har forladt sin første
ægtefælle, som hun blev tvunget til at gifte sig med af sin fader, at hun var ulykkelig i dette
ægteskab og derfor blev gift med sin fætter, som hun oprindeligt var lovet bort til i en alder af
ni til ti år, og som hun havde samlevet med i omkring to dage efter dette ægteskabs indgåelse,
kan ikke fjerne formodningen for tvangsægteskab eller anses for at være sådanne særlige om-
stændigheder, at sagsøgerne efterfølgende har haft et sådant forhold til hinanden, at sagsø-
gerne frivilligt ønsker at leve sammen som ægtefæller. sagsøgte henviser til, at sagsøger 2 var
ulykkelig i sit ægteskab, og at hendes udvej ud af dette ægteskab var at flytte sammen med
den mand, som hun oprindeligt var lovet bort til af familien.
det forhold, at sagsøger 2 efterlyste sagsøger 1 via røde kors efter ankomsten til danmark,
og at hun derved selv oprettede kontakten til ham, kan heller ikke give anledning til at fjerne
formodningen for, at ægteskabet ikke er indgået efter sagsøgernes ønske.
stævningen indeholder ikke bilag eller oplysninger, som ikke er indgået i grundlaget for sag-
søgtes afgørelse, og sagsøgtes afgørelse har inddraget de momenter, der efter retsgrundlaget
er afgørende. sagsøgtes afgørelse er således utvivlsomt i overensstemmelse med lovgrundla-
get.
det i stævningen anførte, herunder henvisningen til udvalgte uddrag af praksisnotat af 16. ok-
tober 2009 (bilag 4), lovforslag l 152/2002 (bilag 5) og lovforslag l 6/2003 (bilag 6), kan
ikke føre til et andet resultat.
det bestrides, at sagsøgtes afgørelse af 18. juni 2014 (bilag 3), herunder fortolkningen og an-
vendelsen af retsgrundlaget i udlændingeloven, er i strid med emrk artikel 8 og 14.
                                              - 22 -
sagsøgte henviser til, at det foreliggende ægteskab mellem sagsøgerne ikke kan anses for at
være beskyttelsesværdigt efter emrk.
i den forbindelse skal det bemærkes, at det som udgangspunkt er de kontraherende stater selv,
der fastlægger reglerne for familiesammenføring. der henvises i den forbindelse til højeste-
rets domme trykt i ufr 2000, side 2223 h, og ufr 2005, side 2086 h.
det fremgår således direkte af ufr 2005, side 2086 h, at emrk artikel 8 ikke pålægger de
kontraherende stater en generel forpligtelse til at respektere udlændinges valg af opholdsland i
forbindelse med indgåelse af ægteskab eller i øvrigt til at give tilladelse til familiesammenfø-
ring.
det er desuden fast antaget i den europæiske menneskerettighedsdomstols praksis, at kon-
ventionens artikel 8 ikke pålægger de kontraherende stater nogen almindelig pligt til at accep-
tere familiesammenføringer på deres territorium. en pligt for de kontraherende stater til at til-
lade familiesammenføring vil som udgangspunkt kun foreligge, hvis parterne ellers henvises
til at leve som familie i et land, hvor den herboende ikke har mulighed for sammen med ansø-
ge-ren at indrejse og tage ophold, jf. eksempelvis sag 53/1995/559/645; gül mod schweiz.
allerede fordi afslag på ansøgning om familiesammenføring ikke er et indgreb, vil der heref-
ter ikke skulle foretages en proportionalitetsvurdering efter artikel 8, stk. 2. det fremstår end-
videre som udokumenteret, at der foreligger uoverstigelige hindringer (”insurmountable ob-
stacles”) for, at sagsøger 1 og hendes ægtefælle kan tage ophold sammen i pakistan, hvor sag-
søger 2 på nuværende tidspunkt opholder sig. det bemærkes i endvidere, at sagsøger 1 alene
har haft opholdstilladelse i danmark i lidt over 2 år, og at hun i øvrigt ikke ses at have tættere
tilknytning til danmark end til pakistan.
det bestrides på denne baggrund, at sagsøgtes afgørelse af 18. juni 2014 (bilag 3), herunder
vurderingen af at det må anses som tvivlsomt, om ægteskabet er indgået efter begge parters
ønske, jf. udlændingelovens § 9, stk. 8, 2. pkt., er i strid med emrk artikel 8 og 14.
                                               - 23 -
det bestrides endelig, at formodningsreglen i udlændingelovens § 9, stk. 8, som sådan er i
strid med emrk artikel 8, ligesom det bestrides, at udlændingelovens § 9, stk. 8, indebærer
ulovlig indirekte diskrimination i strid med emrk artikel 14."
parterne har procederet i overensstemmelse hermed.
rettens begrundelse og afgørelse
det er udgangspunktet efter udlændingelovens § 9, stk. 8, 1. pkt., at der ikke kan gives op-
holdstilladelse i henhold til reglerne om ægtefællesammenføring, hvis det må anses for tvivl-
somt, om ægteskabet er indgået efter begge parters ønske. i henhold til udlændingelovens § 9,
stk. 8, 2. pkt. anses det for tvivlsomt, om ægteskabet er indgået efter begge parterns ønske,
hvis parterne er nært beslægtede, med mindre særlige grunde taler derimod. b og a er kusine
og fætter, og efter formodningsreglen i udlændingelovens § 9, stk. 8, 2. pkt., skal b og a der-
for bevise, at der foreligger sådanne særlige grunde. bevisbedømmelsen er undergivet sæd-
vanlig domstolsprøvelse, jf. højesterets dom af 30. januar 2007, ufr2007.1115h.
b og a har begge forklaret, at de har været "lovet til hinanden", siden de var børn, og at det
var deres mødre, som havde aftalt, at de skulle giftes. da hun var 18 år, og da a var 23 år,
startede a efter forklaringerne på sin uddannelse i kabul. efter de foreliggende oplysninger
blev b i slutningen af 2011 af sin far tvunget til at gifte sig med naboens søn som en bod i
forbindelse med en nabostrid. efter forklaringerne stak b af fra det tvugne ægteskab efter 5
måneder, hvorefter hun samme dag, den 2. marts 2012, blev gift med a. b har forklaret, at
hun og a blev gift for at opfylde deres families forventninger, før hun og a kunne stikke af. a
har samtidig forklaret, at det andet ægteskab var hendes egen beslutning. a har også forklaret,
at det var b og hans beslutning, at de skulle giftes. efter forklaringerne stak de af umiddelbart
efter brylluppet og kom fra hinanden efter 2 dage.
uanset b og as forklaringer om, at det var deres egen beslutning at blive gift, lægger retten til
grund, at parternes ægteskab, i hvert fald indtil der opstod nabostrid, var arrangeret af parter-
nes mødre og var forventet af familierne. efter formodningsreglen og formålet med udlæn-
dingelovens § 9, stk. 8, 1. pkt., finder retten, at b og a ikke alene ved deres egne forklaringer
                                               - 24 -
og forklaringerne fra vidner, som har en nær relation til b, har afkræftet formodningen i ud-
lændingenlovens § 9, stk. 8, 2. pkt.
parterne har ikke forud for ægteskabets indgåelse haft et længerevarende og indgående be-
kendtskab, men har haft et forhold til hinanden, som har fulgt af, at parterne er fætter og kusi-
ne. parterne har ikke samlevet - hverken før eller efter brylluppet - og brylluppet var ikke
planlagt af i hvert fald b, som alene var med til at aftale sin flugt fra sit første ægteskab. as
forklaring om, at han og b talte sammen ofte fra 4 gange ugentligt til 4 gange månedligt, fo-
rekommer i øvrigt ikke troværdig sammenholdt med, at han først efter cirka 5 måneder tog
initiativ til at hjælpe b med at flygte. det forekommer endvidere ikke troværdigt, at a, hvis
han elskede b, uden videre accepterede bs fars telefoniske oplysning gennem måneder om, at
b var syg og derfor ikke kunne komme til telefonen, indtil han fra sin mor hørte, at b var ble-
vet gift med nabosønnen. på den baggrund anses det for tvivlsomt, om ægteskabet er indgået
efter begge parters ønske.
da parterne ikke efter bevisførelsen har etableret et egentligt familieliv, og da der i øvrigt ikke
efter bevisførelsen foreligger ganske særlige grunde, som anført i udlændingelovens § 9, stk.
8, 1. pkt., kan a heller ikke af denne grund gives opholdstilladelse.
som sagen er forelagt retten, er der ikke grundlag for at antage, at formodningsreglen i ud-
lændingelovens § 9, stk. 8, 2. pkt., indebærer en indirekte forskelsbehandling, der strider med
den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 14 sammenholdt med artikel 8.
retten tager derfor udlændingenævnets påstand til følge.
efter sagens udfald skal statskassen til udlændingenævnet betale sagens omkostninger med
20.000 kr. beløbet skal dække udgifter til advokatbistand. ved fastsættelsen af beløbet er der
taget hensyn til sagens karakter og omfang, og iøvrigt at udlændingenævnet ikke er momsre-
gistreret.
thi kendes for ret:
udlændingenævnet frifindes.
                                             - 25 -
statskassen skal inden 14 dage til udlændingenævnet betale sagens omkostninger med 20.000
kr. beløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                      højesterets kendelse
                       afsagt fredag den 12. december 2014
sag 137/2014
a
(advokat lone falkenberg)
mod
b
(selv)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af fogedretten i roskilde den 10. april 2014 og af østre
landsrets 20. afdeling den 14. maj 2014.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: jon stokholm, jens peter christensen og hanne
schmidt.
påstande
kærende, a, har nedlagt påstand om, at fogedrettens kendelse stadfæstes.
indkærede, b, har nedlagt påstand om, at landsrettens kendelse stadfæstes.
sagsfremstilling
det fremgår af oplysningerne i sagen, at a og b levede sammen fra 2004 til februar 2012, i
hvilken periode b fungerede som far for as datter, c, skønt han ikke var hendes biologiske
far. a og b fik i 2008 sønnen d.
efter samlivets ophør indgik a og b den 9. januar 2013 i statsforvaltningen en aftale om bs
samvær med børnene hver anden weekend og i ferier. for cs vedkommende blev aftalen ind-
gået i henhold til forældreansvarslovens § 20.
                                               - 2 -
da c ikke blev udleveret til samvær i overensstemmelse med aftalen, anmodede b fogedret-
ten om bistand til tvangsfuldbyrdelse af samværet. a forklarede i fogedretten den 15. februar
2013, at der verserede en faderskabssag, idet faderskabet til c var ukendt.
den 25. april 2013 underskrev a og hendes nye kæreste, e, en omsorgs- og ansvarserklæring
vedrørende c. a har oplyst, at e er cs biologiske far, som hun mødte igen kort tid efter sam-
livsophævelsen med b. a flyttede med c og d i maj 2013 ind hos e og hans børn.
a anmodede herefter statsforvaltningen om at ophæve samværsaftalen med b.
statsforvaltningen traf den 10. oktober 2013 afgørelse om, at samværet ikke blev ophævet,
men i stedet ændret til hver fjerde weekend. statsforvaltningen lagde ved afgørelsen vægt på
de bemærkninger, som c var fremkommet med til den børnesagkyndige i statsforvaltningen,
og den børnesagkyndiges anbefaling af, at der fortsat burde være samvær. afgørelsen blev
truffet efter en analogi af forældreansvarslovens § 20. afgørelsen er udmøntet i ”tillæg til
aftale om samvær af 9/1 2013”, der er dateret den 11. oktober 2013.
i det efterfølgende forløb blev c fortsat ikke udleveret til samvær, og parterne var til møde i
fogedretten flere gange.
den 6. januar 2014 var a og b til tværfagligt vejledningsmøde i statsforvaltningen i anled-
ning af, at b havde søgt om ændring af samvær, og a havde søgt om suspension af samvær.
af notat fra mødet fremgår bl.a., at parterne efter drøftelse indgik aftale om samvær i nær-
mere bestemt omfang.
da c forsat ikke blev udleveret til samvær, anmodede b på ny fogedretten om bistand.
fogedretten nægtede ved kendelse af 10. april 2014 at fremme sagen.
østre landsret ophævede den 14. maj 2014 fogedrettens kendelse og hjemviste sagen til fo-
gedretten til stillingtagen til, om der kan ske tvangsfuldbyrdelse ved tvangsbøder.
                                                 - 3 -
anbringender
a har til støtte for sin påstand navnlig anført, at der ikke er hjemmel til at fastsætte samvær
efter forældreansvarslovens § 20, da b ikke kan betragtes som cs nærmeste pårørende, og da
e har anerkendt faderskabet og bor sammen med c. der skal udvises tilbageholdenhed med at
fastsætte samvær med andre end forældre, særligt når forældremyndighedsindehaverne ikke
frivilligt indvilger i, at barnet har kontakt. en tvangsfuldbyrdelse af samværsafgørelsen vil
endvidere være til skade for c, og hendes uvilje mod at have samvær bør veje tungere end den
samværsberettigedes ret.
b har til støtte for sin påstand navnlig anført, at han i medfør af en analogi af forældrean-
svarslovens § 20 må sidestilles med pårørende og dermed have ret til samvær. statsforvalt-
ningen har valgt at behandle samværssagen, som om b var cs far på grund af hendes tilknyt-
ning til ham. c har indtil slutningen af 2012 betragtet b som sin far og er glad for ham og
ønsker at se ham.
retsgrundlag
forældreansvarslovens § 20 om samvær med andre end forældre er sålydende (jf. lovbe-
kendtgørelse nr. 1085 af 7. oktober 2014):
”§ 20. er en forælder eller begge forældre døde, eller er en forælder ukendt, kan statsforvalt-
ningen efter anmodning fastsætte samvær med barnets nærmeste pårørende, som det er knyttet
til.
stk. 2. er der ikke eller kun i yderst begrænset omfang samvær med den forælder, barnet ikke
har bopæl hos, kan statsforvaltningen efter anmodning fastsætte samvær med barnets nærme-
ste pårørende, som det er knyttet til.”
forældreansvarslovens § 20 blev indført ved lov nr. 499 af 6. juni 2007, og bestemmelsen fik
sin nuværende formulering ved lov nr. 600 af 18. juni 2012.
af forarbejderne til lovforslag nr. 157 af 13. april 2012 fremgår bl.a., jf. punkt 3.3.4.2.:
”det foreslås med den foreslåede nye affattelse af § 20 i loven, at muligheden for at fastholde
barnets kontakt med dets nærmeste pårørende bevares, sådan at der kan skabes de bedst mu-
lige løsninger for det enkelte barn. begrebet »nærmeste pårørende« skal endvidere fortsat
omfatte mere end barnets bedsteforældre, eksempelvis en social forælder, ældre søskende el-
                                                - 4 -
ler halvsøskende, en onkel eller tante eller anden nærmeste pårørende. det har imidlertid vist
sig, at der er knyttet en række uhensigtsmæssigheder til den nuværende formulering af be-
stemmelsen. ikke mindst kravet om nær tilknytning som en forudsætning for at fastsætte sam-
vær og bestemmelsens snævre anvendelsesområde kan føre til, at der ikke kan fastsættes sam-
vær med en pårørende, selvom etableringen eller opretholdelsen af en sådan kontakt vil være
bedst for barnet. også den forudsatte begrænsning i samværets omfang kan i visse tilfælde
være i modstrid med, hvad der ud fra en vurdering af barnets bedste kan være behov for.
                i overensstemmelse med den politiske aftale foreslås det, at bestemmelsen om
samvær med andre end barnets forældre ændres, sådan at spørgsmålet om fastsættelse af sam-
vær, i overensstemmelse med forældreansvarslovens systematik i øvrigt, i højere grad afhæn-
ger af en vurdering af, hvad der er bedst for barnet, jf. lovens § 4. fastsættelsen af samvær
med barnets nærmeste pårørende vil således ikke afhænge af en nær tilknytning, men blot af
at der er en tilknytning, og heller ikke afhænge af, at der i situationer med intet eller kun lidt
samvær foreligger »ganske særlige tilfælde«.
                det skal understreges, at den foreslåede ændring ikke vil betyde, at der herefter
kan og vil blive fastsat samvær med en lang række forskellige pårørende. der er fortsat et
krav om, at barnet er knyttet til ansøgeren, men blot ikke et skærpet tilknytningskrav. hertil
kommer, at en afgørelse om samvær med andre end barnets forældre som nævnt vil skulle
være bedst for barnet, og i den vurdering indgår – som hidtil – en stillingtagen til, hvor mange
personer barnet kan have et fastsat samvær med under hensyn til dets trivsel og hverdag. det
skal endvidere understreges, at der fortsat skal tages hensyn til årsagen til, at der ikke er kon-
takt med den anden forælder i situationer efter den foreslåede affattelse af § 20, stk. 2.
                ved at fjerne kravet om, at barnet skal være nært knyttet til den nærmeste pårø-
rende, som anmoder om samvær, imødegås eksempelvis situationer, hvor der ikke kan fast-
sættes samvær mellem barnet og en afdød forælders familie, hvis barnet kun kort tid før for-
ælderens død har etableret en kontakt til den afdøde forælders familie, og der endnu ikke er
etableret en nær tilknytning til denne. ved at fjerne begrænsningen »ganske særlige tilfælde« i
det foreslåede stk. 2 understreges det, at der skal findes de bedst tænkelige løsninger for det
enkelte barn, og at et barn således ikke skal have mindre mulighed for at have kontakt med
f.eks. en bedsteforælder på samværsforælderens side i tilfælde, hvor samværsforælderen le-
ver, men ikke er en del af barnets liv, end i tilfælde hvor denne forælder er død. spørgsmålet
om kontakt skal afhænge af en konkret vurdering.
                for at undgå en situation, hvor et barn efter lovens ordlyd afskæres fra kontakt
med dets nærmeste pårørende i tilfælde, hvor barnets forælder er ukendt, foreslås det at ud-
vide bestemmelsen i § 20, stk. 1, sådan at der også kan fastsættes samvær med andre end bar-
nets forældre, hvis en forælder er ukendt. herved sikres bl.a. muligheden for at fastsætte sam-
vær med en social forælder (medmor), hvor barnet er blevet til ved hjælp af anonym sæddo-
nation, og der ikke er gennemført en stedbarnsadoption før samlivsophævelsen. det har i
praksis været nødvendigt at fastsætte et sådant samvær efter en analogi af den gældende § 20,
stk. 1. i tilfælde, hvor den sociale forælder ikke har adopteret barnet inden samlivsophævel-
sen, og hvor barnets far er kendt, vil der kunne anmodes om samvær efter § 20, stk. 2.
                i forhold til det omfang af samvær, som er forudsat efter § 20, har dette i praksis
i visse situationer vist sig at være i modstrid med bestemmelsen om barnets bedste. der kan
således være situationer, hvor det vil være bedst for barnet, at der fastsættes mere samvær end
forudsat efter bestemmelsen. det vil kunne være tilfældet i situationer med samvær med en
social forælder, hvor samværet skal behandles efter § 20, selvom stedforælderen har været en
                                               - 5 -
primær person i barnets liv. i den ovenfor beskrevne situation, hvor der ikke er gennemført en
stedbarnsadoption inden samlivsophævelsen, vil der således kunne være behov for at fastsætte
et samvær, der har et videre omfang, end det efter den gældende § 20 er muligt at fastsætte, og
som i højere grad eller fuldt ud modsvarer det samvær, som kan fastsættes med barnets foræl-
dre, jf. lovens §§ 19 og 21.”
af de specielle bemærkninger fremgår:
”til nr. 4 (§ 20)
den foreslåede ændring af § 20, stk. 1, betyder, at det fremover vil være muligt at fastsætte
samvær med barnets nærmeste pårørende, hvor den ene af barnets forældre er ukendt, dvs. at
der ikke er fastslået et faderskab eller et moderskab. dette vil bl.a. give en person, der har
levet sammen med barnets mor og fungeret som forælder til barnet – en social forælder – mu-
lighed for at ansøge om fastsættelse af samvær, hvor barnet er blevet til ved hjælp af kunstig
befrugtning med anonym donorsæd, eller hvor barnets mor ikke ved, hvem den biologiske far
er. det er uden betydning, om den sociale forælder og barnets mor har været samlevende, væ-
ret gift eller været registrerede partnere. dette vil særligt være relevant for homoseksuelle par,
hvor en medmor ikke har adopteret barnet før samlivsophævelsen, men hvor den pågældende
har fungeret som barnets forælder. ændringen vil også have betydning for andre nærmeste
pårørende end sociale forældre, eksempelvis for forældre til den sociale forælder som barnet
er knyttet til.
                efter den foreslåede ændring af stk. 2 er det ikke længere en forudsætning for at
fastsætte samvær med barnets nærmeste pårørende i situationer, hvor der ikke eller kun i
yderst begrænset omfang er samvær med den forælder, barnet ikke har bopæl hos, at der er
tale om »ganske særlige tilfælde«. det er alene afgørende, om det vil være bedst for barnet at
fastsætte en kontakt med den pågældende nærmeste pårørende. med den foreslåede ændring
udvides området for anvendelsen af stk. 2, idet rummet for skønnet efter forældreansvarslo-
vens § 4 ikke på forhånd er begrænset til ganske særlige tilfælde. ændringen understreger
således grundprincippet om at finde frem til den bedst mulige løsning for det enkelte barn.
ændringen gør det bl.a. i højere grad muligt at fastsætte samvær med andre i situationer, hvor
samværsforælderen periodevis er fraværende.
                ved den foreslåede ændring af § 20 ændres både i stk. 1 og stk. 2 betingelsen
om, at samvær kun kan fastsættes med pårørende, som barnet er »nært knyttet til« til en betin-
gelse om, at barnet skal være »knyttet til« ansøgeren. denne ændring betyder bl.a., at nærme-
ste pårørende, som barnet kun har haft kontakt med i kortere tid og derfor endnu ikke har op-
nået en nær tilknytning til – men dog en tilknytning – vil kunne søge om samvær med barnet.
det er hensigten med betingelsen om tilknytning at sikre, at ikke alle barnets nærmeste pårø-
rende kan bruge bestemmelsen til at søge at etablere en tilknytning til barnet. der skal således
være tale om en allerede eksisterende tilknytning, der kan mistes, og som det vurderes at være
bedst for barnet at bevare.
                afgørelser efter stk. 1 og stk. 2 skal herefter – som hidtil – træffes ud fra en
vurdering af, om det vil være bedst for barnet, at der fastsættes samvær med den nærmeste
pårørende, der søger om samvær. der er ikke tilsigtet nogen ændring af den personkreds (bar-
nets nærmeste pårørende), som barnet kan få samvær med. ansøgeren skal endvidere fortsat
være fyldt 18 år.
                                                - 6 -
…
endelig foreslås det, at samværet fremover efter en konkret vurdering vil kunne have et om-
fang svarende til det samvær, som kan fastsættes med forældre, jf. forældreansvarslovens §§
19 og 21, som foreslået ændret ved forslagets § 1, nr. 2, 3 og 6. i situationer, hvor der fast-
sættes samvær efter § 20, stk. 1, med en social forælder, vil det kunne være bedst for barnet,
at samværet har samme omfang som almindeligt samvær, hvis den sociale forælder har været
barnets primære omsorgsperson eller i øvrigt må anses for at have haft samme tilknytning og
forhold til barnet, som hvis det havde været barnets forælder. der vil også kunne være andre
situationer, hvor det vil være bedst for barnet at fastsætte samvær i et større omfang, end det
er forudsat efter de gældende regler…”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår spørgsmålet, om b, der tidligere har boet sammen med a og hendes datter c i 8
år, men som ikke er biologisk forælder, kan få fogedrettens bistand til gennemtvingelse af
samvær med c på grundlag af statsforvaltningens afgørelse af 10. oktober 2013 om samvær
efter en analogi af forældreansvarslovens § 20 og en aftale mellem b og a indgået i stats-
forvaltningen den 6. januar 2014 om den nærmere tilrettelæggelse af samværet.
det fremgår af sagen, at c sammen med sin mor a nu bor sammen med cs biologiske far,
som forud for statsforvaltningens afgørelse af 10. oktober 2013 har anerkendt faderskabet til
c den 24. april 2013.
ifølge forældreansvarslovens § 20, stk. 1, kan statsforvaltningen efter anmodning fastsætte
samvær med barnets nærmeste pårørende, hvis en eller begge forældre er døde, eller en foræl-
der er ukendt. efter § 20, stk. 2, kan statsforvaltningen efter anmodning fastsætte samvær
med barnets nærmeste pårørende, hvis der ikke eller kun i yderst begrænset omfang er sam-
vær med den forælder, som barnet ikke har bopæl hos.
hverken betingelserne i forældreansvarslovens § 20, stk. 1, eller § 20, stk. 2, for at fastsætte
samvær for b med c er opfyldt. højesteret finder endvidere, at der i et tilfælde, som det fore-
liggende, hvor c bor sammen med begge sine biologiske forældre, ikke har været grundlag
for at fastsætte samvær for b efter en analogi af forældreansvarslovens § 20.
højesteret tiltræder herefter, at der ikke er grundlag for at tage bs anmodning om tvangsfuld-
byrdelse af samværet til følge, og stadfæster fogedrettens kendelse om ikke at fremme sagen.
                                            - 7 -
                                     thi bestemmes:
fogedretten i roskildes kendelse stadfæstes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger til den anden part.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                       højesterets kendelse
                       afsagt torsdag den 29. november 2012
sag 180/2012
anklagemyndigheden
mod
t1
(advokat j. korsø jensen)
t2
(advokat niels ulrik heine)
t3
(advokat lars kjeldsen)
t4
(advokat niels forsby)
i tidligere instans er afsagt kendelse af vestre landsrets 13. afdeling den 24. april 2012.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, poul søgaard, niels
grubbe, michael rekling og jan schans christensen.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
supplerende sagsfremstilling
statsadvokaten for nord- og østjylland har i udtalelse af 6. september 2012 redegjort nær-
mere for anklagemyndighedens forkyndelsesbestræbelser, herunder i tiden fra den 27. decem-
ber 2010 og frem til den 6. juli 2011. af udtalelsen fremgår følgende bl.a.:
       ”der var endvidere tale om, at anklagemyndigheden også i tiden efter modtagelsen af
       oplysningerne fra den zimbabwiske ambassade i lusaka i zambia ultimo december
                                                 - 2 -
      2010 … udfoldede forskellige forkyndelsesbestræbelser. således foretog anklagemyn-
      digheden ultimo februar 2011 forkyndelsestiltag vedrørende venezuela i relation til t3
      … ydermere blev der iværksat forkyndelsestiltag i april 2011 i relation til malta, fordi
      en dansk turist mente at have set t1, t2 og t3 i valletta … desuden blev der iværksat
      tiltag i forhold til usa som følge af en henvendelse om, at t1 og t2 skulle have været i
      mississippi i usa i maj 2011. anklagemyndigheden fik svar på disse undersøgelser den
      6. juli 2011…”
ved meddelelse offentliggjort i statstidende den 13. juli 2011, der blev berigtiget ved med-
delelse offentliggjort i statstidende den 14. juli 2011, forkyndte anklagemyndigheden anke-
meddelelsen af 12. september 2006 for t1, t2, t3 og t4.
retsgrundlaget
retsplejelovens § 159, der findes i retsplejelovens anden bog under overskriften ”fælles be-
stemmelser for borgerlige sager og straffesager”, har følgende ordlyd:
      ”§ 159. forkyndelse kan foretages i statstidende, såfremt
      1)den pågældendes bopæl eller opholdssted eller hans arbejdssted her i landet ikke kan
      oplyses, eller
      2)vedkommende fremmede myndighed nægter eller undlader at efterkomme en anmod-
      ning om forkyndelse efter § 158.
      stk.2. forkyndelse sker ved, at en bekendtgørelse indeholdende et uddrag af meddelel-
      sen og en bemærkning om, at meddelelsen kan fås ved henvendelse til retten, indrykkes
      i statstidende. i bekendtgørelsen skal endvidere anføres, af hvilken grund denne for-
      kyndelsesform anvendes.
      stk.3. i de i stk. 1, nr. 2, nævnte tilfælde skal meddelelsen tillige tilsendes den pågæl-
      dende med posten.”
forud for indførelsen af den nugældende § 159 havde retsplejelovens § 159 og § 160 følgende
ordlyd:
      ”§ 159. har vedkommende bekendt bolig eller opholdssted i udlandet og kan forkyn-
      delse ikke ske her i riget overensstemmende med § 156, sker forkyndelse eller medde-
      lelse på den ved stedets love eller ved traktat hjemlede måde. fornøden begæring
      herom, som vedkommende part i borgerlige sager kan fordre udstedt af retten, tilstilles
      den pågældende fremmede myndighed.
      § 160. er det ikke lykkedes ved politiet at opspørge vedkommendes bopæl eller op-
      holdssted, eller har i en straffesag en sigtet, som vides at opholde sig i udlandet, und-
      draget sig forfølgning ved flugt, iværksættes forkyndelsen ved 2 gange foretagen ind-
      rykkelse i statstidende. det er i sådant fald tilstrækkeligt, at udfærdigelsens indhold ind-
      rykkes i udtog med bemærkning, at den selv henligger til modtagelse på vedkommende
                                                  - 3 -
      rets skriverkontor. i bekendtgørelsen skal det udtrykkelig bemærkes, hvorpå det støttes,
      at denne forkyndelsesmåde benyttes.
      stk. 2. ovenstående regel gælder også når den pågældende fremmede myndighed har
      vægret sig ved at efterkomme den til samme ifølge § 159 rettede begæring; dog skal i så
      fald udfærdigelsen tillige tilstilles vedkommende med posten i betalt brev, der skal an-
      befales. postembedsmanden har at forsyne det ene eksemplar af udfærdigelsen med på-
      tegning om, at ligelydende eksemplar er afsendt til nærmere betegnet adresse i betalt og
      anbefalet brev. påtegningen afgiver bevis herfor, indtil modbevis føres.”
den nugældende bestemmelse i retsplejelovens § 159 blev indført ved lov nr. 66 af 8. marts
1972. af lovforslagets specielle bemærkninger til § 159 (folketingstidende 1971/72, tillæg
a, sp. 89 f.) fremgår følgende bl.a.:
      ”til § 159. gældende bestemmelse § 160.
      bestemmelsen, der indeholder regler om forkyndelse i statstidende, svarer i det væsent-
      lige til gældende ret.
      rådet har drøftet, om denne forkyndelsesform i det hele taget burde opretholdes. det
      må formentlig erkendes, at det er yderst sjældent, at de personer, forkyndelsen angår,
      læser statstidende, ikke mindst hvis de pågældende bor i udlandet.
      spørgsmålet blev for så vidt angår forkyndelse i statstidende i faderskabssager drøftet i
      folketinget i forbindelse med behandlingen af lov nr. 253 af 4. juni 1969 om ændring af
      lov om rettens pleje (fri proces m. v.). det blev foreslået helt at afskaffe forkyndelse i
      statstidende i faderskabssager. bestemmelsen blev dog bevaret, efter at justitsministe-
      ren i folketinget havde udtalt, at det af retsplejemæssige hensyn er nødvendigt, at der
      sker en forkyndelse, og at det i enkelte tilfælde kan have praktisk værdi. denne udta-
      lelse må formentlig gælde med hensyn til alle forkyndelser i statstidende.
      efter stk. 1 kan forkyndelse foretages i statstidende såfremt
      1. vedkommendes bopæl eller opholdssted eller arbejdssted her i landet ikke kan oply-
      ses eller
      2. forkyndelse efter § 158 skal ske i udlandet og vedkommende fremmede myndighed
      nægter eller undlader at efterkomme en anmodning herom.
      disse regler svarer til de gældende bestemmelser. i nr. 1 har man dog i konsekvens af
      forslagets § 157 medtaget arbejdsstedet her i landet.
      derimod har man ikke i forslaget medtaget bestemmelsen om, at der kan ske forkyn-
      delse i statstidende, hvis i en straffesag sigtede, som vides at opholde sig i udlandet
      (formentlig med kendt opholdssted), har unddraget sig forfølgning ved flugt. bestem-
      melsen anvendes efter det oplyste ikke i praksis. i sådanne tilfælde vil man, såfremt der
      ikke er grundlag for udlevering, formentlig enten forsøge forkyndelse i udlandet eller
      stille sagen i bero, til tiltalte vender tilbage til landet.”
                                                - 4 -
de på tidspunktet for anklagemyndighedens iværksættelse af anken gældende regler om for-
kyndelse af ankemeddelelser fremgik af retsplejelovens § 947, stk. 1, 1. pkt., § 949, stk. 2,
samt § 963, stk. 3, om anke af byretsdomme til landsretten. bestemmelserne havde følgende
ordlyd:
       ”§ 947. vil statsadvokaten anke til skade for tiltalte, må han inden 14 dage efter dom-
       mens afsigelse for tiltalte lade forkynde meddelelse om, at dommen påankes.
       …
       § 949 …
       stk.2. i øvrigt bliver en anke, hvorom meddelelse ikke er sket inden den i §§ 947 og 948
       foreskrevne frists udløb, af højesteret at afvise, medmindre den ankende gør antageligt,
       at den omstændighed, hvorpå anken grundes, først senere er blevet ham bekendt, eller at
       fristens oversiddelse i øvrigt skyldes grunde, som ikke kan tilregnes ham. ankemedde-
       lelsen - som må indeholde fornøden angivelse herom - må derhos iværksættes inden 14
       dage, efter at han er blevet bekendt med ankegrunden, eller efter at de omstændigheder
       er fjernede, som har foranlediget oversiddelsen af fristen.
       …
       § 963…
       stk.3. i øvrigt bliver reglerne i §§ 941-942 og 946-951 i det hele at anvende med de
       lempelser, som følger af forholdets forskelligheder, samt med følgende nærmere be-
       stemmelser:…”
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder højesteret, at retsplejelovens § 159 inde-
holder hjemmel til at foretage forkyndelse i statstidende også i straffesager, og at anklage-
myndighedens mulighed for at anvende denne forkyndelsesform ikke er bortfaldet som følge
af anklagemyndighedens praksis.
betingelserne for at anvende retsplejelovens § 159 til forkyndelse i statstidende må fortolkes i
lyset af artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention. dette indebærer bl.a., at
forkyndelse i statstidende i straffesager alene kan anvendes, når mulighederne for forkyndelse
på sædvanlig vis må anses for udtømt, og når der ikke er udsigt til, at der inden for rimelig tid
kan ske en sådan forkyndelse. i den foreliggende sag må denne betingelse anses for opfyldt.
byrettens dom af 31. august 2006 var af anklagemyndigheden anket til domfældelse efter an-
klageskriftet og skærpelse. t1, t2, t3 og t4 deltog i sagens behandling for byretten og var
således bekendt med tiltalen og byrettens dom. de var endvidere bekendt med, at anklage-
                                               - 5 -
myndigheden forgæves forsøgte at komme i kontakt med dem for at forkynde ankemeddelel-
sen. under disse omstændigheder finder højesteret, at betingelserne for at foretage forkyn-
delse i statstidende var opfyldt.
af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder højesteret, at anklagemyndigheden i rime-
ligt omfang og på en efter omstændighederne adækvat måde har bestræbt sig på at forkynde
ankemeddelelsen på sædvanlig vis forud for forkyndelsen i statstidende, jf. bestemmelsen i
den dagældende retsplejelovs § 949, stk. 2, 1. pkt.
efter ordlyden af den dagældende retsplejelovs § 949, stk. 2, 2. pkt., skulle ankemeddelelse
iværksættes inden 14 dage, efter at de omstændigheder, som foranledigede overskridelse af
den sædvanlige frist, var fjernet. det kan ikke antages, at fristen i § 949, stk. 2, 2. pkt., begyn-
der at løbe, blot fordi det vurderes, at de øvrige forkyndelsesmuligheder må anses for udtømt.
herefter, og da der er ikke holdepunkter for at antage, at anklagemyndigheden har tilsidesat
sin almindelige pligt til at fremme sagen, jf. retsplejelovens § 96, stk. 2, stadfæster højesteret
landsrettens kendelse.
                                         thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.