text:
 -
                                    udskrift
                                        af
                     sø- og handelsrettens dombog
                                    ──────────
den 1. maj 2001 blev af retten i sagen
h-0138-99
chris-wine a/s
(advokat henrik thal jantzen
 v/fm. jacob rosing jensen, prøve)
   mod
1) j. c. bentzen a/s
   (advokat jes anker mikkelsen)
2) dsb gods
   (advokat mette herskind
    v/advokat christian reinholt sørensen)
afsagt sålydende
                                      d o m:
denne sag drejer sig om ansvar for bortkommet gods efter cim- konventionen under to
transporter af 24.600 liter vin (pr. gang) i tankcontainer fra bordeaux til københavn i novem-
ber og december 1998.
                                               - 2 -
sagsøger, chris-wine a/s, havde købt vinen "ex cellar" af producenten, diprovin s.a. efter
aftale med chris-wine stod sag søgte 1, j.c. bentzen a/s, for begge transporter, som på den
sidste del af strækningen blev udført af sagsøgte 2, dsb gods.
chris-wine a/s' påstande:
over for j.c bentzen a/s:
1.   sagsøgte 1 tilpligtes in solidum med sagsøgte 2, subsidiært alternativt, til sagsøger at
betale modværdien i dkk på betalingsdagen af frf 591.334,80 med fradrag af dkk 23.725,00
(med tillæg af procesrente fra den 21. januar 1999 til betaling sker) med tillæg af rente 5%
p.a. fra sagens anlæg til betaling sker.
2.   over for sagsøgte 1's selvstændige påstand nedlægges påstand om frifindelse.
over for dsb gods:
sagsøgte 2 tilpligtes til sagsøger at betale frf 591.334,80 - for så vidt angår et beløb svarende
til frf 591.334,80 med fradrag af 23.725,00 (med tillæg af procesrente fra den 21. januar
1999 til betaling sker) - in solidum med sagsøgte 1, subsidiært alternativt med tillæg af rente
5% p.a. fra sagens anlæg til betaling sker.
j.c bentzen a/s' påstande:
over for chris-wine a/s:
frifindelse.
over for chris-wine a/s nedlægges følgende selvstændige påstand:
sagsøger dømmes til at betale til sagsøgte 1 kr. 68.620,00 med procesrente af kr. 22.447,50
fra 26. december 1998, af kr. 22.447,50 fra 13. januar 1999 og af kr. 23.725,00 fra 21. januar
                                                 - 3 -
1999 til betaling sker.
over for dsb gods:
frifindelse.
dsb gods' påstande:
over for chris-wine a/s:
principalt: afvisning.
subsidiært: frifindelse.
mere subsidiært:       frifindelse mod betaling af et mindre beløb end det påståede fastsat efter
rettens skøn.
over for j.c. bentzen a/s:
principalt:     sagsøgte 1 tilpligtes at friholde sagsøgte 2 for ethvert krav inklusive renter og
sagsomkostninger som sagsøgte 2 måtte blive tilpligtet at betale til sagsøger.
subsidiært:     sagsøgte 1 tilpligtes at friholde sagsøgte 2 for en del fastsat efter rettens skøn af
ethvert krav inklusive renter og sagsomkostninger som sagsøgte 2 måtte blive tilpligtet at
betale til sagsøger.
j.c. bentzens selvstændige påstand over for chris-wine vedrører betaling for de to transporter
(i alt kr. 44.895,00). chris-wine har anført, at j.c. bentzen som ansvarlig for tabet ikke har
krav på betaling for fragt.
beløbet på kr. 23.725,00 vedrører ikke denne sag og er derfor fratrukket i chris-wines
påstand/erstatningskrav.
                                               - 4 -
den nærmere baggrund for sagen:
chris-wine, der er importør af vin i flaske og bulk, har gennem en årrække haft et samarbejde
med j.c. bentzen om trans port af vin i tankcontainere. disse ejes også af j.c. bentzen og
stilles i forbindelse med den enkelte transport til disposition hos vinleverandøren.
til transportens gennemførelse har j.c. bentzen truffet aftale med danzas s.a. vejtransporten
- fra vinleverandøren til banen/containerterminalen - varetages af en lokal vognmand. den vi-
dere jernbanetransport er aftalt med intercontainer-interfrigo s.c., der er et containerselskab
ejet af en række europæiske jernbaneselskaber. til udførelsen af denne del har intercontainer
indgået aftale med vedkommende jernbaner (i begge tilfælde: sncf, db og dsb). der er
således intet direkte kontraktsforhold mellem chris-wine og dsb gods.
parterne er enige om, at der begge gange blev handlet "ex cellar", hvilket indebærer, at
risikoen for godset overgik til køber, inden vinen blev fyldt på container hos sælger. derimod er
der ikke enighed om transportørens rolle og ansvar i forbindelse med påfyldningen.
ved begge transporter blev benyttet en "246 hl container".
j.c. bentzen har udarbejdet følgende vejledning ved brug af denne:
"...
fyldning af 246 hl containere
a) vinleverandøren skal sikre sig, at containeren er rengjort og drænet før fyldning.
b) pakning på mandehulsdæksel kontrolleres at være hel. defekte pakninger skiftes.
hellere een gang for meget end een gang for lidt.
nye pakninger kan rekvireres hos
j.c. bentzen industri a/s
                                              - 5 -
c) mandehulsdækslet lukket. vær omhyggelig ved lukning af mandehulsdækslet. undgå at
dækslet "synker", således at mandehulsdækslets kant hviler på karmen og derved ikke pakker,
hvilket også medfører, at pakkefladen i dækslets øvre halvdel mindskes, med deraf følgende
risiko for lækage under fyldning og/eller transport.
kontroller slutteligt, at pakningen pakker hele mandehulsdækslet rundt.
...
4. påfyldning tilendebragt. containeren klargøres til afsendelse.
...
g) kontroller omhyggeligt, at der ingen utætheder er. ved utæthed i mandehulsdæksel skal
containeren tømmes og pakning kontrolleres for at sidde rigtigt og være uden beskadigelser.
tag ingen chancer. hvis mandehulsdæksler er utæt under eller efter fyldning,
vil det med stor sandsynlighed blive det igen under transport, også i de
tilfælde hvor dækslet umiddelbart kan tætnes ved at stramme det yderligere!!
nye pakninger kan rekvireres hos:
              j.c. bentzen industri a/s
5. plombering:
a) baglem lukkes og plombering foretages ud fra lokale krav og bestemmelser.
b) beskyttelsesdæksel over combiarmatur (g) kontrolleres at være lukket. kan om nødvendigt
plomberes.
..."
vejledningen foreligger også på fransk.
                                                 - 6 -
det er j.c. bentzens opfattelse, at diprovin havde fået tilsendt et eksemplar, da de to
påfyldninger i denne sag fandt sted. dette bestrider chris-wine.
en særlig skriftlig aftale blev ikke oprettet mellem chris-wine og j.c. bentzen for den enkelte
transport. om fragtrater for transport af vin er anført følgende i brev af 16. januar 1998 fra
j.c. bentzen til chris-wine:
"...
att.: hr. ole lethan
fragtrater på transport af vin i 1998
hermed fremsendes vore nye priser gældende fra 1. februar 1998 til 31. december 1998:
st. gilles.................kr. 0,67 pr. liter
bordeaux...................kr. 0,73 pr. liter
der er ingen yderligere tillæg i form af ekspeditionsomkostninger.
vareforsikring er ikke inkluderet i prisen.
alle vore tanke er isolerede og af rustfrit stål. de transporterer udelukkende øl, vin, glucose
eller frugtsaft og er alle lloyd's certificerede.
forklaringen på prisforhøjelsen skal ses i den almindelige prisstigning på banefragterne.
vi håber at i har forståelse for ovennævnte og ser frem til et fortsat godt samarbejde.
med venlig hilsen
j.c. bentzen a/s
erik larsen
                                               - 7 -
..."
samarbejdet mellem vinleverandøren, diprovin, og chris-wine har ligeledes bestået gennem
en længere periode. de to køb skete i henhold til vilkår fastsat i diprovins brev af 23. april
1998 til chris-wine. prisen pr. hektoliter var ffr 1190 for den første forsendelse og ffr 1213
for den anden ifølge faktura hhv. af 20. november og 10. december 1998.
i øvrigt er beløbene i påstandene ikke blevet anfægtet.
1. transport
den 18. november 1998 blev tankcontainer jcbu 660 163 00 påfyldt 24.600 l vin af ansatte
hos vinleverandøren, diprovin, i ambarès et lagrave. containeren blev plomberet, og der blev
udfærdiget et "bordereau d'expedition" hvorpå bl.a. plombens nummer er anført. herudover
fremgår containerens nummer og bestemmelsessted samt vinens kvalitet og mængde; intet er
anført om særlige forhold ved denne forsendelse. tilsvarende foreligger heller intet om
vejtransporten til containerterminalen i bruges eller om omladningen til jernbanevogn dér.
på et samme dag udfærdiget sncf-fragtbrev omfattende jernbanetransporten fra bruges til
"gare destinaire" - "copenhague terminal danemark" er anført som afsender:
"intercontainer
c/o stac bruges
33521 bruges cedex"
og som adressat:
"intercontainer
copenhague terminal
danemark".
som en følge af, at chris-wine således ikke er omfattet af transportaftalen med banerne som
afsender eller adressat, har dsb gods påstået sagen afvist for sit vedkommende og bl.a.
henvist til cim artikel 54, § 3 og § 4.
                                             - 8 -
her overfor har chris-wine gjort gældende, at "adressaten", der ifølge ordlyden af artikel 54, §
3, er søgsmålskompetent, i nærværende sag må forstås som den faktiske modtager - chris-
wine.
den 20. november 1998 modtog j.c. bentzen via telefax fra danzas besked om, at
tankcontaineren lækkede. ordlyden var følgende:
"...
we are despited to inform you that this container has a very important leak.
through the manway door. (information by sncf woippy).
- maybe a loss of the half of the product.
as it is impossible to do something on place woippy, we give instructions to sncf for departure
today;
so a very urgently delivery on monday morning.
best regards.
we will resert to you when we have the report of sncf woippy.
..."
senere samme dag fulgte yderligere en telefax meddelelse fra danzas:
"...
loaded at g.v.g. ambares on the 18 th of november afternoon ( no notice from gvg or the
driver )
departure from terminal bruges on the 18 th november evening ( no notice from stac or
sncf )
arrival in sncf woippy on the 20th november morning ( notice sncf : important leaking )
                                              - 9 -
comments : no solution to stop this leaking or to discharge somewhere the wine
with agreement of steen and sncf , we decide to rail the
tank to denmark
departure from woippy on the 20th november 14h34 on waggon 23874425096.6
e.t.a. terminal kopenhagen on the 22th november
very important for monday morning:
before discharge asap this wine in the cellar of chris- wine, you have to take an expert and
dsb to report the exact cause of the leaking and to calculate the quantity of wine lost ( any
claim of your insurance company could not be acceptable without respect of this procedure )
trust we made our best in this matter to keep your interest
now we are waiting your news
best regards"
chris-wine blev ikke underrettet om det opståede problem.
hos dsb gods, padborg, afgav man 21. november til j.c. bentzen meldeseddel om beskadiget
gods med følgende beskrivelse af skaden:
"ved   ankomst konstateredes at tapningsventilen var utæt. kan ikke lukkes her"
containeren fortsatte til københavn hvor besigtigelse fandt sted den 23. november efter
begæring af j.c. bentzens forsikringsselskab, skandia. til stede var for j.c. bentzen, johnny
andersen, og surveyor alf simmelkjær, simmelkjær service aps.
om skadens art, omfang og årsag skriver alf simmelkjær i sin besigtigelsesrapport af 4. januar
1999:
"skadens art og omfang. under besigtigelsen løb vinen stadig ud af tanken - se foto 2. det
kunne konstateres at gummipakningen på dækslet i mandehullet kun var synlig foroven på
                                             - 10 -
dækslet - se foto 3 og 4.
tanken var blevet vejet på brovægt ved ankomst. på dette tidspunkt var der ca. 2.000 liter
tilbage i tanken. modtager ville ikke have denne vin pga kraftig iltning og det var ikke muligt at
afsætte den til anden side pga transportomkostningerne.
det skønnes at der på besigtigelsestidspunktet var mellem 1.000 og 1.500 liter tilbage i
tanken.
på min anmodning blev dækslet fjernet - se foto 5. gummi pakningen om mandehulsdækslet
var faldet af og lå i tanken.
korrekt påsat gummipakning ses på foto 6.
resten af vinen løb ud af tanken og i kloakken.
værdien af vinen er frf 292.740,00 plus fragt for transporten frankrig - danmark.
────────────────────────────────────────────────────────────
årsag til skaden. skaden skyldes at gummipakningen omkring mandehulsdækslet har været
forkert anbragt hvorefter vinen har kunnet løbe ud af tanken. pga tankens bevægelser under
transporten er vinen løbet ud af tanken i stadig større strøm.
iflg. fragtfører blev utætheden først bemærket i nordfrankrig, men tanken forsatte alligevel
mod danmark.
det er væsentligt at såvel pakningen som dækslet placeres/lukkes omhyggeligt før
påfyldningen påbegyndes hos afsender, at dækslet og pakningen jævnligt kontrolleres under
påfyldningen samt at endelig kontrol finder sted før transportens påbegyndelse.
om den forkerte placering af gummipakningen på mandehulsdækslet er sket hos det firma,
som rengør tanken, eller hos afsender (tapperiet) i frankrig kan ikke oplyses."
                                                - 11 -
2. transport
den 9. december 1998 blev tankcontainer jcbu 660 162 4 påfyldt 24.600 liter vin hos diprovin
under tilsvarende omstændigheder som ved 1. transport. det samtidigt udstedte "bordereau
d'expedition" adskiller sig ej heller fra det foregående bortset fra, at plomberingens nummer
ikke er anført.
jernbanefragtbrevet omfattende transporten med bane fra bruges til københavn blev samme
dag udfyldt på samme måde - med intercontainer som både afsender og adressat; dsb gods'
påstand om afvisning omfatter således også denne del af sagen.
med samme tog fulgte også en tilsvarende forsendelse/tankcontainer til taster wine.
dsb gods i padborg anførte den 12. december i meldeseddel om beskadiget gods til j.c.
bentzen, at begge containere dryppe de.
j.c. bentzen har i denne forbindelse oplyst, at der fra taster wine ikke er modtaget klage over
bortkommet eller beskadiget gods.
efter at have hentet containeren den 16. december sendte j.c. bentzen samme dag en telefax
til dsb kombiterminal, københavn. heraf fremgår, at containeren næsten var tom ved
afhentningen, og at dsb holdes ansvarlig for skaden. kravet blev afvist i dsb gods' brev af 18.
december. det anføres, at de eneste uregelmæssigheder, som er blevet konstateret under
transporten, er de i padborg noterede dryp fra tanken. det bemærkes endvidere, at den måske
ikke har været lukket korrekt fra afsender.
containeren besigtigedes den 17. december. til stede var repræsentanter for denne sags
parter samt fra skandia insurance. af rapport af 16. februar 1999 fra finn eriksen, baltic sur-
vey, fremgår om besigtigelse og konklusion:
"...
survey/inspection
when we arrived at the location on december 17, 1998, we inspected the tank container
                                             - 12 -
carefully and the following was observed:
no damage was found to the tank.
    see copy of picture no: 1.
    at the rear end of the tank a box containing the
    manhole and the inlet/outlet pipes is situated.
   during transportation, the box is closed with a
   shield as cover.
    during our presence, we found the shield to be
   sealed, and the seal was intact.
    see copy of picture no: 2.
    the seal was removed and the shield was opened.
    we found that the manhole cover was not properly
   closed.
    the crossbar was not touching the flange around the
   manhole. consequently, the manhole cover/crossbar
    was without tension.
        see copy of picture no: 3.
    the gasket fixed around the manhole cover was,
    therefore, not pressed up to the manhole flange, and
    as a consequence, the gasket was not completely
    tight.
    the manhole cover gasket was found intact without
    any damages.
                                              - 13 -
      see copy of picture no: 4.
     in our opinion, the gasket was almost new.
      traces of wine were observed below the manhole.
      when the manhole cover was removed, we found that
      the tank only contained about 400 - 600 litres
      of wine.
                the surface of the wine was just below the
                manholeflange.
                see copy of picture no: 5.
during subsequent discussions, we learned that the rest of the wine was nearly without any
value due to the small quantity and heavy oxidation of the wine. (large surface in the tank)
the rest of the wine was, therefore, declared totally damaged and the tank bottom valve was
afterwards opened to release the wine.
the 400 - 600 litres of wine were released to the drains.
see copy of picture no: 6.
..."
"...
conclusion
facts:
      + the shield/tank was sealed prior to shipment in
                                              - 14 -
      france and the seal was found intact in
      copenhagen.
      + when the shield was opened during our attendance,
      it was discovered that the crossbar did not have
      any contact with the manhole flange.
      (no tension on the cover/crossbar)
      + the traces of wine were found below the manhole.
      + dsb found leakage from the rear end of the tank
      when the tank arrived at padborg, denmark.
      + the duration of the trip between the shipper
      and the railway depot was 20 minutes. (no theft
      can be involved)
if the tank was filled to its maximum, the explanation for the lack of the wine is that the
manhole cover was closed, but the handle/nut was not tightened enough. the tension was,
therefore, too weak between the cover/crossbar and the manhole flange.
consequently, the handle/nut was unscrewed when the tank was transported on the railway
wagon where lots of small hard jolts are normal when the wagon wheels are running over the
rail joints.
..."
forklaringer.
ole lethan har forklaret, at han har været ansat hos chris-wine i 20 år, heraf de sidste 2-3 år
som indkøbschef. hans opgaver består bl.a. i at planlægge indkøb, koordinere hjemtagelse og
aftapning samt have kontakt til leverandører og transportører.
chris-wine har i mange år haft et samarbejde med j.c. bentzen om transport fra dør til dør,
men der findes ingen skriftlig aftale herom. transportøren tager kontakt til leverandøren og
                                               - 15 -
står for påfyldningen. hvem, der har ansvaret i denne forbindelse, har ikke været aftalt eller
drøftet med j.c. bentzen.
vidnet har på et tidspunkt i 1995 fra j.c. bentzen fået tilsendt en instruks vedrørende tømning
og påfyldning af tankcontainere. instruksen var på ca. 25 sider og blev omdelt til det
personale, som står for tømningen. den var ikke oversat til fransk, og vidnet sendte den ikke
til diprovin. j.c. bentzen har heller ikke anmodet vidnet herom.
ved novemberforsendelsen fik vidnet telefonisk besked fra j.c. bentzen om morgenen den dag,
hvor vinen skulle leveres om, at der var problemer med leveringen. han telefaxede til j.c.
bentzen for at få klarlagt det videre forløb og gjorde erstatningsansvar gældende. dagen efter
besigtigede han containeren.
det er vidnet, som (i begge tilfælde) har taget billederne i sagen. ved besigtigelsen så han, at
plomben var brudt. da pladen blev fjernet, løb der en lille smule vin ud. da låget blev lukket
helt op, kunne man se, at vinen stod op til mandehullet.
vidnet traf beslutning om, at den resterende vin skulle hældes ud. chris-wine kunne ikke tage
vinen ind, dels på grund af den ringe mængde, dels som en følge af iltningen.
hvis der var blevet sendt besked til chris-wine, allerede da lækagen blev konstateret i woippy,
ville de have forsøgt at redde vinen.
ved decemberforsendelsen fik chris-wine også først besked om lækagen, da bentzen havde
hentet containeren. herefter var proceduren den samme som ved novemberforsendelsen.
plomben blev fjernet af en ansat fra told og skat. da man åbnede ind til dækslet, kunne man
se, at det var løst. vinen stod helt op til mandehullet og blev hældt ud efter samme
overvejelser som i november.
chris-wine har ikke tidligere oplevet uheld af tilsvarende karakter.
da chris-wine havde fået leveret to tomme tankcontainere, vægrede man sig naturligt nok ved
at betale diprovin. man havde forventet hurtigt at få erstatning fra transportørerne. der var
derfor en periode med korrespondance med diprovin, og chris-wine opnåede en vis henstand.
                                               - 16 -
til sidst var chris-wine nødt til at betale. det var virksomhedens ledelse, som forestod
forhandlingerne med diprovin. vidnet deltog ikke heri. vidnet er ikke bekendt med, at der
skulle være indgået aftale om, at chris-wine ikke skal betale til diprovin, hvis chris- wine
taber sagen. chris-wine har på intet tidspunkt rettet krav imod diprovin.
jean marie fauré har forklaret, at han er ansvarlig for kældrene hos diprovin og for
afsendelse af vin til samtlige kunder, også chris-wine.
når tankcontainerne leveres til diprovin, er det vidnet personligt, som undersøger dem. dette
gøres ved at løfte dækslet og stikke hovedet ind gennem mandehullet for at mærke, hvilken
duft der kommer fra tankene og ved at se, om vandet derfra er klart.
diprovin havde ikke indført særlige procedurer for lukning af mandehul på tidspunktet for
afsendelsen af de i sagen omhandlede tankcontainere. efter disse uheld er der indført særlige
procedurer. men det var professionelle og højt specialiserede fagfolk, som stod for lukning af
tankene ved afsendelsen fra diprovin. lukningen af mandehullet på de pågældende tankcontai-
nere svarer til lukningen på diprovins store tanke. det var ikke vidnet personligt, som forestod
lukningen. men inden afsendelse kontrollerer vidnet toldplomber.
hvis der havde været problemer ved lukningen, ville han være blevet orienteret herom. heref-
ter ville vinen straks være blevet tappet af, og danzas ville være blevet involveret.
vidnet har ikke modtaget instrukser om lukning af mandehuller. den franske udgave af j.c.
bentzens instruks er først modtaget efter uheldene den 16/12-98 pr. telefax.
vidnet har ikke i de 20 år, hvor han har været beskæftiget med vin, oplevet, at to hele
tankcontainere er løbet ud. diprovin har to personer ansat til at tage sig af afsendelse af vin og
ekspederer i denne forbindelse 200-250 tankcontainere om året.
vidnet har ikke været involveret i problemerne med betaling for vinen.
erik bønning larsen har forklaret, at han gennem en årrække, bl.a. da transporterne fandt
sted, var ansat hos j.c. bentzen som transportdisponent. hans arbejdsopgaver var at sørge for
transporter af øl og vin i tankcontainere.
                                              - 17 -
vidnet skaffede chris-wine som kunde omkring 1993.
samarbejdet foregik således, at j.c. bentzen modtog en ordre fra chris-wine og herefter tog
kontakt til leverandøren for nærmere at aftale, hvornår vinen kunne afhentes.
vinleverandøren fyldte tankene med vin. chauffører er ikke uddannet til at fylde tankene til
banetransport. efter påfyldning bliver hanerne lukket og mandehulsdækslet spændt til.
herefter dækkes hele aftapningsarmaturet med en plade, der plomberes. når pladen er for,
kan man således hverken komme til haner eller mandehulsdæksel.
j.c. bentzen begyndte i 1980'erne at transportere vin fra frankrig til danmark. igennem de
seneste 15 år har virksomheden gennemført ca. 500 transporter om året. samlet er der udført
omkring 200 transporter fra det pågældende område til forskellige kunder. j.c. bentzen har
udført 10-20 transporter om året for chris-wine.
påfyldningsinstruksen blev skrevet første gang i 1988 og oversat til fransk. baggrunden for
instruksen var, at vinleverandørerne ikke fyldte tankene helt op. dette kunne give problemer,
når tankene kom frem, hvis der var faktureret for en fyldt tank.
instruksen kom i 1993 i en revideret udgave, da der var kommet nye pakninger, efter
problemer med de tidligere. efter de nye pakninger har der ikke været tilsvarende problemer.
instruksen blev sendt til ca. 50 leverandører, og nye leverandører fik en udleveret. vidnet er
overbevist om, at instruksen også blev sendt til diprovin. efter de i sagen omhandlede uheld
faxede han en ny instruks til diprovin.
hos chris-wine var ole lethan hovedkontaktperson. thomas bendixen var den, som stod for
den praktiske afvikling af transporterne. vidnet har hverken talt med ole lethan eller thomas
bendixen om, hvordan deres leverandører skulle fylde tankene.
det var ikke normal praksis at sende instruksen til chris-wine, men dette er vist sket som følge
af tømningsproblemer, som de havde på et tidspunkt. det var ikke chris-wine, som skulle
sende instruksen til leverandørerne.
instruksen blev også sendt til danzas som en ekstra sikkerhed, for at danzas var bekendt
                                                - 18 -
med, at instruksen eksisterede, og hvordan tankene var indrettede. vidnet bekendt havde
danzas ikke tilsvarende tanke. fremsendelsen af instruksen betød ikke, at danzas skulle
kontrollere påfyldningen og lukningen, da det var et rent transportmæssigt samarbejde.
vidnet mener ikke, at chaufføren skulle kontrollere påfyldning og lukning, da j.c. bentzens
ydelse var en dør til dør transport.
i de 20 år, hvor vidnet har været beskæftiget med lignende transporter, har der været omkring
10 tilfælde af skader og uheld af større eller mindre omfang. efter 1993 er der kun sket de i
sagen omhandlede uheld, hvor hele indholdet er løbet ud.
om lækagen konstateret i woippy har vidnet forklaret, at det ikke kunne lade sig gøre at
tømme tanken dér. man kan ikke komme til vognene, mens de holder i toget. containeren
kunne heller ikke løftes af, da der ikke er nogen kran i woippy. dette havde vidnet tidligere
undersøgt i forbindelse med en strejke.
alf simmelkjær har vedstået surveyrapporten vedrørende forsendelsen i november.
containeren stod hos j.c. bentzen, hvor han kunne konstatere, at vinen tapløb ud af tanken
ved mandehullet. selve skjoldet, der normalt sidder foran mandehullet, var blevet hævet af en
medarbejder fra bentzen, umiddelbart før vidnet ankom. men der var ikke rørt ved noget. der
manglede noget af pakningen i mandehullet. det var tydeligt at se alene af den grund, at
pakningen var synlig andre steder ved mandehullet.
modtageren af vinen havde ikke noget imod, at mandehullet blev åbnet, fordi vinen var ødelagt
af iltning, og det ville være dyrt og farligt at køre med tanken, når den ikke var fyldt. det var
også vidnets opfattelse, at de resterende 1000-1500 liter vin skulle kasseres.
da mandehullet blev åbnet, viste det sig, at en del af pakningen havde løsnet sig og lå løst inde
i tanken. det var årsagen til lækagen.
hvis pakningen havde været sat rigtigt på, kunne den ikke have løsnet sig undervejs - heller
ikke ved stødrangering, forudsat dækslet havde været spændt rigtigt. hvis dækslet er spændt
for løst, kan vinen løbe ud, men det er ikke sikkert, at pakningen vil ryge af. pakningen sidder
som en elastik rundt om hullet.
                                                 - 19 -
det er ikke sikkert, at pakningen har siddet helt håbløst fra begyndelsen. men er der bare en
lille brist, kan den rive sig helt løs under transporten. ikke blot ved rangering o.l. kan det ske.
trykket fra de mange liter vin inde i tanken kan også påvirke pakningen under normal
jernbanetransport med sædvanlige bump og rystelser. der sker dog sjældent sådanne uheld,
derfor benyttes jernbaner ofte til den type transporter.
chaufføren, som hentede vinen hos leverandøren, skulle være mere end opmærksom for at
bemærke, hvis det dryppede lidt. det skulle nok nærmest løbe ud af tanken, for at man kunne
opdage det.
når skjoldet er sat for armaturet, er det ikke muligt at komme til haner eller mandehul. hvis
man prøver at åbne dækslet til mandehullet, vil man få hele tankens indhold i hovedet. i øvrigt
var skjoldet forsynet med en toldplombe, der var ubrudt.
finn eriksen har vedstået survey-rapporten vedrørende decemberforsendelsen.
da vidnet besigtigede tankcontaineren, så han, at den ikke var beskadiget. for at undersøge
alle muligheder så han efter, om udluftningsventilen havde været taget af, og om der havde
været lækage. men vinen kunne kun være løbet ud fra bagenden. han konstaterede, at
plomben var intakt. pladen foran mandehullet og aftapningshanerne blev fjernet, hvorefter det
kunne konstateres, at dækslet til mandehullet var mere eller mindre løst.
pakningen sad, som den skulle. men selve bolten - en slags håndskrue - som skulle spænde
dækslet, var løs. vinen må derfor være løbet ud fra dækslet. måske har trykket fra væsken
holdt håndtaget på plads, mens tanken holdt stille. under transporten er tanken blevet rystet,
hvilket kan have bevirket, at bolten har skruet sig længere og længere ud. man har, før
transporten blev påbegyndt, ikke kunnet se, at bolten ikke var lukket godt nok, når pladen var
sat for.
det er vidnets opfattelse, at dækslet ikke kunne gå løs under transporten - heller ikke ved
rangeringsbump - hvis det havde været spændt rigtig fra begyndelsen.
da dækslet blev taget af tankcontaineren, kunne han se, at væskestanden stod lige under
                                             - 20 -
mandehullet. der var tegn på, at væsken var løbet ud af mandehullet.
ole lethan traf beslutningen om at kassere vinen. vidnet var enig i, at den ikke var noget værd
efter den skete iltning.
efter besigtigelsen overvejede han, om uheldet kunne være sket på andre måder, f.eks. ved
tyveri. han indhentede derfor oplysninger om, hvordan transporten havde forløbet tidsmæssigt
for at se, om vinen f.eks. kunne være stjålet på en rasteplads. disse oplysninger viste, at det
ikke var muligt.
han besigtigede tanken påny, da han syntes, det var en mærkelig sag. men bortset fra bolten
kunne der stadig ikke findes uregelmæssigheder. lukkemekanismen var en ret simpel an-ord-
ning, og det var en nyere tank. herefter må han konkludere, at uheldet skyldes en fejl ved
læsning af containeren.
procedure
chris-wine har over for dsb gods vedrørende manglende søgsmålskompetence,
manglende reklamation og forældelse anført, at stævningen opfylder betingelserne i
retsplejelovens §§ 348- 349. den indeholder en 4 sider lang, udførlig beskrivelse af de faktiske
omstændigheder, hvorpå påstanden overfor dsb gods støttes. det fremgår bl.a. heraf, at
tabet skete, mens vinen var i dsb gods' varetægt.
stævningen har også sat dsb gods i stand til at afgive et fyldigt svarskrift og deri tage stilling
til det rejste krav.
da vinen var solgt ex cellars, havde chris-wine risikoen for godset under transporten og led
tabet ved skaden. ifølge cim- konventionen art. 53, § 3, tilkommer søgsmålsretten adressaten
fra det tidspunkt, hvor han har modtaget godset. selvom intercontainer er indsat i
jernbanefragtbrevet både som afsender og adressat, må bestemmelsen forstås således, at
søgsmålsretten tilkommer godsets reelle adressat - og skadelidte.
for at beskytte jernbanerne mod, at der på én gang rejses krav fra afsender og adressat
beskriver konventionens art. 54, hvornår søgsmålsretten overgår fra den ene til den anden.
                                                - 21 -
bestemmelsen retter sig således mod en situation, hvor den anførte afsender og modtager ikke
er identisk, og ikke mod den aktuelle.
det vil savne mening at fortolke art. 54, § 3, således, at kun intercontainer, som er indsat i
jernbanefragtbrevets "adressat-rubrik", kan anlægge sag mod dsb gods. intercontainer er
ikke skadelidt, og ingen ville i så fald kunne kræve erstatning af den udførende transportør.
det fremgår eksplicit af såvel sølovens §§ 286-287 som luftfartslovens §§ 119b og 119f, at
ansvar ved denne type transporter kan rettes imod såvel den kontraherende som den udfø-
rende fragtfører.
en fortolkning af cim-konventionen bør føre til samme retstilstand, som hersker på de øvrige
områder inden for transportretten. bestemmelsen i art. 54, stk. 3, må derfor ikke være til
hinder for, at chris-wine kan rette sit krav direkte mod dsb gods.
der må tages hensyn til det meget uhensigtsmæssige i, at chris-wines søgsmål skulle gennem
rækken af alle deltagende transportører.
da chris-wine ikke har modtaget cim fragtbrevsduplikatet, har man ikke været i stand til at
fremlægge det, jf. cim art. 54.
det er ubestridt, at chris-wine straks gjorde erstatningsansvar gældende overfor j.c. bentzen.
dette var et naturligt skridt i forhold til den direkte kontraktspart. selvom der ikke lige så
hurtigt blev rejst krav mod dsb gods, bør det ikke føre til, at kravet anses som tabt ved
passivitet. det fremgår af cim-konventionens art. 52, at kravet ikke bortfalder, hvis jernbanen
selv har opdaget skader eller tab af gods. denne betingelse er opfyldt, idet der ved begge
forsendelser blev udfærdiget meldesedler i padborg og ved novemberforsendelsen allerede i
woippy.
de skrappe reklamationsregler skyldes, at banerne skal have mulighed for at skaffe sig bevis.
men dette hensyn skal ikke tages, hvor jernbanen selv har opdaget fejlen.
da stævningen er indleveret dagen før udløbet af et-årsfristen i art. 58, kan kravet ikke være
forældet.
                                                - 22 -
til påstanden om j.c. bentzens og dsb gods' erstatningsansvar, har chris-wine gjort
gældende, at j.c. bentzen er ansvarlig som kontraherende fragtfører. de involverede jernbaner
har kollektivt ansvar, jf. cim-konventionen art. 35, og da dsb gods er bestemmelsesbanen,
kan kravet tillige rettes herimod, jf. art. 55, § 3.
da tabet af vinen må være sket under jernbanetransporten, er begge sagsøgte ansvarlige, jf.
cim-konventionen art. 36.
det kan ikke lægges til grund, at tankene lækkede ved afgangen fra diprovin. fragtbrevene er
uden påtegning herom. når der ikke er taget forbehold heri, ifalder transportørerne ansvar.
ved meldesedlen fra woippy og meldesedlerne fra padborg er det følgelig dokumenteret, at
lækagen er opstået under jernbanetransporten. det fremgår af den første meldeseddel fra pad-
borg, at aftapningshanen sandsynligvis var utæt. meldesedlen vedrørende de-
cemberforsendelsen viser også, at der var dryp fra den (anden) container, som ikke var til
chris-wine. således må der være blevet påført godsvognene en skade, for hvilken de sagsøgte
er præsumptivt ansvarlige.
chris-wine bestrider, at årsagen til lækagerne kan skyldes diprovins lukning af
mandehulsdækslet. fauré har forklaret, at han ville have fået besked, hvis der havde været
problemer. diprovin forestår lukning af ca. 250 tankcontainere om året, og virksomheden har
aldrig tidligere haft lignende uheld. yderligere er der ikke konstateret nogen lækage under vej-
transporten, som fulgte lige efter.
surveyrapporterne kan ikke tillægges samme vægt som et syn og skøn, da surveyerne er
udpeget af j.c. bentzens forsikrings selskab.
hvis retten måtte lægge til grund, at mandehulsdækslerne ikke var lukket rigtigt, er de
sagsøgte alligevel ikke ansvarsfri. som professionelle operatører af dør til dør transporter er de
sagsøgte ansvarlige for, at tankcontainerne kommer til bestemmelsesstedet uden tab for
ladningsejeren, når de er modtaget uden forbehold. der henvises til sø- og handelsrettens
dom af 26. februar 1997 (h 118/95), hvori det blev fastslået, at transportøren er ansvarlig for
stuvningen af godset, når intet andet er aftalt.
bevisbyrdereglen i cim-konventionen art. 37 kan fortolkes i overensstemmelse med praksis
                                                 - 23 -
efter cmr-loven, hvor det gentagne gange er fastslået, at der består en tilsynspligt for
transportøren. aktuelt er pligten udvidet for j.c. bentzen på grund af ejerskab og dermed et
særligt kendskab til de benyttede containere. sø- og handelsrettens dom af 15. marts 2000
[citeret nedenfor] angår ikke en tilsvarende situation, da afsenderen her havde afleveret en
lukket container - klar til forsendelse - til transportøren.
det fremgår ligeledes af erik larsens forklaring, at j.c. bentzen tilrettelagde transporterne og i
denne forbindelse havde kontakten til diprovin. fyldningsinstruksen er også udarbejdet af j.c.
bentzen - for ikke at ifalde ansvar.
da ansvaret således ikke er påhviler chris-wine efter art. 37, har transportørerne ansvaret for
godsets undergang, jf. udgangspunktet i art. 36.
under alle forhold ifalder de sagsøgte et selvstændigt ansvar for ikke at have underrettet chris-
wine om lækagen i woippy, hvor j.c. bentzen på egen hånd besluttede at fortsætte trans-
porten. forklaringen om, at der ikke var en kran i woippy, lyder ikke sandsynlig og er
ihvertfald ikke tilstrækkelig til at undgå ansvar. chris-wine burde have fået lejlighed til selv at
undersøge, hvad der kunne gøres for at redde transporten.
ved begge forsendelser blev lækagen rapporteret fra dsb gods i padborg, men heller ikke i
denne situation fik chris-wine besked, selv om "destinaire final" var chris-wine ifølge begge
jernbanefragtbreve.
det kan efter bevisførelsen lægges til grund, at den vin, som var i behold i tankene, ikke havde
nogen værdi. det fremgår af art. 40, at man alene kan rejse krav om indkøbsprisen overfor
transportøren, hvorfor der er nedlagt påstand herom.
af almindelige transportretlige grundsætninger følger, at såfremt j.c. bentzen er ansvarlig for
skaderne under transporten, kan der ikke kræves betaling herfor. hvis retten måtte frifinde
j.c. bentzen, er det korrekt, at der gives dom for dennes selvstændige modkrav.
j.c. bentzen har anført, at der ikke er udvist ansvarspådragende adfærd fra transportørernes
side.
                                                - 24 -
hvis det bliver lagt til grund, at godset er bortkommet under transporten, er de sagsøgte som
udgangspunkt ansvarlige. dette følger af cim-konventionen art. 36, der svarer til cmr-lovens
regler.
af konventionens art. 37 fremgår dog, at har tabet kunnet skyldes mangelfuld læsning,
formodes skaden at have denne årsag. herefter er det den berettigede, chris-wine, som skal
bevise, at skaden ikke eller ikke udelukkende er forårsaget herved.
for sagens udfald er det således af afgørende betydning, at begge surveyere utvetydigt har
forklaret, at tabet af vinen skyldes tankcontainernes mangelfulde lukning. at anvende sur-
veyere i en situation som den foreliggende fremfor syn og skøn er i øvrigt helt normalt og efter
omstændighederne tvingende nødvendigt.
fauré var ikke selv tilstede, da tankcontainerne blev fyldt. der har været fremsat provokationer
om at få oplyst navnene på de personer, der forestod læsningen; disse er ikke opfyldt. ifølge
faurés forklaring kunne de være fundet; den manglende opfyldelse må have processuel skade-
virkning for chris-wine.
da vinen var købt ex cellars, påhvilede det chris-wine at sør ge for læsning. men rent faktisk
gjorde chris-wine sig ingen overvejelser om, hvordan denne skulle foregå, og diprovin læssede
vinen i overensstemmelse med en langvarig praksis.
det forhold, at der var aftalt dør til dør transport, ændrer intet ved ansvaret for læsningen.
den, der står for afsendelsen (diprovin), skal også lukke transportmidlet og se til, at
surringerne er korrekte af hensyn til transportsikkerheden. en chauffør, som overtager godset
fra en professionnel afsender, skal - også ved en transport som denne - kun sikre sig, at hans
del af transporten kan gennemføres. chaufføren skal ikke forsøge at komme ind bag skjold og
plade, der i øvrigt var toldplomberet.
sø- og handelsrettens dom af 15. marts 2000 (h 644/97) er i overensstemmelse hermed:
godset var solgt ex works, og der var ikke truffet aftale om læsning. dette måtte falde tilbage
på ladningsejeren, hvorfor transportøren blev frifundet.
det forhold, at j.c. bentzen har lavet en instruks om fyldning af containerne, kan ikke betyde,
at man ifalder ansvar, fordi diprovin ikke har overholdt den. først i påstandsdokumentet blev
                                                 - 25 -
det gjort gældende, at diprovin ikke havde modtaget instruksen. derfor kunne j.c. bentzen
ikke nå at finde dokumentation for fremsendelsen til diprovin. men erik larsen har forklaret, at
den også blev sendt dertil.
da chris-wine ikke har løftet bevisbyrden, jf. konventionens art.er 36 og 37, skal de sagsøgte
frifindes.
der er heller ikke grundlag for at lade j.c. bentzen ifalde et selvstændigt ansvar for at have
undladt at underrette chris- wine om observationerne henholdsvis i woippy og padborg. chris-
wine har ikke oplyst, hvilke andre muligheder der havde været for at begrænse skaden, hvis
man var blevet kontaktet. det kan derfor ikke antages, at chris-wine kunne have gjort andet
og mere end de professionelle transportører.
j.c. bentzens krav på fragt vedrører både de to forsendelser, som er omfattet af denne sag, og
en tredje, der under alle omstændigheder skal gives dom for.
overfor dsb gods gøres det gældende, at dømmes j.c. bentzen for transporten, skal skaden i
forholdet mellem transportørerne bæres fuldt ud af dsb gods som udførende transportør.
dsb gods har til støtte for sin påstand om afvisning anført, at stævningen ikke opfylder
retsplejelovens krav, jf. § 348. stævningen angiver ikke de faktiske betingelser, der skulle føre
til en domfældelse, herunder hvilket kontraktsforhold der ligger til grund for kravet. dsb gods
er således ikke i stand til at identificere forpligtelsen.
spørgsmålet om søgsmålskompetence er reguleret i cim-konventionen art. 54, § 3. der
fremgår heraf, at søgsmålskompetencen tilkommer afsender eller adressat. den er således
lovbestemt med et entydigt indhold. herefter er der ikke grundlag for fortolkninger af
bestemmelsen. det fremgår af cim-konventionens øvrige bestemmelser, at adressaten, der
henvises til, er den, som fremgår af jernbanefragtbrevet, f.eks. art.erne 12, 13, § 1 og § 4.
fragtbrevene er i overensstemmelse med art. 11.
da intercontainer er såvel afsender som adressat ifølge jernbanefragtbrevet, tilkommer
søgsmålskompetencen alene intercontainer, som ikke har videregivet denne ret, hvilket havde
været muligt.
                                              - 26 -
en grundsætning for at opnå søgsmålskompetence er endvidere besiddelsen af det originale
fragtbrev eller fragtbrevsduplikatet, som er banens kvittering for godsets modtagelse til
transport. ingen af disse dokumenter er forelagt af chris- wine.
cim-konventionen giver ikke mulighed for springende regres. dette havde været nærliggende
at ændre ved den seneste revision af konventionsteksten i 1993, hvor det også var almindeligt
at anvende speditører og undertransportører.
det anførte er i overensstemmelse med th. jensen, jernbanefragtkontrakten efter gældende
international ret (1975), p. 159. herefter er det også uden betydning, hvem der bar risikoen
for godset under transporten.
cmr-loven giver heller ikke generelt mulighed for springende regres. det er kun muligt i de
særlige situationer i lovens kap. vi, om befordringer, der udføres af flere fragtførere efter
hinanden, jf. regnarsen, lov om fragtaftaler ved international vejtransport (cmr), 2. udg., p.
286 og 288.
til støtte for påstanden om frifindelse har dsb gods principalt anført, at det meget
omfattende ansvar for banerne kræver vidtgående reklamationsregler. reklamations- og
søgsmålsreglerne hænger sammen og skal sætte banerne i stand til at sikre sig bevis.
litteratur og praksis vedrørende cmr-loven kan ikke finde anvendelse under cim-
konventionen, hvor reklamation er reguleret særskilt.
det fremgår af art. 53, § 2, at det kun er afsender og adressat, der har ret til at fremsætte
reklamation, jf. også rosenmeyer, transportret, p. 181f.
da der ikke foreligger et kontraktsgrundlag mellem chris-wine og dsb gods, er chris-wine
ikke søgsmålskompetent og kan ikke fremsætte reklamation overfor dsb gods.
forældelsesfristen i art. 54 er nu udløbet, uden at der er fremsat krav af en dertil berettiget
overfor dsb gods. det er irrelevant for dsb gods, om chris-wine har reklameret overfor j.c.
bentzen.
da intercontainer både for november- og decemberforsendelsen har modtaget godset, er et
                                               - 27 -
evt. krav imod jernbanerne bortfaldet, jf. art. 57.
hvis retten måtte lægge til grund, at chris-wine er søgsmålskompetent overfor dsb gods,
gøres det gældende, at dsb gods skal frifindes efter cim art. 35 og 36. dette støttes på, at
skaden på godset ikke er forårsaget, mens det var i jernbanernes varetægt. det er alene
resultaterne af den mangelfulde påfyldning og lukning, som har vist sig, mens tankcontainerne
var i jernbanernes varetægt.
det følger af cim-konventionens art. 19, § 2 og § 4 og art. 20, § 3, at afsender er ansvarlig for
manglende emballering og følger af mangelfuld læsning, hvis afsender har foretaget dette.
dsb gods støtter j.c. bentzens anbringende om, at art. 37, § 2 finder anvendelse, da det er
godtgjort, at skaden har kunnet skyldes, at skaden er sket efter en af de i art. 36, stk. 3
anførte særlige farer. herefter er jernbanen ansvarsfri.
jernbanerne har ret til at kontrollere godset ved indlevering, men der består ikke en pligt
hertil. efter surveyernes forklaring ville den mangelfulde lukning af tankcontainerne formentlig
ikke kunne opdages. men det kan lægges til grund, at ved novemberforsendelsen sad
pakningen forkert, og ved forsendelsen i december sad bolten løs, allerede før jernbanetrans-
porten blev påbegyndt, og dette har forårsaget tabet.
da det blev anført i meldesedlen, at aftapningshanen dryppede, sad pladen for bagenden af
containeren. man kunne derfor ikke se, hvorfra det dryppede. det kan ikke lægges til grund, at
der skulle være sket noget med godsvognen under transporten.
chris-wine har ikke forsøgt at afsætte vinen til anden side og har dermed forsømt at opfylde
sin tabsbegrænsningspligt.
i øvrigt henviser dsb gods til det af j.c. bentzen anførte.
til støtte for påstanden om friholdelse er anført, at årsagen til skaderne er opstået ved
læsning af tankcontaineren, og der er ikke grundlag for at pålægge dsb gods undersøgelses-
pligt for containere ejet af j.c. bentzen.
j.c. bentzen må derfor endeligt bære tabet forårsaget af et eventuelt erstatningsansvar.
                                               - 28 -
retten skal udtale:
vedrørende chris-wines krav mod j.c. bentzen:
vinen blev i begge tilfælde købt "ex cellars" diprovin, hvilket indebar, at vinens aftapning til
container skete på købers/chris-wines risiko.
efter jean marie fauré's forklaring blev påfyldning og lukning udført af fagfolk/erfarne ansatte
hos diprovin i overensstemmelse med en langvarig, fast praksis. i forbindelse med aflukning
blev tappearmatur og mandehul dækket med et skjold og toldplombering foretaget. retten
lægger til grund, at chaufføren, der forestod transporten til terminalen i bruges, derfor ikke
reelt havde mulighed for at kontrollere, om containeren var forsvarligt lukket. i øvrigt findes
der i det aftalemæssige grundlag for transporterne ej heller grundlag for at tillægge
chaufføren/transportøren et sådant, udvidet, ansvar.
på baggrund af de to survey-erklæringer samt alf simmelkjærs og finn eriksens forklaringer
finder retten det overvejende sandsynligt, at dækslet til containerens mandehul i begge tilfælde
ikke var blevet forsvarligt lukket ved påfyldningens afslutning. dette medførte, at containeren
lækkede, og vinen gik tabt under jernbanetransporten.
til spørgsmålet om de sagsøgtes pligt til at begrænse skaderne og ansvar for ikke have
orienteret chris-wine tidligere lægger retten for begge transporter vægt på, at containeren, da
lækagen blev observeret i padborg, var tæt på bestemmelsesstedet. det må anses for
sandsynligt, at dispositioner med forlænget ophold til følge herunder ved kontakt til chris-wine
ville have forøget skaden mere end sket ved at fortsætte transporten til københavn.
om ansvaret for håndteringen af de tilsvarende problemer, da lækagen i woippy blev
konstateret under første transport, lægger retten til grund, at aflæsning dér - som forklaret af
erik larsen - ikke var mulig. henset til de risici mere vidt- gående ændringer i transportforløbet
ville indebære herunder yderligere iltning ved omladning til anden container, findes undladelsen
af at underrette chris-wine på dette tidligere tidspunkt ej heller at være en
erstatningspådragende fejl.
                                               - 29 -
herefter findes der hverken at foreligge et ansvar hos jernbanetransportørerne, jf. cim-
konventionens artikel 36 og 37, eller grundlag for at pålægge j.c. bentzen et ansvar i øvrigt.
j.c. bentzen frifindes derfor.
vedrørende chris-wines krav mod dsb gods:
ad retsplejelovens § 348
bestemmelsens stk. 2 rummer en række krav til indholdet af en stævning, hvorefter den
sagsøgte skulle kende sagens baggrund og således have mulighed for at afgive et kvalificeret
svar. efter den aktuelle stævnings indhold og sagens videre forløb/ forberedelse, findes dsb
gods krav om afvisning af denne årsag at være uberettiget.
ad søgsmålsret
jørn hansen og henrik dam:
der foreligger ikke en aftale, som efter sit indhold umiddelbart sætter chris-wine i stand til at
rette sit krav direkte mod dsb gods. reale grunde taler dog for at fortolke cim-konventionens
artikel 54, § 3, således, at søgsmålsretten aktuelt kan tillægges den faktiske adressat/chris-
wine.
for det første er der procesøkonomiske hensyn. dernæst ses det forhold, at intercontainer, der
har udskrevet fragtbreve til sig selv uden at orientere transportordregiver eller kontraherende
transportør herom, ikke har et særligt krav på retsbe- skyttelse. yderligere er der ikke ved en
snæver ordfortolkning af cim-konventionen taget højde for de senere års stærke udvikling af
transportørkæder, som er nødvendige til gennemførelse af det stærkt stigende antal kom-
binerede transporter.
disse dommere finder derfor, at skadelidte i det foreliggende tilfælde skal have adgang til at
rette sit krav direkte mod den, der menes at have forvoldt tabet - den udførende jernbane-
transportør. i så fald anerkendes adgangen til springende regres, hvilket er på linie med det,
som - i et vist omfang - er accepteret i entrepriseretten og ved handel med fast ejendom.
                                               - 30 -
det forhold, at chris-wine ikke kan fremlægge det originale fragtbrev eller dettes 4. del
(afsenders fragtbrevsduplikat), kan ikke tillægges afgørende betydning. rådighedsretten til
godset er ikke knyttet til fragtbrevet, og dette er ej heller omsætteligt som f.eks. et
konossement. endvidere skal chris- wine i henhold til cim-konventionens artikel 54, § 3, for at
kunne anlægge sag imod dsb gods kun forelægge fragtbrevet, dersom chris-wine havde fået
dette udleveret, hvilket ikke er tilfældet.
ad forældelse
sagen er anlagt den 22. november 1999, dagen før udløbet af 1- års fristen efter artikel 58, §
1, og chris-wine anses som anført for søgsmålsberettiget. i begge tilfælde blev skaden kon-
stateret af ansatte hos dsb gods under ophold på padborg station, og skaderapport blev
optaget dér. retssagen er således anlagt inden udløb af den etårige forældelsesfrist. endvidere
må dsb gods under de konkrete omstændigheder anses for uberettiget til at påberåbe sig, at
behørig reklamation ikke er fremsat, jf. artikel 53 og 57.
af samme grunde som anført for j.c. bentzen frifindes i øvrigt dsb gods.
finn kittelmann:
adgangen til at rejse sag efter cim-konventionen fremgår direkte af art. 54, § 3. der findes
ikke baggrund for ved fortolkning at udvide denne ret således, at den omfatter andre end
afsender og adressat ifølge jernebanefragtbrevet, som er det retsstiftende grundlag for kravet
om erstatning.
chris-wine er derfor uberettiget til at rette sit krav mod dsb gods.
da spørgsmålet involverer sagens materielle grundlag - aftalen om jernbanetransport - findes
afgørelsen rettest at være frifindelse.
spørgsmålet afgøres efter stemmeflertallet.
ad j.c. bentzens krav mod chris-wine
                                              - 31 -
efter sagens udfald i øvrigt tages j.c. bentzens påstand til følge.
                                  thi kendes for ret:
sagsøgte, j.c. bentzen a/s, og sagsøgte, dsb gods, frifindes.
senest om 14 dage betaler sagsøger, chris-wine a/s, til j.c. bentzen kr. 68.620,00 med
procesrenter af kr. 22.447,50 fra 26. december 1998, af kr. 22.447,50 fra 13. januar 1999, og
af kr. 23.725,00 fra 21. januar 1999 kr. samt i sagsomkostninger til j.c. bentzen kr. 37.000 og
til dsb gods kr. 34.000.
                                      finn kittelmann
                                            kst.
                      jørn hansen                        henrik dam
                                      (sign.)
                         udskriftens rigtighed bekræftes
                        p. j. v. sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
 p000200d - kj
                                       udskrift
                                            af
                       sø- & handelsrettens dombog
                                      ____________
 den 23. november 2006 blev af skifteretten i sagen
 p-2-06
 jtm management aps
 (advokat niels balslev)
   mod
 bjarne mundfeld under konkurs
 (advokat casper moltke)
 afsagt sålydende
                                          d o m:
 denne sag drejer sig om, hvorvidt sagsøgte, bjarne mundfeld under konkurs,
 herefter kaldet boet, er pligtig at anerkende, at et pantebrev udstedt til sagsøgeren,
 jmt management aps, underskrevet den 20. januar 2005 og tinglyst den 21. februar
 2005 i en andelslejlighed, der tilhørte bjarne mundfeld, er gyldigt.
sagsøgeren har nedlagt påstand om, at boet tilpligtes at anerkende, at den panteret,
som bjarne mundfeld har givet sagsøgeren ved pantebrev underskrevet den 20.
                                            - 2 -
januar 2005, opr. stort kr. 250.000 til rente 4 % p.a. og tinglyst første gang den 21.
februar 2005 i den bjarne mundfeld tilhørende andelslejlighed, beliggende
blegdamsvej 82, 1.th., 2100 københavn ø, er gyldig.
boet har nedlagt påstand om frifindelse.
 sagens nærmere omstændigheder:
 bjarne mundfeld ejede i 2004 en andel i andelsboligforeningen blegdammen.
 andelen        havde     ifølge   en    opgørelse  rekvireret    hos     ejendommens
 administrationsselskab en andelsværdi pr. 1. december 2004 på 274.353,45 kr.
 af andelsboligforeningens vedtægter § 6, stk. 2, fremgik det blandt andet, at:
 ”… andelen i foreningens formue kan ikke gøres til genstand for arrest eller
 eksekution. andelen kan ikke belånes …”.
 gennem en barndomsbekendt, rené lauritsen, havde bjarne mundfeld købt
 anparter i k/s sanexco. gælden i forbindelse med disse anparter var senere
 overgået til dai fordringer a/s. i november 2004 havde rené lauritsen på vegne
 bjarne mundfeld kontaktet dai fordringer a/s med henblik på at få en aftale
 vedrørende bjarne mundfelds mellemværende. i en mail af 10. november 2004 til
 rené lauritsen meddelte en af dai fordringer a/s´ kreditkonsulenter, at dai
 fordringer a/s ønskede udlæg i bjarne mundfelds andelsbolig, før man ville tage
 stilling til en løsning af gældsforpligtelsen.
 den 21. februar 2005 blev et pantebrev pålydende 250.000 kr. med pant i bjarne
 mundfelds andel lyst i andelsboligbogen. bjarne mundfeld er angivet som debitor
 og sagsøgeren som kreditor. af pantebrevet fremgår det blandt andet:
 ”… rente: lånet er i 2005 afdragsfrit. med virkning fra den 1. januar 2006 forrentes
 lånet med 4 % p.a.
                                         - 3 -
betalingsvilkår: lånet er afdragsfrit i 2005. fra 1. januar 2006 kan kreditor med 3
måneders skriftlig varsel opsige gælden til hel eller delvis indfrielse. renter og
afdrag erlægges hver 11/6 og 11/12 termin. første gang den 11/6 2006. …
særlige bestemmelser:
i øvrigt gælder justitsministeriets nedenstående pantebrevsformular andel.
dato: 20/1-2005 …”.
dateringen er håndskrevet.
af en påtegning på pantebrevet fremgår videre, at det har været afvist fra
andelsboligbogen den 3. februar 2005 med den begrundelse, at:
”… en andelsboligforening ikke kan tegnes af en person alene …”.
og igen afvist den 14. februar 2005
”… på grund af ufuldstændig angivelse af rente- og betalingsvilkår. (fejlagtigt ikke
afvist herfor ved påtegning af 03.02.2005) …”.
af et ændringsforslag til andelsboligforeningen blegdammens vedtægter § 6, stk. 2,
fremsat og foreløbigt vedtaget på ordinær generalforsamling den 22. februar 2005,
fremgår det blandt andet, at:
”…    stk.   3.  andelen    kan   belånes   i  overensstemmelse    med   reglerne  i
andelsboligforeningsloven…”.
forklaringer:
rené medom lauritsen har forklaret, at det sagsøgende selskab ejes af ham og hans
broder. han har kendt bjarne mundfeld, siden de var børn, men de er kun mødtes
få gange, efter de blev voksne. da han en periode var ansat hos sanexco, solgte han
bjarne mundfeld nogle anparter. i 2004 mødte han tilfældigt bjarne mundfeld, som
bad om hjælp til at komme af med anpartsgælden. i den forbindelse påtog han sig at
                                           - 4 -
kontakte dai. dai ville have udlæg i bjarne mundfelds andelslejlighed og var ikke
til at forhandle med. han tilbød derfor at skaffe bjarne mundfeld et lån fra det nu
sagsøgende selskab med sikkerhed i lejligheden. han bad bjarne mundfeld finde en
advokat til at ordne papirerne, og bjarne mundfeld foreslog advokat bent lauritzen.
han mener, at de var til møde hos advokaten i januar 2005. pantebrevet blev sendt
lidt frem og tilbage, formentlig fordi det var et nyt sagsområde for advokaten. han
ved ikke, hvorfor formularen var udfyldt forkert. vilkåret om rentefrihed var aftalt
med bjarne mundfeld ud fra en forudsætning om, at lejlighedens værdi ville stige til
1,1-1,2 mio. kr. i løbet af et par år. afdragsvilkårene skulle være normale vilkår som
ved andre pantebreve. bjarne mundfeld sagde ikke noget specifikt om, hvad
lånebeløbet skulle bruges til, men vidnet gik ud fra, at det var til at indfri dai. han
har fødselsdag den 21. februar og kan derfor huske, at det var den dag, lånet blev
udbetalt. det er hans opfattelse, at pantebrevet var blevet lyst uden anmærkninger.
bjarne mundfeld har forklaret, at rené lauritsen er en barndomsven, som senere
solgte ham nogle anparter i sanexco. i 2004 mødte han rené lauritsen på et
værtshus og bad om hjælp til at komme ud af gældsforholdet fra anparterne. han
havde på det tidspunkt en spillegæld, som han havde pådraget sig i sensommeren
eller efteråret 2004. de ”gutter”, han skyldte penge, havde allerede truet ham et par
gange. han turde ikke andet end at betale, da han fik pengene udbetalt i februar
måned 2005. han havde ikke fortalt rené lauritsen noget om spillegælden.
advokat bent lauritzen havde han fået anbefalet af en kammerat. han husker ikke
noget nærmere om afdragsvilkårene, men mener, at renten var 4 %. han syntes, at
det lød rimeligt. både rené lauritsen og han selv havde troet, at der kunne
forhandles med dai, men dai var ligeglade med de fremsatte forslag.
parternes argumentation:
sagsøgeren har til støtte for sin påstand gjort gældende, at bjarne mundfeld den 20.
januar 2005 indgik en gyldig aftale med sagsøgeren om lån og om pant i andelen,
hvorfor der er stiftet en gyldig panteret.
                                           - 5 -
det var praktisk nødvendigt og helt sædvanligt, at parterne indgik låneaftalen forud
for ikrafttrædelse af de nye regler i andelsboligforeningslovens § 6 a, stk. 1, den 1.
februar 2005. dermed kunne de hurtigst muligt iagttage sikringsakten i forhold til
andre aftaleerhververe og kreditorer.
såfremt panteretten ikke kunne stiftes inden lovens ikrafttræden, ville det have
skabt en geografisk ulighed mellem aftaleerhververe og panthavere, der befandt sig
tæt på retten i århus, og de, som befandt sig så langt væk, at der ikke ville kunne
ske indlevering til lysning samme dag.
det    forhold,    at andelsboligforeningens      vedtægter  indeholdt    forbud   mod
pantsætning       af  andelen    inden     ikrafttrædelsen   af   de   nye    regler   i
andelsboligforeningslovens § 6 a, stk. 1, ville ikke have været til hinder for, at
pantebrevet     var   blevet  indført   i   dagbogen    den   1.  februar   2005  uden
adkomsterklæring fra andelsboligforeningen. i så fald skulle tinglysningen have
givet frist til at dokumentere adkomsterklæring, jf. bekendtgørelse nr. 1138 af 23.
november 2004 om tinglysning i andelsboligbogen § 16, stk. 3.
denne adkomsterklæring er afgivet efter ikrafttrædelsen af de nye regler i
andelsboligforeningslovens § 6 a, stk. 1, hvorfor erklæringen ikke er afgivet i strid
med andelsboligforeningsloven.
panteretten er heller ikke ugyldig som følge af, at den er stiftet i strid med de
vedtægter, som gjaldt for andelsboligforeningen på stiftelsestidspunktet. disse
vedtægter er alene en foreningsaftale mellem andelshaverne. panterettens stiftelse
kunne eventuelt have udgjort en misligholdelse af bjarne mundfelds forpligtelser i
henhold til vedtægterne, men dette er uden betydning for panteretten.
panteretten      er   hverken    i   strid    med     andelsboligforeningsloven    eller
andelsboligforeningens vedtægter, idet den først blev tinglyst i andelsboligbogen
efter lovændringen den 1. februar 2005.
                                           - 6 -
der er hverken i teori eller praksis grundlag for at sidestille andelsboligforeningens
vedtægtsbestemmelse om forbud mod pantsætning med båndlæggelse. således er
der heller ikke grundlag for at anse sagsøgerens panteret for en nullitet.
det forhold, at der ikke kunne foretages udlæg i bjarne mundfelds andelsbolig
forud for ændringslovens ikrafttræden, kan heller ikke i sig selv bevirke, at
panteretten er ugyldig.
endelig må det efter bevisførelsen lægges til grund, at der er tale om et reelt og
sædvanligt låneforhold, hvilket også støttes af den fastsatte forrentning i
pantebrevet.
boet har til støtte for sin påstand gjort gældende, at panteretten er en nullitet.
pantsætningsaftalen blev indgået den 20. januar 2005. ifølge andelsboligforeningens
dagældende vedtægter kunne andelene ikke pantsættes, ligesom der ikke kunne ske
kreditorforfølgning af andelene. tilsvarende forudsatte en kreditorudelukkelses-
klausul i henhold til den dagældende andelsboligforeningslovs § 6 a, stk. 1, at
andelene heller ikke kunne pantsættes.
andelsboligforeningens andelshavere havde herved vedtaget en selvbåndlæggelse,
idet der såvel for andelshaverne som for disses kreditorer blev fastlagt en
rådighedsindskrænkning i forhold til de respektive andele. dispositioner truffet i
strid med en sådan båndlæggelse kan ikke tillægges retsvirkninger, men må
betragtes som en nullitet.
den senere tinglysning af pantebrevet kan ikke i sig selv tilføre pantsætningsaftalen
retsvirkninger, som den ikke havde inden den 1. februar 2005, idet der ikke sker en
prøvelse af panterettens gyldighed ved tinglysning.
ligesom     det    ikke    var   muligt    for kreditorerne   at   foretage    udlæg i
andelsboligforeningens andele, inden de nye regler i andelsboligforeningslovens § 6
                                         - 7 -
a, stk. 1, trådte i kraft, var pantsætning forud for lovens ikrafttræden heller ikke
mulig.
formålet med panterettens stiftelse forud for ikrafttrædelse af de nye regler i
andelsboligforeningslovens § 6 a, stk. 1, var alene at forhindre dai fordringer a/s i
at opnå udlæg i andelsboligen før tinglysningen af sagsøgerens panteret. dette
fremgår blandt andet af rené medom lauritsens forklaring om, at dai fordringer
a/s ville have udlæg i andelen, som var bjarne mundfelds eneste aktiv. der er kun
to kreditorer i bjarne mundfelds bo, nemlig dai fordringer a/s, hvis
tilgodehavende hidrører fra før 1996, og sagsøgerens krav. låneaftalen indeholder
usædvanlige lånevilkår, idet lånet er rentefrit i 2005. dette taler for, at der ikke reelt
er ydet et lån, hvorfor pantebrevet ikke udgør nogen beskyttelsesværdig interesse i
forhold til boet.
rettens begrundelse og resultat:
efter bevisførelsen er det uomtvistet, at pantebrevet blev underskrevet af bjarne
mundfeld allerede den 20. januar 2005. det er ligeledes uomtvistet, at det var bjarne
mundfelds advokat, der forestod indleveringen af pantebrevet til tinglysning ved
andelsboligbogen efter, at de nye regler i andelsboligforeningslovens § 6 a, stk. 1,
var trådt i kraft. pantebrevet blev tinglyst den 21. februar 2006, hvor der samtidig
blev forevist erklæring om adkomst af 18. februar 2005 fra andelsboligforeningen
blegdammen.
efter ordlyden af de nye regler i andelsboligforeningslovens § 6 a, stk. 1, kan
andelsboligforeninger med virkning fra den 1. februar 2005 ikke længere
vedtægtsmæssigt begrænse retten til pantsætning ud over 80 % af pantets værdi på
lånetidspunktet.
selvom den oprindelige låneaftale blev underskrevet allerede den 20. januar 2005,
og selvom tinglysning fandt sted på et tidspunkt, hvor andelsboligforeningen
endnu      ikke    havde     ændret    sine   regler     i   overensstemmelse        med
                                          - 8 -
andelsboligforeningsloven,      findes   tinglysning   af pantebrevet     efter  lovens
ikrafttræden alligevel at medføre en gyldig panteret for sagsøgeren.
det bemærkes i den forbindelse, at der før lovens ikrafttræden den 1. februar 2005
ikke var et generelt forbud mod pantsætning og kreditorforfølgning af andele. blot
var andelshavere lovgivningsmæssigt kun beskyttede mod kreditorforfølgning,
såfremt andelen vedtægtsmæssigt var udelukket fra pantsætning. således kan den
”selvbåndlæggelse”, som boets advokat indlægger i den dagældende andelsbolig-
foreningslovs § 6 a sammenholdt med andelsboligforeningens vedtægter på under-
skriftstidspunktet, ikke tages til indtægt for de samme samfundsmæssige hensyn,
som må antages at gøre sig gældende i forhold til lovgivningen vedrørende
båndlagte midler.
det forhold, at sagsøgeren ved tinglysning af pantebrevet opnåede sikkerhed for sin
fordring, mens andre kreditorer som dai fordringer a/s blev unddraget
muligheden for fyldestgørelse i bjarne mundfelds andelsbolig, kan ikke føre til et
andet resultat. tilsvarende finder skifteretten efter bevisførelsen ikke grundlag for
at fastslå, at der ikke skulle ligge et reelt låneforhold mellem bjarne mundfeld og
sagsøgeren til grund for pantebrevet.
sagsøgerens påstand tages herefter til følge.
for så vidt angår sagens omkostninger, fastsættes disse under hensyn til sagens
omfang, økonomiske værdi og medgået tid til 25.000 kr. incl. retsafgift på 6.300 kr.
                                   thi kendes for ret:
sagsøgte, bjarne mundfeld under konkurs, tilpligtes at anerkende, at den panteret,
som bjarne mundfeld har givet sagsøgeren, jtm management aps, ved pantebrev
underskrevet den 20. januar 2005, opr. stort kr. 250.000 til rente 4 %, tinglyst den 21.
februar 2005 i bjarne mundfelds andelslejlighed, beliggende blegdamsvej 82, 1.th.,
2100 københavn ø, er gyldig.
                                         - 9 -
boet betaler inden 14 dage 25.000 kr. til sagsøgeren i sagsomkostninger.
                                   jeanette melchior
                                         (sign.)
                                      ___ ___ ___
                           udskriftens rigtighed bekræftes
                           p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                                            udskrift
                                                af
                                   højesterets dombog
                             højesterets dom
                         afsagt fredag den 3. december 2010
sag 215/2009
(2. afdeling)
erling vestergaard kristensen
(advokat thomas frøbert)
mod
ankestyrelsen
(kammeradvokaten ved advokat m. gregers larsen)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 1. afdeling den 10. juni 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per sørensen, per walsøe, poul søgaard, jens
peter christensen og hanne schmidt.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
appellanten, erling vestergaard kristensen, har gentaget sin påstand.
indstævnte, ankestyrelsen, har påstået stadfæstelse.
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, der er anført af landsretten, stadfæster højesteret dommen.
                                       thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
                                            - 2 -
i sagsomkostninger for højesteret skal erling vestergaard kristensen inden 14 dage efter
denne højesteretsdoms afsigelse betale 30.000 kr. til ankestyrelsen. beløbet forrentes efter
rentelovens § 8 a.
                                          --oo0oo--
                             udskriftens rigtighed bekræftes.
                                       højesteret, den


text:
- pej
                                         udskrift
                                             af
                         sø- & handelsrettens dombog
                                       ____________
                                           dom
afsagt den 8. november 2013
p-7-13
                                   a ét autofinans a/s
                                   (advokat niels ahlmark)
                                   mod
                                   pihl´s gulve aps under konkurs
                                   (advokat kristian gustav andersson)
indledning og påstande
denne sag, der er anlagt i medfør af konkurslovens § 133, stk. 1, den 27. februar 2013 handler
om udlevering af en bil, idet der er uenighed om, hvorvidt et ejendomsforbehold i bilen er
omstødeligt.
      a ét autofinans a/s har under sagen nedlagt påstand om, at boet tilpligtes straks at
udlevere køretøjet toyota hiace 2,5 d4d, reg.nr. aw89699, stelnr. jt121jk1100011873 til a ét
                                                      -2-
autofinans a/s. derudover har a ét autofinans a/s nedlagt påstand om, at boet tilpligtes
som massekrav, jf. kl § 93, nr. 3, at betale sagsøger 10.000 kr. i værdiforringelse af køretøjet
anført i påstand 1 som følge af boets hidtidige manglende udlevering, samt procesrente heraf
fra sagens anlæg.
       boet, pihl’s gulve aps under konkurs, har nedlagt påstand om frifindelse og har sam-
tidig nedlagt påstand om, at a ét autofinans a/s tilpligtes at anerkende, at a ét autofinans
a/s har handlet ansvarspådragende ved ikke at foretage aflysning af ejendomsforbeholdet i
køretøjet med registreringsnummer aw 89699, stelnr. jt121jk1100011873.
       a ét autofinans a/s har nedlagt påstand om frifindelse over for boets selvstændig ned-
lagte påstand.
sagens omstændigheder
ved erhvervskøbekontakt med ejendomsforbehold underskrevet af teddy pihl for pihl’s
gulve aps den 19. september 2012 købte pihl’s gulve aps en varevogn, toyota hiace 2,5
d4d, årgang 2003, stel nr. jt121jk1100011873 af ellers biler aps for en købesum inkl. moms
og leveringsomkostninger på 53.375,00 kr. det fremgår af kontrakten, at der kontant blev be-
talt 20.000 kr. restkøbesummen og lånebeløbet udgjorde herefter 33.375 kr.
       lånebetingelserne, herunder årlige omkostninger i procent og lånets forrentning og af-
vikling er specificeret i kontrakten.
af købekontraktens § 4 fremgår følgende:
       ”…
       a.      omfang
       sælger forbeholder sig ejendomsretten til det solgte (i det følgende benævnt objektet) ind-
       til hele købesummen med renter og omkostninger er betalt.
       …”
af § 8 fremgår:
       ”…sælger er berettiget til at tage objektet tilbage når køber misligholder kontrakten, jf. §9
                                                      -3-
      fremgangsmåden ved tilbagetagelse og opgørelse af fordringen og opgørelse af objektets
      værdi, sker i overensstemmelse med lov om kreditaftaler…”
af § 9 fremgår blandt andet:
      ”…
      hele den til enhver tid værende restgæld med mulige renter, gebyrer og andre omkost-
      ninger, beregnet i henhold til kreditaftaleloven, er straks forfalden til betaling, såfremt:
      a) køber ikke rettidigt betaler forfaldne afdrag, jf. § 29 i lov om kreditaftaler,
      b) objektet sælges eller der på anden måde rådes over objektet, jf. § 1 i strid med den for-
      beholdte ejendomsret
      …
      d) objektet ikke vedligeholdes på behørig vis og dette medfører væsentlig misligholdelse
      af objektet, jf. § 6a
      …
      i) køber standser sine betalinger eller i øvrigt bliver ude af rådighed over sit bo
      ...”
videre fremgår af § 13:
      ”…
      ved underskrift på nærværende købekontrakt erklærer undertegnede sælger og køber på
      tro og love:
      at                objektet ikke er blevet overgivet til køber før underskriften af nærværende
                        købekontrakt og førend udbetalingen ifølge kontrakten er blevet erlagt af
                        køber.
      ...”
som tillæg til kontrakten og i direkte forlængelse heraf fremgår følgende:
      ”…
      transporterklæring:
      samtlige sælgers rettigheder ifølge denne købekontrakt – herunder navnlig den forbe-
      holdte ejendomsret og kravet på erlæggelse af restkøbesummen, transporteres hermed til
      a ét autofinans a/s, brøndbytoften 7, 2605 brøndby, der har fyldestgjort sælger for
      transporten. transporten omfatter i øvrigt enhver sælger i henhold til kontrakten til-
      kommende ret, herunder også fuldmagten i henhold til kontraktens § 4c.
      …”
denne del er underskrevet af sælger den 19. september 201.
                                                     -4-
videre fremgår det:
       ”…
       undertegnede køber erklærer hermed:
       at     være bekendt med den ovenfor anførte transport, hvorefter enhver betaling i hen-
              hold til kontrakten, med frigørende virkning alene kan ske til a ét autofinans a/s.
       …”
denne del er underskrevet samme dag af teddy pihl for køber.
       udover købekontrakten er der underskrevet anmeldelse om ejendomsforbehold. an-
meldelsen er underskrevet af teddy pihl for køber. der er maskinelt påført dato 17-09-2012.
af registreringsattesten fremgår det, at registreringsdato er den 19. september 2012, og det er
i øvrigt ubestridt, at pihl’s gulve aps fik bilen i sin besiddelse den 19. september 2013. gyl-
digheden af ejendomsforbeholdet er heller ikke bestridt.
       det fremgår af udskrift fra sydbank, at der den 21. september 2012 blev overført
27.388,75 kr. fra a ét autofinans a/s til ellers bilsalg aps med meddelelsen pihls gulve. af
udskriften fremgår endvidere:
       ”…
       bestillingen er gennemført af banken den 21.09.2012 kl. 16.11
       oprettet/afsendt den 21.09.2012 kl. 15.46 af bruger mdp/marlene djurhuus pliniussen
       1.håndsgodkendt den 21.09.2012 kl. 15:48 af bruger mdp/marlene djurhuus pliniussen
       2.håndsgodkendt den 21.09.2012 kl. 15:48 af bruger mdp/marlene djurhuus pliniussen
       …”
af tingbogen fremgår det, at ejendomsforbeholdet blev tinglyst den 21. september 2012
       pihl’s gulve aps blev herefter taget under konkurs ved dekret afsagt den 26. novem-
ber 2012. a ét autofinans a/s anmeldte sit krav, stor 45.881,00 kr. inkl. moms ved skrivelse
af 4. december 2012. det fremgår videre af denne skrivelse:
       ”…
       gældsforholdet er baseret på en købekontrakt med ejendomsforbehold, hvorfor vi har
       ejendomsforbehold i køretøjet.
       venligst foranled at det omtalte køretøj vil blive afleveret på vor adresse i brøndby.
       modtager vi køretøjet retur vil vi realisere det til højstbydende og provenuet vil fragå i
       vort anmeldte krav.
       …”
                                                  -5-
       kurator afviste kravet, herunder udlevering af bilen efter konkurslovens § 82, med
henvisning til konkurslovens § 70, først ved mails og herefter formelt på skiftesamling den
30. januar 2013. a ét autofinans a/s har herefter den 27. februar 2013 anlagt sag i medfør af
konkurslovens § 133.
       der er enighed om, at der et gyldigt ejendomsforbehold, men parterne er ikke enige
om, hvorvidt sikringsakten (tinglysningen) er foretaget uden unødigt ophold efter gældens
stiftelse, således at det hindrer omstødelse efter konkurslovens § 70.
forklaringer
flemming hansen har under sagen blandt andet forklaret, at han er direktør i a ét autofi-
nans. han har været i finansieringsbranchen siden 1972, herunder med finansiering af biler
siden 1975. han har været i a ét autofinans siden 2005.
       de modtog de underskrevne dokumenter samlet med posten den 21. september 2012.
det er nødvendigt at have den originale underskrift forud for anmeldelse af ejendomsforbe-
hold for at være sikker på, at ejendomsforbeholdet er afgivet af debitor og at alt er i orden.
det er fast procedure, at de skal anmelde ejendomsforbeholdet til tinglysning samme dag, og
de forsøger så vidt muligt at nå det. i dette tilfælde nåede de at tinglyse samme dag, som de
modtog papirerne, og samme dag, som lånet blev udbetalt. ved det typiske bilsalg til en er-
hvervsdrivende kommer vedkommende efter arbejdstid. herefter bliver dokumenterne un-
derskrevet og sendt til a ét autofinans. de modtager altid dokumenterne med post, da de
vil have originaldokumenterne. det kan nemt tage 2 dage med posten. det er normal proce-
dure i branchen.
       det er hans erfaring, at alle biler mister værdi. de regner med et værditab på ca. 1.000-
1.500 kr. pr. måned. det er, hvis bilen er normalt vedligeholdt. hvis bilen har holdt stille, må
man også regne med, at det vil koste 20-30.000 kr. at klargøre bilen. han værdifastsætter bi-
ler dagligt. de biler, de typisk får tilbage, er biler, hvor de der ikke er blevet betalt og biler,
der ikke er blevet afleveret. han har derfor ret stor erfaring med køretøjer, der står stille, og
værdifastsættelsen heraf.
                                                 -6-
       på sagsøgtes forespørgsel forklarede han, at de samarbejder med flere bilforhandlere,
som han føler, de kan stole på. derfor kender han også ellers biler aps, og de har finansieret
mange kontrakter for dem. når der er tale om, at de skal finansiere et bilkøb forsyner de
sælger med en købskontrakt og kontrakt om ejendomsforbehold. de forsyner dem også med
pbs-kontrakter mv. køber og sælger mødes og aftaler købet. a ét finans bliver informeret
om hvilken bil, registreringsnummer, stelnummer mv. herefter udfærdiger a ét finans kø-
bekontrakten og kontrakten om ejendomsforbehold. når købekontrakten er underskrevet,
får køber bilen udleveret. i dette tilfælde var det den 19. september 2012, som var det tids-
punkt der formentlig blev indgået en kontrakt med ejendomsforbehold. han har formentlig
erlagt en del af købesummen, men ikke det hele, hvorfor han har underskrevet kontrakten
om lån og ejendomsforbehold. der var gæld i køretøjet, da det blev overgivet til køber, men
der var ikke noget, der var forfaldent. der er ikke kutyme for, at man lader bilsælgeren ting-
lyse. de foretager digital tinglysning, men de skal fortsat have bekræftelse på, at det er den
originale underskrift. de tør ikke tinglyse på baggrund af scannede eller faxede dokumenter.
det gør man ikke i branchen. det er ikke lovligt at tinglyse uden at have de originale under-
skrifter. han mener, at de vil være bedre stillet, hvis de selv fik lov at sælge bilen.
       det er standardprocedure, at de udarbejder kontrakt mv. finansieringen sker først, når
kontrakten er underskrevet og modtaget tilbage hos a ét autofinans. først på dette tids-
punkt anser de aftalen for endelig. det er meget få køretøjer, der afhændes af konkursboer,
men han kan alligevel sige, at de får et provenu, der er 20-30 % højere, når de sælger selv. de
er interesseret i at få pengene retur og ikke som sådan i bilen.
parternes synspunkter.
       a ét autofinans a/s’ advokat har procederet i overensstemmelse med påstandsdoku-
mentet og har blandt andet gjort gældende, at der ikke kan ske omstødelse, idet det af a ét
autofinans a/s tagne ejendomsforbehold er gyldigt, og da sikringsakten er opfyldt rettidigt.
det er fast og sædvanlig procedure, at alle ekspeditioner sker så hurtigt som muligt. udbeta-
lingen af lånet skete umiddelbart forud for sikringsakten, og sikringsakten er derfor sket
uden unødigt ophold. boet er derfor er forpligtet til at udlevere køretøjet som forlangt. boet
er erstatningsansvarlig for det tab som a ét autofinans a/s lider ved at køretøjet henstår un-
                                               -7-
der nærværende sag og i denne periode taber værdi dag for dag. tabsopgørelsen er et rime-
ligt krav, og udgør i hvert fald 10.000 kr.
       boet har procederet i overensstemmelse med påstandsdokumentet, og har blandt andet
gjort gældende, at ejendomsforbeholdet er omstødeligt, jf. konkurslovens § 70, stk. 1, og som
følge heraf, er udleveringskravet fra a ét autofinans a/s afvist under en af konkursboet af-
holdt fordringsprøvelse. til støtte for boets overordnede anbringende, er det supplerende
gjort gældende, at ellers biler aps og/eller a ét autofinans a/s senest den 19. september
2012 har ydet pihl’s gulve aps et usikret lån på 33.375 kr. det er købstidspunktet, der er af-
gørende, da der er sket en forhåndsgodkendelse af lånet. a ét autofinans a/s har ikke udbe-
talt låneprovenuet til pihl’s gulve aps, men til ellers biler aps. rettighederne er afledt fra
bilsælger, og der har været tale om et og samme gældsforhold. a ét autofinans a/s får ikke
bedre ret end sin hjemmelsmand, jf. gældsbrevslovens § 27. ellers biler aps og/eller a ét au-
tofinans a/s har ikke iagttaget sikringsakten uden unødigt ophold.
       videre er det gjort gældende, at a ét autofinans a/s har handlet ansvarspådragende
ved, på trods af opfordring hertil, at undlade at aflyse ejendomsforbeholdet i køretøjet. køre-
tøjet har således ikke været omsætteligt for boet, og derfor gøres det gældende, at en eventu-
el værdiforringelse af køretøjet i den periode, hvor boet har været forhindret i at sælge køre-
tøjet, har været en kausal og adækvat følge af opretholdelsen af ejendomsforbeholdet. det er
i den forbindelse gjort gældende, at a ét autofinans a/s uanset det indtagne standpunkt
burde have aflyst ejendomsforbeholdet med forbehold for at gøre et økonomisk krav sva-
rende til salgssummen for køretøjet gældende mod boet. a ét autofinans a/s har ved at
undlade dette ligeledes tilsidesat sin tabsbegrænsningspligt og tilsvarende påført boet et tab.
sø- og handelsrettens afgørelse
det er ubestridt, at kontrakterne er underskrevet den 19. september 2012, og at bilen herefter
blev udleveret til pihl’s gulve aps, der efterfølgende blev taget under konkurs. det lægges
efter forklaringen til grund, at den originale kontrakt samt det originalt underskrevne ejen-
domsforbehold blev modtaget med posten hos a ét autofinans a/s den 21. september 2012.
efter forklaringen og det i sagen fremlagte lægges det til grund, at a ét autofinans a/s
                                               -8-
umiddelbart efter modtagelsen af de originale dokumenter oprettede pihl’s gulve aps som
låntager og udbetalte lånesummen til ellers biler aps og sendte ejendomsforholdet til ting-
lysning. det lægges endvidere til grund, at køber, senest samtidig med købet af bilen, under-
skrev et ejendomsforbehold, og det er ubestridt, at ejendomsforbeholdet i øvrigt er gyldigt.
     uanset at pihl’s gulve aps fik bilen i sin besiddelse den 19. september 2012 blev lånet
først udbetalt fra a ét autofinans a/s den 21. september 2012. det er derfor først fra den 21.
september 2013 at tilbagebetalingsforpligtelsen i forhold til lånebeløbet trådte i kraft, og ret-
ten finder herefter, at gælden, som danner grundlag for ejendomsforbeholdet, reelt først er
stiftet ved udbetalingstidspunktet den 21. september 2012. at ellers biler aps har valgt at
udlevere bilen på forventet udbetaling af lånet ændrer ikke herpå. sikringsakten, der er fore-
taget i umiddelbar forlængelse af udbetalingen af lånet, findes herefter at være foretaget
uden unødigt ophold, hvorfor ejendomsforbeholdet ikke kan omstødes efter konkurslovens
§ 70. a ét autofinans a/s’ påstand om udlevering af bilen i medfør af konkurslovens § 82 ta-
ges herefter til følge. med samme begrundelse finder retten ikke, at a ét autofinans a/s har
handlet ansvarspådragende ved manglende aflysning af ejendomsforbeholdet.
     da a ét autofinans a/s’ anden påstand er en fuldbyrdelsespåstand med betalingskrav,
hvilket ikke kan påkendes af skifteretten, og da kravet i øvrigt ikke har været fordringsprø-
vet, afvises denne påstand, og der tages følgelig ikke stilling til boets anbringender om
tabsbegrænsningspligt mv.
     på baggrund af sagens resultat og under hensyn til sagens karakter og omfang findes
sagsomkostningerne passende at kunne fastsættes til 13.000 kr., hvoraf retsafgift udgør 500
kr.
                                     thi kendes for ret:
boet, pihl’s gulve aps under konkurs, skal inden 14 dage udlevere køretøjet toyota hiace
2,5 d4d, reg.nr. aw89699, stelnr. jt121jk1100011873 til a ét autofinans a/s.
påstanden om betaling af 10.000 kr. som massekrav afvises.
a ét autofinans a/s frifindes for den af boet selvstændigt nedlagte påstand.
                                               -9-
boet betaler inden 14 dage i sagsomkostninger til a ét autofinans a/s 13.000 kr. sagsom-
kostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8a
                                    emilie therese sylow
                                            (sign.)
                                         ___ ___ ___
                                udskriftens rigtighed bekræftes
                                   sø- og handelsretten, den


text:
                  højesterets kendelse
                            afsagt den 2. august 2018
sag bs-18197/2018-hjr og 20314/2018-hjr
a
(advokat steen henriksson)
mod
b,
(advokat christina neugebauer)
c
(advokat rasmus nikolaj sølberg)
og
d (advokat susanne borch)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i glostrup den 17., 19. og 25. ja-
nuar 2018 og af østre landsrets 16. afdeling den 8. marts 2018.
dommerne, vibeke rønne, michael rekling og lars apostoli, har deltaget i
denne afgørelse.
påstande
kærende, a, har nedlagt påstand om, at østre landsrets kendelse af 8. marts
2018 ophæves, og at sagen hjemvises til realitetsbehandling ved landsretten.
a har endvidere anmodet om, at kæremålet tillægges opsættende virkning
under sagens behandling for højesteret.
                                                2
indkærede, b, har nedlagt påstand om stadfæstelse.
sagsfremstilling
ved dom af 2. december 2014 i sag 47/2014 (ufr 2015.882 h) fandt højesteret
det godtgjort, at b ikke alene havde haft et seksuelt forhold til c i den periode,
hvor hun blev gravid, men at han i denne periode også levede i et fast
samlivsforhold med hende i børnelovens forstand. højesteret bestemte derfor,
at b i medfør af børnelovens § 6 har ret til at få prøvet, om han er far til d. sagen
blev derfor hjemvist til retten i glostrup til realitetsbehandling, hvor den har
verseret siden.
a blev gift med c den 17. august 2012, 14 dage før fødslen af d den 1.
september 2012, og han er derfor registreret som far til barnet.
retten i glostrup afholdt den 17. januar 2018 retsmøde i faderskabssagen med
det formål, at a skulle afgive forklaring om, hvor c og d opholdt sig, idet
oplysningerne herom er nødvendige for, at der kan laves en retsgenetisk
undersøgelse af, om b er biologisk far til d.
a gjorde under retsmødet den 17. januar 2018 gældende, at han er vidnefritaget,
jf. retsplejelovens § 171, stk. 1, idet han er gift med c. retten fandt, at a, der er
registreret som far til barnet, ikke kan påberåbe sig vidnefritagelsesreglen i
retsplejelovens § 171, stk. 1, hvorfor han skulle afgive forklaring.
den 19. januar 2018 blev retten sat på ny med henblik på, at a skulle afgive
forklaring. han mødte til retsmødet, men gjorde gældende, at han var syg og led
af akut stress og derfor ikke var i stand til at afgive forklaring i retten. retten
fandt, at den akutte stresstilstand alene skyldtes, at han var indkaldt til møde i
retten for at afgive forklaring, og at lovligt forfald ikke var dokumenteret. retten
bestemte derfor, at a skulle afgive forklaring.
den 25. januar 2018 blev retten sat på ny med henblik på, at a kunne afgive
forklaring. han vægrede sig imidlertid ved at svare på spørgsmål, hvorfor
retten bestemte, at han skal tages i forvaring, indtil han indvilliger i at svare for
retten, jf. retsplejelovens § 456 i, stk. 2, jf. § 178, stk. 1, nr. 5.
a kærede kendelserne af 17., 19. og 25. januar 2018 til østre landsret, der ved
kendelse af 8. marts 2018 afviste kæremålene med henvisning til
kærebegrænsningsreglen i retsplejelovens § 389 a, stk. 1, jf. stk. 2.
                                              3
anbringender
a har anført navnlig, at de retsmøder, hvor retten i glostrups kendelser af 17.,
19. og 25. januar 2018 er afsagt, alene havde til formål – via hans forklaring – at
skaffe oplysninger om, hvor c og d opholdt sig med henblik på, at der kunne
laves en retsgenetisk undersøgelse af d. afgørelserne er derfor ikke truffet
under en hovedforhandling eller under retsmøder til forberedelse af en
hovedforhandling, hvorfor de ikke er omfattet af retsplejelovens § 389 a.
b har anført navnlig, at reglerne om kære i retsplejelovens kapitel 37 finder
anvendelse i faderskabssager, jf. ufr 2017.3224 h og ufr 2018.1001 v.
de tre kendelser er afsagt under faderskabssagens forberedelse, hvorfor det
tidsmæssige kriterium, der, jf. ufr 2015.2540 h, er afgørende for, om en afgø-
relse er omfattet af retsplejelovens § 389 a, er opfyldt.
det forhold, at afgørelserne har til formål at få sagen oplyst, medfører ikke, at
retsplejelovens § 389 a ikke finder anvendelse.
c og d har ikke udtalt sig under kæremålet.
højesterets begrundelse og resultat
retten i glostrup har afsagt tre kendelser vedrørende afgivelse af forklaring for
retten, herunder en kendelse om at tage en part i forvaring indtil parten indvil-
liger i at svare retten, jf. retsplejelovens § 178, stk. 1, nr. 5, jf. § 456 i, stk. 2, under
behandlingen af en faderskabssag.
sagen angår, om de tre kendelser er omfattet af kærebegrænsningsreglen i rets-
plejelovens § 389 a.
de afviste kæremål er truffet under forberedelse af en sag behandlet efter reg-
lerne i retsplejelovens kapitel 42 a om faderskab. reglerne i retsplejelovens ka-
pitel 37 om kære, herunder retsplejelovens § 389 a, finder anvendelse i fader-
skabssager.
som fastslået i bl.a. højesterets kendelse af 23. april 2015 (ufr 2015.2540) skal
bestemmelsen i retsplejelovens § 389 a som udgangspunkt afgrænses ud fra et
tidsmæssigt kriterium. bestemmelsen afskærer således som udgangspunkt fri
kære af kendelser og beslutninger, der træffes under hovedforhandlinger eller
 under dennes forberedelse, også selv om afgørelsen ikke kan siges at vedrøre
sagsforberedelsen eller hovedforhandlingen som sådan.
byrettens tre afgørelser er truffet under hovedforhandlingens forberedelse og
angår sagens oplysning.
uanset at afgørelserne, særligt afgørelsen om, at a skal i forvaring, indtil han
indvilliger i at svare retten, er af indgribende karakter, er der hverken i
retsplejelovens § 389 a’s ordlyd eller forarbejder grundlag for at undtage
afgørelserne fra bestemmelsens anvendelsesområde.
på denne baggrund, og da der ikke forelå tilladelse til kære til landsretten fra
procesbevillingsnævnet, tiltræder højesteret, at landsretten afviste kæremålet.
højesteret stadfæster derfor landsrettens kendelse.
det er herefter ufornødent at tage stilling til anmodningen om opsættende virk-
ning under kæremålets behandling i højesteret.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger vedrørende kæresagen til nogen
anden part, jf. retsplejelovens § 312, stk. 7, 1. pkt.
                                   thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger vedrørende kæresagen til nogen
anden part.