text:
                                             dom
afsagt den 24. november 2017 af østre landsrets 20. afdeling
(landsdommerne henrik bitsch, janni christoffersen og chr. ankerstjerne rønneberg (kst.)
med domsmænd).
20. afd. nr. s-515-17:
anklagemyndigheden
mod
1) t
(advokat per heinrich bengtsson, besk.)
2) t5
(advokat michael juul eriksen, besk.)
3) t4
(advokat ulla paabøl, besk.)
4) t7
(advokat martin andersen, besk.)
hillerød rets dom af 6. februar 2017 (9-3483/2016) er anket af t5, t4 og t7 med påstand om
frifindelse, subsidiært formildelse, og af t med endelig påstand om formildelse.
anklagemyndigheden har for så vidt angår de tiltalte t5 og t4 påstået domfældelse i
overensstemmelse med byrettens bevisresultat samt skærpelse og for så vidt angår tiltalte t7
domfældelse i overensstemmelse med byrettens bevisresultat og stadfæstelse.
for så vidt angår tiltalte t har anklagemyndigheden endeligt påstået skærpelse, herunder
således at der sker ubetinget udvisning.
                                                - 2 -
f har gentaget den i byretten nedlagte påstand om tortgodtgørelse på 100.000 kr. i medfør af
erstatningsansvarslovens § 26, stk. 1, subsidiært stk. 3, og erstatning for varigt men,
helbredsudgifter og andet tab. erstatningskravet er dog ikke opgjort på nuværende tidspunkt.
de tiltalte har bestridt såvel erstatningspligten som erstatningskravets størrelse.
den påankede dom omfattede tillige t3 og t2 samt for så vidt angår skyldkendelsen t6. t2s
anke afvistes ved landsrettens kendelse af 10. november 2017 i medfør af retsplejelovens §
920, stk. 2. ved kendelse af samme dato bestemte landsretten, at ankesagen vedrørende t3
udskilles i medfør af retsplejelovens § 706, jf. § 705, stk. 1. endvidere afvistes tiltalte t’
bevisanke i medfør af retsplejelovens § 920, stk. 2 ved kendelse af 10. november 2017 , da
tiltalte uden oplyst lovligt forfald udeblev ved hovedforhandlingens begyndelse.
for så vidt angår t6 er det oplyst, at han ved hillerød rets dom af 17. oktober 2017, der ikke
er anket, er idømt fængsel i 4 måneder.
forklaringer
der er i landsretten afgivet supplerende forklaring af tiltalte t4 og af vidnerne a og b.
tiltalte t har afgivet forklaring om sine personlige forhold.
den af vidnet f i byretten afgivne forklaring er dokumenteret i medfør retsplejelovens § 871,
stk. 2, nr. 3, da vidnet grundet sin helbredstilstand ikke kunne give møde for landsretten.
de i byretten af vidnerne …, … og … afgivne forklaringer er dokumenteret i medfør af
retsplejelovens § 923.
tiltalte t4 har supplerende forklaret blandt andet, at det ikke var nogens plan eller idé at
besøge f på hospitalet. han husker ikke nærmere detaljer om, hvordan besøget kom i stand,
eller hvem der var med. de kendte f, fordi han ”hang ud” med dem. det var t7, der havde
fortalt, at f var blevet overfaldet. nogle af de medtiltalte var med. han husker ikke, om t5 og
t7 var med. de var rimeligt mange. sygeplejersken spurgte f, om de måtte komme ind. f
sagde ja. fs mor var inde på stuen, og kæresten stod i døren. sygeplejersken var der også.
                                               - 3 -
stemningen var fin. f blev glædeligt overrasket over at se dem, for han havde ikke regnet
med, at han var blevet en del af gruppen. f græd af glæde over at se dem. tiltalte har ikke
truet f på hospitalet. tiltalte er medlem af ltf. han husker ikke, hvilket tøj han havde på
under besøget på hospitalet. han mener ikke, at de bar ltf-logoer. de kom som venner på et
hospital, så det gav ingen mening at bære logoer. det kan godt være truende for nogen, hvis
de bærer tøj med logoer, men f kendte dem og vidste, de var ltf’er, så det ville ikke være
truende for ham. fs mor var glad for at se dem. kæresten kiggede lidt, fordi hun ikke vidste,
at f kendte ham og hans venner og ”hang ud” med dem. han blev også overrasket over, at b
var fs kæreste. både moderen og kæresten blev på stuen under deres besøg, og gruppen sagde
farvel til dem. de talte med f om, at det var godt, der ikke skete mere ved overfaldet, men
ellers talte de ikke om overfaldet. f blev stukket ned af …, da han var sammen med t7. ... er
med i en anden klub. han mener, at fs anmeldelse skal ses i lyset af, at f selv blev sigtet i
forbindelse med overfaldet. han har ikke set f efter besøget, men f har haft kontakt med bl.a.
t6 og t2.
vidnet a har supplerende forklaret blandt andet, at hun genkendte t6, t7 og t5 på hospitalet.
de tre er kendt som ltf’ere i hillerød. hun omgikkes dem ikke, men vidste som alle andre i
hillerød, at de var ltf’ere. alle har et forhold til ltf i hillerød – man forsøger at undgå
dem. gruppen kom på hospitalet iført sort tøj, bortset fra t7 der havde en rød hættetrøje på,
og flere af dem havde synlige ltf-tatoveringer. hun kendte ikke t5’ efternavn – hun kendte
ham som ”ltf-t5” og havde også set ham i den bar, hun havde i hillerød. hun kendte heller
ikke t6s og t7s efternavne. politiet har ikke forevist hende nogle fotos. hun husker ikke, at
hun skulle have udvekslet telefonnumre med de tiltalte under besøget. hun ved ikke, hvordan
t3 ser ud.
det lå i den måde, de kiggede på hende på, at hun skulle forlade hospitalsstuen. hun undrede
sig over, at gruppen kom på hospitalet. hun opfattede det ikke som venligt, at de kom. det
var truende og grænseoverskridende. det med, at t7 rev op i trøjen for at vise, at han også var
blevet stukket, opfattede hun som åndssvagt – det var ikke hyggeligt. det var en gruppe
bandemedlemmer, der kom for at tjekke op på, hvad der skete, og sikre sig, at f forklarede,
som de ønskede. de var ikke pæne unge mænd, men en flok ”amøber”, så børnene skulle ud
fra stuen. hun tænkte ikke på at alarmere personalet. på det tidspunkt tænkte hun ikke på
meget andet, end at hendes søn var knivstukket og havde været i livsfare.
                                                 - 4 -
foreholdt underskrevet afhøringsrapport dateret 6. juni 2016, side 4, sidste afsnit, hvorefter
hun til politiet har forklaret, at ”afhørte skyndte sig at få gennet sin familie samt b ud af
stuen. hun lukkede døren efter dem. hun gik ikke selv med ud, da hun ikke ville forlade sin
søn. hun kunne tydeligt mærke, at hun ikke var ønsket. bedt om at uddybe dette, forklarede
afhørte, at det var deres blikke, samt at de ligesom afskærmede hende fra fs seng”,
sammenholdt med hendes forklaring i byretten om, at ”t5 kiggede på hende som om, at nu
skulle vidnet også gå”, har vidnet forklaret, at politiet under afhøringen vidste, hvem ”de” var,
for hun havde allerede forklaret om de tre personer, hun kendte navnene på, og deres
placeringer på hospitalsstuen, så derfor omtalte hun dem under afhøringen som ”de”, men det
var bl.a. t5.
foreholdt samme rapport side 5, 3. og 4. afsnit, hvorefter hun til politiet på spørgsmål om,
hvordan hun ”havde det i situationen, hvor de seks mænd var på stuen, svarede afhørte, at det
var en ubehagelig og intimiderende situation, da hun ikke vidste, hvad de ville. hun havde
dog ikke været decideret bange, for de havde ikke truet hverken hende, f eller nogen af de
andre. og hun havde ikke set nogen våben. desuden regnede hun med, at de måtte være på fs
side, idet han jo af og til har gjort tjenester for dem” og ”hun opfattede dog ikke, at han [f]
var decideret bange for dem. formentlig fordi han gik ud fra, at de var på hans side. og da de
var gået, sagde han heller ikke noget om, at han havde været bange for dem”, har vidnet
forklaret, at som hun husker det nu, var f bange i situationen. hun blev selv bange, fordi det
var så overvældende. med ”tjenester” mente hun, at f havde kørt dem til og fra stationen,
men ikke at f frivilligt havde deltaget i kriminelle aktiviteter. den dag, hvor f blev stukket
ned, skulle han noget andet, men var blevet tvunget til at køre med i bilen. hun tror ikke, at f
”hang ud” med personerne, men det må f selv svare på.
de tre ltf’ere, hun genkendte, var blevet afvist fra hendes pub. de var ikke blevet anmeldt i
den forbindelse. da hun så dem på hospitalsstuen, huskede hun dem som en del af
bandemiljøet, ikke som personer hun havde afvist fra sin pub. f var dørmand på pubben og
kendte derfor de personer, der blev afvist. hun husker ikke, at hun umiddelbart efter gruppens
besøg eller under fs ophold på hospitalet, talte med ham om den besked, gruppen gav ham,
eller hvad besøget drejede sig om. efterfølgende har hun talt med ham om det og fik først der
at vide, at f havde kørt for flere af dem i gruppen. f har sagt, at de ville have ham til at sige
                                                 - 5 -
det aftalte. han skulle sige, at episoden drejede sig om noget med en bil, der ikke kunne
starte. han skulle ikke sige, at det handlede om noget med stoffer.
hun ved, at f og t6var sammen hos den samme frisør, efter at f blev udskrevet. hun mener
ikke, at t6 kørte f til hospitalet for at få fjernt sting. f har ikke sagt noget om, hvorfor han
var sammen med t6.
hele familien er fraflyttet hillerød, og hun har ikke længere arbejde i hillerød. familiens
tilværelse er blevet ødelagt af denne sag.
vidnet b har supplerende forklaret blandt andet, at hun på hospitalet genkendte t4, men
ingen af de andre. hun ved ikke, om f kender t4. hun var overrasket over at se t4. hun
havde ikke set ham i 10-12 år. t4 kiggede hende direkte i øjnene og gik forbi hende. som
forklaret i byretten opfattede hun mændene som ”intimiderende”. med det mener hun måden,
de kom ind på – en efter en efter hinanden – og det blik, de havde i øjnene. det var det
generelle indtryk af dem, hun hæftede sig ved. de kiggede ikke på hende. de hilste ikke og
sagde ikke hej. hun lagde ikke mærke til deres udseende, herunder hvilket tøj de havde på.
hun havde kun øjenkontakt med t4. hun og a fandt situationen anspændt, så derfor gik hun
og de andre familiemedlemmer ud. der blev ikke sagt eller råbt noget, mens hun var der.
hendes indtryk var, at det ikke var et almindeligt sygebesøg. gruppen var derinde i ca. 10
minutter. hun var den sidste, der gik fra f. han var mut og sagde ikke så meget. hun så ikke
f græde af glæde over besøget – tværtimod. hun spurgte ikke f om besøget. det var
situationen ikke til. hun spurgte heller ikke efterfølgende til det. han havde ikke lyst til at tale
om det. hun og f er ikke længere kærester. hun vidste ikke, at f hang ud med ltf’er. en
person ved navn t5 har på et tidspunkt ringet til f.
foreholdt sms-korrespondance mellem f og t2 den 20., 21., 22., 23. og 24. februar 2016, jf.
rapport vedrørende forhold 1, bilag 42, har vidnet forklaret, at hun ikke vidste, om t2 var en
god ven af f. hun var ikke bekendt med, at de sms’ede så meget til hinanden. hun husker, at
t2 på et tidspunkt havde lånt deres bil, og at hun skulle bruge den til at køre på arbejde,
hvorfor f blev irriteret over, at bilen ikke blev returneret. hun kan ikke sige, om f var bange
for t2. hun ved ikke, om f købte hash af t2. hun husker ikke, hvorfor det først var i maj
                                                - 6 -
måned 2016, at f sagde noget til politiet, men ved, at politiet interesserede sig for et jernrør i
den bil, f havde kørt i.
foreholdt underskrevet afhøringsrapport dateret 8. juni 2016, side 1, sidste 2 linjer, hvorefter
vidnet har forklaret, at ”afhørte er bekendt med, at f kender nogle ltf’ere, og at han af og til
har gjort tjenester for dem”, har vidnet forklaret, at hun ikke husker at have forklaret sådan til
politiet, men hun vidste, at f havde talt med t5 og havde kørt bil for ham. hun var ikke
bekendt med, at f havde haft kontakt til gruppen, der kom på hospitalet. hun vidste dog, at f
havde kontakt med en, der hed t2, om en bil. t2 havde været i lejligheden en gang.
vedrørende forhold 4 har hun forklaret, at hun var i lejligheden, da der blev sms’et til f. han
vidste ikke, hvem der skrev. hun husker ikke om, de talte om, at han ikke skulle skrive
tilbage. da f kom tilbage til lejligheden, virkede han ked af og havde ikke lyst til at tale med
hende om noget. han ville bare sidde for sig selv. hun så, at der var tre personer i bilen – en
på førersædet, en på passagersædet og en, der steg ud fra bagsædet. der var 10-15 meter
derned, og det var mørkt. hun genkendte ingen af personerne i bilen.
knivstikkeriet påvirkede f, men han var mere påvirket efter det, der skete nede på gaden. det
var hendes indtryk, at f var et tilfældigt offer for knivstik.
personlige oplysninger
tiltalte t blev ved hillerød rets dom af 19. december 2013, hvor han blev straffet med
fængsel i 10 måneder for overtrædelse af straffelovens § 124, stk. 4, § 244, jf. § 247, stk. 1, §
260, stk. 1, nr. 1, § 261, stik. 2, og lov om euforiserende stoffer, endvidere betinget udvist
med en prøvetid på 2 år indtil den 30. september 2016.
han er efterfølgende straffet
    -            ved østre landsrets dom af 30. januar 2014 med fængsel i 60 dage og bøde på
                 6.000 kr. samt førerretsfrakendelse for overtrædelse af straffelovens § 293 a,
                 lov om euforiserende stoffet og færdselsloven
    -            ved helsingør rets udeblivelsesdom af 3. februar 2014 med bøde på 10.000 kr.
                 for overtrædelse af lov om euforiserende stoffer
                                                - 7 -
    -           ved hillerød rets dom af 21. januar 2015 med fængsel i 10 dage for
                overtrædelse af lov om euforiserende stoffer
    -           ved hillerød rets udeblivelsesdom af 1. oktober 2015 med bøde på 10.000 kr.
                for overtrædelse af lov om euforiserende stoffer
    -           ved helsingør rets udeblivelsesdom af 24. august 2016 med bøde på 4.000 kr.
                for overtrædelse af lov om euforiserende stoffer.
tiltalte t har om sine personlige forhold forklaret, at han kom til danmark som 4-årig. han
har aldrig efterfølgende været i libanon og har ikke kendskab til familiemedlemmer der.
hans forældre og 8 søskende samt andre familiemedlemmer bor i danmark. han venter barn
med sin kæreste gennem 8 år med termin den 10. december 2017. de er ikke gift. han har
gået i folkeskole i danmark. fra han var ca. 15 til han var18 år, lavede han snedkerarbejde.
han har ikke nogen uddannelse efter folkeskolen. han har derefter haft perioder med
forskelligt forefaldende arbejde i restaurationsbranchen og ellers har han fået kontanthjælp.
siden sin løsladelse har han fået kontanthjælp. han taler dansk med sine forældre, og han kan
kun meget lidt arabisk. han kan ikke læse eller skrive arabisk. han husker ikke, at han er
blevet spurgt af politiet om at udtale sig i forbindelse med en afhøring efter udlændingelovens
§ 26. han var ikke til stede under hele sagen i byretten og husker ikke, at han der blev spurgt
om sine personlige forhold.
landsrettens begrundelse og resultat
forhold 1
tiltalte t4 har i landsretten forklaret, at han, der er medlem af en bandegruppering, sammen
med en større gruppe venner, herunder nogle af de medtiltalte, besøgte f på rigshospitalet
den 7. februar 2016.
på denne baggrund og efter vidneforklaringerne om, hvem der i øvrigt deltog i besøget, findes
det bevist, at de tiltalte omfattet af denne ankesag som en del af en større gruppe, hvori også
t6 indgik, var til stede den 7. februar 2016 på hospitalsstuen på rigshospitalet, hvor f lå efter
at være blevet knivstukket dagen før.
                                                 - 8 -
efter bevisførelsen for landsretten tiltrædes endvidere, at de tiltalte under de af byretten
anførte omstændigheder har gjort sig skyldige i overtrædelse af straffelovens § 123 over for f
i forbindelse med deres tilstedeværelse på hospitalsstuen.
ud over det af byretten anførte har landsretten lagt særlig vægt på, at de tiltalte uden varsel
mødte op i en større gruppe på en hospitalsstue på et tidspunkt, hvor f befandt sig
sengeliggende i en særdeles sårbar situation, og at de som forklaret af flere vidner, herunder
en tilstedeværende sygeplejerske, skabte utryghed ved deres aggressive og intimiderende
adfærd. hertil kommer, at de tiltaltes forklaringer om besøget, herunder at ”f græd af glæde”
forekommer åbenbart utroværdige. endelig må det ved den upåankede dom vedrørende t6
anses for godtgjort, at han er fremkommet med en truende udtalelse som forklaret af f.
som følge af de anførte forhold, der underbygger den detaljerede forklaring, som f har
afgivet i byretten, har landsretten ikke fundet, at fs manglende afgivelse af forklaring for
landsretten, fører til en anden vurdering af skyldsspørgsmålet.
herefter, og da landsretten tiltræder, at de tiltalte ved at møde frem og agere som en samlet
flok som forklaret af a og b har haft en fælles forståelse om formålet med besøget og har
indset, at f ved deres samlede tilstedeværelse under de anførte omstændigheder blev
forulempet, findes de tiltalte skyldige i at have handlet i forening.
forhold 4
f har i byretten forklaret, at det ud over tiltalte t4 var t6 og t3, der tog ham med ud og køre,
og at t6 tyssede på tiltalte t4, da denne fremkom med trusler mod fs kæreste, hvis f ikke
gjorde, som der blev sagt. t6 er ved upåanket dom fundet skyldig i den rejste tiltale. b har
forklaret om optakten til køreturen, herunder den dokumenterede sms-korrespondance, og, at
der var tre personer i den bil, der hentede f, hvilket stemmer overens med hans forklaring.
hun har endvidere forklaret, at f var tydeligt ked af det og påvirket efter køreturen. det
lægges endvidere til grund, at f dagen efter det passerede rettede telefonisk henvendelse til
politiet og oplyste, at han var blevet opsøgt og truet.
fem voterende tiltræder på baggrund af det anførte sammenholdt med tiltalte t4s forklaring
om, at han under hospitalsbesøget genkendte fs kæreste, og da forholdet må ses i
                                                - 9 -
sammenhæng med det under forhold 1 pådømte, at tiltalte t4 er fundet skyldig i den rejste
tiltale.
en voterende finder det under de anførte omstændigheder og mod tiltalte t4s benægtelse ikke
med den til domfældelse fornødne sikkerhed bevist, at tiltalte t4 er skyldig i den rejste tiltale,
hvorfor denne voterende stemmer for at frifinde ham i dette forhold.
skyldsspørgsmålet afgøres i overensstemmelse med stemmeflertallet.
strafudmåling
landsretten tiltræder, at der ved straffastsættelsen skal lægges vægt på de hensyn, der af
byretten er anført som skærpende omstændigheder.
straffen for de tiltalte t5 og t7, der begge er fundet skyldige i forhold 1, fastsættes herefter
til fængsel i 3 måneder, jf. straffelovens § 123.
straffen for tiltalte t4, der er fundet skyldig i forhold 1 og forhold 4 fastsættes til fængsel i 4
måneder, jf. straffelovens § 123.
for så vidt angår tiltalte t, hvis anke ikke har omfattet skyldsspørgsmål, findes den af
byretten fastsatte straf på fængsel i 8 måneder for forhold 1, 3 og 5, jf. straffelovens § 123 og
§ 281, stk. 1, nr. 1, passende udmålt.
udvisning
tre voterende finder efter en samlet vurdering af tiltalte t’ tidligere og aktuelle kriminalitet
sammenholdt med det oplyste om hans personlige forhold, at en udvisning af ham med et
indrejseforbud i 6 år må anses for en proportional foranstaltning med henblik på at forebygge
uro eller forbrydelse, jf. udlændingelovens § 49, stk. 1, jf. § 22, nr. 6, jf. § 32, stk. 3. da
udvisningen dermed ikke er i strid med danmarks internationale forpligtelser, finder disse
voterende betingelserne for udvisning opfyldt.
disse voterende har navnlig lagt vægt på, at tiltalte, der er 29 år, gennem de seneste 10 år er
mange gange straffet, herunder gentagne gange for vold og trusler, og at to af de aktuelt
                                               - 10 -
pådømte forhold er begået i prøvetiden efter den betingede udvisning, som skete ved dom af
19. december 2013. dette er sammenholdt med, at tiltalte efter folkeskolen ikke har
gennemført nogen uddannelse og kun i meget begrænset omfang har været i beskæftigelse
samt, at han ikke etableret egen familie.
tre voterende tiltræder af de af byretten anførte grunde, at der ikke som følge af de aktuelt
pådømte forhold er fuldt tilstrækkeligt grundlag for at udvise tiltalte t, hvorfor disse
voterende stemmer for at stadfæste byrettens bestemmelse om betinget udvisning.
efter udfaldet af stemmeafgivningen gælder det for tiltalte gunstigste resultat, jf.
retsplejelovens § 216, stk. 1, 3. pkt.
herefter stadfæstes byrettens bestemmelse om, at tiltalte t udvises betinget af danmark, jf.
udlændingelovens § 24 b, stk. 1, jf. § 22, nr. 6, på vilkår, at han i en prøvetid, der udløber 2 år
efter tidspunktet for løsladelse, ikke begår strafbart forhold, som kan give anledning til
udvisning efter udlændingelovens §§ 22-24.
tortgodtgørelse
af de grunde, der er anført af byretten, tiltræder landsrettens juridiske dommere afgørelsen
om tortgodtgørelse.
                                    thi kendes for ret:
byrettens dom i sagen mod t stadfæstes i det omfang, den er påanket, herunder således at han
udvises betinget af danmark.
byrettens dom i sagen mod t5, t4 og t7 stadfæstes med de ændringer, at t5 straffes med
fængsel i 3 måneder, t4 straffes med fængsel i 4 måneder og t7 straffes med fængsel i 3
måneder.
t skal betale sagens omkostninger for landsretten.
statskassen skal for så vidt angår t5, t4 og t7 betale sagens omkostninger for landsretten.


text:
                    højesterets kendelse
                      afsagt fredag den 6. november 2015
sag 145/2015
dong energy thermal power a/s (tidligere energi e2 a/s)
(advokat erik bertelsen)
mod
50hertz transmission gmbh (tidligere vattenfall europe transmission gmbh)
(advokat stefan reinel)
og
energinet.dk
(advokat per hemmer)
sagen vedrører 50hertz transmission gmbh’s anmodning af 29. maj 2015 om ekstraordinær
genoptagelse af højesterets dom af 13. maj 2015 i sag 298/2013.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, niels grubbe, jon stok-
holm, vibeke rønne og jens kruse mikkelsen.
påstande
50hertz transmission gmbh har anmodet om ekstraordinær genoptagelse af højesterets sag
298/2013.
dong energy thermal power a/s har protesteret mod genoptagelse.
energinet.dk har ikke haft bemærkninger til anmodningen om genoptagelse.
sagsfremstilling
                                              - 2 -
højesterets sag 298/2013 blev afgjort ved dom af 13. maj 2015. appellanten i sagen var dong
energy thermal power a/s, tidligere energi e2 a/s, som pr. 1. juli 2006 var fusioneret med
dong. de indstævnte var 50hertz transmission gmbh, tidligere vattenfall europe trans-
mission gmbh, og energinet.dk.
sagen angik kontek-aftalen, som blev indgået af energi e2 i 1991. de problemstillinger, som
sagen omhandlede, vedrørte perioden fra 2004 til den 30. juni 2006.
i pådømmelsen af sagen deltog bl.a. højesteretsdommer jon stokholm. inden sin tiltrædelse
som højesteretsdommer den 1. april 2003 var jon stokholm partner i advokatfirmaet lind &
cadovius, og han havde det daværende dong som sin klient i en periode fra 1986 og indtil
sin udnævnelse som højesteretsdommer.
dong energy thermal power har bl.a. anført følgende i processkrift af 17. august 2015, punkt
4.1.1-4.1.4:
      ”4.1.1 som anført af vattenfall var jon stokholm inden sin tiltrædelse som højeste-
      retsdommer i 2003 partner i advokatfirmaet lind & cadovius og havde det daværende
      dong som klient i en periode fra 1986-2003. jon stokholm har imidlertid ikke på
      noget tidspunkt rådgivet energi e2. han blev udnævnt til højesteretsdommer to år
      inden, det daværende dong fusionerede med energi e2, og jon stokholm deltog ikke i
      forhold vedrørende fusionen, herunder i due diligence-processen.
      4.1.2 det nuværende dong energy er opstået den 1. juli 2006 ved en fusion mellem
      daværende dong a/s, elsam a/s, nesa a/s, energi e2 a/s, frederiksberg elnet
      a/s og ke a/s.
      4.1.3 højesteretssagen omhandler kontek-aftalen, der vedrører etableringen af et elka-
      bel til tyskland og levering af el derigennem. kontek-aftalen blev indgået af energi e2
      i 1991, og de problemstillinger, som sagen omhandlede, angik perioden fra 2004-30.
      juni 2006. som det ses heraf har alle begivenheder i sagen fundet sted, før energi e2
      blev en del af det nuværende dong energy den 1. juli 2006.
      4.1.4 jon stokholm har således ikke været advokat for det selskab, der var part i rets-
      sagen for højesteret og dermed ej heller på nogen måde været involveret i energi e2’s
      aktiviteter, herunder i nærværende sag forud for sin udnævnelse til højesteretsdommer.
      ud over, at jon stokholm ikke har været advokat for det konkrete selskab, skal det be-
      mærkes, at det daværende dong har benyttet sig af flere andre advokater og advokat-
      firmaer sideløbende med jon stokholm, og i tilknytning hertil må det lægges til grund,
      at jon stokholm som advokat rådgav mange andre klienter i sin tid som advokat. …
                                                 - 3 -
       vattenfall anfører til støtte for sit synspunkt om strengere krav til inhabilitet i forhold til
       klienter, at samarbejdet mellem jon stokholm og det daværende dong har medført, at
       jon stokholms syn på branchen kan være påvirket til dong energys fordel. dette be-
       strides, eftersom det daværende dong, som var jon stokholms klient, beskæftigede sig
       med olie- og gasproduktion, og således intet har med el at gøre. desuden er der gået 12
       år siden jon stokholm virkede som advokat, det gamle advokatfirma findes ikke mere,
       og der er ingen konkrete holdepunkter for, at jon stokholm skulle have nogen særlige
       interesser i denne sammenhæng. i forlængelse heraf bemærkes, at den eventuelle øko-
       nomiske afhængighed, som måtte have bestået under klientrelationen, ikke er af betyd-
       ning for habilitetsvurderingen, da jon stokholm ikke længere er medejer af lind & ca-
       dovius, der i øvrigt ikke eksisterer i dag.”
højesteretsdommer jon stokholm har tiltrådt de faktiske oplysninger om sit virke som advo-
kat for dong, som er indeholdt i punkt 4.1.1 og 4.1.4.
hvad angår bemærkningen i højesteretsdommer jon stokholms cv om, at han ”served as lead
external counsel to dong”, har han oplyst, at han fungerede som leder af et ”team” af
jurister hos det daværende advokatfirma lind & cadovius, og at relationen havde samme ka-
rakter som til advokatfirmaets andre større klienter.
højesteretsdommer jon stokholm har endvidere oplyst, at povl asserhøj, som fra 1995 var
medlem af dongs direktion og derpå medlem af direktionen for gastra a/s indtil 2005, er
en god bekendt af ham, men at der derudover ikke har bestået og ikke består personlige relati-
oner mellem ham og beslutningstagere i dong eller medarbejdere i dongs juridiske afde-
ling.
endvidere har højesteretsdommer jon stokholm oplyst, at hans madsen, som var advokat-
fuldmægtig hos lind & cadovius, i en periode i 1980’erne var udstationeret hos dong, men
at lind & cadovius efterfølgende ikke har haft juridiske medarbejdere udstationeret hos
dong. anders aagaard, der forinden havde været ansat hos dong, blev i 1989 ansat hos
lind & cadovius først som advokatfuldmægtig og siden som advokat.
anbringender
50hertz transmission gmbh har anført, at højesterets sag 298/2013 skal genoptages ekstra-
ordinært efter retsplejelovens § 399, fordi højesteretsdommer jon stokholm var inhabil i
sagen.
                                                - 4 -
en dommer er inhabil, hvis der på grund af dommerens tilknytning til sagen eller sagens par-
ter kan rejses tvivl om dommerens fuldstændige upartiskhed, og tvivlen i øvrigt er rimeligt
begrundet i objektive omstændigheder.
inhabilitet forudsætter således ikke en tilknytning til selve sagen. det kan derudover ikke
udelukkes, at der hos lind & cadovius fandtes konkret viden om interne forhold hos dongs
kommende fusionspartner energi e2 forud for jon stokholms tiltrædelse som højesterets-
dommer.
en tilknytning til sagens parter kan skyldes en stilling som tidligere advokat for en af par-
terne. for dommere, som har været advokater, bør der i denne forbindelse anvendes en særlig
streng målestok, idet en advokat ud fra sin funktion og som del af sit opdrag nødvendigvis må
antages at være forudindtaget til fordel for sin klient.
den ”karenstid”, i hvilken en dommer ikke må beskæftige sig med sager, der vedrører en tid-
ligere klient, bør stå i et passende forhold til klientforholdets varighed, hvilket ikke er tilfæl-
det i den foreliggende sag. inden jon stokholm for 12 år siden blev udnævnt som højesterets-
dommer, var han ”lead external counsel” for dong i 17 år. i et tilfælde som det foreliggende,
hvor der gennem en lang periode har været en tæt klientrelation, vil der typisk være opstået
personlige relationer til ledelsen og den juridiske afdeling hos klienten.
det må anses for at være i strid med retsplejelovens § 62, stk. 1, 2. pkt., og den europæiske
menneskerettighedskonventions artikel 6, at jon stokholm ikke forud for hovedforhandlingen
oplyste parterne om den tidligere klientrelation til dong. 50hertz transmission ville utvivl-
somt have rejst indsigelse, hvis der forud for hovedforhandlingen var givet oplysning om den
tidligere klientrelation. 50hertz transmission rejste indsigelsen om inhabilitet, så hurtigt som
muligt efter at 50hertz transmission fik kendskab til den tidligere klientrelation.
det må for en udenlandsk part i høj grad fremstå som en omstændighed, der rejser tvivl om
højesterets fuldstændige upartiskhed, når der i pådømmelsen af en sag mod en dansk statsejet
virksomhed deltager en dommer, som i 17 år har været ”lead external counsel” for netop
denne virksomhed.
                                                - 5 -
dong energy thermal power a/s har anført, at betingelserne for genoptagelse af sag
298/2013 ikke er opfyldt. højesteretsdommer jon stokholm var ikke inhabil i sagen. han har
aldrig været advokat for det selskab, energi e2, som reelt var part i sagen. der er gået 12 år
fra ophøret af klientforholdet mellem jon stokholm og dong til pådømmelsen af sag
298/2013. jon stokholm har ikke økonomiske eller andre konkrete interesser i sagens udfald.
50hertz transmission må i øvrigt anses for at have fortabt sin ret til at rejse indsigelse om
inhabilitet, henset til at 50hertz transmission ikke rejste indsigelse under hovedforhandlin-
gen, men derimod ventede til et par uger efter domsafsigelsen.
en afgørelse om, at højesteretsdommer jon stokholm var inhabil i sag 298/2013, vil få vidt-
rækkende konsekvenser for domstolssystemet i danmark, idet der vil være tale om en
ændring af hidtidig praksis. for at sikre, at der ved domstolene er dommere med forskellig
juridisk erhvervsbaggrund, rekrutteres der en del dommere fra advokatstanden. hvis dommere
aldrig kan pådømme sager, hvor tidligere klienter er parter, vil fremtidens dommere blive an-
set for inhabile i en lang række sager. konsekvenserne vil være desto mere vidtrækkende,
hvis dommere betragtes som inhabile i en situation som den foreliggende, hvor der alene er
tale om en virksomhed, som den tidligere klient er fusioneret med.
jon stokholm har intet incitament til at dømme til fordel for dong energy, allerede fordi
hans forretning med det daværende dong ophørte for 12 år siden. habilitetsvurderingen på-
virkes ikke af, at sagen vedrører en udenlandsk part.
højesterets begrundelse og resultat
genoptagelsesanmodningen vedrørende højesterets dom af 13. maj 2015 i sag 298/2013 er
begrundet i, at højesteretsdommer jon stokholm efter 50hertz transmission gmbh’s opfat-
telse var og er inhabil som følge af sit tidligere virke som advokat for dong.
inden sin tiltrædelse som højesteretsdommer den 1. april 2003 var jon stokholm partner i
advokatfirmaet lind & cadovius, og han havde det daværende dong som sin klient i en
periode fra 1986 og indtil sin udnævnelse som højesteretsdommer. hvad angår bemærkningen
i højesteretsdommer jon stokholms cv om, at han ”served as lead external counsel to
                                               - 6 -
dong”, lægger højesteret til grund, at han fungerede som leder af et ”team” af jurister hos
lind & cadovius, og at relationen havde samme karakter som til advokatfirmaets andre større
klienter. jon stokholm har aldrig været advokat for energi e2 a/s, som først fusionerede med
dong pr. 1. juli 2006. jon stokholm har været højesteretsdommer i 12 år.
højesteret finder herefter, at der ikke ved højesteretsdommer jon stokholms deltagelse i be-
handlingen af sag 298/2013 eller ved hans deltagelse i behandlingen af denne anmodning om
ekstraordinær genoptagelse af højesterets dom af 13. maj 2015 foreligger omstændigheder,
der er egnede til at vække tvivl om hans fuldstændige upartiskhed, jf. retsplejelovens § 61 og
den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 6.
da det, som 50hertz transmission gmbh i øvrigt har anført, ikke kan føre til at anse betin-
gelserne i retsplejelovens § 399, stk. 1, for opfyldt, tages anmodningen om ekstraordinær
genoptagelse af højesterets dom af 13. maj 2015 i sag 298/2013 ikke til følge.
                                        thi bestemmes:
50hertz transmission gmbh’s begæring om genoptagelse af højesterets dom af 13. maj
2015 i sag 298/2013 tages ikke til følge.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
n0004000 - jf
                                       udskrift
                                             af
                      sø- & handelsrettens dombog
                                      ____________
den 8. april 2002 blev af retten i sagen
n-4-01
forbrugerombudsmanden
(forbrugerombudsmanden ved fuldmægtig katrine de neergaard)
mod
bilka lavprisvarehus a/s
(advokat erling borcher)
afsagt følgende
                                          d o m:
sagen drejer sig om forståelsen af bestemmelsen i markedsføringslovens § 7, stk. 1,
der lyder således:
”en detailvirksomhed må ikke fastsætte noget loft for, hvor stort et antal enheder den
enkelte kunde må købe af en vare. der må endvidere ikke nægtes salg til bestemte
aftagere.”
forbrugerombudsmanden har nedlagt påstand om at det forbydes bilka
lavprisvarehus a/s ved detailsalg af varer der ikke er egentlige udsalgsvarer, at fast-
sætte noget loft for hvor stort et antal enheder den enkelte kunde må købe af en vare
til en bestemt pris. bilka har påstået frifindelse.
                                         - 2 -
sagsfremstilling
bilka lavprisvarehus a/s indrykkede en annonce i søndagsavisen for ugen fra den
10. december til den 17. december 2000 med tilbud blandt andet om køb af en eller
to kasser tuborg julebryg for 94,95 kr. pr. kasse. i annoncen anførtes endvidere:
”ved køb af mere end 2 kasser er prisen for de ekstra kasser
168 kr. pr. kasse”.
den 18. december 2000 skrev forbrugerombudsmanden til bilka i anledning af en
henvendelse fra de samvirkende købmænd at det var hans opfattelse at bilka med
denne markedsføring havde overtrådt markedsføringslovens § 7. man henstillede at
markedsføringen ikke blev gentaget og forbeholdt sig at tage sagen op i gentagelses-
tilfælde.
i et brev af 2. marts 2001 til de samvirkende købmænd anførte forbrugerombuds-
manden bl.a. at man havde foretaget en ny vurdering af forholdets lovlighed, og var
”… nået frem til, at bedømmelsen af forholdet er så usikkert, at vi ikke vil finde det
rimeligt at indlede en straffesag.
… da mængdebegrænsningsforbuddet intet har med prissløring at gøre og dermed
ikke indeholder forbrugeraspekter, men derimod er en adfærdsregel for at beskytte
mindre erhvervsdrivendes konkurrencevilkår, agter forbrugerombudsmanden ud fra
en konkret prioritering ikke at foretage yderligere i denne sag.
…”
den 8. marts 2001 skrev forbrugerombudsmanden bl.a. til bilka:
”…jeg finder derfor anledning til at præcisere, at brevet af 2. marts 2002 til de
samvirkende købmænd, som bilka har modtaget kopi af, ikke er udtryk for en opfat-
telse om, at bilkas markedsføring ikke kan straffes, men alene at forbrugerombuds-
manden ikke finder det hensigtsmæssigt at søge dette spørgsmål afklaret under en
straffesag.
                                           - 3 -
det skal derfor yderligere præciseres, at det er min opfattelse, at den mængdebe-
grænsning, bilka udøver, klart strider mod lovgivningens overordnede hensigt med
mængdebegrænsningsforbuddet. jeg henviser til, at det i forarbejderne til lovforslag
l 103 folketingsåret 1991/1992, der indførte mængdebegrænsningsforbuddet, i be-
tænkningen til tredjebehandlingen blandt andet blev udtalt: ”det er præciseret, at
butikken ikke kan afvise bestemte aftagere – her tænkes først og fremmest på andre
detailhandlende, som skal have mulighed for at opkøbe varepartier, der sælges til
under engrosprisen.
…
spørgsmålet må efter min opfattelse også vurderes i sammenhæng med markedsfø-
ringslovens § 1 om god markedsføringsskik. denne bestemmelse supplerer lovens
øvrige bestemmelser og vil kunne anvendes i grænsesituationer af den her forelig-
gende karakter.
begrænsningen ved, at der kun kan købes 2 eller 3 kasser ad gangen til den favo-
rable pris, er klart til hinder for den mulighed for andre detailhandlende til at fore-
tage opkøb, som var mængdebegrænsningsforbuddets hovedformål.
på denne baggrund er det min opfattelse, at bilka’s markedsføring er i strid med
markedsføringslovens § 7 sammenholdt med lovens § 1.
…”
bilka svarede den 21. marts 2001 at man ikke mente at bilkas prisdifferentiering var
i strid med markedsføringslovens § 7 sammenholdt med § 1, og fortsatte:
”… når vi har valgt denne nye markedsføringform er det netop for at kunne med-
virke til god markedsføringsskik, som lovens § 1 foreskriver, samt at sikre, at der er
den priskonkurrence på markedet, som forbrugerne ønsker og konkurrencemyndig-
hederne foreskriver.
et grundlæggende krav til god markedsføringsskik er, at de produkter man annonce-
rer til salg også reelt findes i butikken. gennem de senere år har vi i bilka (og andre
af dansk supermarkeds detailkæder) gentagne gange oplevet at f.eks. mærkevare-
producenter, konkurrerende detailhandlere og andre har købt endog meget store
                                         - 4 -
mængder af særlige tilbud på mærkevareprodukter både indenfor udvalgs- og
dagligvaresektoren.
eksempler:
*i bilka hundige har man oplevet en enkelt person købe 800 kasser coca-cola, der
skulle leveres ud af varehusets bagindgang til en ventende lastbil.
* i a-z herning har man oplevet en enkelt person købe 200 tastaturer til computere.
* i samtlige bilka varehuse oplevede vi for nylig, at helly hansen opkøbte alle de
regnsæt, vi havde på tilbud i butikkerne.
* i netto har man oplevet, at danske frisører tømte butikkerne for alt shampoo af
mærket keralogie (det tyske navn for kerastase-shampooen, som frisørerne sælger i
danmark).
* vi oplever jævnligt masseopkøb af varerne, når vi har stærke tilbud på f.eks. kaffe,
bleer, øl, vand, shampoo, marmelade, eller mærkevareprodukter indenfor isenkram.
når mærkevareleverandørerne foretager disse opkøb er det for at holde antallet af
udsalgssteder nede, priserne på produkterne kunstigt oppe og for at sætte vore butik-
ker i en udsolgt-situation, så kunderne vælger at handle et andet sted næste gang,
der skal købe den pågældende vare.
når en grossist, restauratør eller konkurrerende detailhandler køber f.eks. cola,
bleer eller kaffe i meget store mængder, sker det primært for at sælge produkterne
videre med fortjeneste, og det har vi intet imod. problemet opstår, når en person
dræner lageret, så den almindelige kunde, som f.eks. blot skal have 3 kasse colaer til
en børnefødselsdag, går forgæves. det er beklageligt både for os og for kunden, der
måske er kørt langt for at gøre brug af det gode tilbud. kunden har jo med rette en
forventning om, at den annoncerede vare forefindes i butikken.
i forbindelse med de konkrete tilbud kan alle købe den ønskede mængde, men den
særlige rabat gælder kun for de første enheder. denne nye markedsføringsform er,
                                          - 5 -
som vi ser den, i fuld overensstemmelse med markedsføringslovens § 7 sammenholdt
med § 1. der er for det første ikke tale om mængdebegrænsning, da den enkelte
kunde kan købe lige så mange enheder, som vedkommende ønsker, og vi udelukker
på ingen måde nogen bestemte grupper, da alle frit kan gå ind i vore varehuse og
gøre brug af tilbuddene. ønsker man f.eks. at købe flere kasser sodavand til den mest
favorable pris, er man frit stillet med hensyn til at gå ind i varehuset igen og hente
flere kasser, indtil man har købet den ønskede mængde. der er altså heller ikke tale
om forskelsbehandling af kunderne.
…”
forbrugerombudsmanden anlagde herefter sag den 16. maj 2001.
der er fremlagt eksempler på andre erhvervsdrivendes brug af samme markedsfø-
ringsform som bilkas.
af bemærkningerne til den pågældende bestemmelse (folketingstidende 1999-92,
tillæg a, spalte 2221 f) fremgår bl.a.:
                          ” almindelige bemærkninger
det er en udbredt praksis, at stormagasiner, supermarkeder og andre butikker rekla-
mer med varer til en særlig lav pris for på den måde at lokke kunder ind i butikken
(såkaldte slagvarer). oftes sælges varerne med direkte tab. der er eksempel på, at
200-300 varer i samme butik på et givet tidspunkt solgtes til højst indkøbsprisen (en-
grosprisen).
…
forslagsstillerne ønsker at begrænse omfanget af den praksis ved at sikre, at butik-
ker, der bruger slagvarer, skal sælge ligeså mange til den enkelte kunde, som denne
ønsker at købe – så længe lager haves. det vil gøre det problematisk for en butik at
sælge en vare til mindre end indkøbsprisen (engrosprisen).
den risikerer nemlig i så fald et af to:
- nogle få kunder foretager meget store indkøb og tømmer dermed hurtigt lageret.
- andre butiksdrivende vil kunne opkøbe hele lageret, og dermed tjene forskellen op
  til engrosprisen.
                                           - 6 -
  i begge tilfælde vil efterfølgende kunder, der efterspørger slagvaren, blive skuffede,
hvilket formentlig vil skade den udbydende butik.
  det er forslagsstillerens opfattelse, at forslaget vil begrænse brugen af slagtilbud.
dette er til glæde for små butiksrivende, deres kunder og forbrugerne i det hele ta-
get. forbrugerrådet har da også sammen med tre organisationer for handelsdri-
vende fremsat ønske om, at der gennemføres et sådant forbud.
   et lignende forbud er indført i tyskland.
                               bemærkninger til § 1
forslaget indebærer, at der ikke ved reklamering, skiltning eller lignende må fast-
sættes begrænsninger af, hvor mange styk eller hvor stort et kvantum hver kunde
højst må købe, samt at butikken ikke kan nægte en kunde at købe et vilkårligt stort
antal – så længe lager haves.
der er præciseret, at butikken ikke kan afvise bestemte aftagere – her tænkes først og
fremmest på andre detailhandlere, som skal have mulighed for at opkøbe varepar-
tier, der sælges til under engrosprisen.
…”
det er oplyst at der er forekommet flere tilfælde i detailhandelen af markedsføring
med rabatbegrænsning svarende til den af bilka anvendte.
børge johansen, der er direktør for bilka, har forklaret at det er bilkas almindelige
forretningsprincip at sikre at man generelt har de laveste priser. til opnåelse af det
formål undersøger man 1046 varegruppper otte gange om året. markedsføringen i
søndagsavisen er en del af dette koncept. den almindelige forbruger køber som regel
en eller to kasser øl. de almindelige tilbud på øl som det pågældende ligger på 109
eller 105 kr. pr. kasse. med en pris på 95 kr. var bilka klart markedets billigste. pri-
sen fremkom efter tilskud fra bryggeriet, men bilka bidrog også til nedsættelsen. der
blev solgt 62.000 kasser øl til 94,95 kr. pr. kasse. salg skete til alle, forbrugere såvel
som konkurrenter, der gik igennem ved kassen. køberne kunne frit gå gennem kas-
sen så mange gange de ville, og hver gang købe to kasser a 95 kr.
                                          - 7 -
formålet med bilkas markedsføring med begrænset eller differentieret rabat er at
undgå masseopkøb der tømmer lagrene. det skaber utilfredse, almindelige kunder
der ofte har kørt ret langt, 25-30 km eller mere, for at få del i de særlig gode tilbud.
det gælder såvel almindelige varer som de partier af parallelimporterede varer som
man lejlighedsvis markedsfører. de sidste er udsat for en særlig form for masseop-
køb derved at originalproducenten henvender sig og under påberåbelse af markedsfø-
ringslovens § 7, stk. 1, køber hele det parallelimporterede parti. formålet med så-
danne opkøb er naturligvis at afbøde den prisnedsættende virkning af parallelimport.
også disse opkøb skaber vrede og skuffede forbrugere.
forbrugerombudsmanden har anført: det må følge af bestemmelsen i markedsfø-
ringslovens § 7, stk. 1, at der ikke må fastsættes en øvre grænse for antal enheder af
en vare der udbydes til tilbudspris. det var netop formålet med bestemmelsen. man
ville ud fra butiksstrukturelle overvejelser begrænse den i indledningen til bemærk-
ningerne beskrevne praksis med udbud af slagvarer, og det kunne gøres ved at for-
byde mængdebegrænsninger. forbud mod mængdebegrænsninger ville hindre eller
begrænse udbud af varer til under indkøbsprisen, altså et udbud som bilka har fore-
taget i den foreliggende sag med tuborg julebryg. det er for anvendeligheden af
bestemmelsen i øvrigt ikke af betydning om salget skete til under eller over indkøbs-
pris. hvis man tillader bilka at foretage en begrænsning som sket i annoncen i søn-
dagsavisen, vil man gøre bestemmelsen i markedsføringslovens § 7, stk. 1, illusorisk.
det er i strid med dens ordlyd der alene giver mulighed for undtagelser med hensyn
til egentlige udsalgsvarer, og om sådanne er der jo ikke tale i den foreliggende sag.
det vil også stride mod formålet med bestemmelsen: bilka søger ved den fastsatte
begrænsning at hindre at lagrene tømmes af enkelte kunder, men det var netop for-
målet med bestemmelsen: forslagsstillerne ville begrænse tilbuddene ved gennem
forbudet mod mængdebegrænsning at give mulighed for sådan lagertømning.
det erkendes at man kan købe to kasser julebryg ad flere gange og derved komme
uden om begrænsningen, men det er besværligt for kunden. i praksis vil bilkas salgs-
form føre til en mængdebegrænsning.
subsidiært gøres det gældende at bilkas salgsform er i strid med god markedsfø-
ringsskik, jf. markedsføringslovens § 1. der henvises til side 17 f. i betænkning
681/1973 om generalklausulen og til bemærkningerne til 1994-forslaget til lov om
                                            - 8 -
markedsføring, (folketingstidende 1993-94, tillæg a, spalte 7264): ”generalklau-
sulen skal … fortsat være et supplement i forhold til specialbestemmelserne i mar-
kedsføringsloven, således at handlinger, der ligger på kanten af – eller falder uden-
for – specialreglernes typeområde, ofte vil kunne være stridende mod generalklau-
sulen”. der kan endvidere henvises til palle bo madsen, markedsret, del 2, 3. ud-
gave, side 270.
markedsføringslovens § 7, stk. 1, kan ikke reduceres til udelukkende at være en be-
stemmelse der har til formål at regulere erhvervsstrukturen. det kan ses af bemærk-
ningerne til forslaget at den tillige varetager almene forbrugerhensyn.
bilka har gjort gældende at annoncen ikke falder ind under reglen i markedsførings-
lovens § 7, stk. 1, for den tilbyder særrabat ved køb af to kasser julebryg, mens køb
derudover må ske til almindelig, favorabel pris, der er lavere end markedsprisen. der
er ingen begrænsninger udover netop den at rabatten er begrænset. alle kan købe et
ubegrænset antal tuborg julebryg. bilka har således ikke fastsat noget loft for hvor
stort et antal enheder den enkelte kunde må købe af tuborg julebryg, og der nægtes
ikke salg til bestemte aftagere. dermed falder markedsføringen uden for lovens ord-
lyd.
det forbud forbrugerombudsmanden ønsker nedlagt, er affattet i nøje overensstem-
melse med lovens ordlyd, men med den afgørende tilføjelse ”til en bestemt pris”.
denne passus har ikke støtte i loven. det er en arbitrær tilføjelse. forbrugerombuds-
manden kunne for så vidt lige så godt og lige så uhjemlet have indsat en bestemmelse
om forbud mod garantidifferentiering eller anden differentiering.
markedsføringslovens § 7, stk. 1, handler slet ikke om prisdifferentiering. i hvilket
omfang prisdifferentiering skal imødegås eller fremmes, er et lovgivningsmæssigt
spørgsmål som skal løses uafhængigt af bestemmelsen i markedsføringslovens § 7,
stk. 1. dette illustreres af det forhold at bilka uden at markedsføringslovens § 7, stk.
1, ville komme på tale, kunne have valgt at tilbyde en fast rabat ved køb af tuborg
julebryg, således at der blev ydet samme rabat uanset om man købte to eller ti kasser.
en sådan rabat ville afsætningsmæssigt have samme funktion som markedsføringen
af to kasser til en særlig favørpris.
                                           - 9 -
det passer ikke at en frifindelse af bilka ville gøre bestemmelsen i markedsførings-
lovens § 7, stk. 1, illusorisk. bestemmelsen har et præcist, om end begrænset, ind-
hold som vil stå urørt efter en frifindelse.
der er ikke holdepunkter for en analog anvendelse af bestemmelsen på den forelig-
gende markedsføring. ordlyden støtter ikke den antagelse at der skal anlægges en
bred eller udvidende fortolkning. i bestemmelsen står der ikke ”eller lignende”, ”eller
anden form for foranstaltning” eller tilsvarende således som det er tilfældet med an-
dre bestemmelser i markedsføringsloven. der er heller ikke holdepunkter i motiverne
for en udvidende fortolkning. forslagsstillerne havde ét ganske bestemt sigte med
forslaget: man ville begrænse praksis med slagvarer ved at sikre at butikker der bru-
ger slagvarer, skal sælge lige så mange til den enkelte kunde som denne ønsker at
købe – sålænge lager haves.
i mangel af sådanne holdepunkter må man følge ordlyden. det er ikke rettens opgave
at komplettere en erhvervsstrukturel bestemmelse, blot fordi den efter visses opfat-
telse ikke er tilstrækkelig vid. loven rammer mængdebegrænsning. om der bør ske
yderligere begrænsninger i adgangen til markedsføring under anvendelse af differen-
tierede priser, må overlades til lovgivningsmagten.
at bestemmelsen i markedsføringslovens § 7, stk. 1, er erhvervsstrukturel, ses klart
af side 16 i betænkning 1236/1992, ny markedsføringslov, hvor det hedder at be-
stemmelsen har et erhvervsstrukturelt formål. derfor foreslog udvalget at bestem-
melsen blev udskilt af markedsføringsloven og anbragt i en særlig lov om erhvervs-
strukturelle forhold.
hertil kommer at bestemmelsen er strafsanktioneret. der er derfor ikke plads til
analog anvendelse af bestemmelsen medmindre der er en fuldstændig årsagernes
lighed. forbrugerombudsmanden bør ikke ved at vælge forbudsvejen kunne opnå en
udvidende fortolkning af loven som han ikke ville kunne opnå gennem anlæg af
straffesag.
man bør notere sig at bilkas markedsføring er ens over for alle. rabatdifferentierin-
gen gælder over for forbrugere som over for erhvervsdrivende. rabatdifferentierin-
                                         - 10 -
gen gælder ved det enkelte køb. hvis man går en gang til gennem kasseslusen, får
man på ny adgang til at købe to kasser med den særlige rabat.
samme opfattelse af markedsføringslovens § 7, stk. 1 som den her hævdede findes i
borcher og bøggild, markedsføringsloven, 2001, side 320. det er formentlig en lig-
nende opfattelse der ligger til grund for forbrugerombudsmandens opfattelse i juri-
disk årbog, 1992, side 103 om rabatkuponer. disse fandtes ikke at være i strid med
markedsføringslovens § 7, stk. 1:
”rabatkuponsystemet indeholder ikke elementer, der i strid med § 6a [nu markedsfø-
ringslovens § 7, stk. 1] indskrænker en kundes mulighed for generel at erhverve en
ubegrænset mængde af en vare til varens nettokontantpris.
kundernes mulighed for at købe flere enheder med rabatpris er objektivt set ikke
indskrænket, men forudsætter alene en indsats fra kunderne om at erhverve sig flere
rabatkuponer…”
det forekommer overordentlig diskutabelt om vanskeligheden ved at erhverve sig
flere rabatkuponer virkelig er mindre end vanskeligheden ved at gå flere gange gen-
nem kasseslusen i et supermarked.
markedsføringslovens § 1 kan ikke anvendes til udvidelse af den specifikke bestem-
melse i lovens § 7, stk. 1. som påvist har bestemmelsen i § 7, stk. 1, et klart afgræn-
set indhold, og den varetager et ganske bestemt formål som ikke er et af de formål
som varetages af markedsføringsloven, se hertil forslaget til lov om markedsføring,
folketingstidende 1993/94, tillæg a, så. 7249: ”den reflekterer lovens overordnede
formål, som er at sikre, at erhvervsvirksomhed drives tilbørligt og rimeligt under
hensyntagen til såvel konkurrenter som andre erhvervsdrivende samt forbrugerne og
almene samfundsinteresser. den danner samtidig grundlag for løbende normdan-
nelse og videreudvikling ud fra en afbalanceret afvejning af hensynet til erhvervsli-
vet, forbrugerne og almene samfundsinteresser”. handlinger som strider mod god
markedsføringsskik, bliver herefter sådanne som ud fra de her nævnte tre hensyn må
anses som uønskværdige. handlinger som ud fra andre hensyn anses for uønskvær-
dige, kan ikke forbydes med hjemmel i markedsføringslovens § 1. det gælder fx
handlinger som er i strid med ønsket om at opretholde mindre butikker eller lig-
nende.
                                          - 11 -
der er slet ikke holdepunkter for at markedsføringen som denne sag handler om, er i
strid med forbrugernes interesser. forbrugerne er tværtimod interesserede i slagtil-
bud. de er også interesserede at det bliver muligt at give gode tilbud på parallelim-
porterede varer. hensynet til den almindelige konkurrence taler heller ikke for at
følge forbrugerombudsmanden. bilkas markedsføring er åben og gennemskuelig,
såvel for forbrugere som konkurrenter, og er udtryk for en pris- og rabatdifferentie-
ring som er almindelig accepteret.
rettens begrundelse og resultat
4 medlemmer af retten (jens feilberg, laura larsen, ole marker og allan suhrke)
finder at bestemmelsen i markedsføringslovens § 7, stk. 1, efter sin ordlyd og efter sit
begrænsede formål ikke kan antages at omfatte den af bilka anvendte markedsføring
med prisnedsættelse alene på de første to enheder af den pågældende vare. efter be-
stemmelsens ordlyd og det i bemærkningerne til forslaget tilkendegivne tilsigter be-
stemmelsen alene at hindre at detailvirksomheder fastsætter en øvre grænse for det
antal enheder af en vare som en kunde, uanset hvilken, må købe. der må i den for-
bindelse lægges vægt på at begrænsningen i adgangen til erhvervelse af mere end to
kasser tuborg julebryg til 94,95 kr. pt. kasse alene gælder det pågældende køb. der
er således intet til hinder for at kunden ved flere indkøb skaffer sig et i princippet
ubegrænset antal varer.
der er i bestemmelsen eller bemærkningerne til den som anført af bilka ikke holde-
punkter for at den skal fortolkes udvidende til at omfatte tilfælde som det forelig-
gende.
markedsføringen kan heller ikke forbydes efter bestemmelsen i markedsføringslo-
vens § 1. begrænsningen i salget af de stærkt nedsatte varer tjener til at gøre det mu-
ligt at anvende dem som slagvarer, og denne anvendelse er almindeligt accepteret og
ikke i strid med god markedsføringsskik. anvendelse af slagvarer kan ikke anses for
at være i strid med forbrugernes interesser på en måde der er i strid med markedsfø-
ringslovens § 1. den af bilka anvendte markedsføring må anses at være i overens-
stemmelse med gennemsnitlige forbrugerinteresser for så vidt som den på en gen-
nemskuelig måde fremmer salg af varer med store rabatter samt andre særlig billige
varer såsom parallelimporterede varer.
                                         - 12 -
ninna kiesling finder at den af bilka anvendte markedsføring med begrænsning af
antallet af varer som den enkelte kunde må købe til en bestemt pris, må være omfat-
tet af forbudet mod mængdebegrænsning. ved ”samme vare” må forstås ”samme
vare til samme pris”, ellers bliver bestemmelsen i markedsføringslovens § 7, stk. 1, i
det væsentlige uden indhold. i hvert fald må den af bilka anvendte markedsføring
ganske sidestilles med en mængdebegrænsning. resultatet af bilkas markedsføring
må antages at blive at den enkelte kunde i realiteten begrænser sit køb til to kasser,
således at markedsføringen i praksis virker som en direkte mængdebegrænsning i
strid med bestemmelsen i markedsføringslovens § 7, stk. 1, og denne bestemmelses
formål.
dommen afsiges efter stemmeflertallet.
                                  thi kendes for ret:
bilka lavprisvarehus a/s frifindes for den af forbrugerombudsmanden nedlagte
påstand.
inden 14 dage efter denne dom skal forbrugerombudsmanden i sagsomkostninger
betale 20.000 kr. til bilka lavprisvarehus a/s.
                                      jens feilberg
 ninna kiessling                                                          laura larsen
ole marker                                                                allan suhrke
                                         (sign.)
                                      ___ ___ ___
         udskriftens rigtighed bekræftes. sø- & handelsrettens kontor, den
                                          p.j.v.


text:
                             højesterets dom
                        afsagt tirsdag den 8. december 2015
sag 208/2015
anklagemyndigheden
mod
t1
(advokat casper andreasen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i næstved den 12. august 2014 og af østre lands-
rets 1. afdeling den 28. april 2015.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jytte scharling, thomas rørdam, jon stokholm,
michael rekling og jens peter christensen.
sagen er afgjort uden mundtlig forhandling, jf. retsplejelovens § 930 a.
påstande
dommen er anket af t1 med påstand om formildelse, således at t1 idømmes en tillægsstraf
på fængsel i 3 år, 5 måneder og 18 dage.
anklagemyndigheden har nedlagt samme påstand.
supplerende sagsfremstilling
t1 blev ved vestre landsrets dom af 23. juni 2000 idømt 12 års fængsel for bl.a. drab. han
blev prøveløsladt den 18. oktober 2010 med en reststraf på 353 dage og med en prøvetid på 2
år.
ved københavns byrets dom af 22. marts 2013 blev han idømt fængsel i 3 år og 9 måneder
for medvirken til grov vold og flere tilfælde af våbenbesiddelse under særligt skærpende om-
stændigheder. forholdene blev begået den 23. juli 2011 og den 25. maj 2012. straffen blev
fastsat som en fællesstraf med den ved prøveløsladelsen fastsatte reststraf på 353 dage.
                                                - 2 -
ved retten i horsens’ dom af 13. december 2013 blev han idømt en tillægsstraf på fængsel i
3 år og 9 måneder bl.a. for to røverier og vold mod to polititjenestemænd. forholdet blevet
begået den 14. oktober 2011.
ved retten i næstveds dom af 12. august 2014 blev t1 i den foreliggende sag idømt en
tillægsstraf på fængsel i 3 år og 6 måneder bl.a. for røveri af særligt grov beskaffenhed,
frihedsberøvelse og våbenbesiddelse under særligt skærpende omstændigheder. forholdet
blev begået den 12. januar 2012. ved dom af 28. april 2015 tiltrådte østre landsret, at t1 var
idømt en tillægsstraf på fængsel i 3 år og 6 måneder.
anbringender
anklagemyndigheden har anført bl.a., at samtlige pådømte forhold kunne være pådømt under
samme sag, og t1 ville da højest kunne være idømt fængsel i 10 år med tillæg af reststraffen
på 353 dage, jf. straffelovens § 288, stk. 2, jf. § 88, stk. 1, 1. pkt. t1 er imidlertid ved de tre
domme idømt i alt 11 års fængsel. den seneste tillægsstraf skal derfor nedsættes til fængsel i
3 år, 5 måneder og 18 dage, svarende til at t1 i alt er idømt fængsel i 10 år og 353 dage.
t1 har tilsluttet sig anklagemyndighedens bemærkninger.
højesterets begrundelse og resultat
i overensstemmelse med parternes samstemmende påstande ændrer højesteret landsrettens
dom, således at tillægsstraffen fastsættes til fængsel i 3 år, 5 måneder og 18 dage, jf. straffelo-
vens § 89 og § 288, stk. 2, jf. § 88, stk. 1, 1. pkt.
t1 har fortsat været frihedsberøvet under anken.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at tillægsstraffen fastsættes til fængsel i 3 år, 5
måneder og 18 dage.
                                           - 3 -
statskassen skal betale sagens omkostninger for landsret og højesteret, mens t1 skal betale
de sagsomkostninger, han er pålagt ved byrettens dom.