text:
                      højesterets kendelse
                            afsagt onsdag den 16. maj 2018
sag 215/2017
d
(advokat stefan reinel)
mod
rigspolitiet
(advokat karsten hagel-sørensen)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af københavns byret den 17. juni 2017 og af østre
landsrets 18. afdeling den 23. juni 2017.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: lene pagter kristensen, thomas rørdam og lars
hjortnæs.
påstande
kærende, d, har nedlagt påstand om, at frihedsberøvelsen af ham ikke burde have været kendt
lovlig og opretholdt ved københavns byrets kendelse af 17. juni 2017, stadfæstet af østre
landsret den 23. juni 2017.
indkærede, rigspolitiet, har påstået stadfæstelse.
sagsfremstilling
af politirapport af 16. juni 2017 fremgår, at politiet samme dag kl. 5.55 ankom til køben-
havns byret på nytorv, der er beliggende inden for tættere bebygget område i københavn.
ved ankomsten til stedet observerede politiet tre rumænere, der havde etableret lejr. de havde
indrettet sig foran indgangen til københavns byret. d lå under et tæppe oven på en soveplads,
der var lavet af flyttekasser og andet pap med sine ejendele ved siden af. selve trappen op fra
nytorv lugtede af urin.
                                                - 2 -
af afhøringsrapport af 16. juni 2017 fremgår, at d vedtog en bøde på 500 kr. for overtrædelse
af ordensbekendtgørelsens § 18, stk. 1, jf. § 3, stk. 4, ved foran københavns byret på nytorv,
hvortil der er almindelig adgang, at have etableret og opholdt sig i lejr, som bestod af tre
personer, der havde lagt papkasser som liggeunderlag, hvorpå de lå og sov, hvilket var egnet
til at skabe utryghed i nærområdet. han forklarede under afhøringen, at han kom til danmark
for ca. 2 uger siden. hans plan for opholdet i danmark var at samle flasker. han havde gene-
relt været nødt til at overnatte på gaden under sit ophold, da han ikke havde penge nok til at
bo på hotel i danmark.
af politirapport af 16. juni 2017 fremgår om ds kontakt med politiet i danmark, at han den 6.
og 8. juni 2017 havde fået en bøde på 500 kr. for overnatning i lejr.
ved udlændingestyrelsens afgørelse af 16. juni 2017 blev d udvist af danmark med
indrejseforbud i 2 år, jf. udlændingelovens § 25 a, stk. 2, nr. 3, og § 32, stk. 4, 5. pkt.
københavns byret afsagde den 17. juni 2017 kendelse om frihedsberøvelsens lovlighed og
opretholdelse, jf. udlændingelovens § 36, stk. 1. i begrundelsen for kendelsen er anført bl.a.:
        ”retten finder, at der i udlændingestyrelsens afgørelser foreligger en rimelig sandsyn-
        liggørelse af, at det grundlæggende faktum er fastslået med rette efter de foreliggende
        oplysninger. retten har herved lagt vægt på fotomaterialet på nytorv og udlændingens
        erkendelse af overtrædelse af ordensbekendtgørelsen. retten har således lagt til grund,
        at udlændingen sammen med flere andre personer lå og sov, og at de havde indrettet so-
        vepladser, samt at der hang en stank af urin i luften. dette var egnet til at skabe utryg-
        hed i nærområdet. retten lægger derfor efter de foreliggende oplysninger til grund, at
        udlændingen, der er statsborger i rumænien, under sit ophold i danmark, har overtrådt
        ordensbekendtgørelsens § 18, stk. 1, jf. § 3, stk. 4.
        udlændingen har som følge heraf over for politiet erkendt sig skyldig og har vedtaget
        en bøde på 500 kr. for overtrædelse af ordensbekendtgørelsens § 18, stk. 1, jf. § 3, stk.
        4.
        udlændingen har oplyst, at han havde planlagt at forlade danmark den 1. eller 3. juli
        2017.
        retten finder herefter, at betingelserne i udlændingelovens § 25 a, stk. 2, nr. 3, for at
        udvise udlændingen på dette grundlag har været opfyldt. retten finder ikke, at udlæn-
        dingen er omfattet af undtagelsen i § 25 a, stk. 2, nr. 3, 2. pkt.
                                         - 3 -
det følger af udlændingelovens § 2, stk. 3, at de begrænsninger, der følger af udlændin-
geloven, kun finder anvendelse på udlændinge, der er omfattet af eu-reglerne, i det om-
fang det er foreneligt med disse regler. det følger endvidere af udlændingelovens § 26
b, at for udlændinge, som er omfattet af eu-reglerne, kan udvisning kun ske i over-
ensstemmelse med de principper, der efter eu-reglerne gælder for begrænsning af retten
til fri bevægelighed.
det fremgår af europaparlamentets og rådets direktiv af 29. april 2004 om unionsborge-
res og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig på medlemsstaternes
område mv. (opholdsdirektivet), artikel 27, blandt andet, at medlemsstaterne kan be-
grænse den frie bevægelighed for en unionsborger af hensyn til blandt andet den offent-
lige orden eller sundhed, og at foranstaltninger truffet af hensyn til den offentlige orden
eller sundhed skal være i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og udeluk-
kende kan begrundes i vedkommendes personlige adfærd. den personlige adfærd skal
udgøre en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grund-
læggende samfundsinteresse.
retten finder, at udlændingens adfærd må anses for at udgøre en sådan reel, umiddelbar
og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse, jf. di-
rektiv 2004/38/ef af 29. april 2004 (opholdsdirektivet) artikel 27, stk. 2, 2. led. retten
har herved lagt vægt på den aktuelle overtrædelse af ordensbekendtgørelsen og karak-
teren heraf, og på, at udlændingen forud for denne sag, den 6. og den 8. juni 2017 har
fået en bøde for at have overnattet og indfundet sig på offentligt tilgængeligt sted.
retten finder derfor ikke, at udlændingens aktuelle overtrædelse af ordensbekendtgø-
relsen har en tilfældig karakter med begrænset skadevirkning, idet retten finder, at der er
tale om en systematisk adfærd som led i udlændingens ophold i danmark som flaske-
samler.
da udlændingen ikke har nogen tilknytning til danmark, kan udvisning af ham endvide-
re ikke anses for stridende mod proportionalitetsprincippet i direktivets artikel 27, stk.,
2, 1. led, sammenholdt med artikel 28, stk. 1. opholdsdirektivet er således ikke til hin-
der for udvisning, jf. udlændingelovens § 2, stk. 3, og § 26 b.
retten finder ikke efter de foreliggende oplysninger holdepunkter for at antage, at ud-
lændingen er handlet, jf. udlændingelovens § 26 a.
retten finder herefter, at frihedsberøvelse af udlændingen har været og fortsat er nød-
vendig for at sikre muligheden for udvisning, jf. udlændingelovens § 36, stk. 1. retten
finder efter de foreliggende oplysninger om udlændingens personlige forhold ikke, at
mindre indgribende foranstaltninger efter udlændingelovens § 34 er tilstrækkelige,
hvorfor
bestemmes:
frihedsberøvelsen af udlændingen d findes lovlig, og den pågældende kan fortsat
tilbageholdes indtil den 10. juli 2017.”
                                               - 4 -
østre landsret stadfæstede den 23. juni 2017 byrettens kendelse. i landsrettens begrundelse er
anført:
      ”det fremgår af bemærkningerne til udlændingelovens § 25 a, stk. 2, nr. 3, som affattet
      ved lov nr. 516 af 26. maj 2014, at adgangen til udvisning udvides, således at en udlæn-
      ding, der ikke har haft lovligt ophold her i landet i længere tid end de sidste 6 måneder,
      fremover også kan udvises, blandt andet hvis hensynet til den offentlige orden i ”andre
      schengenlande” tilsiger, at udlændingen ikke bør have ophold her i landet, dog kan ud-
      lændinge, der er omfattet af udlændingelovens § 2, stk. 1 og 2, ikke udvises af hensyn
      til den offentlige orden i ”andre schengenlande”.
      en udlænding, der er omfattet af udlændingelovens § 2, stk. 1 og 2, og som ikke har haft
      lovligt ophold her i landet i længere tid end de sidste 6 måneder, kan således udvises,
      hvis hensynet til den offentlige orden i danmark tilsiger, at udlændingen ikke bør have
      ophold her i landet.
      med denne bemærkning og af de grunde, der i øvrigt er anført af byretten, stadfæster
      landsretten byrettens kendelse, idet det for landsretten fremførte ikke kan føre til et an-
      det resultat.
                                            thi bestemmes:
      byrettens kendelse stadfæstes.”
d blev den 8. juni 2017 udsendt til rumænien.
anbringender
d har anført navnlig, at ordensbekendtgørelsens § 3, stk. 4, ikke objektivt er overtrådt. skulle
det imidlertid være en lejr, som han befandt sig i, så er dette ikke tilstrækkeligt til at have
overtrådt bestemmelsen. lejren skal også være ”egnet til at skabe utryghed i nærområdet”.
uanset at der ikke skal være påvist en konkret utryghed efter ordensbekendtgørelsen, så skal
det dog indgå som moment, at han og de andre rumænere bare lå og sov. de havde ikke
henvendt sig til andre mennesker ved truende eller chikanøs adfærd eller udøvet kriminalitet i
form af tyverier, og ingen i nærområdet havde klaget over dem. den vedtagne ændring af
ordensbekendtgørelsen har et diskriminatorisk sigte, som først og fremmest er mod ud-
lændinge.
                                               - 5 -
måtte højesteret finde, at ordensbekendtgørelsens § 3, stk. 4, er overtrådt, gøres det gælden-
de, at udvisning efter udlændingelovens § 25 a, stk. 2, nr. 3, ikke kan finde sted, da kærende
er eu-borger, og udvisningen er i strid med opholdsdirektivets artikel 27, stk. 2. bøder for
overtrædelse af ordensbekendtgørelsen er ikke et led i et adfærdsmønster, der har så stor ska-
devirkning, at adfærden udgør en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører
en grundlæggende samfundsinteresse. d har ikke under sit ophold i danmark begået tyveri el-
ler andre lovovertrædelser, og han har ikke i forbindelse med overnatningen givet anledning
til politianmeldelse for en aggressiv adfærd eller forulempning af nogen. det er helt
uproportionalt at udvise ham.
når et spørgsmål om fortolkning af eu-retten rejses for en national ret, hvis afgørelser er en-
delige, er den nationale ret som udgangspunkt forpligtet til at anmode eu-domstolen om be-
svarelse af præjudicielle spørgsmål. i nærværende sag anmodes højesteret om, at eu-
domstolen forelægges følgende spørgsmål om fortolkning af eu-retten: ” udgør en overtræ-
delse af ordensbekendtgørelsen § 18, stk. 1, jf. § 3, stk. 4, hvorefter det med bødestraf er for-
budt på steder, hvortil der er almindelig adgang, at etablere og opholde sig i lejre, som er eg-
nede til at skabe utryghed i nærområdet en ”reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel,
der berører en grundlæggende samfundsinteresse”, jf. opholdsdirektivet artikel 27, stk. 2?”
rigspolitiet har anført navnlig, at d sammen med to andre rumænere havde etableret en lejr
foran indgangen til københavns byret. lejrens tilstedeværelse og stanken af urin var
utryghedsskabende, og der foreligger derfor en overtrædelse af ordensbekendtgørelsens § 3,
stk. 4. det bestrides, at ordensbekendtgørelsens § 3, stk. 4, indeholder en diskriminerende
kriminalisering af udlændinge.
d har forud for denne sag vedtaget to bøder for overtrædelse af ordensbekendtgørelsens § 18,
stk. 1, jf. § 3, stk. 4. leonard stanescus aktuelle overtrædelse af ordensbekendtgørelsen har
derfor ikke en tilfældig karakter med en begrænset skadevirkning. der er tale om en syste-
matisk adfærd som led i hans ophold i danmark som flaskesamler.
efter rigspolitiets opfattelse er en forelæggelse af det anførte spørgsmål om opholdsdirek-
tivets artikel 27, stk. 2, ikke nødvendig for at tilvejebringe klarhed over det, som må anses
som tvistens genstand. problemstillingen angår spørgsmålet om anvendelsen af eu’s op-
                                                  - 6 -
holdsdirektiv i dansk kontekst. den ledende dom på området er fortsat eu-domstolens dom
af 4. december 1974 i sag c-41/74 (van duyn). eu-domstolen fastslog i præmis 18, at de
omstændigheder, der kan berettige anvendelsen af begrebet ”den offentlige orden”, kan være
forskellige fra land til land og fra periode til periode. dommen er et meget klart eksempel på,
at det er hver enkelt medlemsstats kompetente myndighed, der må afgøre, om en bestemt
virksomhed er i strid med den offentlige orden. i danmark har de kompetente myndigheder
forbudt både danske og udenlandske statsborgere at slå lejr i park mv., og forbuddet er straf-
sanktioneret. de nu foreliggende fire sager bør afgøres på samme måde som de fire sager,
højesteret traf kendelse i den 19. december 2017, således at de påkærede kendelser fra østre
landsret stadfæstes.
retsgrundlaget
ordensbekendtgørelsen er udstedt i medfør af § 23 i lov nr. 444 af 9. juni 2004 om politiets
virksomhed. bestemmelsen i ordensbekendtgørelsens § 3, stk. 4, blev indført ved bekendtgø-
relse nr. 305 af 31. marts 2017. bestemmelsen, der trådte i kraft den 1. april 2017, er sålyden-
de:
       ”stk. 4. på steder, hvortil der er almindelig adgang, er det forbudt at etablere og opholde
       sig i lejre, som er egnede til at skabe utryghed i nærområdet.”
sanktionen fremgår af ordensbekendtgørelsens § 18, stk. 1, hvoraf bl.a. fremgår:
       ”§ 18. overtrædelse af §§ 3-13 og § 15, stk. 2, overtrædelse af de i medfør af § 14 og
       § 15, stk. 1, og § 16 udstedte regler og bestemmelser eller overtrædelse samt manglende
       efterkommelse af påbud eller forbud udstedt i medfør af § 3, stk. 5, § 4, stk. 2, § 6, stk.
       1-4, § 8, stk. 1, § 13, stk. 4, og § 17 straffes med bøde. ved fastsættelse af straffen skal
       der lægges betydelig vægt på hensynet til sikring af den offentlige orden og beskyttelse
       af enkeltpersoners og den offentlige sikkerhed…”
forud for indsættelse af ordensbekendtgørelsens § 3, stk. 4, besvarede justitsministeriet en
række spørgsmål fra folketingets retsudvalg. i besvarelse af spørgsmål nr. 858 stillet den 31.
august 2016 er bl.a. anført:
       ”det er afgørende for regeringen, at borgerne kan færdes trygt i det offentlige rum. op-
       hold i lejre, på veje og andre steder i det offentlige rum skal derfor kriminaliseres, og re-
       geringen foreslår endvidere, at der skal kunne meddeles zoneforbud ved gentagne over-
       trædelser heraf.”
                                                 - 7 -
i besvarelse af spørgsmål nr. 213 stillet den 3. februar 2017 redegjorde justitsministeriet for
ændringen, og hvad der forstås ved en lejr:
       ”den foreslåede ændring af ordensbekendtgørelsen indeholder et forbud mod at etablere
       og opholde sig i lejre, som skaber utryghed på steder, hvortil der er almindelig adgang.
       det foreslåede forbud indgår som en del af finanslovsaftalen for 2017.
       baggrunden for den foreslåede ændring er, at det i sommer blev konstateret, at der blev
       etableret lejrlignende ophold i det offentlige rum, f.eks. i offentlige parker og på offent-
       lige gader og veje, hvor de pågældende personer sov og opholdt sig – ofte i længere tid
       ad gangen. sådanne forhold kan indebære gener for omgivelserne i form af f.eks. støj,
       uro og uhumske sanitære forhold og kan give anledning til utryghed hos omkringboende
       og forbipasserende.
       den foreslåede ændring af ordensbekendtgørelsen indebærer ikke en kriminalisering af
       overnatning på steder, hvor der er almindelig adgang. formålet med ændringen er der-
       imod at kriminalisere utryghedsskabende lejre i det offentlige rum.
       ved en lejr forstås i overensstemmelse med almindelig sproglig forståelse, jf. eksem-
       pelvis ordbog over det danske sprog, bl.a. et sted under åben himmel, hvor
       (om)rejsende, omflakkende personer indretter sove- eller hvilepladser. der skal således
       være tale om en vis grad af etablering af soveplads eller lignende. opstilling af en enkelt
       madras eller sovepose vil i almindelighed ikke i sig selv være tilstrækkelig til at udgøre
       en lejr i bekendtgørelseændringens forstand, men hvis sovestedet efter sin indretning
       bærer præg af at have en mere varig karakter, f.eks. ved opstilling af telt eller hvis der er
       sat presenning op, kan det efter omstændighederne få karakter af en lejr.”
justitsministeriet har i besvarelsen ligeledes redegjort for, hvad der skal forstås ved begrebet
utryghedsskabende:
       ”ved vurderingen af om en lejr er egnet til at skabe utryghed, kan der bl.a. lægges vægt
       på antallet af personer i lejren, om lejren er placeret et befærdet sted, og om lejren fører
       til støjgener, trafikale gener eller andre gener i lokalområdet. der vil endvidere kunne
       lægges vægt på de tilstedeværende personers generelle adfærd, herunder om de pågæl-
       dende begår strafbare forhold i området omkring lejren, f.eks. henkastning af affald, el-
       ler udviser chikanøs eller truende adfærd.
       det er ikke efter den foreslåede bestemmelse et krav, at der konkret skal være givet ud-
       tryk for en følelse af utryghed i forhold til en lejr, idet den pågældende lejr alene skal
       være egnet til at skabe utryghed, men henvendelser eller lignede fra personer, der ople-
       ver, at en lejr skaber utryghed, vil dog kunne indgå i den samlede vurdering af, om en
       lejr er omfattet af bestemmelsen.
                                                - 8 -
        det er i sagens natur ikke muligt udtømmende at opliste, hvornår der er tale om en lejr,
        som er egnet til at skabe utryghed. det må imidlertid antages, at en kø foran en butik,
        ved indgangen til en koncert, festival eller lignende, hvor folk – afhængig af vejret –
        ligger med soveposer, formentlig sjældent vil have et mere varigt præg og være egnet til
        at virke utryghedsskabende i nærområdet.”
højesterets begrundelse og resultat
efter udlændingelovens § 25 a, stk. 2, nr. 3, kan en udlænding, som ikke har haft lovligt op-
hold her i landet i længere tid end de sidste 6 måneder, udvises, hvis hensyn til den offentlige
orden tilsiger, at udlændingen ikke bør have ophold her i landet. udvisning af udlændinge,
der er omfattet af eu-reglerne, kan dog kun ske, i det omfang det er foreneligt med disse reg-
ler, jf. udlændingelovens § 2, stk. 3.
hvis det er nødvendigt for at sikre, at udvisning af en udlænding i medfør af udlændingelo-
vens § 25 a, stk. 2, nr. 3, kan gennemføres, kan politiet i medfør af § 36, stk. 1, frihedsberøve
udlændingen. i tilfælde af frihedsberøvelse skal udlændingen fremstilles for retten, der tager
stilling til frihedsberøvelsens lovlighed og fortsatte opretholdelse, jf. udlændingelovens § 37.
som anført i højesterets kendelser af 31. marts 2011 (ufr 2011.1788, ufr 2011.1794, ufr
2011.1799 og ufr 2011.1800) og af 19. december 2017 (sagerne 167-170/2017) skal prøvel-
sen efter § 37 omfatte en rimelig sandsynliggørelse af, at det grundliggende faktum er fast-
slået med rette efter de foreliggende oplysninger. endvidere indebærer prøvelsen, at retten
skal tage stilling til, om betingelserne for at udvise på dette grundlag må anses for opfyldt, og
herunder prøve den retlige subsumption, og om udvisningen er proportional.
efter de foreliggende oplysninger kan det lægges til grund, at d sammen med to andre
rumænere havde indrettet sig med tæpper på en soveplads af pap foran indgangen til
københavns byret, hvor der lugtede af urin. omkring dem var andre af deres ejendele. perso-
nerne lå ved politiets ankomst og sov. d forklarede til politiet, at han var i danmark for at
samle flasker, og at han generelt havde været nødt til at overnatte på gaden under sit ophold,
da han ikke havde penge nok til at bo på hotel i danmark.
d har ved afhøringen erkendt at have overtrådt ordensbekendtgørelsens § 18, stk. 1, jf. § 3,
stk. 4, og har vedtaget et udenretligt bødeforelæg på 500 kr. højesteret tiltræder efter de
                                               - 9 -
foreliggende oplysninger, at lejren var egnet til at skabe utryghed i nærområdet, jf. ordensbe-
kendtgørelsens § 3, stk. 4.
forholdet er begået kort tid efter ds indrejse i danmark. han har tidligere den 6. og 8. juni
2017 vedtaget en bøde for overtrædelse af ordensbekendtgørelsens § 18, stk. 1, jf. § 3, stk. 4.
d har ingen tilknytning til danmark. betingelserne efter udlændingelovens § 25 a, stk. 2, nr.
3, for at udvise d må herefter på det foreliggende grundlag anses for opfyldt.
spørgsmålet er herefter, om udvisning er forenelig med artikel 27, stk. 2, 2. led, i direktiv
2004/38/ef af 29. april 2004 (opholdsdirektivet). da anmodningen om præjudiciel forelæg-
gelse angår den konkrete anvendelse af eu-retten og ikke fortolkning, findes der ikke grund-
lag for præjudiciel forelæggelse for eu-domstolen, således som kærende har anmodet om.
højesteret finder, at ds adfærd udgør en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der
berører en grundlæggende samfundsinteresse. det bemærkes herved, at hensynet til den
offentlige orden også beskyttes efter opholdsdirektivet, og at den aktuelle overtrædelse
sammenholdt med de kort forud begåede overtrædelser af ordensbekendtgørelsen ikke har en
tilfældig karakter med begrænset skadevirkning, men må anses for at være udslag af en
systematisk adfærd som led i ds ophold i danmark som flaskesamler. d har ikke tilknytning
til danmark, og udvisning med indrejseforbud i 2 år skal derfor ikke anses for stridende mod
proportionalitetsprincippet i opholdsdirektivets artikel 27, stk. 2, 1. led, sammenholdt med
artikel 28, stk. 1. opholdsdirektivet er således ikke til hinder for udvisning, jf. herved
udlændingelovens § 2, stk. 3.
højesteret tiltræder herefter, at frihedsberøvelsen af d var nødvendig for at sikre muligheden
for udvisning, idet mindre indgribende foranstaltninger efter det oplyste om hans forhold ikke
var tilstrækkelige, jf. udlændingelovens § 36, stk. 1. højesteret stadfæster derfor landsrettens
kendelse.
                                        thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.


text:
                             højesterets dom
                          afsagt fredag den 26. august 2011
sag 370/2007
(2. afdeling)
a
(advokat svend aage helsinghoff, beskikket)
mod
codan forsikring a/s
(advokat christina neugebauer)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 13. afdeling den 15. juni 2007.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: peter blok, per walsøe, asbjørn jensen, thomas
rørdam og poul dahl jensen.
påstande
appellanten, a, har nedlagt påstand om, at indstævnte, codan forsikring a/s, der har opfyldt
landsrettens dom, yderligere skal betale 1.157.537,68 kr. med procesrente fra sagens anlæg
den 17. januar 2003.
codan forsikring a/s har påstået frifindelse, subsidiært betaling af 592.972,80 kr.
anbringender
a har til støtte for påstanden gjort gældende, at stationærtidspunktet skal fastsættes til den 21.
marts 2002, og at han således har krav på erstatning for tabt arbejdsfortjeneste frem til denne
dato. han har herved navnlig anført, at det følger af retslægerådets udtalelser, at der i tiden
efter den 15. januar 2001 er indtrådt en vis bedring i hans helbredstilstand, og at der hverken
efter loven eller dens forarbejder kan stilles krav om, at en forbedring skal være væsentlig.
                                                - 2 -
codan forsikring a/s har anført, at det såvel efter arbejdsskadestyrelsens praksis som efter
retspraksis må være en betingelse for at udskyde stationærtidspunktet til et tidspunkt efter den
15. januar 2001, at der er sket en så væsentlig bedring af as helbredstilstand, at der er grund-
lag for at nedsætte méngraden. dette er ikke tilfældet, heller ikke efter retslægerådets erklæ-
ringer. hvis selskabet ikke får medhold i, at den 15. januar 2001 skal fastholdes som statio-
nærtidspunkt, må dette senest være den 1. september 2001, fra hvilket tidspunkt a blev til-
kendt førtidspension, jf. den subsidiære påstand.
supplerende sagsfremstilling
i arbejdsskadestyrelsens vejledning nr. 11717 af 31. december 2000 om stationærtidspunktet
er bl.a. anført følgende:
       ”stationærtidspunktet er det tidspunkt, hvor det må antages, at der ikke længere indtræ-
       der en væsentlig blivende bedring af borgerens helbredstilstand.
       …
       4) hvis arbejdet ikke genoptages, og sygeforløbet er kontinuert, og der stadig gives be-
       handlinger, må det medicinsk vurderes, hvornår disse behandlinger ikke længere medfø-
       rer en væsentlig blivende bedring af helbredstilstanden.
       at der ikke sker en væsentlig forbedring betyder, at méngraden ikke bliver mindre ved
       fortsat behandling.”
til brug for sagens behandling ved højesteret er der indhentet tre yderligere udtalelser fra
arbejdsskadestyrelsen og to udtalelser fra retslægerådet.
i en udtalelse af 25. oktober 2007 fra arbejdsskadestyrelsen hedder det bl.a.:
       ”vi har ved udtalelse af 4. juli 2001 vurderet stationærtidspunktet til d. 15. januar 2001
       og som begrundelse henvist til speciallægeerklæring af 3. april 2001 ved ulf lucht,
       hvor det er anført at behandlingsmulighederne skønnes udtømte, og at den sidste syge-
       huskontrol var den 15. januar 2001.
       der blev imidlertid iværksat efterfølgende lægelig behandling i form af ny stivgørende
       operation af venstre fod i september 2001, og da rom-walkeren først blev aflagt den
       21. marts 2002, blev stationærtidspunktet ud fra en lægelig vurdering hvad angår foden
       forlænget til d. 21. marts 2002, jf. styrelsens seneste udtalelse af 4. september 2002.
       de øvrige lægelige behandlinger i perioden 15. januar 2001 til 21. marts 2002 er ikke af
       en sådan karakter, at de kan give grundlag for en forlængelse af stationærtidspunktet, og
                                               - 3 -
      hvad specielt angår de neurologiske gener i form af moderat postkommotionelt syndrom
      må disse skønnes stationære allerede ca. 1 år efter skaden i januar 1997.
      forlængelsen af stationærtidspunktet fra 15. januar 2001 til 21. marts 2002 er ikke ud-
      tryk for, at styrelsen var af den opfattelse, at stationærtidspunktet for ophør af tabt ar-
      bejdsfortjeneste også skulle forlænges.
      vi finder, at stationærtidspunktet ved ophør af tabt arbejdsfortjeneste ikke kan fastsæt-
      tes til senere end d. 15. januar 2001.
      vi har lagt vægt på, at behandlingsmulighederne på det tidspunkt skønnedes udtømte og
      at a samme år - 2001- søgte og fik tilkendt førtidspension. de behandlinger og opera-
      tioner, som blev gennemført i perioden 15. januar 2001 til 21. marts 2002, kan ikke an-
      ses for at have medført en bedring i den erhvervsmæssige situation.
      der kan endvidere henvises til, at følgerne efter skaden i januar 1997 var særdeles om-
      fattende, og at der ikke under det usædvanligt lange behandlingsforløb med ca. 40 ope-
      rationer har været iværksat revalideringsmæssige eller lignende foranstaltninger med
      henblik på at genvinde erhvervsevnen.
      når der henses til, at erhvervsevnetabet ved udtalelse af 4. september 2002 er vurderet
      til 100 procent, finder vi, at stationærtidspunktet som skæringstidspunkt imellem tabt
      arbejdsfortjeneste og erhvervsevnetab i denne sag på ca. 4 år efter ulykken frem til 15.
      januar 2001 er udtryk for en meget velvillig vurdering.”
i en erklæring af 12. januar 2010 har retslægerådet besvaret følgende spørgsmål således:
      ”spørgsmål a.
      retslægerådet anmodes venligst om at oplyse og beskrive, hvilke varige symptomer og
      varige helbredsmæssige følger appellanten havde den 15. januar 2001.
      januar 2001 amputeret venstre hånds 4-5 finger. fantomsmerter i venstre hånd. nedsat
      bevægelighed i venstre albue, dårlig drejebevægelighed af venstre underarm. nedsat
      kraft i venstre arm.
      smerter i venstre fod efter 500 meters gang, haltende gang, kan ikke gå på ujævnt ter-
      ræn. højre ben ½ cm kortere end venstre.
      venstre fodled ingen bevægelighed 30 graders plantarfleksion, (nedadvinkling), 25 gra-
      ders valgus (udadvinkling).
      spørgsmål b.
      retslægerådet anmodes venligst om at oplyse og beskrive, hvilke varige symptomer og
      varige helbredsmæssige følger appellanten havde den 21. marts 2002.
      herunder anmodes venligst om at oplyse, om appellantens varige symptomer og varige
      helbredsmæssige følger var de samme den 21. marts 2002 som den 15. januar 2001.
                                          - 4 -
marts 2002 fuldstændigt som beskrevet under besvarelsen af spørgsmål a, dog er ven-
stre ben 3 cm kortere end højre og venstre fodled står i 25 graders plantarflexion (ned-
advinkling).
spørgsmål c.
retslægerådet anmodes venligst om at oplyse og beskrive, hvilke kognitive symptomer,
appellanten har, og hvornår de er debuteret.
et par måneder efter ulykkestilfældet svimmelhed og problemer med koncentrationen,
februar 1998 daglig hovedpine, smerter i nakke, ryg og lænd, koncentration og læsebe-
svær.
spørgsmål d.
retslægerådet anmodes venligst om at oplyse baggrunden for, henholdsvis årsagen til
de operationer og behandlinger, som appellanten fik i perioden fra den 15. januar 2001
til den 21. marts 2002.
april 2001 fjernet skruer i venstre fodled. august 2001 operation for sprængt sene i
venstre overarm. september 2001 omoperation med stivgøring af venstre fodled, og se-
nere september, løsning af sammenvoksning af tarmene. december 2001 fjernelse af
nerveknuder i venstre hånd.
baggrunden og årsagen til ovennævnte indgreb er uheldet og de initiale behandlinger.
spørgsmål e.
retslægerådet anmodes venligst om at oplyse, om de eventuelle af retslægerådet fast-
slåede varige helbredsmæssige følger i venstre arm den 21. marts 2002 efter rådets
opfattelse var forværret, forbedret eller uændret i forhold til den 15. januar 2001.
hvis retslægerådet finder, at der er indtruffet ændring, anmodes retslægerådet om at
beskrive denne.
herunder anmodes retslægerådet venligst om at oplyse, om de forhold, som har nød-
vendiggjort yderligere operationer og behandlinger i den anførte periode, er kendte
og/eller forventelige i forhold til de skader, som appellanten havde i armen den 15. ja-
nuar 2001.
der er stort set uændrede forhold i venstre arm fra januar 2001 til marts 2002. fjernelse
af nerveknuder er almindelige følger efter den primære behandling. den sprængte sene
er ikke en forventelig følge efter behandlingen.
spørgsmål f.
retslægerådet anmodes venligst om at oplyse, om det er retslægerådets opfattelse, at
gentagelse af stivgørende operation af appellantens venstre fod, som blev udført den 14.
september 2001, efter retslægerådets opfattelse har medført, at appellantens varige
helbredsmæssige følger i venstre fod den 21. marts 2002 er forværret, forbedret eller
uændret i forhold til den 15. januar 2001.
hvis retslægerådet finder, at der er indtruffet ændring, anmodes retslægerådet om at
beskrive denne.
                                               - 5 -
     herunder anmodes retslægerådet venligst om at oplyse, om de forhold, som har nød-
     vendiggjort yderligere operationer og behandlinger i den anførte periode, er kendte
     og/eller forventelige i forhold til de skader, som appellanten havde i armen.
     som det fremgår af svar på spørgsmål a og b, er der en lille bedring i venstre fodleds
     stilling, 5 graders mindre plantarflexion (nedadvinkling). vedrørende armen, se svaret
     på spørgsmål e.
     spørgsmål g.
     retslægerådet anmodes venligst om at oplyse, om det er retslægerådets opfattelse, at
     det ud fra en lægelig bedømmelse den 15. januar 2001 var forventeligt, at appellanten
     ville opnå yderligere helbredelse i forhold til de varige helbredsmæssige følger efter
     ulykkestilfældet den 13. januar 1997.
     ingen væsentlig forbedring er forventelig.
     spørgsmål h.
     retslægerådet anmodes venligst om at oplyse, om det er retslægerådets opfattelse, at
     appellantens varige helbredsmæssige følger efter ulykkestilfældet den 13. januar 1997
     fremstod som varige den 15. januar 2001.
     hvis spørgsmålet besvares benægtende, anmodes retslægerådet venligst om – for hver
     enkelt af appellantens varige følger efter ulykkestilfældet den 13. januar 1997 – at op-
     lyse, hvornår symptomer og følger er debuteret, og hvornår appellantens følger ud fra
     en lægelig vurdering må anses for varige uden forventet forbedring af helbredstilstan-
     den.
     ja.
     spørgsmål i.
     retslægerådet anmodes venligst om at oplyse, om det er retslægerådets opfattelse, at
     appellanten i perioden fra den 15. januar 2001 til den 21. marts 2002 har opnået en
     forbedret funktionsevne.
     ja, en ganske sparsom forbedret funktionsevne”
af en udtalelse af 2. december 2010 fra arbejdsskadestyrelsen fremgår bl.a. følgende:
     ”begrundelse for stationærtidspunkt:
     vi har lagt vægt på oplysningerne i j.nr. 250459-0073/02 og 250459-0073/03, herunder
     særligt:
     speciallægeerklæringer af 3. april 2001 og 12. april 2002 ved overlæge dr.med. ulf
     lucht.
     vi har endvidere lagt vægt på de nye lægelige oplysninger i aktuelle sag i form af:
                                          - 6 -
- journaludskrift af 28. juli 2009 og radiologisk klinik i odder
- retslægerådets udtalelse af 12. januar 2010
- vi har endvidere noteret os subsidiær vidneafhøring af overlæge dr. med. ulf lucht
foretaget ved retten i århus den 15. august 2008.
vi har i udtalelse af 4. juli 2001 fastsat stationærtidspunktet til den 15. januar 2001. vi
har ved denne vurdering særligt lagt vægt på, at det fremgår af speciallægeerklæring af
3. april 2001 ved overlæge, dr. med. ulf lucht, at behandlingsmulighederne skønnes
udtømte, og at den sidste sygehuskontrol var den 15. januar 2001.
vi har i udtalelse af 4. september 2002 ændret stationærtidspunktet til den 21. marts
2002. vi har ved denne vurdering særligt lagt vægt på speciallægeerklæring af 12. april
2002 ved overlæge, dr. med. ulf lucht, hvoraf det fremgår, at a havde været i et be-
handlingsforløb frem til den 21. marts 2002.
vi har endvidere i udtalelse af 25. oktober 2007 fastsat stationærtidspunktet i relation til
erstatningsansvarslovens § 2 til den 15. januar 2001. vi har ved denne vurdering lagt
vægt på, at behandlingsmulighederne på dette tidspunkt skønnes udtømte og at a
samme år - 2001- søgte og fik tilkendt førtidspension. de behandlinger og operationer,
som blev gennemført i perioden 15. januar 2001 til 21. marts 2002, kan ikke anses for at
have medført en bedring i den erhvervsmæssige situation.
der blev endvidere henvist til, at følgerne efter skaden i januar 1997 var særdeles om-
fattende, og at der ikke under det usædvanligt lange behandlingsforløb med ca. 40 ope-
rationer har været iværksat revalideringsmæssige eller lignende foranstaltninger med
henblik på at genvinde erhvervsevnen samt at erhvervsevnetabet i udtalelse af 4. sep-
tember 2002 blev vurderet til 100 procent.
vi har endvidere i samme udtalelse fastsat stationærtidspunktet i relation til erstatnings-
ansvarslovens § 3 til den 21. marts 2002. vi har ved denne vurdering lagt vægt på, at
der efter den 15. januar 2001 blev iværksat yderligere lægelig behandling i form af ny
stivgørende operation af venstre fod i september 2001, og da rom-walkeren først blev
aflagt den 21. marts 2002, blev stationærtidspunktet, hvad angår foden, fastsat til denne
dato. de øvrige lægelige behandlinger i perioden 15. januar 2001 – 21. marts 2002, var
ikke af en sådan karakter, at de kunne give grundlag for en forlængelse af stationærtids-
punktet, og hvad specielt angik de neurologiske gener i form af moderat postkommotio-
nelt syndrom skønnes de stationære ca. 1 år efter skaden i januar 1997.
stationærtidspunktet er det tidspunkt, hvor der efter relevant lægelig behandling efter
ulykken ikke kan forventes yderligere varig bedring.
vi finder efter fornyet gennemgang og lægelige forlæggelse med inddragelse af retslæ-
gerådets udtalelse af 12. januar 2010, at stationærtidspunktet både i relation til erstat-
ningsansvarslovens §§ 2 og 3 skal fastsættes til den 15. januar 2001.
vi har ved denne vurdering lagt vægt på, at der ved sammenligning af speciallægeer-
klæringerne fra overlæge, dr. med. ulf lucht fra henholdsvis den 3. april 2001 og 12.
                                               - 7 -
      april 2002 ikke er dokumenteret en væsentlig varig bedring af as gener svarende til
      venstre fod.
      det fremgår af speciallægeerklæringen af 3. april 2001, at a har belastningssmerter ef-
      ter nogen tids belastning, haltende gang, 30 graders flektionskontraktur og 25 graders
      fejlstilling i sideplan. herudover ophævet subtalær drejebevægelighed.
      i speciallægeerklæring af 12. april 2002 beskrives belastningssmerter efter nogen tids
      belastning og forringet gangfunktion. objektivt konstateres 25 graders flek-
      tionskontraktur og
      30 graders fejlstilling i sideplan. herudover ophævet subtalær drejebevægelighed.
      vi er opmærksomme på behandlingen foretaget efter den 15. januar 2001, men der er
      stort set uændrede forhold svarende til venstre fodled i beskrivelserne under aktuelle
      klager og objektive undersøgelse ved sammenligning af de to speciallægeerklæringer,
      jf. i øvrigt retslægerådets besvarelse af spørgsmål f.
      der er endvidere stort set uændrede forhold i venstre arm fra januar 2001 til marts 2002,
      jf. retslægerådets besvarelse af spørgsmål e.
      vi har endvidere lagt vægt på, at méngraden for de ortopædkirurgiske skader både i
      udtalelse af 4. juli 2001 og 4. september 2002 er vurderet til 70 procent.
      på den baggrund finder vi ikke, at der er sket en så væsentlig varig bedring af as hel-
      bredstilstand i perioden 15. januar 2001 – 22. marts 2002, at det kan give grundlag for
      en forlængelse af stationærtidspunktet.
      i forlængelse heraf fastsættes stationærtidspunktet som følge af ulykken den 13. januar
      1997 til den 15. januar 2001.
      vi har ved vurdering været opmærksomme på overlæge, dr. med. ulf luchts vidnefor-
      klaring ved retten i århus. det ændrer ikke vores vurdering af sagen. vi har lagt vægt
      på beskrivelserne i speciallægeerklæringerne af 3. april 2001 og 12. april 2002 og vur-
      deringen af méngraden.”
i en supplerende erklæring af 1. februar 2011 har retslægerådet besvaret følgende yderligere
spørgsmål således:
      ”med sagens tilbagesendelse skal retslægerådet indledningsvis bemærke, at der ikke
      ses at være stillet spørgsmål k, l, m og n til rådet, og rådet skal herefter besvare de
      supplerende stillede spørgsmål 1, 2, 3 og 4 således:
      spørgsmål 1:
      retslægerådet anmodes om at oplyse hvorvidt det skønnes at der har været en smerte-
      mæssig bedring af appellantens situation i perioden fra 15. januar 2001 til 21. marts
      2002.
                                                - 8 -
      som det fremgår af svar på spørgsmål i, er der efter den seneste ankeloperation septem-
      ber 2001 opnået en lille bedring i gangfunktionen og lidt mindre smerter i foden ved
      gang.
      spørgsmål 2:
      såfremt retslægerådet besvarer spørgsmål k bekræftende anmodes retslægerådet om at
      oplyse om, hvorvidt denne smertemæssige bedring af appellantens forhold skønnes at
      have været en helbredsmæssig bedring af appellantens situation.
      ja, en mindre bedring.
      spørgsmål 3:
      retslægerådet anmodes om at oplyse, hvorvidt det skønnes at den bedring af venstre
      fodled som fremgår af besvarelsen af f er udtryk for en helbredsmæssig bedring af ap-
      pellantens situation.
      se besvarelsen ovenfor.
      spørgsmål 4:
      retslægerådet anmodes om i lyset af retslægerådets besvarelse af spørgsmålene k, l,
      m og n at oplyse, om det medfører en ændring af besvarelsen af spørgsmål h.
      en ganske lille bedring, dermed ændring af svar på spørgsmål h.”
i en udtalelse af 16. maj 2011 har arbejdsskadestyrelsen bl.a. anført følgende:
      ”vi har lagt vægt på de oplysninger, som fremgår af udtalelse af 2. december 2010 (j.nr.
      250459-0073/04) – under begrundelsen for stationstidspunktet.
      vi har til brug for vurderingen i denne sag endvidere modtaget retslægerådets supple-
      rende udtalelse af 1. februar 2011.
      vi finder ikke, at der på baggrund af den supplerende udtalelse fra retslægerådet er
      grundlag for en ændret vurdering af stationærtidspunktet.
      det er fortsat vores opfattelse, at der ikke er sket en så væsentlig varig bedring af as
      helbredstilstand i perioden 15. januar 2001 – 22. marts 2002, at det kan give grundlag
      for en forlængelse af stationærtidspunktet.
      vi skal særligt bemærke i forhold til spørgsmål 1, at det fremgår af speciallægeerklæ-
      ring af 3. april 2001 fra dr. med. ulf lucht, at a har haltende gang, han får smerter efter
      ½ kilometer gang, ligesom han har stort besvær med at gå i ujævnt terræn. herudover
      anvender han fodtøj med gængesåler. objektivt er der konstateret 30 graders flek-
      tionskontraktur og 25 graders fejlstilling i sideplan. herudover ophævet subtalær dreje-
      bevægelighed.
      der skal i øvrigt henvises til retslægerådets svar under spørgsmål i.
                                               - 9 -
      det fremgår af speciallægeerklæring af 12. april 2002 fra dr. med. ulf lucht, at a ikke
      har smerter, når han er i ro, men der kommer smerter efter ca. ½ kilometer gang. han
      har endvidere forringet gangfunktion og føler sig stærkt besværet ved gang i ujævnt ter-
      ræn. han er blevet forsynet med håndsyet fodtøj. objektivt er der konstateret 25 graders
      flektionskontraktur og 30 graders fejlstilling i sideplan. herudover ophævet subtalær
      drejebevægelighed.
      på baggrund af disse oplysninger finder vi ikke, at der er sket en væsentlig (ménreduce-
      rende) bedring af helbredstilstanden i perioden 15. januar 2001 – 22. marts 2002.
      efter vores opfattelse er det i overensstemmelse med retslægerådets svar på spørgsmå-
      lene 2 og 4 i supplerende udtalelse af 1. februar 2011.
      det skal i øvrigt bemærkes, at méngraden for de ortopædkirurgiske skader både i udta-
      lelse af 4. juli 2001 og 4. september 2002 er vurderet til 70 procent.
      på baggrund heraf vurderes stationærtidspunktet som følge af ulykken den 13. januar
      1997 uændret til den 15. januar 2001, hvor a var til sidste sygehuskontrol. i følge spe-
      ciallægeerklæring af 3. april 2001 fra dr. med. ulf lucht skønnes behandlingsmulighe-
      derne udtømte.
      det vurderes ikke, at der herefter er sket en væsentlig varig bedring af as helbredstil-
      stand.
      vi henviser i øvrigt særligt til begrundelsen i vores udtalelse af 2. december 2010. (j.nr.
      250459-0073/04)”
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet forklaring af overlæge ulf lucht. han har forklaret, at
han kan vedstå de to erklæringer, han afgav henholdsvis den 3. april 2001 og den 12. april
2002. da han skrev den første erklæring, regnede han fejlagtigt med, at der ikke ville ske en
videre udvikling i as tilstand. der var tale om en meget kompliceret skade, og det er arm- og
fodproblemerne, der medførte en ændring i stationærtidspunktet. for så vidt angår armen
skete der en sprængning af triceps, der krævede ny behandling, og senere udviklede a en ner-
veknude på hånden. tilstanden var først ovre den 17. januar 2002. for så vidt angår foden
blev der oprindelig lavet en stivgørende operation, men der var efterfølgende mange smerter,
og der blev derfor foretaget en ny stivgørende operation den 14. september 2001. patienten
havde en særlig bandage på, men foden ville ikke hele. der gik derfor lang tid, før han var
stationær. han var i smertemæssig bedring frem til 21. marts 2002. som følge af ulykken op-
stod der således komplikationer i både arm og fod efter hans første erklæring.
                                              - 10 -
han har ikke på noget tidspunkt opereret a, og han har ikke været i kontakt med a siden han
afgav den 2. erklæring. senesprængningen i armen blev konstateret i juni måned 2001. al-
buen gik først af led og blev stiv. der blev fjernet arvæv, og senere blev der sat en protese ind.
operationerne fjernede fleksibiliteten i albuen, der derved blev svækket. man kan derfor godt
sige, at sprængningen var en følge af behandlingerne. de to efterfølgende operationer gav
ikke en normal funktion. det var ikke muligt. der var ingen komplikationer til de to operatio-
ner i armen vedrørende senesprængningen og nerveknuden. nerveknuden i hånden var meget
smertefuld. knuden blev fjernet i december 2001 og medførte samtidig, at smerterne ophørte.
for så vidt angår foden skete der i den første operation en stivgørelse mellem springbenet og
hælen. det var i juni 1998. anden operation blev foretaget i februar 2000, hvor man fjernede
en fortykket ledhinde. der opstod herefter en stafylokokinfektion, der blev konstateret i april
2000. man stivgjorde herefter i september 2000 selve fodleddet. det så ud til, at operationen
var lykkedes, men på grund af smerter blev a opereret igen i september 2001, hvor man la-
vede en ny stivgørende operation. det var en opfølgning på den første stivgørende operation,
som ikke var lykkedes godt nok, da der stadigvæk var smerter. ophelingen efter den slags
operationer vil normalt tage 3 til 6 måneder. i december 2001 så foden fin ud på røntgen, men
smerterne var først væk i marts 2002, hvorfor man først på dette tidspunkt ophørte med at
anvende bandage på foden. de kognitive symptomer, han beskriver i sin erklæring, er udtryk
for hans forståelse af en erklæring fra mirjana rosenlund, som er neuropsykolog på århus
sygehus. tiden mellem hans to erklæringer gjorde as fod bedre, idet den blev smertefri. ar-
men blev mellem de to erklæringer forringet på grund af komplikationerne med sprængningen
af senen, men forbedredes på grund af fjernelsen af nerveknuden. forskellen i arbejdsskade-
styrelsens vurdering af ménprocent efter de to erklæringer kan han ikke forklare. a har fået en
bedre fodfunktion mellem de to erklæringer, men han vurderer samlet set, herunder med hen-
visning til de psykologiske forhold, at a ikke længere kan arbejde som ejendomsmægler. der
er erhvervsmæssigt ikke sket nogen forbedring mellem de to erklæringer. det forbedrer natur-
ligvis ens erhvervsevne, at man er smertefri. den smerteforbedring, der blev opnået mellem
de to erklæringer, medførte formentlig ikke nogen forbedring af as erhvervsevne.
højesterets begrundelse og resultat
arbejdsskadestyrelsen har i sine udtalelser af 2. december 2010 og 16. maj 2011 fastholdt, at
stationærtidspunktet er den 15. januar 2001, og højesteret finder, at styrelsen herved med
                                                - 11 -
rette har lagt vægt på, at der i tiden fra den 15. januar 2001 til den 21. marts 2002 ikke er sket
en sådan bedring af as helbredstilstand, at der har været grundlag for at nedsætte méngraden.
med denne bemærkning og i øvrigt af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder høje-
steret, at stationærtidspunktet er fastsat til den 15. januar 2001.
højesteret tager derfor codan forsikrings påstand om frifindelse til følge.
                                       thi kendes for ret:
codan forsikring a/s frifindes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a (hans retshjælpsforsikring), subsidiært statskassen,
betale 85.000 kr. til codan forsikring a/s.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                      højesterets kendelse
                        afsagt onsdag den 7. december 2016
sag 169/2016
a
(advokat jørgen lykkegård)
mod
vestjysk bank a/s
(advokat michael bach jensen)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af fogedretten i århus den 8. januar 2016 og af vestre
landsrets 14. afdeling den 21. marts 2016.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: poul dahl jensen, hanne schmidt og jan schans
christensen.
påstande
kærende, a, har nedlagt påstand om, at kæresagen fremmes.
indkærede, vestjysk bank a/s, har nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens kendelse.
anbringender
a har anført bl.a., at der til trods for landsrettens nuværende praksis, hvor det er værdien af
påstanden, som er det afgørende for, om man falder inden for kærebegrænsningen i retspleje-
lovens § 584, stk. 2, på 20.000 kr., skal ske en samlet vurdering af kravets reelle værdi, såle-
des at der ikke blot henvises til den sagsværdi, som sagen bliver fremmet for i fogedretten.
at der skal ske en sådan vurdering af sagen vil være i overensstemmelse med formålet med
indføjelsen af kærebegrænsningen, som var at spare landsretternes ressourcer ved at indføre
                                              - 2 -
en bagatelgrænse for sager uden stor økonomisk værdi, uden at dette dog skulle gå ud over
borgerens retssikkerhed.
der blev ikke ved indførelsen af retsplejelovens § 584, stk. 2, taget hensyn til retsplejelovens
§ 507, stk. 2, hvorved rekvirenten gives mulighed for at begrænse størrelsen af kravet i for-
bindelse med en udlægsforretning.
med kærebegrænsningen i retsplejelovens § 584, stk. 2, og muligheden for at begrænse ud-
lægsfordringens størrelse har rekvirenten mulighed for at kontrollere, om skyldneren har
umiddelbar mulighed for at få landsrettens prøvelse af grundlaget for gennemførelsen af en
udlægsforretning.
skyldneren vil således være afskåret fra direkte at kunne påkære en afgørelse om udlæg for en
fordring, der har stor værdi, men som med henvisning til retsplejelovens § 507, stk. 2 er be-
grænset til et beløb under 20.000 kr.
det medfører en retssikkerhedsmæssig skævvridning i strid med formålet med indføjelsen af
kærebegrænsningen, der ikke kan være tilsigtet af lovgiver.
i den foreliggende sag er han i givet fald afskåret fra at kære et spørgsmål, der har væsentlig
økonomisk og personlig betydning, direkte til landsretten, fordi vestjysk bank a/s har be-
grænset fordringen til 3.000 kr., selv om gælden af vestjysk bank a/s er opgjort til over 4,5
mio. kr. dette kan ikke have været tilsigtet af lovgiver.
vestjysk bank a/s har anført bl.a., at der ikke er hjemmel til at kære fogedrettens afgørelse til
landsretten uden procesbevillingsnævnets tilladelse. der henvises til fast retspraksis og her-
under bl.a. østre landsrets kendelse i ufr 1997.1572/1 ø.
højesterets begrundelse og resultat
ved kendelse af 8. januar 2016 bestemte fogedretten i aarhus, at vestjysk bank a/s’ an-
modning om udlæg hos a kunne fremmes, idet bankens krav i henhold til tre kreditaftaler
indgået i 1994 og 1995 vedrørende oprindelig ca. 2,5 mio. kr. ikke kunne anses for at være
forældet. banken havde i medfør af retsplejelovens § 507, stk. 2, begrænset sit krav til 3.000
                                               - 3 -
kr., og kravet, som banken kunne foretage udlæg for, blev af fogedretten med tillæg af retsaf-
gift og salær opgjort til 4.500 kr. a kærede kendelsen til landsretten, som afviste kæremålet
under henvisning til, at afgørelsen kun kan kæres med tilladelse fra procesbevillingsnævnet,
jf. retsplejelovens § 584, stk. 2.
ifølge retsplejelovens § 584, stk. 2, kan afgørelser om udlæg for krav, der har en økonomisk
værdi af højst 20.000 kr., ikke kæres. procesbevillingsnævnet kan dog give tilladelse til kære,
hvis særlige grunde taler herfor.
højesteret har ved en kendelse af 28. august 1997 i sag nr. 320/97 fastslået, at adgangen til
efter retsplejelovens § 584, stk. 2, at kære fogedrettens afgørelser om udlæg skal forstås i
overensstemmelse med ankebegrænsningsreglen i § 368, stk. 1, vedrørende civile sager, og
således at det er den økonomiske værdi af sagen for landsretten, der er afgørende for, at kære
kan ske uden tilladelse fra procesbevillingsnævnet.
fogedrettens afgørelse i den foreliggende sag angår fremme af udlæg for et beløb på i alt
4.500 kr. as kære til landsretten angår således et udlæg vedrørende denne økonomiske værdi.
der er herefter ikke adgang til kære uden tilladelse fra procesbevillingsnævnet, selv om fo-
gedretten i den foreliggende sag har taget stilling til spørgsmålet om forældelse med hensyn
til bankens fordring i sin helhed, og selv om denne afgørelse angår beløb, der væsentligt over-
stiger 20.000 kr.
da en tilladelse fra procesbevillingsnævnet ikke foreligger, stadfæster højesteret landsrettens
kendelse om afvisning af kæremålet.
                                         thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a inden 14 dage efter afsigelsen af denne kendelse
betale 2.500 kr. til vestjysk bank a/s. beløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                          afsagt onsdag den 14. marts 2018
sag 154/2017
(1. afdeling)
aktieselskabet af 24. januar 2014 under konkurs
(advokat jan bech)
mod
advokat ole steen christensen
(advokat mai-brit hauge garval),
jesper lundorff
og
john henning hansen
(advokat nicolai andreas clausen, beskikket for begge)
biintervenient til støtte for jesper lundorff og john henning hansen:
ove knudsen
(advokat christian ditlev hindkjær)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i randers den 22. december 2015 og af vestre
landsrets 8. afdeling den 6. april 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, lene pagter kristensen, vibeke
rønne, michael rekling og jan schans christensen.
påstande
appellanten, aktieselskabet af 24. januar 2014 under konkurs, har nedlagt påstand om, at
advokat ole steen christensen, jesper lundorff og john henning hansen in solidum, subsi-
diært hver især, til aktieselskabet af 24. januar 2014 under konkurs skal betale 4.990.635 kr.,
subsidiært et mindre beløb, med tillæg af procesrente fra sagens anlæg.
                                                 - 2 -
indstævnte, advokat ole steen christensen, har principalt nedlagt påstand om stadfæstelse,
subsidiært betaling af et mindre beløb end påstået af konkursboet.
for så vidt angår det indbyrdes forhold mellem de indstævnte har advokat ole steen christen-
sen principalt nedlagt påstand om, at jesper lundorff og john henning hansen helt eller del-
vis skal friholde ham for, hvad han måtte blive dømt til at betale til konkursboet.
de indstævnte, jesper lundorff og john henning hansen, har nedlagt påstand om stadfæstel-
se, dog således at advokat ole steen christensen i det indbyrdes forhold mellem de indstævn-
te helt skal friholde jesper lundorff og john henning hansen for ethvert krav fra konkurs-
boet.
anbringender
aktieselskabet af 24. januar 2014 under konkurs har gjort de samme synspunkter gældende
for højesteret som for de forrige instanser, idet anbringenderne om erstatningsansvar for drift
efter håbløshedstidspunktet dog er frafaldet.
konkursboet har supplerende anført navnlig, at sagen er principiel, fordi den vedrører
spørgsmålet om værdiansættelse ved insolvente selskabers overdragelse af virksomheder, og
fordi resultatet i de forrige instanser strider mod det resultat, højesteret nåede frem til i dom
af 29. april 2005 (ufr 2005.2235) og dom af 7. januar 2011 (ufr 2011.963).
der er meget stor forskel på, om man tilbyder en investering i en igangværende virksomhed
med aktiver og forpligtelser, eller om man alene tilbyder en investering i virksomhedens akti-
ver og aktiviteter, men til i øvrigt fortsat uændret drift med samme formål, kunder, medarbej-
dere, ledelse osv.
vurderingen skærpes af, at der er tale om salg mellem nærtstående, jf. bl.a. højesterets dom
af 31. marts 2015 (ufr 2015.2219).
udgangspunktet for en vurdering af markedsprisen ved fortsat drift er, at der skal indhentes
en uvildig vurderingsrapport, hvor markedsprisen vil være aktivernes værdi i going concern.
                                                - 3 -
under helt særlige omstændigheder, navnlig hvor der har været en konkurrenceudsættelse af
prisen, kan der ske fravigelse af udgangspunktet, således at der kan anvendes en lavere pris
end going concern-værdien. det er ledelsen og advokatens bevisbyrde, at der i den konkrete
sag foreligger en undtagelsessituation på trods af, at der er tale om en overdragelse mellem
nærtstående, og denne bevisbyrde er ikke løftet. i sagen er der netop ikke sket en reel syste-
matisk konkurrenceudsættelse af et salg af virksomhedens aktiver, hvorfor den udvidede for-
pligtelse medfører, at overdragelsen skal ske til going concern værdier, idet man vender til-
bage til udgangspunktet – særligt hvor der er tale om salg mellem nærtstående parter. at der
er sket konkurrenceudsættelse af et andet ”produkt” i form af investering i den eksisterende
nødlidende virksomhed, kan ikke tillægges betydning i denne sammenhæng.
der burde i stedet – som alternativ til den valgte fremgangsmåde – have været indledt en for-
mel rekonstruktion for selskabet med henblik på at gennemføre en virksomhedsoverdragelse,
jf. konkurslovens § 10 b. herved ville kreditorerne have været sikret indflydelse på salget, og
deres interesser ville have været sikret varetaget.
det, som højesteret skal tage stilling til, er reelt, om man vil beskytte kreditorinteresser eller
ejerinteresser i forbindelse med salg af insolvente virksomheder. i forbindelse med vurderin-
gen af culpaansvaret for de medvirkende parter bør bevisbyrdefordelingen ske til fordel for
kreditorerne, når der gennemføres en udenretlig virksomhedsoverdragelse til nærtstående par-
ter uden forudgående forelæggelse for kreditorerne. der må påhvile de nærtstående købere,
ledelsen i det sælgende selskab og disses rådgivere en omvendt eller i hvert fald streng bevis-
byrde for, at der kan ske en fravigelse af going concern-værdierne.
en stadfæstelse af dommen vil åbne op for spekulation i forbindelse med håndteringen af
økonomiske vanskeligheder i kriseramte virksomheder og vil tillige medføre, at man som le-
delse og ejerkreds kan overdrage billigt til sig selv i en ny enhed og derved undgå betaling af
gældsposter, hvorved kreditorerne og navnlig skat erfaringsmæssigt står tilbage med et
større tab.
i relation til advokat ole steen christensen gøres det gældende, at han havde et indgående
kendskab til virksomheden, inden overdragelsesaftalen blev udfærdiget. han havde således en
                                                - 4 -
indgående viden om virksomhedens økonomiske situation og den foreliggende insolvens, der
var den konkrete anledning til hans rådgivning.
advokat ole steen christensen er underlagt et strengt professionsansvar. til trods herfor ud-
arbejdede han overdragelsesaftalen, uanset at han da indså eller burde have indset, at værdi-
ansættelsen af virksomheden i aftalen var væsentligt lavere end i vurderingsrapporterne, og at
kreditorerne, herunder skat, ikke havde udsigt til nogen form for dividende, idet aftalen
alene medførte dækning af nordeas pantesikrede tilgodehavende. han indså eller burde have
indset, at der herved skete en kvalificeret tilsidesættelse af grundsætningen om ligebehandling
af kreditorerne i det insolvente selskab, og at der således forelå en utilbørlig og ansvarspådra-
gende disposition, der begunstigede ejerne på bekostning af de usikrede kreditorer.
i forhold til jesper lundorff og john henning hansen gøres det gældende, at de som ejere og
del af ledelsen i selskabet har handlet ansvarspådragende og utilbørligt, hvorved de har pådra-
get sig et erstatningsansvar over for selskabet. de har således foretaget et salg af selskabets
aktiver til en værdi væsentligt under de udarbejdede sagkyndige vurderinger af virksomheden
som going concern. de burde have indset, at en sådan handel var til skade for selskabet og
dets tilbageværende usikrede kreditorer, herunder skat. som ledelsesmedlemmer har de en
pligt til at varetage hensynet til kreditorerne som helhed. de har tilsidesat denne pligt, idet
selskabets aktiver blev handlet til en sum, der medførte, at alene nordea blev fyldestgjort.
advokat ole steen christensen har til støtte for sin principale påstand anført navnlig, at han
ikke har handlet ansvarspådragende, ligesom de øvrige erstatningsbetingelser ikke er opfyldt.
bevisbyrden for, at samtlige erstatningsbetingelser er opfyldt, påhviler konkursboet og er ikke
løftet. der er ikke belæg for at vende bevisbyrden – heller ikke i forhold til spørgsmålet om
værdiansættelse.
konkursboet har ikke bevist at have lidt et tab som følge af den stedfundne overdragelse. un-
der de givne omstændigheder var overdragelsen den bedst mulige løsning, og en højere pris
var ikke opnåelig.
                                                - 5 -
overdragelse var eneste realistiske alternativ til konkurs, hvorfor det ikke var relevant at vær-
diansætte aktiverne ud fra en forudsætning om ”going concern”, og det var under alle om-
stændigheder i den konkrete situation berettiget og forsvarligt at overdrage som sket. at der
med rekonstruktionsreglerne er kommet yderligere ”værktøjer i værktøjskassen”, medfører i
øvrigt ikke et ufravigeligt krav om at gå frem efter disse regler, og der gælder heller ikke et
ubetinget krav om, at der skal ske konkurrenceudsættelse af prisen. den valgte udenretlige
løsning var under de givne omstændigheder i selskabets samlede interesse, og det er hverken
dokumenteret eller sandsynliggjort, at nogen anden fremgangsmåde ville have medført højere
priser. jesper lundorff og john henning hansen havde i øvrigt – i kraft af deres betydelige
tilgodehavender i boet og i kraft af de kautionsforpligtelser, som de fortsat er bundet af – inte-
resse i, at der om muligt blev solgt til tredjemand for enten den samme eller en højere pris,
hvilket også understøtter, at den bedst mulige pris blev opnået.
det kan under alle omstændigheder ikke bebrejdes advokat ole steen christensen, at han un-
der de konkrete omstændigheder fandt, at det var berettiget og i selskabets samlede interesse,
at overdragelsen skete til værdier minimum opgjort efter princippet om ”målrettet salg” – og
dette netop på grundlag af de indhentede uafhængige værdiansættelser. han havde for øje, at
der ikke skulle ske kreditorforringelser, og han påså, at der blev indhentet vurderinger. på
baggrund af de oplysninger, han blev meddelt, kunne han med rette gå ud fra, at alternativet
var konkurs med deraf følgende endnu lavere værdier. den viden, han havde og med rette
agerede ud fra, var således, at selskabet ikke var levedygtigt, og at der havde været ihærdige
bestræbelser i forhold til at afsøge andre muligheder inden overdragelsen, hvorfor han fandt
det urealistisk at bruge princippet om ”going concern”.
til støtte for sin subsidiære påstand har advokat ole steen christensen anført navnlig, at kon-
kursboet under alle omstændigheder hverken har bevist eller sandsynliggjort, at aktiverne
kunne have indbragt 13,1 mio. kr. som forudsat. konkursboet har desuden ikke iagttaget sin
tabsbegrænsningspligt, idet boet kunne og burde have foretaget omstødelse over for det nye
selskab. for så vidt angår ejendommen kunne og burde konkursboet have påberåbt sig kon-
kurslovens § 77. sådanne tabsbegrænsende tiltag må være en forudsætning for at gøre et er-
statningskrav gældende over for advokat ole steen christensen, jf. vestre landsrets dom af
10. februar 2016 (fed 2016.41).
                                                - 6 -
tabsopgørelsen bestrides i øvrigt i det hele. der er under alle omstændigheder alene belæg for
at ansætte et eventuelt tab skønsmæssigt. der vil desuden skulle ske reduktion, da værdien af
særlige bygningsinstallationer, herunder ventilation og udsugningsanlæg, er medtaget både
som inventar og i værdiansættelsen af den faste ejendom. det må komme konkursboet til ska-
de, at der ikke er gennemført syn og skøn. for så vidt angår debitorerne var der tale om en
meget forsigtig nedskrivning, og det er hverken dokumenteret eller sandsynliggjort, at en uaf-
hængig køber ville have givet kurs 100. der skal ske fradrag for besparelsen opgjort til
510.000 kr. ved, at køber overtog lønmodtagerforpligtelserne, der alternativt skulle have væ-
ret dækket af konkursboet som krav efter konkurslovens § 95. ved opgørelsen skal der i øv-
rigt tages højde for, at jesper lundorff og john henning hansen har anmeldt krav i boet på i
alt 3.377.310,24 kr. hvis aktiverne findes at have en højere værdi, har jesper lundorff og
john henning hansen således de facto fået dækning for deres tilgodehavender.
til støtte for sine påstande vedrørende det indbyrdes forhold mellem de indstævnte har advo-
kat ole steen christensen anført navnlig, at jesper lundorff og john henning hansen vil op-
nå en uberettiget berigelse på hans bekostning, hvis ikke han i det indbyrdes forhold bliver
friholdt, eller der sker en fordeling af forpligtelsen. hertil kommer, at jesper lundorff og
john henning hansen som ejere og ledere er nærmest til at bære et tab. hvis konkursboet får
medhold, skal der i hvert fald forlods tages højde for, at jesper lundorff og john henning
hansen opnår dividende modsvarende deres anmeldte tilgodehavender.
en manglende fordeling af de 211.644,55 kr. vil ligeledes indebære en uberettiget berigelse af
jesper lundorff og john henning hansen.
det bestrides i det hele, at advokat ole steen christensen, der alene har haft en begrænset
rolle, har ydet ledelsen mangelfuld rådgivning. valget af model var jesper lundorff og john
henning hansens egen beslutning, og det var ledelsen selv, der forestod indhentning af vær-
diansættelser og korrespondance med banken, ligesom advokat ole steen christensen ikke
havde grund til at betvivle ove knudsens oplysninger om de beløb, der skulle indsættes i
overdragelsesaftalen.
hvis konkursboet får medhold, bør sagsomkostningerne hæves. uanset sagens udfald bør der
ikke fastsættes omkostninger i forholdet mellem de indstævnte. det gælder også i forholdet til
                                                 - 7 -
biintervenienten, idet der ikke er grundlag for at fravige udgangspunktet om, at biintervenien-
ter ikke tillægges sagsomkostninger efter retsplejelovens § 252, stk. 4.
jesper lundorff og john henning hansen har anført navnlig, at de ikke har handlet ansvars-
pådragende, at konkursboet ikke har løftet bevisbyrden for, at de har handlet uagtsomt, og at
der ikke er lidt et erstatningsretligt relevant tab.
på tidspunktet for overdragelsen var situationen således, at der kun bestod to muligheder –
enten et ophør af virksomhedens aktiviteter og afvikling ved konkurs, hvorved der ville blive
udløst betydelige tab, eller en overdragelse, hvorved et tab ville være begrænset sammenholdt
med det første alternativ. den konkrete situation levnede ikke jesper lundorff og john hen-
ning hansen noget betydeligt råderum for beslutninger, og deres ansvar må ses i lyset heraf.
de handlede ved deres beslutning om overdragelse af virksomheden loyalt i forhold til de
interesser, der bestod – dette indenfor det nævnte råderum.
de almindelige bevisbyrderegler om, at kravstiller skal bevise sit tab, ændres ikke ved, at der
er handlet mellem nærtstående, og det forhold, at der er handlet mellem nærtstående, betyder
ikke, at bevisbyrden er omvendt. den udvidede forpligtelse for ledelsen til at sikre, at over-
dragelsen – når der er tale om en overdragelse mellem nærtstående – sker på markedsvilkår,
er overholdt.
virksomheden blev ikke overdraget til en for lav pris. der kunne således ikke findes en køber,
der var villig til at betale en højere salgspris. der var ikke realistiske muligheder for en for-
svarlig konkurrenceudsættelse, og det ville ikke have ført til en højere købesum. der var des-
uden tale om en personafhængig virksomhed, hvorfor det ikke ville have været muligt at til-
byde de samme vilkår. hertil kommer, at jesper lundorff og john henning hansens samlede
krav udgør tæt på 50 procent af de samlede krav mod konkursboet, hvilket også underbygger,
at de som de største enkeltkreditorer i konkursboet havde en betydelig interesse i, at virksom-
heden blev solgt for den højst mulige pris. deres indskud i virksomheden er ultimativt sket
med private midler ved optagelse af lån i bank og kreditforening, hvorfor der ikke er mulig-
hed for at få skattemæssigt fradrag for tabet. det var herudover ikke afgørende for dem, at de
skulle blive i virksomheden eller fortsat være tilknyttet denne. desuden er den finansielle si-
tuation i fiskbæk lastvogns-service aps ikke god. der består fortsat kautionsforpligtelser for
                                              - 8 -
gælden til nordea a/s og nordea kredit a/s, som blev overtaget ved overdragelsen i januar
2014, og dette taler også imod, at virksomheden blev overdraget til en for lav pris. jesper
lundorffs afståelse af sin ejerandel uden reelt vederlag taler ligeledes imod dette.
hvis jesper lundorff og john henning hansen findes at være erstatningsansvarlige, bør er-
statningen nedsættes efter selskabslovens § 363, idet der højst har været udvist simpel uagt-
somhed, og der er tale om et meget betydeligt krav. det bør desuden tillægges betydning, at
jesper lundorff og john henning hansen har indskudt ca. 1,5 mio. kr. og ca. 1,8 mio. kr. i det
konkursramte selskab, og at disse midler er tabt. hertil kommer, at dispositionen indeholdt
flere loyale elementer. overdragelsen var således alene et resultat af ønsket om at rekonstru-
ere virksomheden, ledelsen talte med konkurrenterne om mulighederne for at redde virksom-
heden, og ledelsen ønskede at sikre medarbejderne, hvorimod jesper lundorff og john hen-
ning hansen ikke betingede virksomhedens overlevelse af, at de forblev i denne.
for så vidt angår det indbyrdes forhold mellem på den ene side advokat ole steen christen-
sen og på den anden side jesper lundorff og john henning hansen, skal et eventuelt erstat-
ningsansvar i videst muligt omfang bæres af advokat ole steen christensen, idet hans rådgiv-
ning har været fejlbehæftet og mangelfuld.
det var således fejlagtigt, at advokat ole steen christensen oplyste, at det ikke var muligt at
gennemføre en rekonstruktion efter konkurslovens regler, at selskabet ville blive opløst ved
likvidation efter gennemførelse af en overdragelse, og at selskabets simple kreditorer ikke
kunne gøre relevante indsigelser mod overdragelsen. advokat ole steen christensen angav
ikke mulige forbehold eller forudsætninger for sine konklusioner. han oplyste således heller
ikke om mulige konsekvenser eller risici ved den valgte fremgangsmåde. hertil kommer, at
hans rådgivning var mangelfuld, idet han ikke oplyste om andre måder at gennemføre over-
dragelsen på, herunder overdragelse i forbindelse med en rekonstruktionsbehandling ved skif-
teretten, hvorved kreditorerne ville have været sikret indflydelse på forløbet. dette kunne også
have været med til at sikre, at der ikke senere blev rejst erstatningskrav.
under hensyn til ansvarets beskaffenhed og omstændighederne i øvrigt, må erstatningsansva-
ret herefter bæres fuldt ud af advokat ole steen christensen, jf. erstatningsansvarslovens § 25,
stk. 1. hertil kommer, at han er dækket af en ansvarsforsikring, og da der ikke foreligger så-
                                               - 9 -
danne særlige omstændigheder, der taler for en anden fordeling, bør han friholde jesper lun-
dorff og john henning hansen i det indbyrdes forhold, jf. erstatningsansvarslovens § 25, stk.
2, 2. pkt.
biintervenienten, ove knudsen, har tilsluttet sig de indstævntes anbringender om, at den sted-
fundne virksomhedsoverdragelse er gennemført under anvendelse af de korrekte værdier. han
har endvidere tilsluttet sig de indstævntes anbringender om, at de indstævnte skal frifindes,
allerede fordi konkursboet ikke har iagttaget sin tabsbegrænsningspligt og foranstaltet omstø-
delse over for det købende selskab, ligesom konkursboet ikke har gennemført syn og skøn i
relation til de i sagen omhandlede aktiver.
ove knudsen har herudover anført navnlig, at advokat ole steen christensens beskrivelse af
sin involvering i hændelsesforløbet er særdeles ufyldestgørende.
advokat ole steen christensen bør pålægges at betale sagsomkostninger til ove knudsen, jf.
retsplejelovens § 252, stk. 4. biinterventionen er sket på baggrund af advokat ole steen chri-
stensens procestilvarsling, der indeholdt en udtrykkelig opfordring til ove knudsen om at
indtræde i sagen som hoved- eller biintervenient, ligesom den indeholdt et erstatningsforbe-
hold i forhold til ove knudsen. på baggrund af advokat ole steen christensens anbringender
og beskrivelse af hændelsesforløbet var ove knudsen nødt til at indtræde i sagen for at afgive
en korrekt og fyldestgørende beskrivelse af de faktiske omstændigheder.
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet forklaring af lars kristensen og supplerende forklaring
af morten tang og david york.
lars kristensen har forklaret, at han er direktør for transportfirmaet thortrans i randers. de
har selv et værksted, men har også fået serviceret lastbiler hos fiskbæk. i efteråret 2013 havde
de en dialog med john henning hansen og jesper lundorff, der ledte efter potentielle partne-
re på grund af nogle udfordringer i fiskbæk. de drøftede, om thortrans eventuelt ville købe
sig ind i selskabet og hjælpe det på ret køl igen. drøftelserne skete på et mere overordnet
plan, og der var ikke noget konkret tilbud omkring mulige beløb eller ejerandele. da thor-
trans undersøgte fiskbæks baggrund, kunne de se, at det ville være en udfordring at redde
                                              - 10 -
selskabet. der skulle tilføres så store beløb, at det ville være svært at få det til at fungere som
en forretning.
thortrans var på det tidspunkt i en situation, hvor de på grund af pladsproblemer overvejede,
om de skulle udvide deres eget lastbilsværksted, eller om de skulle finde et større sted. de
havde bl.a. behov for en ny vaskehal, og da de var en stor kunde hos fiskbæk, ville det give
mening, hvis de i et eller andet omfang fik medejerskab til faciliteterne. de var således inte-
resserede i fiskbæks lokaler, ligesom der var et lastbilsalg og en man-servicekontrakt, som i
et vist omfang også var interessante. på det tidspunkt udtrykte man desuden interesse for, at
thortrans indtrådte i det daværende selskab. da det imidlertid var deres indtryk, at det ville
være svært at drive fiskbæk videre i den eksisterende form, skrev han derfor i en mail af 4.
september 2013 til john, at thortrans eventuelt kunne være interesseret i at åbne dialogen på
ny, hvis der blev oprettet et nyt selskab.
i drøftelserne med fiskbæk blev han rystet over den foreslåede pris for ejendommen. ejen-
dommen var meget nedslidt, herunder også vaskehallen, som de var særligt interesserede i.
det var deres vurdering, at en passende pris ville være omkring 2½-4 mio. kr., afhængig af
hvad der fulgte med. de ville ikke have været interesserede i ejendommen til den vurderede
pris på 6½ mio. kr., og 4,8 mio. kr. ville også have været for meget. det er hans erfaring, at
der ofte bliver handlet til langt under halvdelen af ejendomsvurderingen. det ville ved et køb
have været vigtigt for thortrans, at john og jesper fulgte med, idet de var en væsentlig del af
det fortsatte samarbejde med man og af forretningen i øvrigt.
omkring årsskiftet 2013-14 ville thortrans have været interesseret, hvis de var blevet tilbudt
at købe hele virksomheden, inklusive bygninger, kunder mv. under et nyt cvr.nr. prisen skulle
i så fald nok have ligget omkring 4 mio. kr. ejendommen i sig selv lå nok omkring 2½ mio.
kr. der var en del vedligeholdelse, der manglede, og man mistede på et tidspunkt man-
kontrakten på grund af dette. 8 mio. kr. ville have været for meget.
på baggrund af deres undersøgelser vurderede thortrans imidlertid, at det ikke kunne svare
sig at investere i fiskbæk, og de valgte i stedet at bygge nyt, idet dette var markant billigere.
de har således betalt omkring 1,7 mio. kr. for en tilbygning på 450 m² til deres eksisterende
værksted.
                                               - 11 -
på et tidspunkt foreslog john, at thortrans kunne komme med i det nye selskab som medeje-
re, men det afslog de, idet de da allerede havde valgt en anden løsning. john tilbød dem ikke
at købe hele det nye selskab, og på det tidspunkt ville det heller ikke længere have haft deres
interesse.
morten tang har forklaret, at han ikke kan genkende, at han skulle have forklaret om et beløb
på 12-13 mio. kr. det var ikke den pris, der blev drøftet. hans vurdering af fiskbæks værdi
med bygninger var omkring 3,5-4,5 mio. kr. varelageret var i sig selv kun omkring ½ mio. kr.
værd, og ejendommen var ikke mere værd end 4 mio. kr. han husker ikke, hvad selskabets
omsætning var, men det kan måske være, at beløbet stammer derfra. det var heller ikke john
henning hansen og jesper lundorffs opfattelse, at værdien var på 12-13 mio. kr.
drøftelserne med john og jesper vedrørte i begyndelsen en investering i deres virksomhed.
de fortalte ham, at der var problemer med told og skat, og den nemmeste måde at komme
videre ville have været at låne dem nogle penge. det kom dog frem under de første forhand-
linger, at de også var åbne for en drøftelse af et salg. hvis john og jesper havde tilbudt ham at
købe det hele, så ville han kun have været interesseret til den rigtige pris. det ville i så fald
have været væsentligt, at john og jesper blev i virksomheden, så de kunne drive den videre,
idet han ikke var interesseret i selv at skulle stå for dette. hvis john og jesper ikke skulle føl-
ge med, ville selskabets værdi være væsentligt lavere, og reelt ville de nok slet ikke have væ-
ret interesserede. han ville ikke have betalt 8 mio. kr. for selskabet, idet det var alt for meget.
han ville heller ikke have været interesseret i at købe ejendommen alene. hans eget selskab
driver virksomhed fra lejede lokaler, og han er ikke interesseret i at investere i fast ejendom.
det er ikke nødvendigt for deres værksted, at de ejer stedet, hvor det ligger. bygningerne
kunne eventuelt have været interessante som en del af en samlet handel, men ikke særskilt.
david york har forklaret, at de 2 mio. kr., der var tale om, at randers stevedore skulle ind-
skyde i fiskbæk, var driftsrelateret kapital, der skulle udrede noget forskellig gæld i selskabet,
så driften kunne fortsætte. det var meningen, at de ved at indskyde beløbet skulle blive med-
ejere af fiskbæk. han og ove knudsen drøftede mest størrelsen af det beløb, som fiskbæk
havde behov for, og han husker ikke, hvor stor ejerandel, de i givet fald skulle have haft.
drøftelserne skete på baggrund af selskabets regnskaber og budgetter. de drøftede også mu-
                                              - 12 -
ligheden for, at randers stevedore kunne lægge deres opgaver eksklusivt hos fiskbæk for
derved at øge omsætningen. han og ove knudsen havde en konstruktiv dialog; det var ikke
”take it or leave it”. det endte imidlertid med at blive for dyrt for dem, og de indskød derfor
ikke noget beløb.
i forbindelse med drøftelserne med fiskbæk blev de også tilbudt at købe hele virksomheden.
ud fra deres egne aktiviteter mente de, at det kunne være et aktiv, hvis de selv ejede deres
værkstedsfaciliteter. de kendte desuden de ansatte hos fiskbæk og havde tillid til dem. for-
handlingerne var så konkrete, at de kom frem til et prisniveau på omkring 8 mio. kr. det var
dog for omfattende en investering for dem, og det blev derfor ikke til noget.
de ville have været interesserede i at købe hele virksomheden, hvis prisen havde været lavere.
regnskaberne talte imod, at der var videre going concern-værdi tilbage i selskabet, så for dem
lå værdien i driften og i ejendommen. 8-10 mio. kr. var for dyrt for dem. de nåede ikke selv
at få foretaget en vurdering af ejendommen, men de kendte den godt i forvejen. de ville nok
have anset en pris på 5 mio. kr. for attraktiv, mens 6 mio. kr. ville have været for meget. de
endte med i stedet at investere 3,6 mio. kr. i en anden ejendom. dette kom på plads side-
løbende med drøftelserne med fiskbæk.
deres efterfølgende samarbejde med fiskbæk er intensiveret i løbet af 2017. det skyldes, at
det værksted, som de selv startede op, ikke kørte så godt. de har ikke længere selv en afdeling
for reparation af lastbiler.
han har ikke nogen mening om, hvorvidt fiskbæks udfordringer var almindeligt kendte i
branchen.
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og spørgsmål
fiskbæk lastvogns-service a/s, nu aktieselskabet af 24. januar 2014 under konkurs, over-
drog ved overdragelsesaftale af 17. januar 2014 og med virkning fra den 1. januar 2014 sin
virksomhed til fiskbæk aps for ca. 8,1 mio. kr. som led i berigtigelsen af købesummen for
virksomheden overtog anpartsselskabet de sikrede og privilegerede fordringer, men ikke de
                                               - 13 -
usikrede fordringer i aktieselskabet. den 26. marts 2014 blev fiskbæk lastvogns-service ta-
get under konkursbehandling.
for højesteret angår sagen, om overdragelsen af virksomheden skete til underpris, og om ad-
vokat ole steen christensen som rådgiver og jesper lundorff og john henning hansen som
ejere og ledelse af de to selskaber i givet fald er erstatningsansvarlige over for konkursboet.
herudover er spørgsmålet, hvorledes pligten til at betale den erstatning på 211.644,55 kr.,
som advokat ole steen christensen, jesper lundorff og john henning hansen solidarisk er
blevet pålagt at betale efter landsrettens dom, og eventuelt den yderligere erstatning, som de
måtte blive pålagt at betale af højesteret, skal fordeles i det indbyrdes forhold mellem dem.
virksomhedsoverdragelsen
overdragelsen fra fiskbæk lastvogns-service til anpartsselskabet omfattede hele det over-
dragende selskabs virksomhed, herunder den faste ejendom, som virksomheden blev drevet
fra, alle virksomhedens aktiver og rettigheder og virksomhedens ansatte, ligesom jesper lun-
dorff og john henning hansen fortsatte i virksomheden. højesteret lægger herefter til grund,
at overdragelsen skete med henblik på fortsat drift (going concern).
fiskbæk lastvogns-service havde i flere år forud for virksomhedsoverdragelsen haft store
underskud og havde i slutningen af 2013 en betydelig negativ egenkapital og en meget an-
strengt likviditet.
i en situation, hvor medlemmer af et nødlidende selskabs ledelse medvirker til at overdrage
selskabets virksomhed til et andet selskab, som de ejer, påhviler der ledelsesmedlemmerne en
udvidet forpligtelse til at sikre, at overdragelsen sker på markedsmæssige vilkår, jf. herved
højesterets dom af 31. marts 2015 (ufr 2015.2219). en tilsvarende forpligtelse gælder efter
højesterets opfattelse for en advokat, der medvirker ved en sådan overdragelse.
der forelå ikke forud for indgåelsen af overdragelsesaftalen en vurdering af den samlede virk-
somhed, men fiskbæk lastvogns-service indhentede i november 2013 to separate vurderin-
ger, en af selskabets faste ejendom og en af selskabets driftsmidler mv.
                                              - 14 -
vurderingerne af selskabets faste ejendom, driftsmidler, varelager, inventar mv. fremstår ikke
som en værdiansættelse af virksomheden som sådan, men som en ansættelse af værdien af de
enkelte aktivgrupper, uden at der tilsyneladende er taget hensyn til f.eks. virksomhedens hid-
tidige drift, forventninger til fremtiden og kundeforhold.
højesteret finder i lyset heraf, at vurderingerne ikke kan tillægges særlig vægt ved stilling-
tagen til værdien af den overdragne virksomhed.
overdragelsen af fiskbæk lastvogns-services virksomhed til anpartsselskabet i januar 2014
fandt sted efter, at fiskbæk lastvogns-service og dets ejere i længere tid forgæves havde un-
dersøgt mulighederne for at tilvejebringe et styrket kapitalgrundlag, bl.a. ved at tage kontakt
til og indlede drøftelser med en række mulige forretningspartnere.
efter bevisførelsen, herunder navnlig morten tang og david yorks forklaringer, lægger hø-
jesteret til grund, at fiskbæk lastvogns-services bestræbelser på at undersøge mulighederne
for at tilvejebringe ny kapital både omfattede muligheden for, at en eventuel forretningspart-
ner kunne foretage kapitalindskud i det eksisterende aktieselskab, og modeller, hvor den på-
gældende købte hele eller dele af virksomheden, herunder eventuelt gennem investering i et
nystiftet kapitalselskab.
det fremgår endvidere af forklaringerne afgivet af flere af de mulige partnere, der havde
kendskab til branchen, og som for så vidt var interesseret i virksomheden, at ingen af dem var
indstillet på at købe den for 8 mio. kr. flere af dem har i deres forklaringer nævnt beløb på
omkring halvdelen.
højesteret finder under de anførte omstændigheder, at det må lægges til grund, at markeds-
værdien som going concern af fiskbæk lastvogns-services virksomhed i januar 2014 ikke
oversteg overdragelsessummen.
konkursboet har efter det anførte ikke lidt det påståede tab, og højesteret tager derfor ikke
boets påstand til følge.
det indbyrdes forhold mellem de indstævnte
                                              - 15 -
spørgsmålet er herefter, hvorledes pligten til at betale den erstatning på 211.644,55 kr., som
advokat ole steen christensen, jesper lundorff og john henning hansen solidarisk skal be-
tale efter landsrettens dom, skal fordeles mellem dem.
af de grunde, som byretten har anført, finder højesteret, at advokat ole steen christensen
skal friholde jesper lundorff og john henning hansen for betaling af det fulde beløb på
211.644,55 kr., jf. herved erstatningsansvarslovens § 25.
konklusion og sagsomkostninger
landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at advokat ole steen christensen skal friholde
jesper lundorff og john henning hansen for betaling af det fulde beløb på 211.644,55 kr. til
konkursboet.
efter sagens udfald skal konkursboet i sagsomkostninger for højesteret betale 200.000 kr. til
advokat ole steen christensen og 250.000 kr. til statskassen.
i øvrigt skal ingen af parterne betale sagsomkostninger for højesteret til nogen anden part.
højesteret finder, at der ikke foreligger sådanne særlige grunde, at advokat ole steen chri-
stensen skal pålægges at betale sagsomkostninger til ove knudsen, jf. retsplejelovens § 252,
stk. 4.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at advokat ole steen christensen skal friholde
jesper lundorff og john henning hansen for betaling af 211.644,55 kr. til aktieselskabet af
24. januar 2014 under konkurs.
i sagsomkostninger for højesteret skal aktieselskabet af 24. januar 2014 under konkurs betale
200.000 kr. til advokat ole steen christensen og 250.000 kr. til statskassen.
i øvrigt skal ingen af parterne betale sagsomkostninger for højesteret til nogen anden part
eller til ove knudsen.
                                          - 16 -
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.