text:
                             højesterets dom
                          afsagt torsdag den 17. marts 2011
sag 312/2009
(1. afdeling)
a
(advokat martin simonsen)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat lars apostoli)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 9. afdeling den 17. november 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, per walsøe, asbjørn jensen, jytte
scharling og marianne højgaard pedersen.
påstande
appellanten, a, har nedlagt påstand om, at indstævnte, skatteministeriet, skal anerkende, at
det ved ansættelsen af den skattepligtige værdi af hans fri bolig m.v. i indkomstårene 2000 og
2001 skal lægges til grund, at han ikke er omfattet af personkredsen i ligningslovens § 16, stk.
9.
over for skatteministeriets påstand til selvstændig dom for indkomståret 2000 har a påstået
afvisning, subsidiært frifindelse.
skatteministeriet har påstået stadfæstelse.
anbringender
til støtte for påstanden om afvisning af skatteministeriets påstand til selvstændig dom har a
yderligere henvist til, at regelgrundlaget er afgørende ændret i forhold til det regelgrundlag,
                                               - 2 -
der gjaldt, da højesteret traf afgørelse i sagen gengivet i ufr 1996.1021. tidligere havde
skattemyndighederne en lovbestemt hjemmel i statsskattelovens § 42 til at opkræve skat uden
foretagelse af en egentlig skatteansættelse. § 42 blev imidlertid ophævet ved lov nr. 410 af 2.
juni 2003 om ændring af skattestyrelsesloven og andre love. herefter består hjemmels-
grundlaget for pålæg af skat udelukkende af gældende skatteprocessuel lov. dette indebærer,
at spørgsmålet om nova nu udtømmende er reguleret i skatteforvaltningslovens § 48. der er i
kraft af ophævelsen af lovhjemmelen for pålæg af skat opnået en ligestilling mellem en
skattesags to parter i overensstemmelse med det almindelige retsplejemæssige
ligestillingsprincip.
da skatteforvaltningsloven blev indført i 2005, blev det lovfæstet, at skatteministeren ikke
kan afgøre, hvordan en borger skal ansættes i skat, jf. lovens § 1, hvorefter kompetencen til
skatteansættelse tilkommer told- og skatteforvaltningen. af samme lovs § 14, stk. 1, nr. 1,
fremgår tillige, at skatteministeren ikke har kompetence til at træffe afgørelse om ansættelse
af skat mv. skatteministerens sædvanlige ministerbeføjelser er således blevet væsentligt ind-
skrænket. selv om skatteministeren fortsat er procespart i skattesagerne ved domstolene, kan
kompetencereglerne ikke forenes med en fortolkning af skatteforvaltningslovens § 48, hvor-
efter skatteministeren har en ubegrænset adgang til at inddrage nye skattespørgsmål i skatte-
sagerne.
ved fortolkningen af skatteministerens muligheder for at reagere på en afgørelse fra et skatte-
ankenævn, som skatteministeriet mener er forkert, må endvidere indgå, at muligheden for
revisionsmæssig ændring heraf er væsentligt indskrænket.
skatteministeriet har heroverfor anført, at den selvstændige påstand nok indebærer en skær-
pelse af beskatningen i forhold til resultatet af landsskatterettens kendelse, men skærpelsen
angår skatteansættelsen vedrørende det indkomstår, som den verserende retssag drejer sig om.
der er tilmed tale om et skattespørgsmål, som landsskatteretten har taget stilling til i arbejds-
giverselskabets skattesag. der er hverken civilprocessuelt eller skatteprocessuelt noget til hin-
der for, at skatteministeriet nedlægger en påstand om skærpelse af beskatningen, selv om der
er tale om et skattespørgsmål, som ikke har været omfattet af landsskatterettens prøvelse i as
egen skattesag. dette gælder i hvert fald under de foreliggende omstændigheder, hvor det
                                                - 3 -
pågældende forhold er omfattet af den forhøjelse af hans skatteansættelse, som
skatteforvaltningen rettidigt gennemførte for det pågældende indkomstår.
skatteforvaltningslovens § 48 angår ligesom den tidligere gældende bestemmelse i skattesty-
relseslovens § 31 ikke skatteministeriets muligheder for at indbringe skattespørgsmål for
domstolene. her gælder alene § 49, som ikke indeholder krav om udnyttelse af administrativ
rekurs. ophævelsen af statsskattelovens § 42 har ikke medført, at skatteministeriet er afskåret
fra at få prøvet spørgsmål, der ikke har været påkendt af landsskatteretten. der er da heller
intet i lovforarbejderne, der støtter et sådant synspunkt.
reglerne om revision af afgørelser fra et skatteankenævn er uden betydning, når der er tale
om en sag, der er indbragt for domstolene. her optræder skatteministeriet som part i sagen og
er ikke bundet af skatteankenævnets afgørelse.
retsgrundlag om formaliteten
skatteforvaltningsloven
af skatteforvaltningslovens § 1 fremgår, at told- og skatteforvaltningen udøver forvaltningen
af lovgivning om skatter og lov om vurdering af landets faste ejendomme. i lovens § 14, stk.
1, nr. 1, hedder det, at skatteministeren ikke kan træffe afgørelse om en ansættelse af skat eller
om en vurdering af fast ejendom, herunder om de med sådanne ansættelser forbundne bevil-
linger eller dispensationer. det fremgår af forarbejderne til disse bestemmelser (forslag til
skatteforvaltningsloven, lovforslag nr. 110, folketingstidende 2004-2005 (2. samling), tillæg
a, side 4267 og side 4271), at det herved lovfæstes, at skatteministeren ikke kan træffe afgø-
relse om en ansættelse af skat eller om skattepligt.
der er ved skatteforvaltningslovens § 48 og § 49 fastsat regler om domstolsprøvelse af admi-
nistrative afgørelser:
       ”§ 48. medmindre andet er bestemt efter anden lovgivning, kan en afgørelse truffet af
       en skattemyndighed først indbringes for domstolene, når afgørelsen er blevet prøvet el-
       ler afvist af den øverste administrative klageinstans på området. retten kan dog tillade,
       at et nyt spørgsmål inddrages under retssagen, hvis det har en klar sammenhæng med
       det spørgsmål, som har givet grundlag for retssagen, og det må anses for undskyldeligt,
       at spørgsmålet ikke har været inddraget tidligere, eller der er grund til at antage, at en
       nægtelse af tilladelse vil medføre et uforholdsmæssigt retstab for parten.
                                                - 4 -
      stk.2. er der forløbet mere end 6 måneder efter den påklagede afgørelses indbringelse
      for den endelige administrative instans, kan afgørelsen dog indbringes for domstolene,
      selv om den endelige administrative instans endnu ikke har truffet en afgørelse.
      stk.3. en endelig administrativ afgørelse kan ikke indbringes for domstolene senere end
      3 måneder efter, at afgørelsen er truffet. har den endelige administrative instans afvist
      at behandle sagen, kan afvisningen ikke indbringes for domstolene senere end 3 måne-
      der efter, at afvisningen er sket.
      § 49. spørgsmål, som er afgjort af landsskatteretten, kan skatteministeren indbringe for
      domstolene senest 3 måneder efter, at landsskatteretten har truffet afgørelse.”
det fremgår af bemærkningerne til skatteforvaltningslovens § 48 og § 49 (forslag til skatte-
forvaltningsloven, lovforslag nr. 110, folketingstidende 2004-2005 (2. samling), tillæg a,
side 4280), at bestemmelserne er videreførelser af skattestyrelseslovens § 31 og § 32.
i forslag til lov om ændring af forskellige skattelove (lovforslag nr. 95, folketingstidende
1997-1998 (2. samling), tillæg a, side 2309f.) hedder det om bestemmelsen i skattestyrelses-
lovens § 31 om adgang til at inddrage nye spørgsmål i sagen:
      ”ved lov nr. 1098 af 29. december 1998 om en ændret klagestruktur er der bl.a. givet
      regler for fremsættelse af nye påstande og anbringender for domstolene i skatte-, told-
      og afgiftssager, jf. skattestyrelseslovens § 31, stk. 1, 2. pkt. herefter kan en borger inden
      for de almindelige rammer, der efter retsplejeloven gælder for anke af borgerlige sager,
      fremføre nye påstande og anbringender for domstolene.
      baggrunden for reglen var et ønske om at tilnærme de processuelle muligheder, der
      gælder for borgerne, til de processuelle muligheder, der gælder for skatteministeriet.
      det følger af reglen i § 31, stk. 1, 1. pkt., at rekursudnyttelse er en procesforudsætning.
      det betyder eksempelvis, at borgeren ikke har mulighed for domstolsprøvelse af
      spørgsmål af den art, som landsskatteretten kan tage stilling til, forinden spørgsmålet
      har været forelagt landsskatteretten til afgørelse.
      reglen betyder endvidere, at selvom en borger har foretaget sædvanlig rekursudnyt-
      telse, og selvom der foreligger en kendelse fra landsskatteretten i borgerens sag, kan
      der alligevel ske afvisning ved domstolene, for så vidt borgeren under retssagen inddra-
      ger spørgsmål, som ikke var omfattet af klagen til landsskatteretten, jf. således t.eks.
      tfs 1994, 408 v og tfs 1994, 461 ø. den gældende ordning giver ikke mulighed for
      dispensation, hvilket efter omstændighederne kan forekomme urimeligt, især under hen-
      syn til at der ikke gælder tilsvarende begrænsninger for myndighederne, jf. skattestyrel-
      seslovens § 32.
      reguleringen i skattestyrelseslovens § 31, stk. 1, 2. pkt., om adgangen til at fremsætte
      nye påstande og anbringender har ikke løst problemet. det foreslås derfor, at reglen æn-
      dres, således at borgernes mulighed for at inddrage andre spørgsmål for domstolen end
                                                 - 5 -
       de, der har foreligget til prøvelse i det administrative klagesystem, afpasses efter de
       regler, der efter retsplejelovens § 383 gælder for fremlæggelse af nye anbringender un-
       der anke af borgerlige retssager til landsret.
       forslagets gennemførelse indebærer, at en borger, mod skatteministeriets protest, kun
       kan inddrage nye spørgsmål under domstolsprøvelsen med rettens tilladelse. retten kan
       give en sådan tilladelse, hvis det må anses for undskyldeligt, at spørgsmålet ikke har
       været inddraget under sagsbehandlingen i det administrative system, eller der er grund
       til at antage, at en nægtelse af at give en tilladelse vil medføre et uforholdsmæssigt
       retstab for parten. endvidere vil tilladelse kunne gives, hvis skatteministeriet har til-
       strækkelig mulighed for at varetage sine interesser.
       selvom skatteministeriet ikke protesterer, vil retten derimod kunne afvise nye spørgs-
       mål inddraget, hvis spørgsmålet ikke har været gjort gældende under forberedelsen af
       retssagen, og retten skønner, at dette burde have været sket.
       bestemmelsen angiver adgangen til at inddrage nye spørgsmål under retssagen. der
       gælder ingen særlige begrænsninger for at fremsætte nye påstande og anbringender med
       hensyn til spørgsmål, som har været inddraget i den administrative klagebehandling. ”
højesteret fastslog i dommen gengivet i ufr 1986.477/3, at bestemmelsen i skattestyrelseslo-
vens § 29, stk. 1 (der senere videreførtes i skattestyrelseslovens § 31, stk. 1, 1. pkt.), efter sin
placering i lovens afsnit om ”påklage til landsskatteretten” og efter sit formål kun tog sigte på
en skatteyders adgang til at indbringe en sag for domstolene. der var derfor ikke grundlag for
at afvise en af skattemyndighederne anlagt sag om betaling af nogle skattebeløb, selv om der
for landsskatteretten verserede en sag om skatteyderens ansættelse for samme skatteår.
i dommen gengivet i ufr 1996.1021 fastslog højesteret, at skattestyrelseslovens § 31, stk. 1,
efter sit formål og forarbejderne i lighed med den tidligere bestemmelse måtte antages alene
at finde anvendelse på skatteyderens indbringelse af sagen for domstolene. der var derfor
ikke grundlag for at afvise skattemyndighedernes påstand om, at en række pengeoverførsler i
årene 1973 til 1981 fra en far til sin datter skulle betragtes som gaver og ikke – som anført af
datteren – som lån, selv om påstanden først blev fremsat efter, at datteren havde indbragt
landsskatterettens afgørelse om værdiansættelsen i anledning af, at overførslerne var blevet
gældseftergivet.
statsskatteloven
§ 42 i statsskatteloven (lov nr. 149 af 10. april 1922) var affattet således:
                                                 - 6 -
      ”§ 42. foruden at ifalde bødeansvar er den, der kendes skyldig i et forhold, der falder
      ind under § 41, forpligtet til at efterbetale den for lidet erlagte skat.
      lignende forpligtelse til at efterbetale for lidet erlagt skat - eventuelt med dennes dob-
      belte beløb, jfr. herved § 40, 2det stykke, nr. 5, - paahviler enhver, om hvem det oply-
      ses, at han ikke har været beskattet af sin fulde indkomst eller formue uden hensyn til,
      om den paagældende har indgivet selvangivelse eller ikke. størrelsen af det skattebe-
      løb, der skal efterbetales, bliver i mangel af mindelig overenskomst at fastsætte ved
      domstolene.
      …”
ved lov nr. 410 af 2. juni 2003 blev statsskattelovens § 42 ophævet. i forarbejderne til loven
(lovforslag nr. 175, folketingstidende 2002-2003, tillæg a, side 4588ff.) anførtes i de almin-
delige bemærkninger følgende:
      ”2.4. ophævelse af statsskattelovens § 42 og indsættelse af hjemmel i skattekontrolloven
      til indtalelse af skattekrav under en straffesag, jf. lovforslagets §§ 4 og 5.
      efter den gældende bestemmelse i statsskattelovens § 42 er den, der har betalt for lidt
      skat, forpligtet til at efterbetale den for lidt erlagte skat. størrelsen af det skattebeløb,
      der skal efterbetales, fastsættes i mangel af mindelig overenskomst af domstolene. be-
      løbet kan endvidere inddrives ved udpantning.
      i praksis gennemføres efterbeskatningskrav i forbindelse med skattestraffesager som
      hovedregel i form af en skatteansættelse, jf. tss-cirk. 1998-2, pkt. i.a.1. skattekravet
      medtages imidlertid under straffesagen, når der er tale om unddragelse af selskabsskat-
      ter, hvis der findes grundlag for at rejse tiltale mod den, der ejer eller behersker selska-
      bet, og det er tvivlsomt, om selskabet kan betale skatten. i de tilfælde anmodes politi-
      mesteren om at nedlægge påstand om, at den tiltalte pålægges solidarisk hæftelse med
      selskabet for den unddragne skat. ligeledes anmodes politimesteren om at nedlægge
      påstand om solidarisk hæftelse i tilfælde, hvor ægtefæller eller samlevere sammen har
      drevet en virksomhed, og tiltalen rettes mod den af parterne, der ikke er registreret. en-
      delig nedlægges påstand om efterbetaling af de unddragne skatter, hvis der i tilslutning
      til en tiltale for en berigelsesforbrydelse efter straffelovens kapitel 28 rejses subsidiær
      tiltale efter skattekontrollovens §§ 13, 15 eller 16.
      den med bestemmelsen i statsskatteloven hjemlede adgang til at gennemføre efterbe-
      skatning ved overenskomst eller i forbindelse med civile retssager anvendes ikke læn-
      gere i praksis.
      det foreslås, at statsskattelovens § 42 ophæves, og at hjemlen til at indtale skattekravet
      under straffesagen indføjes i skattekontrolloven. forslaget indebærer, at hjemlen til at
      gennemføre efterbetaling efter overenskomst og i forbindelse med retssager udenfor
      straffesagerne bortfalder. herved videreføres bestemmelsen i det omfang, den i praksis
      finder anvendelse. der er således ikke med forslaget tilsigtet en ændring af den nugæl-
      dende praksis, hvorefter skattekravet som hovedregel gennemføres i form af en skatte-
      ansættelse, men i de i tss-cirkulære 1998-2, jf. pkt. i.a.1.a og b, angivne tilfælde kan
      indtales under straffesagen.”
                                                 - 7 -
 i lovforslagets specielle bemærkninger anførtes følgende (folketingstidende 2002-2003, til-
læg a, side 4615):
       ”det foreslås, at bestemmelsen i statsskattelovens § 42 ophæves, og hjemlen til at ind-
       tale skattekravet under straffesagen overflyttes til skattekontrolloven.
       forslaget indebærer, at hjemlen til at gennemføre efterbetaling efter overenskomst og i
       forbindelse med retssager udenfor straffesagerne bortfalder. vedrørende skattestraffesa-
       ger er der ikke med forslaget tilsigtet en ændring i den nugældende praksis, hvorefter
       skattekravet som hovedregel gennemføres i form af en skatteansættelse, men i særlige
       tilfælde, jf. de i tss-cirk. 1998-2, jf. pkt. i.a.1.a og b, angivne tilfælde kan indtales un-
       der straffesagen.”
højesterets begrundelse og resultat
værdi af fri bolig
af de grunde, landsretten har anført, tiltræder højesteret, at a havde en sådan position og ind-
flydelse på selskabets dispositioner, at han havde væsentlig indflydelse på egen
aflønningsform. højesteret tiltræder derfor, at værdien af hans fri bolig skal ansættes efter
ligningslovens § 16, stk. 9.
skatteministeriets selvstændige påstand om forhøjelse
den selvstændige påstand om, at as skattepligtige indkomst for 2000 skulle forhøjes med
værdien af arrangementet på havreholm slot, blev nedlagt under sagens behandling for
landsretten i skatteministeriets processkrift af 18. november 2007. på dette tidspunkt havde
skatteministeriet trods anmodninger herom ikke modtaget dokumentation for, at
arrangementet – som hævdet af a og itg a/s – var af erhvervsmæssig karakter.
arrangementsplanen, som viste, at det var as private bryllup, fremkom først efterfølgende.
skatteministeriets adgang til at nedlægge selvstændige påstande under skattesager ved dom-
stolene om den korrekte ansættelse af en persons skat beror som udgangspunkt på almindelige
skatteprocessuelle og retsplejemæssige regler og principper. denne adgang for skatteministe-
riet er ikke omfattet af de begrænsninger, som følger af skatteforvaltningslovens § 48. ved
dommen gengivet i ufr 1996.1021 fastslog højesteret, at § 31 i den tidligere gældende skat-
testyrelseslov alene gjaldt for skatteyderens indbringelse af en sag for domstolene og dermed
ikke for skatteministeriet. skatteforvaltningslovens § 48 viderefører uændret denne bestem-
                                               - 8 -
melse, og der er ikke grundlag for at antage, at bestemmelsen blev udvidet til tillige at gælde
for skatteministeriet.
den dagældende statsskattelovs § 42 blev ophævet i 2003. der er ikke holdepunkter for at
antage, at der herved skete ændringer i den beskrevne adgang for skatteministeriet til at ned-
lægge nye påstande under verserende retssager.
skatteministeriet er procespart i sager om domstolsprøvelse af administrative afgørelser i
skattesager, der indbringes for domstolene i medfør af skatteforvaltningslovens § 48 eller §
49. der er ikke grundlag for at fastslå, at skatteforvaltningslovens § 1 og § 14, stk. 1, nr. 1,
indeholder begrænsninger i den beskrevne adgang for skatteministeriet til at nedlægge nye
påstande for domstolene.
skatteministeriet følger efter det oplyste den praksis kun at nedlægge nye skærpede påstande
under en retssag, hvis principielle grunde taler derfor, eller særlige grunde i øvrigt tilsiger det.
højesteret tiltræder, at skatteministeriet ikke har handlet i strid med egen praksis.
denne sag vedrørte oprindelig spørgsmålet, om a i 2000 havde modtaget yderligere løn fra
itg i form af fri bolig. under disse omstændigheder finder højesteret, at spørgsmålet, om
hans lønindkomst i samme år skulle forhøjes som følge af, at selskabet havde betalt hans
bryllupsfest, kunne inddrages.
det bemærkes desuden, at skatteministeriet efter skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 5,
ville have haft mulighed for at ændre as skattepligtige indkomst inden for fristen i stk. 2, når
henses til, at arrangementsplanen, som viste arrangementets karakter, først kom til
skattemyndighedernes kundskab efter nedlæggelsen af påstanden.
på denne baggrund tiltræder højesteret, at hverken as påstand om afvisning eller frifindelse
er taget til følge.
konklusion
højesteret stadfæster dommen.
                                               - 9 -
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a betale 70.000 kr. til skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                      højesterets kendelse
                            afsagt tirsdag den 4. april 2017
sag 213/2016
prolex advokaterne aps
(advokat lars vindfeldt skals)
mod
ivan mariussen
(advokat pia egsgaard)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i randers den 30. marts 2016 og kendelse af ve-
stre landsrets 1. afdeling den 16. juni 2016.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: marianne højgaard pedersen, jon stokholm, poul
dahl jensen, henrik waaben og anne louise bormann.
påstande
kærende, prolex advokaterne aps, har nedlagt påstand om, at ivan mariussen skal betale
sagens omkostninger med 21.140 kr.
indkærede, ivan mariussen, har påstået stadfæstelse.
anbringender
prolex advokaterne aps har anført navnlig, at selskabet skal tillægges sædvanlige omkost-
ninger til dækning af udgifter til advokatbistand, jf. forarbejderne til retsplejelovens § 316, og
ikke ud fra et ”selvmødersynspunkt”.
ved fastsættelsen af omkostninger skal der ikke gøres forskel på, om den sagsbehandlende
advokat er partner, ansat eller fuldmægtig i advokatfirmaet. det kan ikke tillægges betydning,
                                              - 2 -
om advokatfirmaet drives i selskabsform, og advokaten er ansat, eller om der er tale om en
enkeltmandsvirksomhed/et interessentskab.
i øvrigt blev den oprindelige retssag ikke i sin helhed behandlet af en partner i prolex advo-
katerne. sagen blev ca. et år før forliget med ivan mariussen overdraget til en ansat advokat
og dennes fuldmægtig, da advokat bjarne henriksen udtrådte af partnerkredsen og stoppede
som ansat.
sagsomkostningerne kan passende fastsættes som af byretten.
ivan mariussen har anført navnlig, at det følger af retsplejerådets betænkning nr. 1436/2004,
at sagsomkostninger til en selvstændig advokat, der møder som selvmøder, udmåles på sam-
me måde som til andre selvmødere. dette gælder, selv om der er givet møde ved en advokat-
fuldmægtig, jf. u 2013.2832 v.
sagsomkostningerne skal derfor udmåles til partens positive udgifter til transport og ophold i
forbindelse med retsmødet samt tabt arbejdsfortjeneste i forbindelse med fremmøde i retten.
der har ikke været hovedforhandling i sagen.
retsgrundlag
retsplejelovens § 124, stk. 1, har følgende ordlyd:
      ”advokatvirksomhed må ud over i enkeltmandsvirksomhed eller i et fællesskab af ad-
      vokater kun udøves af et advokatselskab, der drives i aktie-, anparts- eller komman-
      ditaktieselskabsform (partnerselskabsform).”
det fremgår af retsplejelovens § 312, stk. 1, at:
      ”den tabende part skal erstatte modparten de udgifter, retssagen har påført modparten
      ...”
af retsplejelovens § 316, stk. 1, fremgår det, at:
      ”som sagsomkostninger erstattes de udgifter, der har været fornødne til sagens forsvar-
      lige udførelse. udgifter til advokatbistand … erstattes med et passende beløb,…”
                                               - 3 -
bestemmelsen fik i det væsentlige sin nuværende ordlyd ved lov nr. 554 af 24. juni 2005, som
byggede på retsplejerådets betænkning nr. 1436/2004. af bemærkningerne til bestemmelsen
fremgår bl.a. (folketingstidende 2004-05, 2. samling, tillæg a, side 5522-5554):
     ”2.2. retsplejerådets overvejelser
     …
     med hensyn til partens eget arbejde med sagen henviser retsplejerådet bl.a. til, at for
     privatpersoner kan eget arbejde ikke betegnes som en udgift eller et økonomisk tab.
     retsplejerådet finder ikke grundlag for at fravige det grundlæggende princip, at erstat-
     ning kun gives for det lidte økonomiske tab, og privatpersoner kan allerede derfor efter
     retsplejerådets opfattelse ikke få erstattet deres eget arbejde med sagen…
     retsplejerådet henviser endvidere til, at erhvervsvirksomheder og offentlige myndighe-
     der i en vis forstand ganske vist kan siges at have en udgift eller et økonomisk tab, hvis
     deres medarbejdere anvender deres arbejdstid på en retssag, som virksomheden eller
     myndigheden er part i. tabet er imidlertid vanskeligt at gøre op, for det afhænger af det
     hypotetiske spørgsmål, hvad medarbejderne ville have lavet, hvis de ikke havde arbejdet
     med retssagen. hertil kommer, at når privatpersoner ikke kan få betaling for deres ar-
     bejde med retssager, som de er part i, kan det forekomme mindre rimeligt, at erhvervs-
     virksomheder og offentlige myndigheder skulle have denne mulighed. for erhvervs-
     virksomheder og offentlige myndigheder gør der sig også det forhold gældende, at ar-
     bejde med retssager indgår i de almindelige driftsomkostninger, og for erhvervsvirk-
     somheder er udgifter til retssager i forbindelse med indkomsterhvervelsen fradragsberet-
     tigede.
     …
     2.3. justitsministeriets overvejelser
     …
     2.3.3. justitsministeriet finder ligesom retsplejerådet, at udgifter til advokatbistand i
     forbindelse med retssagen fortsat bør erstattes med et passende standardiseret beløb.
     justitsministeriet finder, at dette bør gælde i alle tilfælde, hvor en part under sagen er
     repræsenteret af en mødeberettiget advokat, herunder når den pågældende advokat er
     ansat hos parten eller hos en mandatar, der fører retssagen på partens vegne.
     i nyeste retspraksis tilkendes ikke sagsomkostninger til dækning af advokatbistand, når
     den vindende part under sagen er repræsenteret af en advokat, der er ansat hos parten el-
     ler hos en mandatar, der fører retssagen på partens vegne, idet der henvises til, at parten
     henholdsvis mandataren ikke har haft udgifter til advokatsalær. justitsministeriet finder
     imidlertid, at det vil være mest hensigtsmæssigt, at størrelsen af sagsomkostningerne til
     den vindende part alene afhænger af, om parten under sagen er repræsenteret af en mø-
     deberettiget advokat, og ikke af, om den pågældende advokat modtager betaling i form
     af salær eller løn. dette gælder, selv om lønudgiften til en ansat advokat generelt måtte
     være lavere end salæret til en ekstern advokat, idet sagsomkostningerne udmåles efter
     standardtakster, der ikke afhænger af partens konkrete udgifter til advokatbistand.
     …
                                               - 4 -
      til § 316
      …
      ændringen fra ”advokatsalær” til ”advokatbistand” indebærer, at en part, der er repræ-
      senteret af en mødeberettiget advokat under hele retssagen, og som tilkendes fulde
      sagsomkostninger, i alle tilfælde skal have tilkendt det sædvanlige standardiserede
      sagsomkostningsbeløb til dækning af udgifter til advokatbistand. fremover vil det såle-
      des være uden betydning for størrelsen af sagsomkostningerne, om parten betaler et
      egentligt salær til advokaten, eller om advokaten f.eks. er ansat af parten eller af en or-
      ganisation, der optræder som mandatar for parten under retssagen.”
i betænkning nr. 1436/2004 havde retsplejerådet anført bl.a.:
      ”4. udmålingen af sagsomkostninger
      …
      4.1. andre udgifter end advokatsalær
      …
      parternes egne udgifter
      spørgsmålet om erstatning af parternes personlige udgifter er kompliceret.
      …
      i almindelighed bør en part, der er selvmøder, også have dækket tabt arbejdsfortjeneste
      eller udgift til afløser. man må i den forbindelse have for øje, at alternativet kunne være,
      at parten gav møde ved advokat, således at parten i stedet skulle have tilkendt et passen-
      de beløb til dækning af advokatsalær.
      for selvstændige erhvervsdrivende, der ikke har antaget en afløser, må den tabte ar-
      bejdsfortjeneste ansættes efter et skøn, og retten kan ikke uden videre lægge partens
      egen opgørelse til grund, …
      efter retsplejerådets opfattelse bør sagsomkostninger til en selvstændig advokat, der er
      selvmøder i sin egen sag, udmåles på denne måde. dette gælder, uanset om sagen ud-
      springer af advokatvirksomheden eller af andre forhold. for at understrege, at selvmø-
      dere, der er advokater, behandles præcis som alle andre selvmødere, bør retterne frem-
      over undgå udtryk, der signalerer, at advokaten får tilkendt et ”nedsat advokatsalær”.
      retsplejerådet er opmærksom på, at advokater eksempelvis inden for samme firma kan
      lade sig repræsentere af hinanden i de sager, som de hver især er part i, og dermed opnå,
      at en tabende modpart skal betale et passende beløb til dækning af advokatsalær. dette
      er imidlertid ikke anderledes, end når en advokat i øvrigt møder for en nærstående (for
      eksempel sin ægtefælle), hvor en tabende modpart også skal betale et passende beløb til
      dækning af advokatsalær. dette forudsætter dog, at advokaten møder som advokat (og
      altså har møderet for den pågældende ret) og ikke som partens ægtefælle i medfør af
      retsplejelovens § 260, stk. 2, 2. led (hvor der ikke stilles krav om møderet).”
                                                  - 5 -
højesterets begrundelse og resultat
spørgsmålet under sagen er, om prolex advokaterne aps som den vindende part skal tilken-
des sædvanlige sagsomkostninger til dækning af udgifter til advokatbistand, jf. retsplejelovens
§ 316, når selskabet har været repræsenteret af bl.a. en advokat, der var medejer af selskabet,
eller om sagsomkostningerne i en sådan situation skal fastsættes efter de principper, der gælder
for selvmødere.
efter retsplejelovens § 312 skal den tabende part som udgangspunkt erstatte modparten de
udgifter, som retssagen har påført modparten. efter § 316 erstattes som sagsomkostninger bl.a.
udgifter til advokatbistand med et passende beløb. det fremgår af forarbejderne til § 316, at
ændringen i 2005 af bestemmelsens ordlyd fra ”udgifter til advokatsalær” til ”udgifter til advo-
katbistand” indebærer, at en vindende part, som er repræsenteret af en mødeberettiget advokat
under hele retssagen, i alle tilfælde skal have tilkendt det sædvanlige standardiserede sagsom-
kostningsbeløb til dækning af udgifter til advokatbistand. det er uden betydning, om advokaten
er ansat hos parten.
en virksomhed som f.eks. et forsikringsselskab eller en organisation, der fører en sag som
mandatar for et medlem, skal således tilkendes sædvanlige sagsomkostninger, hvis denne vin-
der sagen og har været repræsenteret af en mødeberettiget advokat, der er ansat i virksomheden.
det samme må gælde, når parten er en advokatvirksomhed, uanset hvilken form den drives i.
spørgsmålet er herefter, om det samme gælder, hvis advokatvirksomheden er et advokatsel-
skab, som under sagen har været repræsenteret af en medejer af selskabet. der er ikke i forar-
bejderne udtrykkeligt taget stilling til en sådan situation. som anført fremgår det af forarbejder-
ne, at der i alle tilfælde, hvor en part er repræsenteret ved en mødeberettiget advokat, skal
tilkendes sædvanlige sagsomkostninger til dækning af udgifter til advokatbistand. højesteret
finder, at det er bedst stemmende med disse forarbejder, at det ved omkostningsfastsættelsen
ikke skal tillægges betydning, om den mødende advokat er ejer, medejer eller alene ansat i det
advokatselskab, som er part i sagen.
i denne sag var advokatselskabet repræsenteret af dels en medejer af selskabet, dels en ansat
advokat og dennes fuldmægtig. selskabet var den vindende part og har under hele sagen været
                                                - 6 -
repræsenteret af en mødeberettiget advokat. højesteret finder derfor, at selskabet skal tilkendes
sædvanlige omkostninger til dækning af udgifter til advokatbistand.
højesteret finder ikke grundlag for at ændre byrettens udmåling af sagsomkostninger til dæk-
ning af udgiften til advokatbistand.
højesteret stadfæster herefter byrettens omkostningsafgørelse.
under hensyn til, at sagen angår et tvivlsomt spørgsmål af generel betydning for advokater,
finder højesteret, at ingen part skal betale kæremålsomkostninger til den anden part for landsret
og højesteret.
                                        thi bestemmes:
byrettens omkostningsafgørelse stadfæstes.
ingen part skal betale kæremålsomkostninger til den anden part for landsret og højesteret.
kæreafgiften tilbagebetales.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
 - ana
                                   udskrift
                                       af
                     sø- og handelsrettens dombog
                                   ──────────
                                      dom
                             afsagt den 11. juli 2001
sag h 10/1999       vibeke hedvig tidemann
            (advokat jess aagaard)
            mod
            ernst & young statsautoriseret
           revisionsaktieselskab
            (advokat niels fisch-thomsen)
sagsøgeren, vibeke hedvig tidemann (i det følgende: vibeke tidemann), omdannede i 1995
sin personligt ejede virksomhed dansk sygepleje vikarservice (i det følgende: dsv), til et
aktieselskab efter reglerne i lov om skattefri virksomhedsomdannelse. hun modtog i
forbindelse hermed rådgivning fra sagsøgte, ernst & young statsautoriseret
revisionsaktieselskab (i det følgende: ernst & young). sagen angår spørgsmålet om, hvorvidt
ernst & young har pådraget sig erstatningsansvar ved ikke at have rådgivet vibeke tidemann -
om mulighederne for at spare eller udskyde skat ved at indskyde forskellige gældsposter i
aktieselskabet.
                                                - 2 -
påstande
vibeke tidemann har nedlagt påstand om, at ernst & young skal betale 2.950.000 kr. med
tillæg af procesrente fra sagens anlæg, til betaling sker.
ernst & young har påstået frifindelse.
sagsfremstilling
vibeke tidemann havde i 1990 påbegyndt virksomheden dsv, som leverer
sygeplejerskevikarer til offentlige hospitaler m.v. hospitalerne faktureres et honorar for de le-
verede ydelser, og dsv betaler løn m.v. til sygeplejerskerne. forskellen på disse beløb udgør
dsv's dækningsbidrag.
efter regnskabet for 1993 havde dsv i dette år en omsætning på ca. 43 mio. kr., et
dækningsbidrag på ca. 8 mio. kr. og et resultat efter afskrivninger og renter på ca. 4 mio. kr.
egenkapitalen blev opgjort til ca. 4 mio. kr. der var likvide beholdninger på ca. 3,3 mio. kr.,
hvoraf ca. 3 mio. kr. indestod på dsv's bankkonto.
dsv's regnskab for 1994 udviste en omsætning på ca. 72 mio. kr., et dækningsbidrag på ca.
12 mio. kr. og et resultat efter afskrivninger og renter på ca. 1,5 mio. kr. egenkapitalen blev
opgjort til ca. 1,9 mio. kr. i selskabets balance indgik ejendommen uraniavej 12 som et aktiv
med ca. 3,4 mio. kr., og et realkreditlån i denne ejendom var opført som et passiv med ca.
1,750 mio. kr. de likvide beholdninger pr. 31. december 1994 udgjorde ca. 426.000 kr., som i
alt væsentligt indestod på girokontoen (ca. 415.000 kr.). der var kortfristet bankgæld på ca.
1,4 mio. kr. den kortfristede gæld var i alt opgjort til ca. 10. mio. kr.
i vibeke tidemanns personlige årsopgørelse for 1994 var som resultat af virksomheden opført
en indtægt på ca. 4,3 mio. kr. det fremgår af årsopgørelsen for 1994, at vibeke tidemann -
foruden de aktiver og passiver, der var nævnt i virksomhedsregnskabet, ejede fast ejendom til
en ejendomsværdi på ca. 1,8 mio. kr. og havde gæld til realkreditinstitutter, pengeinstitutter
m.v. på ca. 4,9 mio. kr. disse aktiver og passiver bestod navnlig af en ejendom i græsted,
hvori der var realkreditlån m.v. på 2,574 mio. kr. (i det følgende: græstedlånet), og af et
usikret pengeinstitutlån på 2,037 mio. kr., som vibeke tidemann i forbindelse med en
skilsmisse havde optaget i efteråret 1994 for at udbetale ægtefællen hans boslodskrav,
                                             - 3 -
samtidig med at hun selv udtog dsv som en del af sin egen boslod (i det følgende omtales
dette lån som skilsmisselånet).
det fremgår endvidere af årsopgørelsen for 1994, at vibeke tidemanns restskat for 1994
udgjorde 795.045 kr., og at hendes restarbejdsmarkedsbidrag for 1994 udgjorde 200.524 kr.
vibeke tidemann skulle endvidere i 1995 betale b-skat med i alt 1,920 mio. kr.
vibeke tidemann valgte i begyndelsen af 1995 ernst & young som revisor for dsv. hun
ønskede virksomheden omdannet til et aktieselskab, og statsautoriseret revisor peter fredløv
fra ernst & young anbefalede hende at lade omdannelsen foretage efter reglerne om skattefri
virksomhedsomdannelse, jf. de dagældende regler i lovbekendtgørelse nr. 727 af 4. september
1995.
peter fredløv udarbejdede et udateret notat vedrørende nogle likviditetsmæssige forhold i
forbindelse med virksomhedsomdannelsen. det anførtes i notatet:
"notat vedr. omdannelse af dsv til selskab ved brug af lov om skattefri
virksomhedsomdannelse, idet vi lader ejendommen uraniavej blive tilbage i virksom-
hedsordningen, ejet personligt af vibeke tidemann, sammen med indestående på girokontoen
pr. 31/12-1994.
på grundlag af goodwillcirkulæret kan goodwillen beregnes til 8 mio. kr., herefter kan værdien
af virksomheden ved omdannelsen beskrives i tal således:
kapitalindestående 31/12 1994
i dsv                  1.912.300
goodwill                 8.000.000
samlet værdi af dsv pr.
1/1 1995                  9.912.300
denne værdi vil være til stede
således:
aktier i dsv a/s nom. 3. mio.
kr. á kurs 200                   6.000.000
                                              - 4 -
mellemregningskonto med dsv,
der forrentes samt kan hæves
løbende, når likviditeten i
dsv a/s tillader det          1.865.600
udlån af indestående på giro-
kontoen                     415.700 2.281.300
ejendommen uraniavej             3.416.300
prioritetsgæld              1.785.300
friværdi i ejendommen, der
frigives ved salg           1.631.000
indestående på girokonto pr.
31/12-1994 bliver              415.700
udlånt til selskabet, og po-
steres på mellemregningskonto      -415.700 1.631.000
                               9.912.300
skattemæssig
allerede betalt a/c skat af
tidligere opsparet overskud,
der bliver gjort endelig       407.400
hvis aktierne beholdes i mindst
3 år, vil dette udløse en betal-
bar skat på 40% af avancen. det
forudsættes, at der sælges til
omdannelseskursen 200 (salgs-
sum 6 mio. kr.)              2.795.500 3.202.900
                               6.709.400
til rådighed for vibeke tide-
mann nu:
 mellemregning med selskabet             2.281.300
                                              - 5 -
 frigives ved salg af ejen-
 dommen                           1.631.000
                              3.912.300
til rådighed ved salg af aktier
efter 3 år:
 salgssum                  6.000.000
 skat heraf               2.795.500 3.204.500
netto til rådighed efter skat          7.116.800"
der blev holdt et møde den 23. juni 1995, hvorefter vibeke tidemann besluttede at
gennemføre omdannelsen pr. 1. januar 1995 i overensstemmelse med den fremgangsmåde,
som var skitseret i notatet. ernst & young udarbejdede en vurderingsberetning, hvoraf bl.a.
følgende fremgik:
"...omdannelsen sker efter reglerne i lov om skattefri virksomhedsomdannelse og ved
omdannelsen er indskudt følgende:
a) hovedaktivitet overdraget fra dansk sygepleje
   vikarservice til dansk sygepleje vikarservice
   a/s under stiftelse.
for overtagelsen er fastsat følgende vederlag, der berigtiges som følger:
ad a) vedr. aktivitet overdraget fra
     dansk sygepleje vikarservice
samlet vederlag for overtagne aktiver    18.009.884
samlet vederlag for overtagelse af
gældsposter                      -10.144.342
vederlag, netto                    7.865.542
                                             - 6 -
-aktier i dansk sygepleje vikarservice a/s
 under stiftelse 3.000.000 á kurs 200   -6.000.000
                             -1.865.542
berigtiges ved:
kreditering mellemregning             1.865.542
undertegnede statsautoriserede revisorer, der er udpeget som sagkyndige vurderingsmænd,
har den 1/1 1995 foretaget en vurdering af aktiver og passiver, som overdrages fra dansk
sygepleje vikarservice til dansk sygepleje vikarservice a/s under stiftelse.
der er ansat personale i den overdragne virksomhed.
dansk sygepleje vikarservice har overdraget nettoaktiver til bogført værdi pr. 1/1 1995.
aktiver og passiver er værdiansat efter sædvanlig anerkendte regnskabsprincipper og i
overensstemmelse med årsregnskabslovens bestemmelser, og specielt skal anføres, at goodwill
er beregnet efter de nye goodwill-regler samt under hensyntagen til den fremtidige indtjening.
med udgangspunkt i den af os reviderede åbningsbalance og på baggrund af den af os
foretagne vurdering skal vi som vurderingsmænd i henhold til lov om aktieselskaber § 6 a
erklære, at de overdragne aktivers værdi mindst svarer til det aftalte vederlag, herunder den
pålydende værdi af aktier, der skal udstedes samt med tillæg af overkurs."
endvidere udarbejdede ernst & young følgende åbningsbalance pr. 1. januar 1995:
"aktiver
anlægsaktiver
immaterielle anlægsaktiver
goodwill                       8.000.000
huslejedepositum                                            122.724
      8.122.724
materielle anlægsaktiver
driftsmidler og inventar                                   1.285.105
                                            - 7 -
kunst                                               24.650
     1.309.755
anlægsaktiver                                    9.432.479
omsætningsaktiver
tilgodehavender
tilgodehavende for salg                          8.528.641
forudbetalte omkostninger                           34.808
diverse tilgodehavender                              3.000
     8.566.499
likvide beholdninger                                10.956
omsætningsaktiver                                8.577.405
aktiver i alt                                    18.009.884
passiver
egenkapital
selskabskapital                                   3.000.000
overkursfond                                     3.000.000
                             6.000.000
gæld
langfristet gæld
bankgæld                                            97.037
                               97.037
kortfristet gæld
1. års afdrag på langfristet gæld                   31.000
leverandører af varer og tjenesteydelser 237.157
bankgæld                                         1.456.536
anden gæld                                       8.322.612
                                               - 8 -
gæld til stifter                                              1.865.542
kortfristet gæld                                             11.912.847
gæld i alt                                                   12.009.884
passiver i alt                                               18.009.884"
ernst & young afgav endvidere den 11. september 1995 en vurderingsberetning, hvori bl.a.
anførtes følgende:
"goodwill
den anførte goodwill på kr. 8.000.000 er ansat til handelsværdien beregnet efter de nye
skattemæssige regler, således som de er offentliggjort i ligningsvejledningen 1994 afsnit
e.i.4.7. goodwill anses for forsvarlig værdiansat under hensyn til den hidtidige og den
forventede indtjening.
...
gældsposter
de overtagne gældsposter er overtaget til bogført værdi.
gæld til stifter på kr. 1.865.542 er opdelt på en mellemregningskonto med kr. 865.542 og et
gældsbrev på kr. 1.000.000. gældsbrevet vil blive afdraget med kr. 250.000 hvert kvartal, før-
ste gang 1/10 1995 tillige med 10% rente p.a. mellemregningskontoen forrentes ligeledes med
10% p.a.
undertegnede statsautoriserede revisorer, der er udpeget som sagkyndige vurderingsmænd,
har d.d. foretaget en vurdering af aktiver og passiver jfr. ovenstående, som overdrages fra
dansk sygepleje vikarservice til dansk sygepleje vikarservice a/s under stiftelse."
skattevæsenet har senere i 1997 godkendt den opgjorte værdi af goodwill bl.a. under hensyn
til virksomhedens udvikling og et tidligere købstilbud på virksomheden.
parterne er enige om, at nogle særlige overgangsregler om beskatning af goodwill alene kunne
finde anvendelse, såfremt virksomhedsomdannelsen skete pr. 1. januar 1995.
                                              - 9 -
efter vibeke tidemanns opfattelse burde ernst & young have rådet hende til at anvende eller i
hvert fald rådgivet hende om muligheden for at anvende andre modeller for
virksomhedsomdannelsen, som ville have medført større skattemæssige fordele.
den mest vidtgående model - lånefinansieringsmodellen - indebar, at vibeke tidemann optog
et lån på ca. 6,5 mio. kr. dette lån, men ikke provenuet heraf, skulle herefter indskydes i
(overtages af) selskabet, som skulle stiftes med den i loven foreskrevne mindstekapital på 0,5
mio. kr. låneprovenuet skulle derefter af vibeke tidemann udlånes til selskabet, således at
udbetalinger fra selskabet til vibeke tidemann kunne ske som renter og afdrag på gælden til
hende. modellen kunne eventuelt gennemføres ved at kombinere optagelsen af nyt tilsvarende
mindre lån med indskud af græsted- og skilsmisselånene på i alt ca. 4,6 mio. kr. omdannelsen
efter denne model kunne først ske med virkning pr. 1. januar 1996. udskydelsen ville derfor
medføre, at vibeke tidemann fortsat skulle betale den pålignede b-skat på 1,920 mio. kr. ved
siden af restskat m.v. fra 1994 på 0,995 mio. kr. der ville være en merbeskatning på ca. 0,975
mio. kr. ved, at vibeke tidemann blev personligt beskattet af overskuddet i dsv frem for at
anvende selskabsbeskatning, og hertil kom, at udskydelsen af omdannelsen også medførte en
merbeskatning af overskud fra virksomhedsordningen på ca. 0,390 mio. kr. det ville derfor
være nødvendigt at finansiere denne model gennem optagelse af meget betydelige lån.
en anden og mindre vidtgående model bestod i at fastholde omdannelsesdatoen den 1. januar
1995 med de hertil knyttede fordele med hensyn til b-skat og besparelse ved at anvende
selskabsbeskatning, men at indskyde de eksisterende lån (græsted- og skilsmisselånet, i alt
ca. 4,6 mio. kr.) som passiver i selskabet.
en tredje model, der ligeledes fastholdt omdannelsesdatoen den 1. januar 1995 med de hertil
knyttede fordele, indebar, at skilsmisselånet, 2,038 mio. kr., men ikke græstedlånet, blev
indskudt i selskabet.
forklaringer
vibeke tidemann har bl.a. forklaret, at hun blev uddannet som sygeplejerske i 1981.
idégrundlaget i dsv, som hun startede i 1990, var at skaffe kvalificerede sygeplejersker til
vikariater i de offentlige institutioner.
                                                 - 10 -
i begyndelsen var der politisk modstand mod vikarbureauet, men i 1991 fik hun en aftale med
universitetshospitalet i odense, hvor hun åbnede et kontor. dette skabte en åbning, og i 1992
kom rigshospitalet med. der var megen positiv omtale af vikarbureauet i den forbindelse, og
det gav et boom. resultatet for 1994 var ikke stort i forhold til omsætningen. virksomheden
var i kraftig vækst, og hun anskaffede edb og ansatte flere folk. i 1996 var der 30 ansatte, og
hun åbnede kontorer i de større byer i lejede lokaler.
dsv's fortjeneste er forskellen på honoraret fra institutionen og lønnen til vikaren. man
udbetaler løn til vikarerne hver 14 dag. der sker bagudfakturering til institutionerne, som
betaler efter 26-27 dage. den øgede omsætning bevirkede derfor en øget likviditetsbelastning.
hun har ingen regnskabsmæssig baggrund og havde fra starten en revisor og en advokat til at
hjælpe sig. i 1994 ansatte hun desuden en økonomichef, henrik nielsen.
skilsmisselånet måtte hun optage i eget navn i forbindelse med bodelingsoverenskomsten, idet
hendes mand skulle have udbetalt to mio. kr. i forbindelse med skilsmissen. virksomheden
indgik i bodelingen, men da de valgte en mindelig løsning, blev der aldrig foretaget en egentlig
beregning af dsv's værdi, herunder værdien af goodwill'en.
græstedlånet optog hun i forbindelse med købet af en gammel gård. hun har
folkeregisteradresse på frederiksberg.
virksomhedsomdannelsen skete, fordi hun havde behov for at vise omverdenen, at alt gik
rigtigt til. ved at lave et aktieselskab ville regnskaberne blive offentligt tilgængelige, så der ikke
kunne ske nogen mistænkeliggørelse, idet man kunne se, at der intet var at skjule.
hun blev ikke spurgt, om omdannelsen skulle ske skattefrit eller ej. det havde hun ikke nogen
chance for at forstå. hun husker ikke, at hun har set notatet vedrørende
virksomhedsomdannelsen, men kan ikke udelukke det. hun fik at vide på mødet, at man havde
valgt at gøre det på den måde. de drøftede ikke spørgsmålet om at udskyde skatten og heller
ikke muligheden for at indskyde gæl- den. hun havde store problemer med renter og afdrag og
spurgte, om ikke det kunne laves anderledes, men svaret var, at det kunne det ikke. de
drøftede ikke soliditetsgraden.
mødet med unibank i 1995 var som de foregående møder med banken. hun deltog sammen
                                               - 11 -
med peter fredløv. hun ville formentlig have kunnet låne 6,5 mio. kr. i banken, hvis hun havde
ønsket det.
det var et mål for hende at blive selvfinansierende. virksomheden har været selvfinansierende
siden 1997-98, hvor den blev momsregistreret.
peter fredløv har bl.a. forklaret, at han har været statsautoriseret revisor siden 1985 og
partner i ernst & young siden 1988.
kontakten med vibeke tidemann blev skabt ved, at en af ernst & young's konsulenter havde
hjulpet hende i forbindelse med anskaffelse af edb.
han havde et møde med vibeke tidemann på sit kontor i begyndelsen af 1995. på mødet, hvor
også henrik nielsen deltog, fik han en orientering om virksomheden, der var i stor vækst.
formueforholdene var præget af, at der var væsentlig større udtræk af virksomheden end ind-
tjening. hvis det fortsatte, ville det skabe problemer for virksomheden. der var ikke løbende
betalt skat svarende til indtjeningen. derudover var der lånet i græsted-ejendom- men, som
var vibeke tidemanns privatbolig. hun havde bopælspligt på uraniavej på frederiksberg, hvor
hun havde kontor. naboerne havde klaget over, at hun ikke boede der. uraniavej blev sat til
salg samtidig med, at han kom ind i billedet.
budgettet viste et betydeligt likviditetsbehov på op til 4 mio. kr. græstedlånet og
skilsmisselånet var uden afdrag i 1995, men der var renter. der var en restskat og
arbejdsmarkedsbidrag på i alt 995.000 kr. b-skatten på 1.920.000 kr. var pålignet for 1995 og
var indarbejdet i budgettet.
det første møde med banken var i april/maj 1995, hvor der blev givet en generel orientering
om resultatet for 1994. banken var bekymret, idet der var trukket mange penge på kreditten.
dsv skulle opstille et budget. man drøftede kort en eventuel omdannelse.
efter mødet med banken drøftede han en omdannelse af virksomheden med vibeke tidemann.
hun ønskede engagementet med banken nedbragt for ikke at være afhængig af denne, og hun
ville have et selskab. han sagde, at omdannelsen måtte ske efter reglerne om skattefri
virksomhedsomdannelse for at undgå stor beskatning af goodwill. vibeke tidemann var
indstillet på at have en stor egenkapital i selskabet, idet hun gerne ville vise soliditet over for
                                                - 12 -
det offentlige, som var hendes kunde.
det var vigtigt, at omdannelsen skete pr. 1. januar 1995, fordi virksomhedens overskud i 1995
så ikke ville blive beskattet som personlig indkomst, og fordi nogle overgangsregler for goodwill
ellers ikke ville kunne udnyttes.
de drøftede, om skilsmisselånet skulle skydes ind i selskabet, og han forklarede, at det ville
medføre, at der skulle betales skat af det opsparede overskud, men vibeke tidemann ønskede
ikke nogen likviditetsbelastning. ved stiftelsen af selskabet ville b-skatterne falde bort, og de
betalte b-skatter ville blive tilbagebetalt, hvilket også skete. med det budget, der lå, var der
ikke realistisk udsigt til at få b-skatterne nedsat, hvis virksomheden var fortsat i personligt
regi.
de drøftede ikke spørgsmålet om maskeret udlodning. skilsmisselånet var en del af vibeke
tidemanns samlede formue, og man kunne godt have skudt det ind. han var nervøs for
græstedlånet, fordi det var helt privat, og fordi ejendommen ikke skulle indskydes i selskabet.
han vendte det med ernst & young's skatteafdeling, der sagde, at der var en vis risiko for, at
det kunne blive anset som maskeret udlodning, hvis man tog det ind. derfor nævnte han det
ikke for vibeke tidemann.
der var ingen egenkapital, hvis man så bort fra goodwill. uraniavej skulle sælges, så det kunne
ikke betale sig at tage denne ejendom med, idet der så skulle betales stempel- og andre
overdragelsesomkostninger. egenkapitalen skulle derfor skabes via goodwill'en. skattevæsenet
accepterede en goodwill på 8 mio. kr., selvom udgangspunktet ifølge cirkulæret var 4,4 mio.
kr. for vur deringsberetningen var det vigtigt, at der var en vis egenkapital, når det væ-
sentligste aktiv var goodwill. en egenkapital på 30% af balancen var forsvarlig. en balance med
en egenkapital på kun 500.000 kr. ville ikke være realistisk, og han ville ikke skrive under på
en åbningsbalance på det grundlag, fordi det hele kunne vælte, hvis udgifterne steg.
på mødet den 23. juni 1995 så banken åbningsbalancen, og banken kunne støtte stiftelsen af
et aktieselskab, men ønskede pant i aktierne. banken sendte dem hjem med bekymrede miner
og anmodede om en meget tæt budgetopfølgning med revisorpåtegning. det er hans op-
fattelse, at banken ikke på det foreliggende grundlag ville have ydet et lån på 6 mio. kr.
han havde hørt om lånefinansieringsmodellen, men kendte den ikke i detaljer. han overvejede
                                               - 13 -
overhovedet ikke denne model, fordi vibeke tidemann ønskede at nedbringe engagementet
med banken, så der ikke var et afhængighedsforhold til denne. gennemførelsen af
lånefinansieringsmodellen ville belaste likviditeten, fordi omdannelsen så måtte udskydes til
den 1. januar 1996. åbningsbalancen ville med anvendelse af denne model kun have en
soliditetsgrad på 2,8%. man skal op på mindst 20%, og han ville aldrig have skrevet under på
en åbningsbalance med så lav soliditetsgrad.
anbringender
vibeke tidemanns advokat har gjort gældende, at ernst & young i forbindelse med
virksomhedsomdannelsen har ydet mangelfuld rådgivning, som har påført vibeke tidemann
tab.
ifølge retningslinier fastsat af foreningen af statsautoriserede revisorer består revisors
opgaver i at tilvejebringe et behørigt beslutningsgrundlag for klienten. revisor må derimod ikke
træffe afgørelse på klientens vegne. ved større opgaver påhviler det revisor gennem
oprettelsen af et aftalebrev med klienten at kunne dokumentere sine arbejdsopgaver og
udførelsen heraf.
en virksomhedsomdannelse som den forliggende må betragtes som en større sag, men der
foreligger ikke noget aftalebrev i denne sag. dette er ikke ansvarspådragende i sig selv, men
det har betydning i relation til den bevisbyrde, som efter vibeke tidemanns opfattelse hviler på
ernst & young med hensyn til at dokumentere, at deres rådgivning er udøvet ikke blot korrekt,
men også bedst muligt. parternes uenighed om, hvilke forudsætninger der var afgørende for
virksomhedsomdannelsen, må komme ernst & young bevismæssigt til skade. retten må derfor
lægge til grund, at vibeke tidemanns forudsætninger var, at hun ønskede et aktieselskab med
en optimering af skatteudskydelsen.
der er enighed om, at ernst & young's opgave var at yde rådgivning i bred forstand. efter
vibeke tidemanns opfattelse indebar dette, at hun skulle rådgives om alle skattemæssige og
økonomiske konsekvenser ved oprettelsen af et aktieselskab. det bestrides, at vibeke
tidemann har modtaget rådgivning om alternative muligheder for virksomhedsomdannelsen
som forklaret af peter fredløv. ernst & youngs eneste dokumentation for deres rådgivning er
det fremlagte notat, og heraf fremgår intet om alternative muligheder.
                                              - 14 -
det gøres gældende, at de andre muligheder for virksomhedsomdannelsen, nemlig
lånefinansieringsmodellen eller indskydelse af græsted- og/eller skilsmisselånet, ville have
stillet vibeke tidemann skattemæssigt bedre end den valgte model, idet de indebar en
mulighed for at udskyde yderligere skat. det bestrides, at spørgsmålet om soliditet var
afgørende for omdannelsen. et kapitalgrundlag på 500.000 kr. ville have opfyldt ak-
tieselskabslovens krav, selv om soliditetsgraden havde været ca. 3%.
ernst & young har ikke godtgjort, at de leverede den optimale omdannelsesmodel til vibeke
tidemann, og ernst & young må derfor være erstatningsansvarlig herfor. det bestrides, at de
alternative modeller var udtryk for aggressiv skattetænkning, idet modellerne var anerkendt af
skattemyndighederne. lånefinansieringsmodellen var om talt i ligningsvejledningen for 1994 og
1995, og denne model var udbredt, hvilket netop var årsagen til æn- dringen af loven om
skattefri virksomhedsomdannelse ved lov nr. 252 af 28. april 1999. i hvert fald skilsmisselånet
kunne have været indskudt uden risiko for at blive underkendt af skattemyndighederne med
henvisning til maskeret udlodning.
peter fredløv har forklaret, at han var bekendt med de alternative modeller, men ernst &
young har ikke godtgjort, at vibeke tidemann fik rådgivning herom, således at hun selv kunne
træffe afgørelsen om, hvordan virksomhedsomdannelsen skulle ske. reelt har revisor truffet
afgørelsen, hvilket er i strid med de gældende retningslinier for revisorer, der jo netop skal yde
rådgivning. det er i den forbindelse en skærpende omstændighed, at vibeke tidemann var
ukyndig i økonomiske forhold, hvorimod ernst & young er specialister i skatterådgivning.
skatteudskydelsen har en værdi, og vibeke tidemann bør have erstatning for, at hun ikke har
haft mulighed for at anvende de lovlige alternative modeller.
ernst & young's advokat har gjort gældende, at ernst & young har ydet en rådgivning, som i
enhver henseende har været korrekt, ansvarlig og fyldestgørende, og som har levet op til alle
forsvarlige, fornuftige og forsigtige forudsætninger for virksomhedsomdannelsen. der foreligger
ikke noget ansvarsgrundlag.
vibeke tidemann havde alvorlige økonomiske problemer, da hun henvendte sig til ernst &
young. indtjeningsmæssigt havde hun en blomstrende virksomhed, men privatøkonomien var
meget dårlig på grund af et stort privatforbrug, en dyr skilsmisse og en kostbar ombygning af
en ejendom. der var udsigt til alvorlige likviditetsmæssige problemer i 1995 med restskatter på
                                              - 15 -
næsten 1 mio. kr. og b- skatter på ca. 2 mio. kr. virksomheden havde ingen formue eller
egenkapital, bortset fra ejendommen på uraniavej, der skulle sælges. virksomheden var
samtidig inde i en betydelig vækst med heraf følgende likviditetsbelastning. det var nødvendigt
pr. 1. januar 1995 at omdanne virksomheden til et aktieselskab for at ændre beskatningen af
overskuddet fra 60% personbeskatning til 34% beskatning i selskabsregi og dermed samtidig
opnå annullering af b-skatterne for 1995.
vibeke tidemann ønskede et aktieselskab, der skulle se pænt ud over for omverdenen, idet
hun skulle kontrahere med det offentlige. det var derfor nødvendigt med et solidt ka-
pitalgrundlag. dette opfyldte den anvendte model med et kapitalgrundlag og soliditetsgrad på
ca. 30% til fulde.
lånefinansieringsmodellen var ikke anvendelig og ville ikke have stillet vibeke tidemann
gunstigere skattemæssigt. for at anvende denne model måtte man have udskudt
virksomhedsomdannelsen til den 1. januar 1996. dette ville have medført, at virksomhedens
indkomst var blevet personbeskattet med en merskat på 974.000 kr. til følge. der skulle have
været betalt skat af hævet overskud med 390.000 kr., og overgangsreglerne vedrørende
lempeligere beskatning af goodwill kunne ikke være udnyttet. der ville endvidere være en
likviditetsbelastning på ca. 2 mio. kr. som følge af, at vibeke tidemann ikke var sluppet for de
pålignede b-skatter for 1995. selv om et kapitalgrundlag på 500.000 kr. ville have opfyldt
reglerne i aktieselskabsloven, ville det svare til en soliditetsgrad på ca. 3%, hvilket havde væ-
ret uforsvarligt, idet denne egenkapital kun ville have udgjort et beløb svarende til løn-
udbetaling til de ansatte i 2-3 dage. denne model er udtryk for en ekstremt agressiv
skattetænkning. loven blev netop ændret i 1999 for at stoppe denne form for skattetænkning.
vibeke tidemann har endvidere ikke dokumenteret, at banken ville have ydet et lån på ca. 6
mio. kr. til finansiering af denne omdannelsesmodel.
modellerne med indskud af skilsmisselånet og græstedlånet ville ikke have stillet vibeke
tidemann gunstigere. det var endvidere højst tvivlsomt, om skattemyndighederne ville have
accepteret arrangementet med indskydelse af de rent private lån. græstedlånet var klart et
rent privat lån, og indskydelsen af dette lån ville udelukkende være skattemæssigt begrundet.
efter peter fredløvs forklaring kunne skilsmisselånet måske være indskudt. for så vidt angår
begge lån var der imidlertid betydelig risiko for, at en indskydelse heraf i virksomheden ville
blive betragtet som maskeret udlodning med deraf følgende beskatning. kapitalgrundlaget og
dermed soliditetsgraden ville endvidere kun have været ca. 13%, hvis disse lån er blevet
                                                - 16 -
indskudt, hvilket ikke var forsvarligt.
det bestrides, at vibeke tidemann har lidt et tab ved den anvendte model for
virksomhedsomdannelsen, idet den ikke har stillet hende ringere, end de øvrige øvrige mo-
deller ville have gjort.
sø- og handelsrettens afgørelse
efter § 2, stk. 1, litra b, i lovbekendtgørelse nr. 721 af 1. august 1994 om skattefri
virksomhedsomdannelse skulle mindst 75% af vederlaget for virksomheden ydes i form af
aktier eller anparter i selskabet. (højst) 25% af vederlaget kunne således ydes i form af et
stiftertilgodehavende i selskabet. disse regler blev ændret ved lov nr. 252 af 28. april 1999,
således at hele vederlaget for virksomheden nu skal ydes i form af aktier eller anparter. af be-
mærkningerne til lovforslaget (folketingstidende 1998-99, tillæg a, spalte 3409 og 3415-16)
fremgik bl.a. følgende:
 "lovforslaget har til formål at lette omdannelsen af virksomheder med flere ejere. samtidig
foreslås det, at hele vederlaget i forbindelse med omdannelsen skal ydes i form af aktier eller
anparter. dette sker med henblik på at begrænse adgangen til skattefrit at overføre midler fra
virksomheden til privatsfæren. i den forbindelse foreslås det ligeledes fastsat, at det er den
samlede virksomhed, der kan overdrages under anvendelse af virksomhedsomdannelseslovens
regler.
...
til § 2, stk. 1, nr. 2
  efter lov om skattefri virksomhedsomdannelse kan en personligt ejet virksomhed omdannes
til et aktie- eller anpartsselskab, uden at omdannelsen udløser beskatning hos den tidligere
ejer. loven bygger på et successionsprincip, idet selskabet indtræder i den tidligere ejers sted.
  som § 2, stk. 1, nr. 2, foreslås der indsat en bestemmelse, der fastsætter, at det er en
betingelse for, at lovens regler kan anvendes, at alle aktiver og passiver i virksomheden
overdrages. hermed indkapsles de tilfælde, der ved virksomhedsomdannelseslovens
gennemførelse i 1984 var tænkt omfattet af loven. da det ikke direkte i lovteksten har været
anført, at det er en betingelse for anvendelse af loven, at samtlige aktiver og passiver i den
personligt ejede virksomhed overdrages til selskabet, har praksis imidlertid udviklet sig såle-
des, at bestemte aktiver og passiver i en række tilfælde ikke medtages ved omdannelsen.
                                               - 17 -
  det ses således, at ejeren ved omdannelsen optager et stort lån og lader gælden indgå i
omdannelsen, mens låneprovenuet holdes udenfor. på den måde kan en værdistigning på et
aktiv belånes og dermed realiseres uden beskatning, idet denne først finder sted i forbindelse
med ejerens afståelse af aktierne eller anparterne og selskabets afståelse af det belånte aktiv.
  efterfølgende kan ejeren eventuelt udlåne provenuet til selskabet, der kan indfri lånet,
hvorefter ejeren har et tilgodehavende i selskabet.
  på den måde er man kommet uden om den gældende regel i virksomhedsomdannelseslovens
§ 2, stk. 1, litra b, om, at maksimalt 25 pct. af vederlaget for virksomheden kan ydes i form af
stiftertilgodehavende.
  da det nu foreslås at ophæve denne regel og lade det fremgå af § 2, stk. 1, nr. 3, at hele
vederlaget skal ydes i form af aktier eller anparter ... er der fundet behov for at få strammet op
på den praksis, der har udviklet sig, således at det i loven klart tilkendegives, at det er
samtlige virksomhedens aktiver og passiver, der skal indgå i omdannelsen."
i overensstemmelse med den retstilstand, som er beskrevet som forudsætning for
lovændringen, og som svarer til ligningsvejledning 1994 og 1995, pkt. e.h.2.1., lægges det
ved afgørelsen til grund, at det ikke i sig selv ville have været til hinder for at gennemføre
virksomhedsomdannelsen efter reglerne i lov om skattefri virksomhedsomdannelse, at de af
vibeke tidemanns advokat nævnte lån blev indskudt i selskabet.
lov om skattefri virksomhedsomdannelse tager imidlertid alene stilling til spørgsmålet om,
hvorvidt selve omdannelsen og herunder indskuddet af de nævnte lån er skattefri. spørgsmålet
om, hvorvidt og i givet fald hos hvem selskabets betalinger af renter og afdrag på de pågæl-
dende lån skal beskattes, skal afgøres efter skattelovgivningens almindelige regler, herunder
principperne om maskeret udlodning.
retten finder, at en anvendelse af lånefinansieringsmodellen var urealistisk, i det omfang
virksomhedsomdannelsen først skulle ske pr. 1. januar 1996. i så fald ville vibeke tidemann
være gået glip af fordelen ved goodwill overgangsordningen. anvendelsen af denne model ville
endvidere ikke blot have krævet betydelige banklån til gennemførelse af selve
lånearrangementet, men ville tillige have krævet, at banken ydede lån til finansiering af den
betydelige likviditetsbelastning, som ville være forbundet med at udskyde
virksomhedsomdannelsen til først at ske pr. 1. januar 1996.
retten må efter bevisførelsen lægge til grund, at græsted-ejendommen blev brugt rent privat,
                                               - 18 -
idet virksomheden blev drevet fra lejede lokaler og fra ejendommen på uraniavej. retten finder
ikke grundlag for at kritisere, at revisor ikke omtalte muligheden for at indskyde gælden i græ-
sted-ejendommen i selskabet uden samtidigt indskud af ejendommen. dette ville kunne
indebære en uheldig sammenblanding mellem virksomheden og privatøkonomien i strid med
det aktieselskabsretlige "arms length- princip" og ville navnlig medføre nærliggende risiko for,
at selskabets betalinger af ydelser på realkreditlånet blev beskattet som maskeret udlodning.
skilsmisselånet kan ikke på samme måde karakteriseres som tilhørende den private sfære, jfr.
også revisor peter fredløvs forklaring. lånet blev i sin tid optaget, for at vibeke tidemann
kunne udtage virksomheden som sin boslod, således at hun undgik, at ægtefællen fik med-
ejendomsret til virksomheden.
retten finder, at der som grundlag for vibeke tidemanns beslutning om omdannelse af
virksomheden burde være foretaget beregninger over og være givet vibeke tidemann
nærmere vejledning om muligheden for at udskyde skatten ved at indskyde dette lån i sel-
skabet. det fritager ikke revisor for ansvaret for at yde fyldestgørende rådgivning, at vibeke
tidemann erklærede, at hun ikke havde forstand på det, idet dette forhold tværtimod burde
have ansporet revisor til at forklare sagen, så også vibeke tidemann kunne forstå den.
det er vanskeligt mere præcist at fastslå, hvilket tab vibeke tidemann nærmere har lidt ved
den mangelfulde rådgivning. ved en løsning, hvor skilsmisselånet blev indskudt i selskabet,
ville der blive et formindsket stiftertilgodehavende. der ville være en fordel ved, at ydelserne
på skilsmisselånet skulle betales af selskabet inden beregning af overskud. den skattemæssige
fordel ved at lade skilsmisselånet indskyde i selskabet ville afhænge af en lang række forhold i
en uvis fremtid, herunder skattemæssige forhold og politiske forhold omkring brugen af
sygeplejerske-vikarer.
retten finder, at erstatningen må udmåles skønsmæssigt til et beløb på 400.000 kr. med tillæg
af renter som påstået.
                       thi     kendes         for     ret:
ernst & young statsautoriseret revisionsaktieselskab skal inden 14 dage fra denne doms
afsigelse til vibeke hedvig tidemann betale 400.000 kr. med tillæg af procesrente fra den 21.
januar 1999, til betaling sker, og 40.000 kr. i sagsomkostninger.
                                       - 19 -
uffe thustrup elmer.        hans jørgen nielsen
                               (sign.)
                  udskriftens rigtighed bekræftes
                 p. j. v. sø- og handelsretten, den