text:
 -
                                 udskrift
                                       af
                    sø- og handelsrettens dombog
                                 ──────────
den 13. juni 2000 har retten i sag
m-0002-99
politimesteren i århus
(forbrugerombudsmanden
ved fuldmægtig peter f. knudsen)
   mod
jysk sengetøjslager a/s
se nr. 13590400
søren frichs vej 40 f
8230 åbyhøj
(advokat uffe baller)
afsagt følgende
                                    d o m:
under denne sag har anklagemyndigheden ved politimesteren i århus ved anklageskrift af 20.
august 1999 som rettet under domsforhandlingen rejst tiltale mod jysk sengetøjslager a/s (i
det følgende: jysk sengetøjslager) til straf for overtrædelse af markedsføringslovens § 22, stk.
                                                 - 2 -
6, jf. stk. 3, jf. § 2, stk. 1., ved:
                                           1.
onsdag den 5. august 1998 i forbindelse med markedsføringen af dyner i en reklame i tv2, der
blev vist 9 gange, at have anvendt urigtige, vildledende og urimeligt mangelfulde angivelser,
der var egnet til at påvirke efterspørgsel af varer, idet direktør lars larsen - mens han sad
omgivet af hvide og mønstrede dyner - udtalte: "ja, men i skal også ha' et helt vanvittigt 50
års-fødselsdagstilbud, værs'go dyner - frit valg 50 kr. uanset tidligere priser. hva' si'r i så ?",
og idet der i reklamens tekst stod anført: "hvide og mønstrede dyner - frit valg 50,-", hvorved
seerne blev bibragt den opfattelse, at fødselsdagstilbuddet gjaldt alle hvide og mønstrede
dyner i tiltaltes butikker uanset tidligere priser, skønt tilbuddet alene gjaldt hvide og mønstrede
dyner, der før havde kostet op til 149 kr.
                                           2.
onsdag den 5. august 1998 i forbindelse med markedsføringen af dyner i en reklame i tv3, der
blev vist 20 gange, at have anvendt urigtige, vildledende og urimeligt mangelfulde angivelser,
der var egnet til at påvirke efterspørgsel af varer, idet direktør lars larsen - mens han sad
omgivet af hvide og mønstrede dyner - udtalte: "ja, men i skal også ha' et helt vanvittigt 50
års-fødselsdagstilbud, værs'go dyner - frit valg 50 kr. uanset tidligere priser. hva' si'r i så ?",
og idet der i reklamens tekst stod anført: "hvide og mønstrede dyner - frit valg 50,-", hvorved
seerne blev bidraget den opfattelse, at fødselsdagstilbuddet gjaldt alle hvide og mønstrede
dyner i tiltaltes butikker uanset tidligere priser, skønt tilbuddet alene gjaldt hvide og mønstrede
dyner, der før havde kostet op til 149 kr.
                                           3.
onsdag den 5. august 1998 i forbindelse med markedsføringen af dyner i en reklame i tv
danmark, der blev vist 16 gange, at have anvendt urigtige, vildledende og urimeligt
mangelfulde angivelser, der var egnet til at påvirke efterspørgsel af varer, idet direktør lars
larsen - mens han sad omgivet af hvide og mønstrede dyner - udtalte: "ja, men i skal også
ha' et helt vanvittigt 50 års-fødselsdagstilbud, værs'go dyner - frit valg 50 kr. uanset tidligere
priser. hva' si'r i så ?", og idet der i reklamens tekst stod anført: "hvide og mønstrede dyner -
frit valg 50,-", hvorved seerne blev bibragt den opfattelse, at fødselsdagstilbuddet gjaldt alle
                                                - 3 -
hvide og mønstrede dyner i tiltaltes butikker uanset tidligere priser, skønt tilbuddet alene gjaldt
hvide og mønstrede dyner, der før havde kostet op til 149 kr.
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om, at det tiltalte selskab idømmes en bøde på ikke
under 500.000 kr.
det tiltalte selskab har nægtet sig skyldig. subsidiært har selskabet påstået bøden fastsat til et
lavere beløb.
der er under sagen afspillet en videooptagelse af det reklameindslag, som tiltalte lod bringe i
tv2 den 5. august 1998, og som er nævnt i anklageskriftets forhold 1 vedrørende 50 kr.-
dynerne.
     reklameindslaget, der består af 6 billeder, viser først en mand, som foregiver at være tv-
nyhedsoplæser, og som siger: "i morgen er der kagemand og varm chokolade i alle jysk
sengetøjslagers butikker". i billedet er der et baggrundsbillede i øverste venstre hjørne, der
viser en kagemand med underteksten: "kagemand til alle". derefter skifter baggrundsbilledet
til et billede af lars larsen med underteksten: "lars larsen 50 år", og den mandlige oplæser
siger: "fordi dyne-larsen har 50 års fødselsdag". det tredie billede er et nærbillede af lars lar-
sen, som står blandt nogle mønstrede dyner og holder en hvid dyne, og som siger: "ja, men i
skal også ha' et helt vanvittigt 50 års-fødselsdagstilbud". derefter skifter billedet til et vidvinkel
billede af lars larsen, som står blandt hvide og mønstrede dyner og holder en hvid dyne, og
som siger: "værs'go dyner - frit valg 50 kr. uanset tidligere priser". hen over billedet står
teksten: "hvide og mønstrede dyner frit valg 50,-" og "kun i morgen kl. 10-22". billedet
skifter derefter til et nærbillede af lars larsen, der udtaler: "hva si'r i så ?". hen over dette
billede står der: "kun i morgen kl. 10-22". til sidst vises et billede af den mandlige oplæser,
der siger: "dyne-larsen oplyser, at tilbuddet kun gælder i morgen, men helt til kl. 22". i
venstre øverste hjørne vises et baggrundsbillede af jysk sengetøjslagers logo. neden under
logoet står anført: "torsdag kl. 10-22", og hen over billedet står anført: "kun i morgen kl. 10-
22".
     der er enighed om, at de i forhold 2 og 3 nævnte reklameindslag i tv3 og tv danmark er
identiske hermed.
     der er endvidere afspillet en videooptagelse af et andet reklameindslag, som jysk
sengetøjslager lod bringe i tv2, tv3 og tv danmark den 5. august 1998. heri blev en dana
down-dyne til en normal-pris på 798 kr. udbudt til en pris på 500 kr. på fødselsdagen, den 6.
august 1998, og med en besparelse på 298 kr.
                                               - 4 -
    der er ligeledes afspillet en videooptagelse af et nyhedsindslag om tiltaltes reklame for 50
kr.-dynerne, der blev bragt i tv2-nyhederne den 6. august 1998, og som viste forbrugernes
reaktion herpå i butikker, hvor de bl.a. krævede at købe også blå dyner til 50 kr. pr. stk.
af en skrivelse af 20. oktober 1998 fra forbrugerombudsmanden til tiltaltes advokat fremgår
bl.a., at forbrugerklagenævnet i perioden fra den 19. august 1998 til den 29. september 1998
modtog 15 skriftlige klager på baggrund af tiltaltes reklame for 50 kr.-dynerne, at for-
brugerombudsmanden modtog en klage den 23. september 1998 over reklameindslaget, og at
radio- og tv-reklamenævnet havde oplyst, at nævnet havde modtaget 16 skriftlige klager
over reklameindslaget.
    det er oplyst, at jysk sengetøjslager selv modtog 56 klager i anledning af tv-reklamen,
hvoraf 30 klagere har henvist til selve tv-reklamen, og 26 klagere til de oplysninger, der
fremgik af pressen.
af en skrivelse af 31. juli 1998 fra tv2/reklame til jysk sengetøjslagers eksterne
reklamebureau rmb vedrørende tv2/reklames forhåndsvurdering af de to tv-reklamer fremgår
det bl.a., at tv2/reklame ikke havde bemærkninger til reklamerne, idet de efter tv2/reklames
skøn ikke var i strid med bekendtgørelse nr. 489 af 11. juni 1997 om reklame og sponsorering i
radio og fjernsyn. i en udtalelse af 7. august 1998 til radio- og tv- reklamenævnet til brug for
nævnets behandling af en klage over tv-reklamen for 50 kr.-dynerne oplyste tv2/reklame
bl.a., at jysk sengetøjslagers reklamebureau rmb den 5. august 1998 kl. 18.00 ringede til
tv2/reklame og anmodede om, at den pågældende reklame ikke blev vist samme aften, men
at det desværre ikke var muligt med så kort varsel af ændre på de planlagte visninger af rekla-
men på grund af tekniske vanskeligheder med båndmaskinen hos tv 2 i odense.
det er oplyst, at den samlede udgift til de omhandlede tv-reklamer for 50 kr.-dynerne på tv2,
tv3 og tv danmark udgjorde 263.000 kr., at jysk sengetøjslager den 6. august 1998 samlet
solgte ca. 102.000 dyner for 50 kr. pr. stk., heraf 10.000 dyner til en oprindelig udsalgspris,
der var væsentlig højere end 149 kr.
direktør og hovedaktionær i det tiltalte selskab lars kristinus larsen har forklaret bl.a., at jysk
senge- tøjslager har 79 butikker i danmark og ca. 600 - 700 ansatte.
    i anledning af hans 50 års fødselsdag lavede man to tv-reklamer og en reklameavis, der
blev uddelt til samtlige husstande i landet. de to tv-reklametilbud var ikke omtalt i
reklameavisen. sammensætningen af lyd og billeder i tv-reklamen for 50 kr.-dynerne blev
bestemt ud fra økonomiske betragtninger. det er prisen pr. sekund, der er afgørende. da man
                                                - 5 -
lavede reklamen for 50 kr.-dynerne, tænkte man kun på de dyner, der blev vist i reklamen.
     jysk sengetøjslager havde indkøbt et usædvanligt stort antal hvide og mønstrede dyner
som led i reklamekampagnen. der var i hvert fald 2 - 3 typer hvide dyner og 2 - 3 typer
mønstrede dyner. dynerne havde maksimalt kostet 149 kr. pr. stk. de billigste havde kostet 99
kr. pr. stk. der var tale om mange forskellige førpriser. det var et vanvittigt godt tilbud.
indkøbsprisen på disse dyner var ca. 60 - 70 kr., og gennemsnitsindkøbsprisen var ca. 65 kr.
skulle man have givet oplysning i reklamen om alle disse førpriser, ville det være blevet en
rodet reklame og samtidig uforholdsmæssig dyrt. samtidig ville det kunne opfattes som
misvisende, hvis man under ét havde oplyst, at dynerne før havde kostet op til 149 kr., idet
førprisen for en væsentlig del af disse dyner faktisk var betydeligt lavere.
     reklamen blev vist på tv-kanalerne fra om formiddagen hele dagen igennem. de to tv-
reklamer blev vist skiftevis i hver deres reklameblok.
     det viste sig, at tv-reklamen for 50 kr.-dynerne åbenbart kunne misforstås, hvilket ikke var
hensigten. hen på eftermiddagen den 5. august 1998, mens de to tv- reklamer kørte, spurgte
kunderne i butikkerne således, om tv-reklamen for 50 kr.-dynerne gjaldt alle jysk sen-
getøjslagers dyner. han bad derfor carl erik stubkier om omgående at standse reklamen. om
aftenen fik han imidlertid en tilbagemelding om, at det ikke kunne lade sig gøre. han be-
sluttede derfor, at også alle hvide og mønstrede dyner i forretningerne, der tidligere havde
kostet op til 500 kr., skulle sælges til 50 kr. pr. stk., dog undtaget de helt dyre dyner og de
dyner, der var omfattet af den anden tv-reklame. for at undgå misforståelser gav han besked
til butikkerne om, at de dyreste dyner skulle fjernes fra selve forretningslokalet, således at alle
hvide dyner i forretningerne var omfattet af enten 50. kr.'s tilbuddet eller af 500 kr.'s tilbuddet,
når kunderne mødte op om morgenen den 6. august 1998. disse beslutninger blev givet i en
enslydende skriftlig hastemeddelelse til alle butikkerne. det blev solgt ca. 10.000 ekstra dyner
på denne måde. de dyreste dyner hos jysk sengetøjslager koster 9.999 kr. og er grønne. den
mest solgte dyne er blå og koster ca. 300 - 400 kr.
     jysk sengetøjslager modtog ikke nogen klager den 6. august 1998 om morgenen,
formentlig fordi kunderne kunne købe de dyre hvide og mønstrede dyner, der ikke oprindeligt
var omfattet af reklamen, til 50 kr. stykket. der var rigeligt tilbage af de oprindelige 50 kr.-
dyner i forretningerne den 6. august kl. 22, da forretningerne lukkede. der blev solgt over
10.000 dana down-dyner til 500 kr.'s tilbuddet.
     jysk sengetøjslager har lavet tv-reklamer i ca. 14 år. tv2/reklames censur er kendt for at
være meget streng. hvis tv2/reklame er i tvivl om, hvorvidt reklamen kan godkendes, får
man den retur, hvilket jysk sengetøjslager tidligere har oplevet. han opfatter derfor
tv2/reklames antagelse af reklamen som en form for garanti for, at reklamen er i orden.
                                                - 6 -
carl erik stubkier har forklaret bl.a., at han er direktør i js reklame aps, der indgår i jysk
sengetøjslager koncernen. han har været i reklamebranchen i 17 år og har beskæftiget sig
med tv-reklamer siden 1989.
    de to tv-reklamer blev lavet i samarbejde med rmb reklamebureau. målgruppen for
reklamerne var meget bred, svarende til hele den danske befolkning. han og medarbejderne
gik hele tiden ud fra, at det var de dyner, der blev vist på skærmen, som var omfattet af til-
buddet. det drejede sig om 10 - 15 typer af dyner, der tidligere havde kostet op til 149 kr. i
reklamen blev vist en hvid dyne og 2 typer mønstrede dyner. grunden til, at det ikke blev
nævnt i reklamen, at dynerne tidligere havde kostet op til 149 kr., var, at han tidligere havde
fået opfattelsen af, at forbrugerombudsmanden fandt, at det kunne være uheldigt at bruge
begrebet "op til", jf. forbrugerombudsmandens prisvejledning side 7. det ville blot skabe
forvirring at nævne alle førpriserne. hertil kom, at tilbuddet på 50 kr. i sig selv var et godt til-
bud, også hvis der havde stået, at prisen før var op til 149 kr. der er i øvrigt ingen pligt til at
nævne førprisen. tv-reklamen vedrørende dana down-dynen var langt mere specifik og klart
afgrænset.
    de to tv-reklamer blev vist det samme antal gange den 5. august 1998. de blev vist
skiftevis i hver sin reklameblok. der er en meget stor sandsynlighed for, at seerne har set
begge tv-reklamer. de to tv-reklamer blev hver set af ca. 4 mio. seere. de samlede udgifter til
tv-reklamen vedrørende 50 kr.-dynerne udgør 263.000 kr.
    om eftermiddagen den 5. august ca. kl. 15. - 16 blev han opmærksom på, at tv-reklamen
blev misforstået af kunderne. han blev bedt om at standse reklamen. han kontaktede tv3 i
london, der imidlertid ikke kunne standse reklamen. han forsøgte også at kontakte tv dan-
mark, men kom ikke igennem. han kontaktede endvidere tv2, der imidlertid ikke kunne
standse reklamen på grund af tekniske problemer.
    han har ikke tidligere fået reklamer kasseret af tv2/reklames censur, men har nogle gange
fået opfordringer til at rette reklamerne til. tv2/reklames censur er meget streng.
    de modtog ingen klager over tv-reklamen for 500 kr.-dynen. i betragtning af antallet af
solgte dyner den 6. august var de 56 skriftlige klager over 50 kr.-dynerne et beskedent antal.
normalt modtager han 2 - 3 klager om ugen. de 56 klager var klart koncentreret om det øst-
jyske marked.
anklagemyndigheden har bl.a. anført, at tv-reklamen er i strid med markedsføringslovens §
2, stk. 1. den er urigtig, vildledende og urimelig mangelfuld og har været egnet til at skabe
misforståelse, hvilket også understreges af, at den faktisk har skabt misforståelse blandt de
                                                - 7 -
forbrugere, som så den. adskillige forbrugere henvendte sig således den 6. august 1998 i jysk
sengetøjslagers forretninger i forventning om, at de kunne købe alle hvide og mønstrede dyner
i forretningen til 50 kr., men blev mødt med oplysning om, at reklamen alene angik hvide og
mønstrede dyner, der tidligere havde kostet op til 149 kr.
    det bestrides, at det er den presseomtale af reklamen, der fandt sted, som har bevirket
misforståelsen. det bestrides endvidere, at det tv-reklameindslag, som tiltalte bragte i de
samme medier vedrørende dana down- dynen, havde eller skulle kunne have nogen
indflydelse på forbrugernes forståelse eller risiko for at misforstå jysk sengetøjslagers anden
dyne-reklame.
    det gøres gældende, at jysk sengetøjslager i hvert fald har handlet groft uagtsomt.
    det gøres endvidere under hensyn til motiverne til markedsføringslovens § 22 gældende, at
bøden skal udmåles til et beløb, der svarer til det dobbelte af markedsføringsudgiften i
forbindelse med det pågældende markedsføringstiltag. jysk sengetøjslagers markedsfø-
ringsudgifter udgør efter de foreliggende oplysninger 263.000 kr.
forsvareren har begrundet jysk sengetøjslagers frifin delsespåstand med, at det er bevist
under sagen, at det er urigtigt, når det i anklageskriftets forhold 1, 2 og 3, sidste afsnit,
angives: "skønt tilbuddet alene gjaldt hvide og mønstrede dyner, der før havde kostet op til
149 kr." jysk sengetøjslager lagde efter det oplyste alle hvide og mønstrede dyner, bortset fra
4., 5., 6. og 10.000 kr.'s-dyner, ud i forretningerne til 50 kr. dette må efter formuleringen af
anklageskriftet medføre, at der skal ske frifindelse.
    endvidere var reklameindslaget ikke vildledende. tekst, grafik og billeder skal opfattes som
en helhed, og den må derfor opfattes således, at det alene er de viste hvide og mønstrede
dyner, der er markedsført. at man ikke har angivet førpriser, skyldes, at der i alt er tale om 10
- 15 dynetyper til forskellige priser, således at denne oplysning - selv hvis man oplyste førpris
op til 149 kr. - ville være mere vildledende end vejledende. af de 4 mio. seere har kun 45
klaget, d.v.s. mindre end ½ promille, og der er solgt 102.000 dyner, hvilket godtgør, at
kunderne har være tilfredse.
    jysk sengetøjslager har endvidere ikke udvist forsæt eller uagtsomhed, endsige grov
uagtsomhed, idet man på forhånd har fået reklamen godkendt, og idet jysk sengetøjslager, da
man blev opmærksom på, at der kunne være et problem, gjorde alt, hvad jysk sengetøjslager
kunne gøre for at standse annonceringen og begrænse risikoen for misforståelse. der foreligger
således formildende omstændigheder.
sø- og handelsrettens afgørelse:
                                                - 8 -
ved den fremviste videooptagelse af tiltaltes reklame for 50 kr.-dynerne i tv2 den 5. august
1998 i anledning af direktør lars larsens 50 års fødselsdag og efter vidnet direktør lars larsen
og vidnet carl erik stubkiers forklaringer findes det bevist, at tiltalte den 5. august 1998 lod
bringe en reklame for 50 kr.-dynerne i tv2, tv3 og tv danmark med det indhold, der er nævnt
i anklageskriftets forhold 1 - 3, og at tv-reklamen blev vist dagen igennem i alt 9 gange i tv2,
20 gange i tv3 og 16 gange i tv danmark og set af ca. 4 mio. seere.
    det lægges endvidere til grund, at jysk sengetøjs lager samme dag lod bringe en tv-
reklame for en dana down-dyne til 500 kr. på de samme tv-kanaler som reklamen for 50 kr.-
dynerne, og at de to reklamer vel blev bragt lige mange gange, men ikke sammen.
    det lægges ligeledes til grund, at jysk sengetøjslager den 5. august 1998 sent på efter-
middagen forgæves forsøgte at standse tv-reklamen for 50 kr.-dynerne, da direktør lars
larsen blev bekendt med, at kunder misforstod reklamen, og at direktør lars larsen derefter
på anden måde søgte at afbøde virkningerne af sådanne misforståelser ved at give ordre til, at
forretningerne skulle tømmes for eksklusive dyner, ligesom han stillede yderligere 10.000
dyner, der tidligere havde kostet op til 500 kr., til rådighed for kunderne til prisen på 50 kr.
    ud fra en samlet vurdering af billederne, talen og teksten i tv-reklamen for 50 kr.-dynerne
finder retten reklamen urigtig, vildledende og urimeligt mangelfuld, idet hverken direktør lars
larsens udtalelser, herunder navnlig: "værs'go dyner - frit valg 50 kr. uanset tidligere priser",
eller teksten: "hvide og mønstrede dyner" indeholdt andre begrænsninger, end at tilbuddet
omfattede hvide og mønstrede dyner, eller gav seeren anledning til at forstå, at tilbuddet kun
gjaldt de dyner, der var
vist på billedet. at dynernes førpris ikke var nævnt i reklamen, har endvidere under de
foreliggende omstændigheder medvirket til misforståelser af det tilsigtede budskab, ligesom
dette forhold må antages i væsentlig grad at have påvirket efterspørgslen efter dynerne. dette
underbygges af, at jysk sengetøjslager den 6. august 1998 solgte i alt ca. 102.000 dyner,
hvilket efter direktør lars larsens forklaring udgjorde et usædvanligt stort antal.
    retten finder det uden betydning for vurderingen af reklamen for 50 kr.-dynerne, at jysk
sengetøjslager tillige lod bringe en reklame for 500 kr.-dynen, idet disse reklamer ikke blev
bragt sammen og heller ikke på anden måde var kædet sammen.
    markedsføringslovens § 22, stk. 6, jf. stk. 3, fastsætter sammenholdt med § 2, stk. 1, straf
af bøde for den, der anvender urigtige, vildledende eller urime ligt mangelfulde angivelser, som
er egnet til at påvirke bl.a. efterspørgsel efter varer. denne lovovertrædelse må anses
fuldbyrdet ved selve udsendelsen af tv-reklamen, der indeholder sådanne angivelser, og der
                                                 - 9 -
stilles ikke krav om, at reklamen faktisk har påvirket efterspørgslen, idet lovgiver ved at
anvende udtrykket "som er egnet til" har fremrykket fuldbyrdelsesmomentet til selve
markedsføringen med den angivelse, der er urigtig, vildledende eller urimeligt mangelfuld.
     forsøg på denne lovovertrædelse kan ikke straffes, jf. straffelovens § 21, stk. 3,
sammenholdt med markedsføringslovens § 22, stk. 3, der ikke hjemler højere straf end bøde
for overtrædelsen. forud for selve udsendelsen af reklamen kan gerningsmanden, når
iværksættelseshandlingen er foretaget, undgå at begå lovovertrædel- sen ved at foretage
handlinger, som faktisk hindrer, at reklamen udsendes.
     spørgsmålet om, hvorvidt reklamer indeholder urigtige eller vildledende angivelser m.v.,
må således vurderes ud fra forholdene på udsendelsestidspunktet for hver enkelt reklame, og
det må i den forbindelse være afgørende, hvilke dyner der på tidspunktet for den en
kelte reklame tilsigtedes omfattet af tilbuddet. i det omfang de kompetente selskabsorganer,
her direktør lars larsen, traf bestemmelse om, at tilbuddet ikke længere skulle være
begrænset til hvide og mønstrede dyner til en førpris af op til 149 kr., men også skulle omfatte
andre og dyrere dyner, vil denne ændring kunne få betydning for, om reklamer, der udsendtes
efter dette tidspunkt, var urigtige eller vildledende, jf. nedenfor.
     den nævnte reklame blev bragt i samtlige reklameblokke i tv2, tv3 og tv danmark hele
dagen onsdag den 5. august 1998. det forhold, at direktør lars larsen i løbet af eftermiddagen
den 5. august 1998 på baggrund af tilbagemeldinger fra forretningerne først forgæves forsøgte
at standse reklamerne, er uden betydning for strafbarheden af reklameindslagene, idet
forsøgene på at standse reklamerne mislykkedes, og forbrydelsen derfor blev fuldbyrdet
gennem udsendelsen af reklamer.
     heller ikke det forhold, at medarbejderne i de enkelte forretninger den følgende morgen
havde modtaget ordre fra hovedkontoret om, at de dyreste dyner skulle fjernes fra selve for-
retningslokalet, og at man også skulle lade nogle hvide og mønstrede dyner, der tidligere
havde kostet mere end 149 kr. og op til 500 kr., omfatte af tilbuddet, kan i sig selv bevirke
nogen ændring, idet lovovertrædelsen som beskrevet i anklageskriftets forhold 1 - 3 på dette
tidspunkt - dagen efter at reklamerne havde været bragt - allerede var fuldbyrdet gennem
udsendelsen af reklamerne.
     det forekommer ikke ganske klart, på hvilket tidspunkt man traf beslutningen om også at
lade dyner til en førpris af op til 500 kr. være omfattet af tilbuddet. retten finder det mest
nærliggende at antage, at beslut- ningen herom blev truffet og kommunikeret sent på efter-
middagen eller om aftenen den 5. august 1998 og således på et tidspunkt, hvor ikke samtlige
reklamer havde været bragt.
     det må som nævnt ovenfor vurderes, om denne ændring i jysk sengetøjslagers hensigt
                                                - 10 -
med hensyn til, hvilke dyner tilbuddet skulle omfatte, bevirker, at reklamer, der udsendtes
efter dette tidspunkt, ikke længere indeholdt urigtige, vildledende eller urimeligt mangelfulde
angivelser. retten finder det efter en samlet vurdering betænkeligt at fastslå, at der var
anvendt sådanne angivelser, i det omfang også dyner til en førpris på op til 500 kr. på
tidspunktet for udsendelsen af den enkelte reklame tilsigtedes omfattet af tilbuddet. der findes
derfor ikke grundlag for at domfælde det tiltalte selskab for i alt 45 tilfælde af markedsføring i
strid med markedsføringslovens § 2, stk. 1, som nævnt i anklageskriftet, men kun for et
væsentligt mindre antal tilfælde, uden at det er muligt nærmere at fastslå det præcise antal.
     det tiltalte selskab findes herefter skyldig i overtrædelse af markedsføringslovens § 2, stk.
1, i overensstemmelse med anklageskriftet med den nævnte ændring vedrørende antallet af
tilfælde, hvor reklameindslagene har været bragt.
straffen fastsættes efter § 22, stk. 6, jf. stk. 3, jf. § 2, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 545 af 1.
juli 1999 af lov om markedsføring til en bøde, der fastsættes til 125.000 kr. ved
strafudmålingen er der lagt vægt på antallet af udsendte tv-reklamer, som var i strid med mar-
kedsføringslovens § 2, stk. 1, og på den tilsigtede fortjeneste herved og
markedsføringsudgifterne hertil, men samtidig tillige på, at jysk sengetøjslager også i forhold
til seere, der havde set de allerede udsendte reklamer, foretog en rimelig afhjælpning, da
direktør lars larsen blev opmærksom på, at kunder misforstod tv-reklamen, jf. herved
straffelovens § 80, jf. § 51, stk. 3, og § 84, stk. 1, nr. 8.
                          thi kendes for ret:
tiltalte, jysk sengetøjslager a/s, straffes med en bøde på 125.000 kr.
tiltalte skal betale sagens omkostninger.
laura larsen                        kirsten nielsen
                                        elmer.
                                   - 11 -
aksel gybel            uffe thustrup
                           (sign.)
             udskriftens rigtighed bekræftes
            p. j. v. sø- og handelsretten, den


text:
evh
                                           udskrift
                                               af
                           sø- & handelsrettens retsbog
                                          ____________
den 21. januar 2016 kl. 14:00 blev retten sat af retspræsident henrik rothe.
der foretoges:
u-5-15
gentofte kommune
mod
1) n.h. hansen & søn a/s
2) elindco byggefirma a/s
ingen var tilsagt eller mødt.
der fremlagdes:
- processkrift om formaliteten af 24/11-2015 fra sagsøger med bilag 12,
- endeligt svarskrift af 14/12-2015 fra sagsøgte 1 med bilag a-c,
- processkrift om formaliteten af 18/12-2015 fra sagsøgte 1,
                                                -2-
- processkrift ad kumulation og kollegial behandling af 23/12-2015 fra sagsøgte 2,
gentofte kommune har anlagt sag mod de sagsøgte, som én sag, og gør gældende at betin-
gelserne for kumulering i medfør af retsplejelovens § 250 er opfyldt, subsidiært at sagerne
behandles i forbindelse med hinanden jf. retsplejeloven § 254. gentofte kommune har ligele-
des anmodet om, at sagerne behandles med 3 juridiske dommere.
sagsøgte 1, n. h. hansen og søn a/s, og sagsøgte 2, elindco byggefirma a/s, har begge pro-
testeret mod kumulation og finder tillige ikke, at der bør deltage 3 juridiske dommere.
sagen handler overordnet om erstatning for overtrædelse af konkurrenceloven. 19 virksom-
heder indenfor byggebranchen har vedtaget strafferetlige bødeforlæg og 1 virksomhed er
dømt for overtrædelse af konkurrenceloven ved at indgå ulovlige kartelaftaler. nærværende
sag drejer sig om to tilfælde, hvor gentofte kommune var bygherre.
n. h. hansen og søn a/s og elindco byggefirma a/s har begge vedtaget bødeforlæg for ud-
buddet i forbindelse med ”skovshoved havn”. n. h. hansen og søn a/s derudover vedta-
get bødeforlæg for udbuddet i forbindelse med ”dyssegårdsskolen”.
gentofte kommune har i hovedsagen mod de sagsøgte påstået erstatning for overtrædelse af
konkurrenceloven. erstatningssagen vedrørende ”skovshoved havn” er opgjort til ekstra-
udgifter i forbindelse med afholdelse af anden udbudsrunde på 241.346,50 kr. erstatningssa-
gen vedrørende ”dyssegårdsskolen” er opgjort til forskellen i den samlede entreprisesum,
og hvad kommunen burde have betalt, 1.340.850 kr.
gentofte kommune har gjort gældende bl.a., at de sagsøgte har indgået et så omfattende
samarbejde om prisaftaler, at de enkelte aftaler må behandles som dele af et samlet kartel.
den procentvise overpris, der er konstateret i forhold til ”skovshoved havn” bidrager til at
dokumentere den overpris, der er taget i forbindelse med ”dyssegårdsskolen”. sagerne kan
tilrettelægges således, at elindco ikke påføres unødige omkostninger ved kumulering.
                                                -3-
da sagerne har betydning for behandlingen af erstatningskrav som følge af konkurrenceret-
lig overtrædelse, og da sagerne må forventes at få betydning for en række øvrige sager, der
udløber af ”byggekartellet”, samt for det tilfælde at erstatningsdirektivet medfører et øget
antal erstatningssager, bør sagerne behandles med 3 juridiske dommere.
n. h. hansen og søn a/s har gjort gældende bl.a., at sagerne ikke vedrører det samme ”kar-
tel”, hvorfor de enkelte entreprisesager ikke nødvendigvis har nogen sammenhæng. gentof-
te kommune kan ikke kumulere to sager med den begrundelse, at beregningsmetoden fra
den ene sag kan overføres til den anden sag. derudover vedrører sagerne forskelligt materi-
elt indhold.
der er ikke er belæg for at gøre gældende, at nærværende sag kan få betydning for lignende
sager, idet der ikke er varslet andre krav mod dem eller andre virksomheder i branchen. er-
statningsdirektivet forventes implementeret i dansk ret inden udgangen af 2016, hvorfor en
stillingtagen og bevisbedømmelse vil have begrænset eller ingen præjudiciel værdi. på den-
ne baggrund er der ikke grundlag for, at sagerne skal behandles af 3 juridiske dommere.
elindco byggefirma a/s har gjort gældende bl.a., at kravene i de to sager beror på adskilte
aftaler, forhandlinger og forløb, idet elindco ikke har været involveret i ”dyssegårdsskolen”.
der er ikke en naturlig sammenhæng mellem sagerne, der tilsiger, at sagerne skal kumuleres
eller behandles samlet. det forekommer uproportionelt og urimeligt, såfremt elindco skal
påføres betydelige meromkostninger til sagsførelse, idet sagsgenstanden mod elindco er væ-
sentlig mindre end sagsgenstanden for ”dyssegårdsskolen”, der ligeledes har et væsentlig
større omfang.
betingelserne for at 3 dommere skal deltage i afgørelsen af sagen er ikke opfyldt, da andre
erstatningssager udløst af kartelsagen, ikke er anlagt eller på vej. erstatningsdirektivet var
ikke implementeret i dansk ret på det tidspunkt, hvor gentofte kommunes påståede tab op-
stod og formodningen for, at direktivet vil betyde flere erstatningssager medfører ikke, at
nærværende sag er principiel.
                                                      -4-
retten afsagde følgende
                                                  kendelse:
det lægges til grund, at betingelserne for kumulation af kravene overfor de 2 sagsøgte, som
nævnt i retsplejelovens § 250, stk. 1, nr. 1-4 er opfyldt. spørgsmålet er herefter om betingel-
sen i retsplejelovens § 250, stk. 1, nr. 5 er opfyldt.
af forarbejderne til bestemmelsen i retsplejelovens § 250, stk. 1, nr. 5 fremgår bl.a. jf. be-
tænkning nr. 698/1973 om oprindelig subjektiv kumulation, side 93:
       ”procesøkonomiske og procestekniske hensyn taler for en meget vid adgang til kumula-
       tion. procesøkonomiske hensyn taler således for kumulation, hvor den bevisførelse der
       skal finde sted, i alt væsentligt er den samme for de pågældende krav. dette vil ofte være
       tilfældet, hvor kravene udspringer af samme retsforhold, f.eks. hvor der er tale om krav
       mod to sagsøgte, der har voldt skade i forening. det kan imidlertid også være tilfældet,
       hvor sammenhængen mellem kravene er fjernere eller måske helt mangler, f.eks. hvis tre
       personer under ét og samme møde indgår tre aftaler vedrørende vidt forskellige forhold,
       idet a indgår aftale med b, b med c og c med a. procesøkonomiske hensyn kan også ta-
       le for kumulation, hvor bedømmelsen af kravene afhænger af samme juridiske betragt-
       ninger, således at parternes procedure er fælles. procestekniske hensyn taler for, at krav,
       der har en vis sammenhæng, behandles under ét, således at modstridende afgørelser
       undgås. af hensyn til rettens forligsmægling er det også af betydning, at sammenhæn-
       gende krav behandles under ét med tilstedeværelse af samtlige parter.
       imod en vid adgang til kumulation taler først og fremmest hensynet til parterne.
       …
       selv om parten ikke tvinges til at møde ved et fremmed værneting, kan det påføre parten
       ulemper og omkostninger, at kravet mod ham behandles sammen med en række andre
       krav, der ikke vedrører ham. hertil kommer, at en samlet behandling af en række krav
       kan medføre en risiko for, at behandlingen af det enkelte krav bliver for summarisk. ”
retten lægger til grund, at begge sagsøgte har erkendt at have indgået i prisaftaler, der har
været behandlet som en del af et samlet kartel. sagerne findes dermed at udspringe af sam-
me retsforhold, og selvom erstatningssagen vedrørende ”dyssegårdsskolen” i sit udgangs-
punkt ikke angår elindco, kan det ikke udelukkes, at begge sager har sådan en sammen-
hæng, at de med fordel kan behandles under samme sag, idet det skønnes, at forberedelsen
og hovedforhandlingen vil kunne tilrettelægges under hensyntagen til de sagsøgtes indivi-
duelle procesøkonomiske interesser.
                                                 -5-
hertil kommer, at kravene mod begge de sagsøgte angår erstatningskrav, som udspringer af
en overtrædelse af konkurrencelovens § 23, og derefter bør bedømmes under ét af de samme
dommere
betingelserne for, at sagerne kumuleres efter retsplejelovens § 250, stk. 1, nr. 1-5 er således
opfyldt.
efter de foreliggende oplysninger findes sagerne at have principiel karakter, idet udfaldet
kan få væsentlig betydning for andre end parterne, hvorfor betingelserne for, at 3 dommere
deltager i afgørelsen af sagen jf. retsplejelovens § 12, stk. 3, nr. 2 er opfyldt. derfor
                                            bestemmes:
de sagsøgte, n.h. hansen & søn a/s og elindco byggefirma a/s’, påstande om, at sagerne
mod dem skal behandles hver for sig, tages ikke til følge.
sagen behandles under medvirken af 3 juridiske dommere.
der tages dog forbehold for, at sagen kan ændre karakter under forberedelsen, således at be-
tingelserne for, at sagen behandles af 3 dommere, ikke længere er opfyldt.
retten hævet.
sagen udsat.
                                           henrik rothe
               -6-
            (sign.)
         ___ ___ ___
udskriftens rigtighed bekræftes
  sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                          højesterets dom
                        afsagt onsdag den 11. maj 2016
sag 30/2016
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
1) t1
(advokat andreas medom madsen, beskikket),
2) t2
(advokat hanne reumert, beskikket),
3) t3
(advokat hugo steinmetz, beskikket),
4) t4
(advokat jesper storm thygesen, beskikket),
5) t5
(advokat michael steffensen, beskikket),
6) t6
(advokat hanne reumert, beskikket),
7) t7
(advokat mette lauritzen, beskikket),
8) t8
(advokat kristian mølgaard, beskikket),
9) t9
(advokat kristian mølgaard, beskikket)
og
10) t10
(advokat kim bagge, beskikket)
                                              - 2 -
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 13. februar 2015 og af østre
landsrets 24. afdeling den 18. december 2015.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: niels grubbe, marianne højgaard pedersen,
henrik waaben, lars hjortnæs og jens kruse mikkelsen.
påstande
dommen er anket af de tiltalte.
tiltalte t1 har nedlagt påstand om frifindelse i det ikke erkendte omfang og formildelse, fri-
findelse for konfiskation i det ikke erkendte omfang og om at statskassen skal betale sagsom-
kostningerne for byret, landsret og højesteret. subsidiært har hun nedlagt påstand om formil-
delse af den idømte straf, om nedsættelse af det konfiskerede beløb og om, at statskassen del-
vist skal betale sagsomkostningerne.
tiltalte t2 har nedlagt påstand om frifindelse i det ikke erkendte omfang og formildelse, sub-
sidiært formildelse. han har endvidere påstået frifindelse for konfiskation eller nedsættelse af
denne samt nedsættelse af de idømte sagsomkostninger, således at den væsentligste del af
disse betales af statskassen, og at omkostningerne for højesteret betales af statskassen.
tiltalte t3 har nedlagt påstand om frifindelse for hashsalg, der går ud over salg af hash på 23
dage fordelt over et år, subsidiært nedsættelse af den mængde hash, der dømmes for, og mere
subsidiært formildelse af den idømte straf. hun har endvidere nedlagt påstand om frifindelse
for konfiskation, subsidiært konfiskation af et mindre beløb, og at sagsomkostningerne bort-
falder, subsidiært nedsættes.
tiltalte t4 har nedlagt påstand om frifindelse i det ikke erkendte omfang, subsidiært formil-
delse, konfiskation af et mindre beløb og om, at statskassen skal betale sagsomkostningerne
for landsretten og delvise sagsomkostninger for byretten.
tiltalte t5 har nedlagt påstand om ophævelse af landsrettens dom og hjemvisning, subsidiært
frifindelse i det ikke erkendte omfang samt formildelse. han har endvidere nedlagt påstand
                                                - 3 -
om frifindelse for konfiskation ud over 20.000 kr., og at statskassen helt eller delvist skal be-
tale sagens omkostninger.
tiltalte t6 har nedlagt påstand om frifindelse i det ikke erkendte omfang og formildelse, sub-
sidiært formildelse. hun har endvidere nedlagt påstand om frifindelse for konfiskation eller
nedsættelse af denne samt nedsættelse af de idømte sagsomkostninger, således at den væsent-
ligste del af disse betales af statskassen, og at sagsomkostningerne for højesteret betales af
statskassen.
tiltalte t7 har nedlagt påstand om frifindelse i det ikke erkendte omfang, subsidiært formil-
delse, og nedsættelse af det konfiskerede beløb samt om, at statskassen helt eller delvist skal
betale sagsomkostningerne for byret, landsret og højesteret.
tiltalte t8 har nedlagt påstand om frifindelse i det ikke erkendte omfang og formildelse, fri-
findelse for konfiskation og frifindelse for sagsomkostninger i landsretten samt, at han alene
skal betale delvise sagsomkostninger for byretten. han har subsidiært påstået hjemvisning og
mere subsidiært formildelse, frifindelse for konfiskation og frifindelse for sagsomkostninger i
landsretten samt, at han alene skal betale delvise sagsomkostninger for byretten. han har en-
delig påstået stadfæstelse af landsrettens afgørelse om betinget udvisning.
tiltalte t9 har nedlagt påstand om frifindelse, frifindelse for konfiskation og frifindelse for
sagsomkostninger for byretten og landsretten. han har subsidiært påstået hjemvisning og
mere subsidiært formildelse, frifindelse for konfiskation og frifindelse for sagsomkostninger
for landsretten, samt at han alene skal betale delvise sagsomkostninger for byretten.
tiltalte t10 har nedlagt påstand om frifindelse, subsidiært formildelse, og frifindelse for kon-
fiskation, subsidiært konfiskation af et mindre beløb. han har endvidere nedlagt påstand om,
at statskassen skal betale sagsomkostninger for byretten og landsretten, subsidiært betale del-
vise sagsomkostninger for landsretten.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse af straffene.
                                               - 4 -
for så vidt angår tiltalte t8 har anklagemyndigheden gentaget sin påstand om udvisning, jf.
udlændingelovens § 22, nr. 4.
anklagemyndigheden har herudover nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens afgørelse
om konfiskation hos de tiltalte.
anklagemyndigheden har endvidere nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens afgørelse
om sagsomkostninger for byret og landsret. for så vidt angår de tiltalte t4 og t5 har ankla-
gemyndigheden nedlagt påstand om, at de hver især skal betale en større del af sagens om-
kostninger for byret og landsret end bestemt ved landsrettens dom.
endelig har anklagemyndigheden nedlagt påstand om frifindelse over for den påstand om
hjemvisning, som er nedlagt af t5, t8 og t9.
anbringender
t1 har navnlig anført, at hun ikke kan dømmes for medvirken til eventuelt salg foretaget af
andre personer på tidspunkter, hvor hun ikke er observeret ved bod …. landsrettens anven-
delse af medvirkensbegrebet er for vidtrækkende, idet der ikke er ført bevis for, at hun har
medvirket aktivt (og haft forsæt) til andres salg ved bod … eller til andres salg på de såkaldte
aktionsdage, eller i perioden fra den 22. november 2013 og frem til den 16. januar 2014, hvor
landsretten har lagt til grund, at hun afbrød sin handel med cannabisprodukter. hun kan derfor
kun dømmes for sit erkendte salg på i alt 7,4 kg.
det er kun salg af selve det euforiserende stof, der kan henføres til straffelovens § 191 som
værende strafbart. medtagelse af cigarettobakken ved vejningen af joints er udtryk for en
praksisændring med tilbagevirkende kraft, og også derfor bør salg af den del af jointen, der
udgøres af cigarettobak, ikke henføres til straffelovens § 191.
konfiskation af udbytte skal ske på grundlag af et langt lavere kvantum solgt cannabis, og
beløbet bør ikke overstige 148.000 kr.
t2 har navnlig anført, at generelle vurderinger af den samlede kriminalitet i området omkring
pusherstreet på christiania og kendskab til, at andre begår kriminalitet fra området eller fra
                                               - 5 -
den pågældende bod, ikke medfører strafferetligt medvirkensansvar – og slet ikke i forhold til
de dage og de tidspunkter, hvor der ikke er ført bevis for, at nogen har solgt cannabis fra bod
….
den mængde cannabis, som han er tiltalt for salg af, kan ikke anses for bevist ved anklage-
myndighedens skønsmæssige beregning af det gennemsnitlige daglige salg fra en hashbod på
christiania. der er ikke foretaget en vurdering af beviser for solgt kvantum i bod …, endsige
en vurdering af beviser for kvantum solgt i de andre boder, og derefter foretaget en sammen-
ligning af beviserne for kundetilstrømningen i de pågældende boder. han kan derfor kun
dømmes for sit erkendte salg af i alt 10,8 kg cannabis.
landsretten har ved strafudmålingen fastslået, at det er ligegyldigt, hvor meget cannabis man
måtte have solgt, hvor mange gange man har solgt, i hvor mange timer ad gangen osv. lands-
rettens dom fastslår, at såfremt man erkender at have solgt cannabis fra en bod i pusherstreet,
hvor man er blevet observeret et eller andet antal gange på et år, skal man have 2½ års fæng-
sel, og hvis man er tidligere straffet for overtrædelse af lov om euforiserende stoffer eller
straffelovens § 191, skal denne straf stige med yderligere 3 måneder. dette er ikke i overens-
stemmelse med straffelovens § 80 eller almindelige strafudmålingsprincipper.
konfiskation af udbytte for den enkelte skal ikke beregnes i forhold til det kvantum, man me-
ner, at andre har solgt, da medvirkensansvaret alene er bedømt som tilskyndelse, mens der
ikke er beviser for et samarbejde, der medfører, at man også har delt hinandens udbytte.
han har sandsynliggjort, hvor han har sine penge og værdier fra, og der kan derfor ikke ske
konfiskation efter straffelovens § 76 a.
t3 har navnlig anført, at domfældelse ud over de 23 dage, hvor hun er observeret i bod …,
ikke er i overensstemmelse med betingelserne for medvirken i straffelovens § 23. byret og
landsret har konstrueret et medvirkensansvar, som bygger på, at hun uden at medvirke ved
tilskyndelse, råd eller dåd alligevel kan straffes som medvirkende, fordi hendes enkeltstående
salg er med til at holde den kontinuerlige hashhandel i gang. det er imidlertid ikke hendes
enkeltstående salg, men traditionen for hashsalg på christiania, der holder den kontinuerlige
hashhandel i gang. hun har subsidiært anført, at såfremt hun bliver dømt for medvirken på de
                                                 - 6 -
dage, hvor hun ikke har været der, skal det afspejles i nedsættelse af den udmålte straf og den
fastsatte konfiskation.
anklagemyndigheden har ikke søgt at bevise noget samvirke eller nogen udbyttedeling mel-
lem hende og andre i bod … eller andre boder. der kan ikke ske konfiskation af et udbytte,
hvorom der ikke er ført bevis for, at det er tilfaldet hende. der er ikke formodning for et stort
udbytte af hendes strafbare handlinger, og hendes bevisførelse for anden indtægt – som er
omfattende og troværdig – må anses for tilstrækkelig til at opfylde kravet i straffelovens § 76
a, stk. 4.
t4 har navnlig anført, at der ikke er grundlag for at statuere medvirken for den hash, der sæl-
ges på de formiddage, hvor han ikke er observeret i bod …. hertil kræves bevis for, at han har
deltaget i organisationen af salget på disse dage. det bevis er ikke ført, bl.a. fordi de andre
personer, der har solgt hash fra bod … om formiddagen, ikke er identificeret.
landsrettens fastsættelse af solgte mængder er baseret på politiets optællinger af kunder i få
andre boder, som adskiller sig fra bod … både med hensyn til placering og størrelse, idet disse
boder har en bedre placering og er væsentligt større. man kan ikke, som landsretten har gjort,
anvende en gennemsnitsberegning på bod ..., når der ikke har været efterforsket i forhold til
antal kunder og mængde pr. kunde i forhold til denne bod. der er ikke ført bevis for mængden
af hash, der er solgt fra bod ..., og der skal derfor ske delvis frifindelse.
det fremgår af retsplejeloven, at en tiltalt ikke skal betale sagens omkostninger i ankesagen,
hvis man opnår et gunstigere udfald end i byretten. i landsretten blev det kvantum, som han
blev dømt for, reduceret fra ikke under 100 kg til ikke under 65 kg, ligesom konfiskationen
blev nedsat fra 1 mio. kr. til 300.000 kr. selv om landsretten stadfæstede strafudmålingen, kan
dette ikke ændre på, at han opnåede et mere gunstigt resultat end i byretten.
sagens meget høje omkostninger skyldes anklagemyndighedens tilrettelæggelse af sagen, som
forekommer at være tilfældig og vilkårlig, da der ikke ses at være nogen sammenhæng mel-
lem bod ..., hvor han har solgt hash fra, og sagens andre boder. i denne sag indgår der forhold,
der ikke vedrører ham, og han skal ikke betale omkostninger for sådanne forhold, jf.
retsplejelovens § 1008, stk. 2.
                                                - 7 -
t5 har navnlig anført, at landsretten har begået en rettergangsfejl, jf. retsplejelovens § 912,
stk. 1, nr. 1, ved ikke i tilstrækkeligt omfang at have objektiveret domsbegrundelsen. lands-
rettens dom bærer præg af at være baseret på et for stort skøn, og afgørelsen er i strid med
grænserne for den fri bevisbedømmelse i retsplejelovens § 880, 2. pkt. han kan derfor kun
dømmes for sit erkendte salg af i alt ikke over 4 kg hash.
sanktionsfastsættelsen for ham og t6 er den samme, uagtet at t6 er blevet dømt for salg af
mere end to gange så stor en mængde hash, som han er dømt for, og uagtet at omstændighe-
derne har været identiske, herunder særligt hvad angår forstraffe. hans straf bør derfor udmå-
les på et lavere niveau. uagtet at der ved domfældelser, hvor det solgte kvantum hash er over
ca. 100 kg, i praksis sker en vis udjævning af strafstørrelserne, bør der på grund af den bety-
delige kvantumforskel ved straffastsættelsen ske en reduktion af hans straf på ikke under 1/3.
han er ikke dømt for medvirken, og det forhold at han i 2004 er dømt for ligeartet kriminali-
tet, bør kun i meget begrænset omfang have indflydelse på straffens fastsættelse.
t6 har navnlig anført, at generelle vurderinger af den samlede kriminalitet i et område og
kendskab til, at andre begår samme type kriminalitet fra samme lokalitet i området, ikke med-
fører medvirkensansvar for andres kriminalitet efter straffelovens § 23.
for at dømme hende for medvirken til t7s og t8s salg af hash fra bod ..., kræves der beviser
for, at hun ved en eller anden form for aktivitet, der kan anses for tilskyndelse, råd eller dåd
har haft forsæt til at medvirke til deres salg af hash fra boden – og da sådanne beviser ikke er
ført, kan hun ikke dømmes for medvirken.
hverken skønnet over, hvor meget en typisk hashkunde måske køber af forskellige cannabis-
produkter i en bod på christiania, eller optællingen af kunder på udvalgte dage til nogle boder
på christiania, angår bod .... uanset de mange fejlkilder, der er ved beregningen, kan en gen-
nemsnitsberegning af andres kriminalitet i en given periode aldrig anvendes som bevis eller
danne grundlag for domfældelse af nogen, der ikke er omfattet af beregningsgrundlaget. hun
kan derfor kun dømmes for sit erkendte salg af i alt ca. 4-5 kg hash.
                                                 - 8 -
landsretten har ikke tillagt det betydning for strafudmålingen, hvilken type stof og hvilket
kvantum de pågældende er blevet dømt for salg af – endsige i hvilket omfang der alene har
været tale om medvirken osv. hun kan alene idømmes en straf udmålt i forhold til de almin-
delige strafudmålingsprincipper og straffelovens § 80, således at hun straffes i forhold til
stoftype, kvantum og grad af kriminel aktivitet samt en eventuel forhøjelse af denne straf som
følge af gentagelsesvirkning.
t7 har navnlig anført, at den foretagne skønsmæssige gennemsnitsberegning ikke har kunnet
danne grundlag for fastsættelse af det kvantum, han er dømt for, og at der i øvrigt ikke ud fra
bevisresultatet er hjemmel til i medfør af straffelovens § 23 at statuere et medvirkensansvar
for andres salg i bod ..., og at såvel straffen som konfiskationsbeløbet som følge heraf skal
nedsættes. han er på intet tidspunkt observeret sammen med andre sælgere i boden, og der er
i det hele taget ikke ført beviser for et samvirke mellem de tiltalte sælgere i boden. han kan
derfor kun dømmes for sit erkendte salg af i alt 8,2 kg uforarbejdet hash med et udbytte på
maksimalt 82.000 kr.
strafudmålingen er ikke i overensstemmelse med gældende udmålingspraksis eller med lands-
rettens opremsning af udmålingsparametrene, som bl.a. angives at være, hvilket udbytte den
enkelte har haft af aktiviteten. straffene er grundlæggende udmålt ens for alle og uafhængigt
af det kvantum, den enkelte er dømt for, og det udbytte, man antager, at den enkelte har haft
af salget. strafudmålingen for hans vedkommende står i kontrast til strafudmålingen og kon-
fiskationsbeløbene for de øvrige domfældte sælgere i sagen.
subsidiært skal den del af kvantum, som må henføres til et medvirkensansvar, på samme
måde, eller i hvert fald kun i begrænset omfang, have indflydelse på strafudmålingen.
t8 og t9 har navnlig anført, at det er en rettergangsfejl, at sagerne overordnet er blevet be-
handlet som én samlet sag. hvis sagerne om salg fra alle boder i pusherstreet rettelig skal an-
ses for én sag, er det udtryk for rettergangsfejl at behandle og beramme sagen adskilt i seks
delsager, herunder på sammenfaldende dage.
bevisførelsen om solgte hashmængder er i væsentlig grad baseret på gennemsnitslignende
betragtninger om hashsalg i boder, der ikke har været omfattet af den bevisførelse, der har
                                                - 9 -
fundet sted i denne delsag. bevisførelsen har i væsentligt omfang fundet sted uden for retten –
i andre retssale i andre delsager – og det er i strid med princippet i retsplejelovens § 880 at
lægge vægt på sådan bevisførelse.
landsrettens dom er endvidere udtryk for en fejlagtig anvendelse af medvirkensbestemmelsen
i straffelovens § 23. det bestrides, at det – uden individuel, aktiv deltagelse i koordinering –
udgør individuel strafferetlig medvirken, at der inden for en gruppe findes at være sket koor-
dinering. at være del af noget, der er koordineret, er ikke udtryk for tilskyndelse, råd eller
dåd, hvorimod det kan være strafferetlig medvirken at foretage koordineringen. landsrettens
dom angiver imidlertid herom alene, at der er sket en koordinering, ikke den enkelte dømtes
aktive involvering eller handlinger i forhold til en sådan koordinering.
det er endvidere i strid med uskyldsformodningen at vende bevisbyrden ved vurderingen af
betydningen af pauser i deltagelse i hashsalget på grund af bortrejse eller lignende.
der foreligger ikke individuel tilskyndelse, råd eller dåd udført af henholdsvis t8 eller t9 i
forhold til det hashsalg, der er sket på andre tidspunkter end dem, hvor de pågældende kon-
kret er konstateret at have deltaget aktivt, subsidiært har været til stede.
de har endvidere anført, at der i den gennemsnitlige mængde hashprodukter, som blev be-
slaglagt hos knap 2.000 formodede købere, indgik såvel hash som pot og skunk, hvorfor det
beregnede gennemsnitlige køb af hashprodukter på 4,1 g ikke kan anvendes i forhold til de
boder, som udelukkende solgte hash.
strafudmålingen er i strid med gældende udmålingspraksis, og det er endvidere i strid med
straffelovens § 80 at udmåle straffen ensartet uden differentiering efter omfang af salg.
konfiskationen er reelt ubegrundet og støttet på et ubegrundet gæt, hvilket ikke opfylder de
retsplejemæssige krav, der må stilles til begrundelsen for et skøn udøvet efter straffelovens §
75.
t10 har navnlig anført, at landsrettens dom vedrørende kvantum baserer sig på observationer
af andre boder på christiania og ikke på, hvad der konkret er solgt fra bod .... ligeledes base-
                                               - 10 -
rer domfældelsen for den mængde hash, der er solgt på aktionsdagen, sig på gennemsnitsbe-
regninger og optællinger på andre dage og i andre boder. der har ikke været ført bevis for,
hvilken mængde hash der konkret er solgt fra bod ... eller i forbindelse med aktionsdagen den
11. januar 2014, og der skal derfor allerede af den grund ske frifindelse.
domfældelse for medvirken til salget på de dage, hvor han ikke selv har været til stede, forud-
sætter, at det bevises, at han har deltaget i en form for planlægning eller koordinering eller
lignende vedrørende disse dage, og et sådant bevis er ikke ført. hans rolle har i øvrigt været
så underordnet og delvis passiv, at der ikke er et medvirkensansvar de dage, hvor han ikke er
til stede.
der har ikke været nogen bevisførelse om, hvorvidt han har haft et udbytte, og konfiskationen
baserer sig på en formodning, hvilket er i direkte strid med beviskravene i en straffesag. der
gælder ikke nogen bevislettelse i forhold til, om der har været et udbytte af en strafbar hand-
ling, og herefter kan det ikke ud fra landsrettens egne præmisser anses for bevist ud over en-
hver rimelig tvivl, at der har været et udbytte.
subsidiært har han anført, at der ingen bevisførelse har været vedrørende størrelsen af et
eventuelt udbytte. selv om straffelovens § 75, stk. 1, giver adgang til at træffe en skønsmæs-
sig afgørelse, er der ikke hjemmel til at træffe en vilkårlig afgørelse. landsretten har ikke an-
givet nogen begrundelse for et beløb på 800 kr. om dagen, og landsrettens afgørelse herom
bliver dermed så vilkårlig, at den er i strid med fundamentale retsprincipper om, at der også i
relation til skønsmæssige afgørelser skal være en vis forudsigelighed. der bør derfor ske fri-
findelse for konfiskation, subsidiært konfiskeres et mindre beløb.
alle de tiltalte har i det væsentlige henvist til det, som de øvrige tiltalte har gjort gældende.
anklagemyndigheden har navnlig anført, at straffelovens § 23 indebærer, at alle, der virker
sammen om en forbrydelse, kan straffes – også udtrykt sådan, at strafansvaret omfatter alle,
der har ”deltaget i en forbrydelse”. generelt gælder, at det afgørende er, om personen virker
sammen med andre om et handlingsforløb, som tilsigtes afsluttet med en fuldbyrdet forbry-
delse.
                                                 - 11 -
på baggrund af landsrettens bevisresultat kan det bl.a. lægges til grund, at den økonomisk
indbringende hashhandel på christiania, der fandt sted fra de mange hashboder i det såkaldte
green light district omkring pusherstreet, havde en velorganiseret og professionel karakter,
som byggede på og forudsatte et samvirke mellem de involverede personer eller grupper af
personer, der således udgjorde et kriminelt netværk. der er tale om organiseret, systematisk
og kontinuerlig hashhandel fra de enkelte boder og om, at de tiltalte har virket sammen med
andre i en gruppe eller som samarbejdende aktører om hashhandlen i den enkelte bod. med-
virkensansvaret efter straffelovens § 23 omfatter dermed alle, der virker sammen om hashsal-
get fra den enkelte bod, herunder det salg, som er foregået på tidspunkter, hvor den enkelte
tiltalte ikke har været til stede. de tiltaltes tilknytning til de respektive hashboder har haft en
fast karakter, og der har været tale om kontinuerlig hashhandel, hvor de tiltalte efter periodisk
fravær har genoptaget deres aktivitet. medvirkensansvaret omfatter derfor også perioder, hvor
de tiltalte måtte have været bortrejst eller lignende.
efter landsrettens bevisresultat må det lægges til grund, at salget af hash mv. på aktionsdage
er foregået helt koordineret mellem de få boder, der har været åbne, herunder således at over-
skuddet fra aktionsdagene gik til fælles formål. de tiltalte, der har medvirket til salg af hash
mv. på aktionsdagene (t1, t6, t8, t9 og t10), er med rette dømt for medvirken til det sam-
lede salg på den pågældende aktionsdag.
spørgsmålet om medvirken omfatter ikke t5, idet det efter landsrettens bevisresultat må læg-
ges til grund, at hashsalget fra bod nr.... ikke er foregået i forening med eller efter fælles for-
udgående aftale med andre. efter landsrettens bevisresultat må det endvidere lægges til grund,
at der med hensyn til bod nr. … (t4) har været en adskillelse mellem personer og grupper, der
anvendte boden på klart adskilte tidspunkter. t4 kan således kun dømmes for medvirken i
relation til den gruppe, som han har været tilknyttet.
højesterets vurdering af sagen må ske på grundlag af det bevisresultat, som er fastlagt ved
landsrettens dom, jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, jf. § 912, stk. 1. landsretten har ved fast-
læggelsen af den solgte mængde hash mv. foretaget en helt konkret bevisvurdering ud fra de
oplysninger, som har været fremlagt under sagen. de tiltaltes bemærkninger om fastlæggelsen
af den solgte mængde hash mv. er reelt rettet mod landsrettens bevisresultat og er udtryk for,
at landsretten efter de tiltaltes opfattelse har bedømt sagens beviser fejlagtigt og ikke har haft
                                               - 12 -
tilstrækkeligt grundlag for at bedømme beviserne som sket. landsretten har angivet en detal-
jeret begrundelse for sin bevisvurdering i forhold til mængden af solgt hash mv. og dermed de
omstændigheder, som er anset for bevist og er lagt til grund for domfældelsen, jf. retsplejelo-
vens § 884, stk. 1.
landsretten har med rette anset en joint som et cannabisholdigt produkt som sådan, således at
det er den samlede mængde af hashmix i en joint – og ikke alene vægten af den udskilte hash
– der skal indgå ved straffastsættelsen for en overtrædelse af lovgivningen om euforiserende
stoffer. dette svarer til, hvad der gælder med hensyn til andre euforiserende stoffer, jf. ufr
2006.1411 h og ufr 2006.3016 h.
der bør ske en skærpelse af straffene. der skal ved strafudmålingen lægges betydelig vægt på,
at der er tale om systematisk, kontinuerligt og velorganiseret salg af hash mv. gennem en
længere periode. der skal endvidere blandt andet lægges vægt på den mængde hash, der er
solgt, og den rolle, som den enkelte tiltalte har haft, herunder således at straffen for en bod-
medarbejder alt andet lige bør fastlægges lavere end straffen for f.eks. en sælger.
der er med rette sket konfiskation hos de tiltalte i medfør af straffelovens § 75, stk. 1. det kan
ud fra landsrettens bevisresultat lægges til grund, at der for sælgerne har været en betydelig
fortjeneste, som bør konfiskeres hos den enkelte tiltalte. der er i overensstemmelse med straf-
felovens § 75, stk. 1, foretaget en skønsmæssig vurdering af størrelsen af det udbytte, som bør
konfiskeres hos den enkelte.
der er med rette sket konfiskation i medfør af straffelovens § 76 a hos t2 og t3. der er tale
om grov narkokriminalitet, som har givet betydeligt udbytte, jf. straffelovens § 76 a, stk. 1, og
de tiltalte har ikke efter landsrettens bevisresultat sandsynliggjort, at de pågældende aktiver er
erhvervet for lovlige midler, jf. § 76 a, stk. 4.
betingelserne for udvisning af t8 er opfyldt.
de tiltalte er med rette pålagt at betale sagens omkostninger for både byret og landsret. der
kan blandt andet henvises til landsrettens nærmere begrundelse for omkostningsafgørelsen,
                                                - 13 -
herunder om nødvendigheden af bevisførelse om blandt andet omfanget og karakteren af
hashhandlen på christiania og fra de enkelte boder.
der er ikke grundlag for at hjemvise landsrettens dom, idet der ikke er begået rettergangsfejl
under sagens behandling i byret og landsret.
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstillinger
de tiltalte – t1, t2, t3, t4, t5, t6, t7, t8, t9 og t10 – er i landsretten idømt fængsels-
straffe på mellem 1 år og 9 måneder og 2 år og 9 måneder ved som sælgere eller bodmedar-
bejdere i en periode på ca. 1 år at have taget del i organiseret handel med hash og andre hash-
produkter fra hashboder på christiania.
hovedspørgsmålene i sagen er, om de tiltalte med rette er dømt for medvirken til salg af hash
mv. foretaget i en hashbod på tidspunkter, hvor de ikke selv har været til stede, og om de med
rette er dømt for de angivne mængder af hash mv. herudover er der spørgsmål om hjemvis-
ning, navnlig på grund af en rettergangsfejl ved at sammenlægge sagerne, om strafudmåling,
om udvisning af t8 samt om konfiskation og sagsomkostninger.
medvirken
højesteret kan ikke efterprøve den konkrete bevisbedømmelse vedrørende skyldspørgsmålet,
jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, sammenholdt med § 912, stk. 1, nr. 4, modsætningsvis. høje-
steret kan imidlertid tage stilling til, om landsretten har anvendt straffelovens § 23 om med-
virken urigtigt, og om de faktiske omstændigheder, som er lagt til grund af landsretten, kan
begrunde, at de tiltalte, bortset fra t5, dømmes for medvirken til salg af hash mv., som de
ikke selv har foretaget, herunder på tidspunkter, hvor de ikke selv har været til stede i hashbo-
den. tilsvarende gælder for spørgsmålet, om nogle af de tiltalte som sælgere eller bodmedar-
bejdere på de såkaldte aktionsdage på christiania har medvirket i forhold til det samlede salg
af hash mv. på disse dage.
efter straffelovens § 23, stk. 1, omfatter den for en lovovertrædelse givne straffebestemmelse
alle, der ved tilskyndelse, råd eller dåd har medvirket til gerningen. som anført af landsretten
                                                 - 14 -
er det generelt afgørende for strafansvaret, om en person virker sammen med en anden eller
flere andre om et handlingsforløb, som afsluttes eller tilsigtes afsluttet med en fuldbyrdet for-
brydelse.
landsretten har efter bevisførelsen overordnet lagt til grund, at hashhandlen på christiania
havde en velorganiseret og professionel karakter, som byggede på og forudsatte et samvirke
mellem de involverede personer eller grupper af personer, der således tilsammen udgjorde et
kriminelt netværk. der er bl.a. foregået en koordinering af åbningstider (herunder lukkedage
og lukkeuger) og prissætning. der har endvidere været et beredskab i forhold til at imødegå
politiets aktioner i form af en evakueringsstrategi og alarmeringssystemer.
landsretten har vurderet, at denne organisering vedrørende blandt andet åbningstid og pris-
sætning sikrede en kontinuerlig kundesøgning, idet den fælles tilrettelæggelse skabte en for-
udsigelighed for kunderne, der altid eller meget ofte ville kunne købe et stort udvalg af hash
og hashprodukter på christiania.
landsretten har vedrørende de enkelte hashboder anset det for bevist bl.a., at boderne i al væ-
sentligt var hierarkisk opbygget med en klar fordeling af arbejdsopgaverne og en koordinering
af hashhandlen mellem de personer, der på forskellige tidspunkter bemandede dem, at de til-
talte har været så involveret i den pågældende bods drift, at de var bekendt med omfanget af
den hashhandel, der er foregået fra boden, at deres egen omfattende deltagelse i den vedva-
rende og meget systematiske hashhandel fra boden har bidraget til at opretholde bodens kon-
tinuerlige drift og tillige tilskyndet til og gjort salget af den samlede mængde hash mv. muligt,
og at de tiltalte har handlet som en del af en gruppe eller samarbejdende aktører tilknyttet en
bestemt hashbod – for t4s vedkommende dog alene i en bestemt del af åbningstiden for en
hashbod.
landsretten har endvidere anset det for bevist, at de tiltaltes tilknytning til de respektive hash-
boder har haft en fast karakter, og at de har genoptaget deres aktivitet i forbindelse med hash-
handlen efter perioder, hvor de har oplyst at have været bortrejst eller lignende.
særligt for så vidt angår de såkaldte aktionsdage har landsretten anset det for bevist, at salget
af hash mv. er foregået koordineret mellem de få boder, der var åbne.
                                               - 15 -
højesteret finder, at der ikke er grundlag for at fastslå, at landsretten ikke har foretaget en
konkret og objektivt funderet bevisbedømmelse, som er nærmere begrundet, eller at landsret-
ten med de anførte bevisresultater har anvendt straffelovens § 23 urigtigt ved at dømme de
tiltalte, bortset fra t5, for medvirken som sket.
stofmængde
ved fastlæggelsen af mængden af hash mv., der er blevet solgt i de fem boder, sagen angår,
har landsretten gennemgået de forskellige beviser i sagen. beviserne har omfattet kundeop-
tællinger i begrænsede perioder, fortrinsvis i boder, der ikke er omfattet af denne sag, samt
oplysninger om den gennemsnitlige mængde hashprodukter beslaglagt hos knap 2.000 formo-
dede købere, der inden for en periode er blevet standset af politiet i et nærmere angivet om-
råde tæt på christiania. beviserne har endvidere omfattet optagelser fra stationære videoka-
meraer i begrænsede perioder (herunder på seks aktionsdage), observationsrapporter og vi-
deooptagelser fra politiagenter, der købte hashprodukter i boderne, samt forklaringer fra de
tiltalte selv og fra politipersonale. på grundlag af en samlet vurdering af disse beviser har
landsretten fastslået, hvor stor en mængde hash og hashprodukter hver enkelt af de tiltalte har
medvirket til at sælge.
højesteret finder, at landsretten herved – i overensstemmelse med princippet om den frie be-
visbedømmelse i retsplejelovens § 880, 2. pkt. – har foretaget en konkret og objektivt funderet
bevisbedømmelse. bevisbedømmelsen er begrundet, jf. retsplejelovens § 884, stk. 1. der er
ikke tale om, at landsretten ved den beskrevne bevisbedømmelse har tilsidesat regler for sa-
gens behandling eller har anvendt loven urigtigt, jf. retsplejelovens § 912, stk. 1, nr. 1 og 3.
bevisbedømmelsen kan ikke efterprøves af højesteret, jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, jf. §
912, stk. 1, nr. 4, modsætningsvis.
det er gjort gældende, at der i den gennemsnitlige mængde hashprodukter, som blev beslag-
lagt hos knap 2.000 formodede købere, indgik såvel hash som pot og skunk, og at det bereg-
nede gennemsnitlige køb af hashprodukter på 4,1 g derfor ikke kan anvendes i forhold til de
boder, som udelukkende solgte hash. højesteret bemærker hertil, at det ikke er i strid med
principperne for bevisbedømmelse, at landsretten ved den skønsmæssige fastlæggelse af
                                                - 16 -
stofmængden for disse boder i lyset af det beregnede gennemsnitlige køb af hashprodukter har
lagt til grund, at den enkelte hashkunde købte gennemsnitligt 4,1 g hash.
landsretten har anset en joint for et cannabisholdigt produkt og ladet den samlede vægt af
hashmixet i jointen indgå ved beregningen af den solgte mængde hash mv. højesteret bemær-
ker herved, at den manglende adskillelse af tobak og hash i hashmixet ikke ændrer ved, at
salget af joints er omfattet af straffelovens § 191.
rettergangsfejl ved sammenlægning af sager?
højesteret finder, at der ikke er grundlag for at fastslå, at det er i strid med retsplejelovens
bestemmelser, herunder § 705, stk. 1, om sammenlægning af straffesager, at straffesagerne
vedrørende de enkelte hashboder blev lagt sammen i seks sager. det er heller ikke i strid med
bestemmelsen, at man undlod at sammenlægge de seks sager til én sag under henvisning til, at
man anså det for praktisk umuligt at gennemføre en så stor samlet sag, der ville have omfattet
mere end 70 tiltalte. det er heller ikke godtgjort, at de tiltalte er dømt på grundlag af beviser,
som i strid med retsplejelovens § 880, 1. pkt., ikke er ført under hovedforhandlingen i deres
straffesag.
højesteret finder herefter, at der ikke er sket rettergangsfejl ved afgrænsningen eller behand-
lingen af denne sag.
strafudmåling
højesteret tiltræder, at der som anført af landsretten ved strafudmålingen – i overensstem-
melse med landsrettens bevisresultat – er lagt vægt på, at der er tale om systematisk og orga-
niseret handel med hash mv., som kontinuerligt har stået på over en længere periode, og at der
herudover er taget hensyn til, hvilken mængde af hash mv. der er solgt, til den enkeltes rolle
og udbytte, samt til tidligere straffe for ligeartet kriminalitet.
højesteret bemærker herved, at ved graduering mellem de enkelte tiltalte kan forskelle i
kvantum tillægges forholdsvis mindre vægt, når det som her for alle de tiltalte drejer sig om
store mængder, og der som nævnt er tale om en systematisk og organiseret handel med hash
mv., som kontinuerligt har stået på over en længere periode. højesteret bemærker endvidere,
at det i hvert fald under de nævnte omstændigheder ikke har betydning for strafudmålingen, at
                                               - 17 -
der i de fastslåede mængder af cannabisholdige produkter ud over hash indgår pot, skunk og
hashmix.
særligt for t4 og t5 bemærkes, at der ud over de mængder, som de er dømt for, må henses til
udbyttet samt karakteren og omfanget af den tidligere kriminalitet, de er dømt for. for t4s
vedkommende må det endvidere indgå, at de nu pådømte forhold er begået under udeblivelse
fra afsoning af tidligere idømt straf.
højesteret finder ikke grundlag for at fastslå, at landsretten ikke har fastsat straffene for de
enkelte tiltalte efter en individuel bedømmelse på grundlag af de anførte kriterier.
højesteret finder herefter ikke grundlag for at ændre de fængselsstraffe, som landsretten har
fastsat.
udvisning
højesteret tiltræder af de grunde, som byretten har anført, at t8 alene er udvist betinget, jf.
udlændingelovens § 24 b.
konfiskation
højesteret finder ikke grundlag for at tilsidesætte landsrettens skønsmæssigt idømte udbytte-
konfiskation, jf. straffelovens § 75, stk. 1, eller for at tilsidesætte konfiskationen af formuego-
der efter straffelovens § 76 a.
sagsomkostninger
højesteret tiltræder af de grunde, som landsretten har anført, fastsættelsen af sagsomkostnin-
ger for byretten.
efter retsplejelovens § 1008, stk. 3, skal udgifter, der er foranlediget ved anke, udredes af til-
talte, når anken er iværksat af tiltalte og ikke har ført til en forandring til tiltaltes fordel.
højesteret tiltræder af de grunde, som landsretten har anført, fastsættelsen af sagsomkostnin-
ger for landsretten for t2, t3, t5, t6 og t7.
                                              - 18 -
de øvrige tiltalte er af landsretten idømt en uændret fængselsstraf, men der er konfiskeret et
lavere beløb hos dem end i byretten. hos t1 har landsretten konfiskeret 500.000 kr. mod 1
mio. kr. i byretten, hos t4 og t8 300.000 kr. hos hver mod 1 mio. kr. i byretten samt hos t9
og t10 80.000 kr. hos hver mod 300.000 kr. i byretten. højesteret finder, at disse ændringer –
der indebærer en forandring til disse tiltaltes fordel – ikke kan anses for at være uvæsentlige
eller at angå mindre beløb. statskassen skal derfor betale sagsomkostningerne for landsretten
for disse tiltalte.
konklusion
med den anførte ændring vedrørende sagsomkostningerne for landsretten stadfæster højeste-
ret herefter landsrettens dom.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at statskassen skal betales sagsomkostnin-
gerne for landsretten for t1, t4, t8, t9 og t10.
t1, t2, t3, t4, t5, t6, t7, t8, t9 og t10 skal betale sagens omkostninger for højesteret.


text:
                  h øjestere ts kend else
                           afsagt den 31. oktober 2018
sag bs-19935/2018-hjr
a
(selv)
mod
nyborg kommune
(advokat jørgen vinding)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i svendborg den 22. december 2017
og kendelse af østre landsrets 14. afdeling den 9. februar 2018.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: jon stokholm, lars hjortnæs og jan
schans christensen.
påstande
kærende, a, har nedlagt påstand om, at anken fremmes i landsretten.
indkærede, nyborg kommune, har nedlagt påstand om stadfæstelse.
parternes synspunkter
a har anført navnlig, at det ikke skal komme ham til skade, at hans advokat
ikke har været tilstrækkeligt opmærksom på reglerne om anke af sager fra
byretten til landsretten, således at han ikke får mulighed for at varetage og
beskytte sine interesser i forhold til nyborg kommunes uberettigede
afskedigelse af ham.
ankestævningen er indleveret på vegne af ham og kunne derfor lige så godt
have været indleveret af ham selv.
                                               2
både advokaten og han selv modtog velkomstbreve fra østre landsret i sags-
portalen www.minretssag.dk, og derfor var der en berettiget forventning om, at
anken var blevet admitteret af østre landsret.
det fremgår af retsplejelovens § 372, stk. 2, 1. pkt., at en ankestævning ved-
rørende anke til landsretten skal indleveres til den byret, der har afsagt dom-
men, og der må derfor være en formodning for, at ankestævningen kan
indleveres af den advokat, som har ført sagen for byretten.
sagen var tænkt anvendt som prøvesag for advokaten i landsretten, og da an-
meldelse af og ansøgning om en sags godkendelse som prøvesag ikke er be-
tinget af, at der medvirker en mødeberettiget advokat, synes det betænkeligt,
hvis kun en mødeberettiget advokat kan forestå indlevering af ankestævning.
nyborg kommune har anført, at øste landsrets afgørelse er korrekt.
højesterets begrundelse og resultat
retten i svendborg afsagde den 22. december 2017 dom i sagen mellem a og
nyborg kommune. advokat b, der ikke har møderet for landsretten, indgav på
vegne af a rettidigt ankestævning til retten i svendborg den 3. januar 2018.
sagen for højesteret angår, om anken skal afvises på grund af, at advokat b
ikke havde møderet for landsret, jf. retsplejelovens § 133, stk. 1.
som anført af landsretten følger det af retsplejelovens § 261, stk. 2, og retsprak-
sis om denne bestemmelse, at advokater, der indleverer processkrifter i ankesa-
ger for landsretten – herunder ankestævninger – bortset fra sager, der behand-
les efter småsagsprocessen, skal have møderet for landsret. højesteret tiltræder
af de grunde, som landsretten har anført, at ændringen af retsplejelovens § 372,
stk. 2, 1. pkt., hvorefter ankestævninger skal indleveres til den ret, hvis dom an-
kes, ikke medfører, at denne betingelse ikke længere gælder.
da det, som a i øvrigt har anført, ikke kan føre til et andet resultat, og da høje-
steret heller ikke finder grundlag for undtagelsesvis at meddele anketilladelse,
jf. retsplejelovens § 372, stk. 2, 5. pkt., stadfæster højesteret herefter landsret-
tens afgørelse om afvisning af anken.
det bemærkes, at afvisningen burde være sket ved dom, jf. retsplejelovens
§ 369, stk. 3.
                                  thi bestemmes:
                                        3
landsrettens kendelse stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a betale 1.500 kr. til nyborg kommune.
det idømte beløb skal betales inden 14 dage og forrentes efter rentelovens § 8 a.