text:
                             højesterets dom
                           afsagt onsdag den 24. april 2019
sag 174/2018
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t aps
(advokat christian falk hansen)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i aarhus den 13. september 2017 og af vestre
landsrets 12. afdeling den 18. april 2018.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, poul dahl jensen, henrik
waaben, jan schans christensen og lars apostoli.
påstande
dommen er anket af anklagemyndigheden med påstand om stadfæstelse af byrettens dom
med den ændring, at bøden nedsættes til 2.328.000 kr., subsidiært ophævelse af landsrettens
dom og hjemvisning af sagen til fornyet behandling i landsretten.
t aps har påstået stadfæstelse af landsrettens dom.
anbringender
anklagemyndigheden har anført navnlig, at landsretten har anvendt hvidvasklovens § 5, jf.
dagældende § 2, forkert. t aps skal ligesom i byretten dømmes for overtrædelse af
bestemmelsen i forbindelse med samtlige betalinger omfattet af sagen.
i de tilfælde, hvor der til samme køber er sket kontantsalg af flere biler på samme dag, er § 2
overtrådt, når det samlede kontantbeløb overstiger 50.000 kr. i disse tilfælde er der således
                                                 - 2 -
tale om flere betalinger, der er eller ser ud til at være indbyrdes forbundet. det kan ikke føre
til et andet resultat, at salget af de enkelte biler er blevet faktureret hver for sig, og at virk-
somheden opfattede og håndterede handlerne som enkeltstående aftaler og ikke havde til hen-
sigt at omgå kontantforbuddet. det er også uden betydning, at der ikke er givet rabat ved salg
af flere biler til samme køber.
t kunne lige så godt have udfærdiget en samlet faktura i stedet for flere fakturaer. det
forhold, at det af hensyn til afregning af eksportgodtgørelse efter reglerne i registrerings-
afgiftsloven var praktisk at udfærdige separate fakturaer på salget af de enkelte biler, ændrer
ikke ved, at der er tale om en samlet handel vedrørende salg af flere biler til samme køber.
direktør a har ikke bestridt opgørelsen af bilsalg i sagen. overtrædelserne af
kontantforbuddet kan tilregnes en eller flere medarbejdere i t som i hvert fald groft
uagtsomme, og den subjektive betingelse for at dømme selskabet er derfor også opfyldt.
da byretten og landsretten har fundet, at overtrædelserne af kontantforbuddet alene kan til-
regnes medarbejderne som groft uagtsomme, bør bøden ikke forhøjes med 50 % efter straf-
skærpelsesbestemmelsen i § 78, stk. 2, jf. den dagældende § 37, stk. 2. bødestraffen bør der-
for udmåles efter hovedreglen i henhold til § 78, stk. 1, jf. den dagældende § 37, stk. 1, såle-
des at bøden for hvert forhold fastsættes til 25 % af det beløb, der er modtaget over beløbs-
grænsen på 50.000 kr., dog mindst 10.000 kr.
ved landsrettens dom blev t alene dømt for overtrædelse af kontantforbuddet i 19 tilfælde,
hvor der er modtaget en kontantbetaling på 50.000 kr. eller mere ved salg af en enkelt bil, og
parterne er enige om, at loven er overtrådt i disse tilfælde. landsretten har imidlertid uden
nærmere begrundelse frifundet t i ni andre tilfælde, hvor der ligeledes er betalt 50.000 kr.
eller mere for en enkelt bil, men hvor samme kunde ved samme lejlighed har købt og betalt
for andre biler. bødestraffen alene for disse ni tilfælde udgør 90.000 kr. (minimumsstraffen på
10.000 kr. pr. forhold). derfor skal bødestraffen under alle omstændigheder forhøjes med
90.000 kr.
t aps har anført navnlig, at det objektive gerningsindhold i hvidvasklovens dagældende § 2
ikke er realiseret. der er ingen indikationer på, at virksomheden har indgået i transaktioner,
der kan forbindes med hverken hvidvask eller finansiering af terrorisme. selskabet driver
                                                 - 3 -
legal virksomhed med eksport af brugte biler, hvor virksomhedens fortjeneste udspringer af
sammenhængen mellem indkøbspris, videresalgspris og refusion af registreringsafgift.
landsretten har med rette lagt til grund, at de omtvistede betalinger ikke er eller ser ud til at
være indbyrdes forbundet i de tilfælde, hvor samme køber har foretaget kontantkøb af flere
biler den samme dag. der er anvendt separat faktura for hver enkelt bilsalg af hensyn til be-
regningen af eksportgodtgørelse – ikke med henblik på omgåelse af lovens kontantforbud. i
øvrigt har de enkelte bilhandler og betalinger heller ikke noget med hinanden at gøre, og der
er ikke ydet rabat ved salg af flere biler til samme kunde. forholdet svarer således ikke til den
i lovens forarbejder omtalte situation med betaling af flere rater til dækning af købesummen
for en og samme salgsgenstand.
selskabet og dets direktør og ejer har ikke opnået økonomisk vinding ved modtagelse af kon-
tantbetalingerne. man har heller ikke været opmærksom på, at det kunne indebære en over-
trædelse af kontantforbuddet, hvis summen af betalingerne for flere bilsalg til samme kunde
oversteg 50.000 kr. i de tilfælde, hvor der er modtaget mindre end 50.000 kr. kontant ved salg
af den enkelte bil, har der i hvert fald ikke været tale om grov uagtsomhed, og strafansvar er
derfor også udelukket af den grund. hvis det lægges til grund, at betingelserne for strafansvar
er opfyldt, bør der i disse tilfælde ske strafbortfald eller strafnedsættelse efter straffelovens
regler om undskyldelig uvidenhed om retsregler mv.
t har erkendt, at der i enkelte tilfælde er sket en fejl ved modtagelse af kontant betaling på
50.000 kr. eller mere ved salg af enkelte biler. ved landsrettens dom er t fundet skyldig i
overtrædelse af kontantforbuddet i disse tilfælde, og der er ikke grundlag for at dømme
selskabet for overtrædelse i videre omfang end sket. de ni yderligere tilfælde, som er omtalt
af anklagemyndigheden, indgår ikke længere i sagen.
retsgrundlag
kontantforbuddet
kontantforbuddet blev oprindeligt indført ved lov nr. 117 af 27. februar 2006 om forebyggen-
de foranstaltninger mod hvidvask af udbytte og finansiering af terrorisme (hvidvaskloven).
forbuddet fremgik af lovens § 2, der havde følgende ordlyd:
                                                - 4 -
      ”§ 2. forhandlere af genstande samt auktionsholdere må ikke modtage kontantbetalin-
      ger på 100.000 kr. eller derover, hvad enten betalingen sker på én gang eller som flere
      betalinger, der ser ud til at være indbyrdes forbundet.”
af de almindelige bemærkninger til lovforslaget (folketingstidende 2005-06, tillæg a, lov-
forslag nr. l 47, s. 1326) fremgår bl.a.:
      ”1. indledning
      den gældende lov om forebyggende foranstaltninger mod hvidvaskning af penge og fi-
      nansiering af terrorisme (hvidvaskloven) foreslås erstattet af en ny lov om forebyggende
      foranstaltninger mod hvidvask af udbytte og finansiering af terrorisme.
      lovforslagets formål er at indføre skærpede krav til de forebyggende foranstaltninger
      mod hvidvask og terrorfinansiering, der i dag fremgår af hvidvaskloven. dette sker som
      led i den fortsatte indsats med bekæmpelsen af hvidvask og terrorfinansiering.
      …
      endvidere er der for forhandlere af genstande samt auktionsholdere foreslået et forbud
      mod at modtage kontantbetalinger på 15.000 euro eller derover (kontantforbuddet).
      …
      med lovforslaget opfyldes dele af danmarks forpligtelser efter direktivet om forebyg-
      gende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af
      penge og finansiering af terrorisme – det 3. hvidvaskdirektiv (herefter benævnt ”direkti-
      vet”).”
af de specielle bemærkninger til § 2 i lovforslaget (folketingstidende 2005-06, tillæg a, lov-
forslag nr. l 47, s. 1335) fremgår bl.a.:
      ”det følger af den gældende hvidvasklov, at forhandlere af genstande og auktionsholde-
      re er omfattet af lovens anvendelsesområde, hvis beløbet, der omsættes for, modsvarer
      15.000 euro eller derover, og der betales med kontanter.
      det foreslås i stedet at indføre et forbud mod, at forhandlere af genstande og auktions-
      holdere modtager kontantbetalinger på 15.000 euro eller derover, hvad enten betalingen
      sker på én gang eller som flere betalinger, der ser ud til at være indbyrdes forbundet.
      forslaget betyder, at forhandlere af genstande og auktionsholdere ikke må modtage
      kontantbetalinger på 15.000 euro eller derover. det samme gælder, hvis kontantbetalin-
      gen består af flere betalinger, der tilsammen udgør 15.000 euro eller derover, og der ser
      ud til at være en sammenhæng mellem betalingerne. det sidste led i bestemmelsen er
      indsat for at hindre omgåelsestilfælde.”
ved lov nr. 634 af 12. juni 2013 blev personkredsen omfattet af kontantforbuddet udvidet, og
kontantforbuddets beløbsgrænse blev nedsat fra 100.000 kr. til 50.000 kr. bestemmelsen hav-
                                                - 5 -
de herefter følgende ordlyd, som var gældende på det tidspunkt, hvor de i sagen omhandlede
forhold fandt sted:
      ”§ 2. erhvervsdrivende, som ikke er omfattet af § 1, stk. 1, må ikke modtage kontantbe-
      talinger på 50.000 kr. eller derover, hvad enten betalingerne sker på én gang eller som
      flere betalinger, der ser ud til at være indbyrdes forbundet.”
af de almindelige bemærkninger til lovforslaget (lovforslag nr. l 164 af 28. februar 2013)
fremgår bl.a.:
      ”11. hvidvasklovens kontantforbud
      …
      11.2. lovforslagets udformning
      11.2.1. i praksis har der vist sig flere eksempler på situationer, som ikke er omfattet af
      hvidvasklovens kontantforbud, men hvor der har været tale om usædvanlige kontantbe-
      talinger, og hvor der kan være en mistanke om hvidvask.
      …
      på den anden side giver den gældende beløbsgrænse på 100.000 kr. mulighed for, at be-
      tydelige beløb forholdsvis hurtigt kan hvidvaskes eksempelvis ved kontant køb af løs-
      øregenstande, eksempelvis (brugte) biler, op til 99.999 kr., hvis de enkelte køb ikke er
      indbyrdes forbundne eller det ikke kan bevises, at de er indbyrdes forbundne. det er
      statsadvokaten for økonomisk og international kriminalitets vurdering, at en lavere be-
      løbsgrænse vil forbedre mulighederne for at forhindre hvidvask af udbytte, der stammer
      fra økonomisk kriminalitet.
      forslaget til en ny beløbsgrænse er således fastsat under hensyn til på den ene side, at
      borgerne i videst muligt omfang bør bevare adgangen til at benytte sig af kontant beta-
      ling, hvis de ønsker det, og til på den anden side den risiko for hvidvask, der er forbun-
      det med store kontantbetalinger. efter justitsministeriets opfattelse tilgodeses borgernes
      interesse i væsentlig grad ved forslaget om en beløbsgrænse på 50.000 kr., idet der sjæl-
      dent vil være anledning til at betale så stort et beløb kontant. samtidig vil en beløbs-
      grænse på 50.000 kr. forbedre mulighederne for at forhindre hvidvask af udbytte, der
      stammer fra økonomisk kriminalitet.”
af lovforslagets specielle bemærkninger til § 2 fremgår bl.a.:
      ”der foreslås ingen ændringer i, at forbuddet også omfatter flere betalinger, der ser ud
      til at være indbyrdes forbundet, hvis den samlede betaling udgør 50.000 kr. eller der-
      over. det forudsættes herved, at løbende ydelser ikke i sig selv skal anses for at være
      indbyrdes forbundne. kontantforbuddet vil således kun ramme betaling af f.eks. leje af
      hus eller husrum, leje af bil eller levering af vand, varme og gas eller elektricitet, hvis
      betalingen for en enkelt periode udgør 50.000 kr. eller derover. hvis der derimod er tale
      om ratevis betaling, eksempelvis i forbindelse med køb af en løsøregenstand eller en
      fast ejendom eller i forbindelse med betaling for en entrepriseydelse eller en rejse, vil de
                                                 - 6 -
      enkelte rater være indbyrdes forbundne, og kontantforbuddet vil dermed ramme tilfæl-
      de, hvor den samlede betaling udgør 50.000 kr. eller derover.”
ved lov nr. 651 af 8. juni 2017 blev bestemmelsen om kontantforbud flyttet til § 5, der har
følgende ordlyd:
      ”§ 5. erhvervsdrivende, som ikke er omfattet af § 1, stk. 1, må ikke modtage kontantbe-
      talinger på 50.000 kr. eller derover, hvad enten betalingen sker på én gang eller som fle-
      re betalinger, der er eller ser ud til at være indbyrdes forbundet.”
i bemærkningerne til lovforslaget (lovforslag nr. l 41 af 13. oktober 2016) hedder det bl.a.:
      ”§ 2 i den gældende hvidvasklov indeholder et kontantforbud for erhvervsdrivende, som
      ikke er omfattet af den gældende hvidvasklovs anvendelsesområde.
      efter den foreslåede § 5 må erhvervsdrivende, som ikke er omfattet af § 1, stk. 1, ikke
      modtage kontantbetalinger på 50.000 kr. eller derover, hvad enten betalingen sker på én
      gang eller som flere betalinger, der er eller ser ud til at være indbyrdes forbundet. den
      foreslåede bestemmelse viderefører § 2 i den gældende hvidvasklov med redaktionelle
      ændringer.
      bestemmelsen gennemfører artikel 2, stk. 1, nr. 3, litra e, og artikel 11, litra d, i 4. hvid-
      vaskdirektiv…
      …
      baggrunden for bestemmelsen er, at der ved store kontantbetalinger er øget risiko for
      hvidvask af penge og finansiering af terrorisme. kontantforbuddet foreslås indført som
      et alternativ til at lade de omhandlede forhandlere være omfattet af kravene, der gælder
      for de virksomheder, som er omfattet af hvidvaskloven om kundekendskabsprocedurer,
      underretningspligt m.v.
      …
      forbuddet omfatter også flere betalinger, der for den erhvervsdrivende er eller ser ud til
      at være indbyrdes forbundet, hvis den samlede betaling udgør 50.000 kr. eller derover.
      det sidste led i bestemmelsen skal forhindre omgåelsestilfælde. det forudsættes herved,
      at løbende ydelser ikke i sig selv skal anses for at være indbyrdes forbundet. kontant-
      forbuddet vil således kun ramme betaling af f.eks. leje af hus eller husrum, leje af bil el-
      ler levering af vand, varme og gas eller elektricitet, hvis betalingen for en enkelt periode
      udgør 50.000 kr. eller derover. hvis der derimod er tale om ratevis betaling, eksempel-
      vis i forbindelse med køb af en løsøregenstand eller en fast ejendom eller i forbindelse
      med betaling for en entrepriseydelse eller en rejse, vil de enkelte rater være indbyrdes
      forbundet, og kontantforbuddet vil dermed ramme tilfælde, hvor den samlede betaling
      udgør 50.000 kr. eller derover.
      …
                                               - 7 -
      overtrædelse af bestemmelsen er strafbelagt, jf. § 71, stk. 1, 2. pkt., og stk. 2. ansvars-
      subjektet for overtrædelse af § 5 er den erhvervsdrivende, og den strafbare handling er
      modtagelse af kr. 50.000 eller derover. et eksempel på overtrædelse af bestemmelsen er
      en erhvervsdrivende, der modtager 75.000 kr. i kontanter ved salg af en vare, eller en
      erhvervsdrivende, der modtager to betalinger på 30.000 kr. for den samme tjenesteydel-
      se, hvor betalingerne derfor må formodes at være delt i flere afdrag for at omgå § 5.”
straf
i hvidvasklovens § 78 (lov nr. 651 af 8. juni 2017) hedder det bl.a.:
      ”§ 78.
      …
      forsætlig eller groft uagtsom overtrædelse af § 5, … straffes med bøde.
      …
      stk. 2. ved særlig grove eller omfattende forsætlige overtrædelser af § 5, … kan straffen
      stige til fængsel indtil 6 måneder.
      …
      stk. 4. der kan pålægges selskaber m.v. (juridiske personer) strafansvar efter reglerne i
      straffelovens 5. kapitel.”
i bemærkningerne til lovforslaget (lovforslag nr. l 41 af 13. oktober 2016) anføres om straf-
udmålingen bl.a.:
      ”det fremgår af de specielle bemærkninger til lovforslagets § 12, nr. 2, at der ikke med
      forslaget var tilsigtet ændringer i de gældende bødeudmålingsprincipper, hvor bøden
      som udgangspunkt fastsættes til 25 pct. af det beløb over beløbsgrænsen – som efter
      forslaget vil være 50.000 kr. – der er modtaget i de enkelte handler, dog mindst 10.000
      kr. der er med den foreslåede bestemmelse om kontantforbud i lovforslagets § 5 ikke
      tilsigtet ændringer i de gældende bødeudmålingsprincipper.”
bestemmelsen er en videreførelse af hvidvasklovens dagældende § 37 (lovbekendtgørelse nr.
1022 af 13. august 2013). om strafniveauet er der bl.a. anført følgende i de almindelige be-
mærkninger til lovforslaget af 28. februar 2013 (lovforslag nr. l 164):
      ”strafniveauet for overtrædelse af hvidvasklovens § 2 er fastlagt i retspraksis, jf. bl.a. 2
      domme afsagt af vestre landsret, som er gengivet i ugeskrift for retsvæsen 2009 side
      2619 og ugeskrift for retsvæsen 2011 side 29.
      i førstegangstilfælde fastsættes bøden som udgangspunkt, så den svarer til 25 pct. af de
      beløb over 100.000 kr., som er modtaget i de enkelte handler, dog mindst 10.000 kr. der
      anvendes således som udgangspunkt absolut kumulation ved fastsættelsen af bøden.”
                                                 - 8 -
i lovforslagets specielle bemærkninger til bestemmelsen om kontantforbuddet er der anført
følgende om strafudmålingen:
       ”der tilsigtes ikke med forslaget ændringer i de gældende bødeudmålingsprincipper,
       hvorefter bøden som udgangspunkt fastsættes til 25 pct. af de beløb over beløbsgrænsen
       – som efter forslaget vil være 50.000 kr. – som er modtaget i de enkelte handler, dog
       mindst 10.000 kr.”
eu-ret
lov nr. 117 af 27. februar 2006 gennemførte dele af europa-parlamentets og rådets direktiv
2005/60/ef af 26. oktober 2005 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det
finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme (3. hvidvaskdirek-
tiv). af dette direktivs præambel og artikel 2 fremgår bl.a.:
       ”(1) massive strømme af sorte penge kan skade den finansielle sektors stabilitet og om-
       dømme og true det indre marked, og terrorisme ryster samfundet i dets grundvold. ud
       over strafferetlige foranstaltninger til bekæmpelse heraf kan en forebyggende indsats
       via det finansielle system være virkningsfuld.
       (2) kredit- og finansieringsinstitutternes soliditet, integritet og stabilitet samt tilliden til
       det finansielle system som helhed kan lide alvorlig skade som følge af kriminelle og
       medvirkende personers bestræbelser på at tilsløre anvendelsen af udbyttet af kriminelle
       handlinger eller at kanalisere lovlige eller ulovlige midler over i finansiering af terro-
       risme. for at undgå at medlemsstaterne vedtager foranstaltninger til beskyttelse af deres
       finansielle systemer, som kan være uforenelige med det indre marked og med retssta-
       tens og fællesskabets fundamentale retsgrundsætninger, er det nødvendigt, at fælles-
       skabet griber ind på dette område.
       …
       (18) det har gentagne gange vist sig, at der ved store kontantbetalinger er stor risiko for
       hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme. … forhandlere af genstande af høj
       værdi, så som ædelstene eller ædle metaller eller kunstværker, samt auktionsholdere
       omfattes under alle omstændigheder af direktivet, hvis de modtager kontantbetalinger
       på 15.000 eur eller derover. … da forholdene er forskellige i de enkelte lande, kan
       medlemsstaterne beslutte at vedtage strengere bestemmelser for på passende måde at
       imødegå den risiko, der er forbundet med store kontantbetalinger.
       …
       artikel 2
       1. dette direktiv gælder for:
       …
       3) følgende juridiske eller fysiske personer under udøvelsen af deres erhverv:
       …
       e) andre fysiske eller juridiske personer, der handler med varer, hvis der betales med
       kontantbeløb på mindst 15.000 eur, hvad enten transaktionen gennemføres på én gang
       eller som flere operationer, der ser ud til at være indbyrdes forbundet.”
                                               - 9 -
direktivbestemmelsen er videreført i europa-parlamentets og rådets direktiv (eu) 2015/849
af 20. maj 2015 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system
til hvidvask af penge eller finansiering af terrorisme (4. hvidvaskdirektiv).
højesterets begrundelse og resultat
i perioden fra januar 2015 til marts 2016 solgte t aps mere end 500 brugte biler til
udenlandske opkøbere mod kontant betaling. sagen angår, om selskabet ved at modtage kon-
tant betaling for bilerne overtrådte kontantforbuddet i hvidvasklovens § 5, dengang lovens §
2.
efter hvidvasklovens § 5 må den erhvervsdrivende ikke modtage kontantbetalinger på 50.000
kr. eller derover, hvad enten betalingen sker på én gang eller som flere betalinger, der er eller
ser ud til at være indbyrdes forbundet.
kontantforbuddet i henhold til hvidvasklovens § 5 overtrædes, når den erhvervsdrivende på
én gang modtager kontant betaling på 50.000 kr. eller derover. højesteret finder, at dette gæl-
der, uanset om kontantbetalingen dækker køb af en eller flere genstande, og uden hensyn til,
om der måtte være indbyrdes forbindelse mellem de enkelte køb. det er også uden betydning,
om der sker særskilt fakturering af de enkelte køb.
i de tilfælde, hvor den erhvervsdrivende ikke på én gang modtager kontant betaling på 50.000
kr. eller derover, sker der efter bestemmelsen overtrædelse af kontantforbuddet ved flere beta-
linger på samlet 50.000 kr. eller derover, såfremt betalingerne er eller ser ud til at være ind-
byrdes forbundet. som anført i lovforarbejderne kan dette eksempelvis være tilfældet, hvis der
er tale om ratevis betaling af købesummen for en løsøregenstand eller tjenesteydelse. højeste-
ret finder, at forarbejderne må forstås således, at der også kan foreligge den fornødne indbyr-
des forbindelse mellem flere kontantbetalinger på under 50.000 kr., som ikke er sket på én
gang, når betalingerne dækker flere forskellige varer eller tjenesteydelser, som er købt ved
samme aftale. endvidere kan betingelsen om indbyrdes forbindelse mellem kontantbetalinger,
som ikke er sket på én gang, efter omstændighederne være opfyldt, hvis de dækker flere
købsaftaler, som er sammenhængende f.eks. i kraft af et samhandelsmønster eller aftale om
rabat.
                                                - 10 -
ved ts salg af biler har prisen for den enkelte bil i langt de fleste tilfælde været under 50.000
kr., men i 19 tilfælde er der sket salg af en enkelt bil til en enkelt kunde, som har betalt mere
end 50.000 kr. kontant for bilen. ved landsrettens dom er t fundet skyldig i overtrædelse af
kontantforbuddet i henhold til hvidvaskloven og idømt en samlet bøde på 190.000 kr. for
disse tilfælde. denne bøde er ikke til prøvelse for højesteret.
i ni yderligere tilfælde er der sket kontantsalg af en bil til en pris, som overstiger 50.000 kr. i
disse tilfælde har t samme dag solgt andre biler – for mindre end 50.000 kr. – til samme
kunde. om disse forhold har landsretten bemærket, at ”der – således som sagen er forelagt for
landsretten – ikke er grundlag for tillige at anse t aps for skyldig i de tilfælde, hvor der er
sket enkeltbetalinger på 50.000 kr. og derudover, men som samtidig er indgået i en
samlebetaling fra samme kunde.” der foreligger ikke for højesteret nogen hindring for at
anse t for skyldig i overtrædelse af kontantforbuddet også i disse tilfælde. i lighed med de 19
tilfælde, hvor der er sket kontantsalg af en enkelt bil til en enkelt kunde, finder højesteret, at
der også ved salget af de ni biler er sket en overtrædelse af kontantforbuddet. i
overensstemmelse med anklagemyndighedens påstand fastsættes straffen til minimumsbøden
på 10.000 kr. for hvert af de ni forhold, i alt 90.000 kr., jf. hvidvasklovens § 78, stk. 4, jf. stk.
1, jf. § 5, jf. de tilsvarende bestemmelser i den dagældende lovbekendtgørelse nr. 1022 af 13.
august 2013 § 37, stk. 3, jf. stk. 1, jf. § 2.
sagens hovedspørgsmål angår de resterende tilfælde, hvor t har foretaget kontantsalg af flere
biler til samme kunde den samme dag, og hvor prisen for den enkelte bil har været mindre end
50.000 kr., men hvor summen af de kontante beløb har været større end lovens beløbsgrænse
på 50.000 kr. der er udstedt særskilt faktura vedrørende salget af hver enkelt bil. spørgsmålet
er, om der også er sket overtrædelse af hvidvasklovens kontantforbud i disse tilfælde.
ved bevisbedømmelsen har landsretten lagt til grund bl.a., at der ”ikke efter bevisførelsen [er]
grundlag for at tilsidesætte as forklaring om, at den samme opkøber ofte køber bilerne hos t
aps på forskellige tidspunkter på samme dag, idet de udenlandske opkøbere kører rundt i
området og opkøber biler hos andre forhandlere for så måske senere at vende tilbage til t aps
samme dag for at købe flere biler.” endvidere har landsretten anført, at ”der ikke er grundlag
for at tilsidesætte as forklaring om, at baggrunden for, at de enkelte bilsalg faktureres hver
for sig er, at virksomheden opfattede og juridisk håndterede handlerne som enkeltstående
aftaler om individuelt bestemte genstande med individuelt mangelsansvar i en for begge
                                              - 11 -
parter risikobetonet handel med brugte genstande, og at det i øvrigt også for at opnå
afgiftsrefusion var nødvendigt at fakturere hver bil for sig.”
højesteret kan ikke efterprøve den konkret foretagne bevisbedømmelse og må derfor lægge
landsrettens vurdering af de faktiske forhold til grund, jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, jf. §
912, stk. 1, nr. 4, modsætningsvis.
højesteret finder, at landsretten – uanset as forklaring om, hvordan salg og betalinger fandt
sted – må have lagt til grund, at t ikke i nogen af de her omhandlede tilfælde modtog et
kontantbeløb på 50.000 kr. eller derover på én gang. landsretten må endvidere have lagt til
grund, at der ikke er sket samtidigt salg af flere biler med en samlet pris på 50.000 kr. eller
derover. efter landsrettens bevisvurdering må der således tages udgangspunkt i en situation,
hvor kunden – efter køb og betaling af en eller flere biler til en samlet pris på mindre end
50.000 kr. – har forladt forretningen uden aftale om køb af flere biler, men efterfølgende er
vendt tilbage senere samme dag og har købt og betalt for flere biler for under 50.000 kr.,
hvorved summen af kontantbetalinger samme dag fra samme kunde har oversteget 50.000 kr.
på baggrund af landsrettens bevisbedømmelse lægger højesteret herefter til grund, at t ikke i
videre udstrækning end ved de ovenfor omtalte salg af i alt 28 biler til en pris, som overstiger
50.000 kr. pr. bil, har modtaget kontant betaling af 50.000 kr. eller derover på én gang eller
har modtaget flere kontantbetalinger på under 50.000 kr., som er eller ser ud til at være
indbyrdes forbundet på en måde, som indebærer overtrædelse af hvidvasklovens kon-
tantforbud.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom med den ændring, at bødestraffen til t
forhøjes med 90.000 kr. til 280.000 kr.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at t aps straffes med en bøde på 280.000 kr.
statskassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.


text:
                             højesterets dom
                       afsagt mandag den 6. december 2010
sag 321/2009
(2. afdeling)
di som mandatar for erik maibom a/s
(advokat morten eisensee)
mod
malerforbundet i danmark som mandatar for rené bøgh andersen
(advokat nicolai westergaard)
i tidligere instans er afsagt dom af sø- og handelsretten den 20. oktober 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per walsøe, asbjørn jensen, niels grubbe,
vibeke rønne og jens peter christensen.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
appellanten, di som mandatar for erik maibom a/s, har gentaget sin påstand.
indstævnte, malerforbundet i danmark som mandatar for rené bøgh andersen, har påstået
stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
det er oplyst, at uddannelsen som vognmaler hører under malerfagets faglige fællesudvalg,
hvor arbejdsgiverne er repræsenteret alene af foreningen af auto- og industrilakerere og
danske malermestre, at den største del af de organiserede vognmalere og vognmalerlærlinge
er organiseret i malerforbundet i danmark, at fai-overenskomsten er den mest udbredte
overenskomst inden for vognmalerfaget, og at det fremgår af industriens overenskomst, at
                                               - 2 -
vognmaleruddannelsen ikke er blandt de uddannelser, der er omfattet af overenskomstens
bestemmelser om lærlinge.
den fra 1. marts 2004 gældende overenskomst mellem foreningen af auto- og industrilake-
rere og malerforbundet i danmark bestemmer bl.a.:
      ”§ 6. søgnehelligdage
      1. med det formål at yde betaling for søgnehellig- og feriefridage henlægger
           arbejdsgiveren for hver medarbejder et beløb svarende til 5,9 % af medarbejderens
           ferieberettigede løn. i det nævnte beløb er indeholdt feriegodtgørelse af søgnehellig-
           dagsbetalingen.
      …
      2. det i henhold til stk. 1, for hver medarbejder opsparede beløb opgøres hvert år ved
           årets udgang. organisationerne er enige om, at opgørelsen, hvor det er praktisk, kan
           finde sted ved udgangen af den lønningsperiode, hvis afslutningsdato ligger nærmest
           den 31. december.
      3.    den for hver enkelt medarbejder henlagte søgnehelligdagsbetaling udbetales dels i
            form af et à contobeløb i forbindelse med den enkelte søgnehelligdag/feriefridag,
            dels i form af en restbetaling sammen med feriebetalingen i forbindelse med ferien
            det følgende år.
      …
      § 14. elevbestemmelser
      …”
i § 14, stk. 2, fastsættes elevlønninger pr. uge for lønperioderne 1-4 i hvert af årene 2004-06.
det anføres dernæst i § 14, stk. 2, bl.a.:
            ”såfremt der i uddannelsesaftalen er aftalt en anden løn end den i ovennævnte, re-
            guleres denne løn i henhold til gældende regler.
      …
      8.    for elever med særlig lønaftale betaler mesteren 5,9 pct. i søgnehelligdagsbetaling
            eller fuld løn for søgnehelligdage.
            såfremt der ydes søgnehelligdagsbetaling på 5,9 pct., følges bestemmelserne i over-
            enskomstens § 6.
      …
      16. til nyudlærte betales søgnehelligdagspenge 5,9 pct. det sker alene af den
            ferieberettigede løn i lønperiode 4 og i overensstemmelse med overenskomstens §
            6.”
                                               - 3 -
i industriens overenskomst 2007-2010, § 8, stk. 1, fastsættes mindstelønnen for lærlinge pr.
time for lærlingetidens 1-5 år i hvert af årene 2007-09. det anføres dernæst bl.a.:
      ”§ 15 løn for søgnehelligdage
      stk. 1
      betalingen for søgnehelligdage er den i § 8, stk. 1, anførte.
      for voksne lærlinge, der modtager løn svarende til den i industriens overenskomst § 23
      fastsatte, ydes der lærlingen søgnehelligdagsbetaling efter bestemmelserne i § 41 i indu-
      striens overenskomst.”
retsgrundlag
betænkning 1112/1987 om grundlæggende erhvervsuddannelser indeholdt et lovudkast med
bemærkninger. erhvervsuddannelsesloven bygger på dette udkast, der i § 34 og § 36 indehol-
der bestemmelser, der i det væsentlige svarer til henholdsvis § 55 og § 56 i erhvervsuddannel-
sesloven. i bemærkningerne til bestemmelserne hedder det i betænkningen bl.a. (s. 292):
      ”i § 34, stk. 2, om størrelsen af den obligatoriske mindsteløn, foreslås i overensstem-
      melse med de hidtidige regler i lærlingelovens § 4, stk. 1, og efg-lovens § 10, stk. 2, den
      almindelige ordning, at mindstelønnen fastsættes i kollektive overenskomster inden for
      uddannelsesområdet. virkningen af denne ordning er, at overenskomstparterne aftaler
      mindstelønnen med bindende virkning for alle virksomheder og elever inden for uddan-
      nelsesområdet, uanset om virksomheden og eleven i det konkrete tilfælde er medlem-
      mer af de forhandlingsberettigede organisationer.”
det hedder endvidere (s. 295-97):
                                                ”til § 36
      ved bestemmelsen henføres de ansættelsesforhold, der bygger på uddannelsesaftaler, til
      lovgivningens og overenskomsternes almindelige regler om ansættelses- og arbejdsvil-
      kår m.v. i det omfang, det er foreneligt med uddannelsen. forbeholdet angår dels an-
      sættelsesforholdets uddannelsesformål, dels de særlige bestemmelser, der er fastsat i
      lovudkastets øvrige bestemmelser eller i administrative regler i henhold hertil, f.eks. om
      aftalens indgåelse og ophør, prøvetid, aflønning og afgørelse af tvistigheder mellem
      parterne.
      lærlingeloven indeholdt oprindelig en meget detaljeret selvstændig regulering af rets-
      forholdet mellem læremester og lærling. i tidens løb er en række af disse bestemmelser
      ophævet eller ændret som følge af anden lovgivning. hertil kommer, at der er opstået
      nye regelsæt inden for arbejdsmarkedslovgivningen, som har omfattet lærlinge, uden at
                                                - 4 -
       det har medført ændringer i lærlingeloven. i nogle tilfælde indeholder den almindelige
       lovgivning særregler om lærlinge, eller eventuelt kun de såkaldte § 1 lærlinge (der er
       under 18 år ved læreforholdets indgåelse). dette gælder bl.a. ferieloven, lovgivningen
       om arbejdsløshedsforsikring og loven om lønmodtagers retsstilling ved virksomheds-
       overdragelse. i andre tilfælde er lærlinges retsstilling omfattet af den almindelige lov-
       givning, uden at der er særregler heri for lærlingene. dette gælder bl.a. loven om løn-
       modtagernes garantifond, dagpengeloven, loven om barselsorlov m.v. og arbejdsmil-
       jølovgivningen.
       …
       udvalget finder hverken lærlingelovens eller efg-lovens ordning tilfredsstillende på
       dette område.
       det bør efter udvalgets opfattelse som hovedregel overlades til fastsættelse gennem
       kollektive overenskomster og lovgivningen vedrørende arbejdsmarkedet, hvilke regler
       der skal gælde for elevernes retsstilling, i sammenhæng med tilsvarende regler for ar-
       bejdstagere i øvrigt. udgangspunktet bør herefter være, at der gælder samme retsstilling
       for elever som for andre arbejdstagere. hvor der måtte være særlige behov derfor, kan
       der i overenskomsterne eller den pågældende lovgivning fastsættes særlige regler for
       eleverne, således som det f.eks. er sket i ferieloven. dog er der behov for at fastsætte
       særlige regler om uddannelsesaftalers indgåelse og ophør, om prøvetid og aftalernes va-
       righed samt om afgørelse af tvistigheder mellem aftalens parter og enkelte andre be-
       stemmelser til sikring af uddannelsesformålet. sådanne regler bør fastsættes i lovsform,
       da de til dels indebærer en fravigelse fra aftalefriheden eller fra anden lovgivning, f.eks.
       funktionærloven.
       lovudkastet er udarbejdet i overensstemmelse med disse grundsynspunkter.”
forslaget til erhvervsuddannelsesloven blev fremsat den 6. oktober 1988. det fremgår af be-
mærkningerne til lovforslaget, at det på de fleste punkter følger lovudkastet i betænkning
1112/1987 (folketingstidende 1988-89 (1. samling), tillæg a, sp. 1214). i bemærkningerne til
lovforslagets § 54, stk. 2, og § 55, stk. 1, der i den vedtagne lov blev henholdsvis § 55, stk. 2,
og § 56, stk. 1, (sp. 1265-66) gentages i det væsentlige betænkningens bemærkninger til disse
bestemmelser.
højesterets begrundelse og resultat
på grundlag af oplysningerne om medlemsdækning og overenskomstdækning på uddannel-
sesområdet samt om organisationernes medvirken ved elevuddannelsens tilrettelæggelse fin-
der højesteret – således som parterne også var enige om ved sagens behandling i tvistigheds-
nævnet og sø- og handelsretten – at overenskomsten mellem foreningen af auto- og indu-
strilakerere og malerforbundet i danmark 2004 (fai-overenskomsten) er den overenskomst,
der skal tages i betragtning ved anvendelsen af erhvervsuddannelseslovens § 55, stk. 2.
                                               - 5 -
søgnehelligdagsbetaling aftales i overenskomster som forskellige typer af ordninger. en så-
dan ordning kan være fuld normal betaling uanset forekomst af søgnehelligdage, typisk ved
aflønning fastsat for perioder på en uge eller mere. en anden model kan være løntillæg, typisk
procentuelt beregnet af grundlønnen, der udbetales sammen med grundlønnen som kompen-
sation for manglende indtjening på søgnehelligdage. som en tredje type ses ordninger med
opsparing, f.eks. ved at arbejdsgiveren i et optjeningsår henlægger et beløb procentuelt bereg-
net af grundlønnen og udbetaler det i det følgende år, dels ved aconto-betalinger for søgne-
helligdage, dels ved at en eventuel restsaldo ved årets udgang udbetales eller overføres til føl-
gende år.
højesteret finder, at anvendelsen af ordet ”løn” i sætningen ”skal mindst udgøre den løn, der
er fastsat ved kollektiv overenskomst” i erhvervsuddannelseslovens § 55, stk. 2, taler for, at
bestemmelsen kan omfatte andre elementer end grundlønnens beløb. sammenhængen med §
56, stk. 1, om ”ansættelses- og arbejdsvilkår mv.” gør det heller ikke nærliggende at antage, at
bestemmelsen i § 55, stk. 2, kun angår grundlønnens beløb, men taler tværtimod for, at begre-
bet ”løn” i § 55, stk. 2, også omfatter andre lønelementer og lønvilkår. denne forståelse støt-
tes af bestemmelsernes forarbejder, hvorefter aflønning ikke reguleres af § 56. søgnehellig-
dagsbetaling i form af en ordning med sædvanlig periodisk løn uanset søgnehelligdage ville
være omfattet af § 55, stk. 2, og reale grunde taler for, at en ordning med løntillæg eller op-
sparing behandles på samme måde.
i erhvervsuddannelseslovens § 55, stk. 3, og i forarbejderne til loven anvendes udtrykket
”mindstelønnen”. dette udtryk må forstås som en reference til bestemmelsen i stk. 2, om,
hvad lønnen ”mindst [skal] udgøre”, og kan ikke forstås som en henvisning til det tekniske
grundlønsbegreb ”mindsteløn”, der anvendes i nogle overenskomster. anvendelsen af udtryk-
ket er derfor uden betydning for fortolkningen.
herefter finder højesteret, at betalingen efter fai-overenskomstens § 14, stk. 16, om søgne-
helligdagspenge er omfattet af erhvervsuddannelseslovens § 55, stk. 2, og stadfæster derfor
dommen.
                                     thi kendes for ret:
                                               - 6 -
sø- og handelsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal di som mandatar for erik maibom a/s betale 30.000
kr. til malerforbundet i danmark som mandatar for rené bøgh andersen.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark