text:
                             højesterets dom
                        afsagt onsdag den 3. december 2014
sag 178/2014
(1. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t
(advokat jørgen thomsen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i nykøbing falster den 5. september 2013 og af
østre landsrets 10. afdeling den 3. marts 2014.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, jytte scharling, marianne højgaard
pedersen, jon stokholm og lars apostoli.
påstande
dommen er anket af t med påstand om stadfæstelse af byrettens dom med den ændring, at
bøden nedsættes til 1.500 kr.
rigsadvokaten har påstået stadfæstelse af landsrettens dom.
anbringender
t har erkendt, at han ved byrettens dom med rette er idømt en bøde for overtrædelse af færd-
selslovens § 4, stk. 1, idet han har overtrådt pligten til at efterkomme anvisningen ifølge færd-
selstavlen b 13 (stop), jf. § 10 i den dagældende vejafmærkningsbekendtgørelse. han erken-
der således at have undladt at standse helt op, inden han kørte ud i krydset med ca. 10 km/t,
og færdselstavlen betyder, at han har pligt til at standse helt før fremkørsel – også selv om der
ikke er nogen færdsel fra nogen af siderne i krydset. bøden bør dog ikke overstige 1.500 kr.
                                                 - 2 -
færdselstavlen tilkendegiver tillige, at han havde ubetinget vigepligt, jf. færdselslovens § 26,
stk. 2, men denne pligt har han ikke overtrådt, idet han i overensstemmelse med bestemmel-
sen i § 26, stk. 5, i god tid satte farten ned og sikrede sig, at der ikke var nogen færdsel fra
nogen af siderne inden fremkørsel i krydset. hans fremkørsel med ca. 10 km/t i krydset er
således sket uden fare eller ulempe for andre trafikanter. i en situation, hvor der ikke er færd-
sel fra nogen af siderne, sker der således ikke overtrædelse af den ubetingede vigepligt ved
forsigtig fremkørsel, eftersom en sådan overtrædelse forudsætter, at der er en færdsel at vige
for.
overtrædelse af færdselslovens § 4, stk. 1, ved manglende overholdelse af pligten til at følge
færdselstavlens anvisning om at standse helt op før fremkørsel i kryds er ikke omfattet af
færdselslovens § 125, stk. 2, og denne overtrædelse kan derfor ikke i sig selv begrunde et
”klip i kørekortet”. et ”klip” måtte forudsætte, at han ud over pligten til at standse helt op før
fremkørsel i krydset, jf. færdselslovens § 4, stk. 1, tillige har overtrådt sin ubetingede vige-
pligt, jf. færdselslovens § 26, stk. 2.
det er herefter med urette, at han er dømt for tilsidesættelse af den ubetingede vigepligt med
den følge, at han er frakendt førerretten betinget.
rigsadvokaten har navnlig gjort gældende, at t har overtrådt sin ubetingede vigepligt efter
færdselslovens § 26, stk. 2, ved at undlade at følge færdselstavlens anvisning om at stoppe
helt før fremkørsel i krydset. det gælder, selv om der ikke var tværgående færdsel fra nogen
af siderne, og han derfor heller ikke konkret forvoldte fare eller ulempe for andre trafikanter.
hvor den ubetingede vigepligt følger af færdselstavlen b 13 (stop), er det således en integre-
ret del af vigepligten, at der skal standses helt op før fremkørsel i krydset. i modsætning til
færdselstavlen b 11 (trekant på spidsen) opsættes stop færdselstavlen b 13 kun i de tilfælde,
hvor der er særlig fare, hvis der ikke standses helt før fremkørsel, jf. § 47 i den dagældende
bekendtgørelse om anvendelse af vejafmærkning.
da klippekortsystemet blev indført ved lov nr. 267 af 21. april 2004, må det også anses for
forudsat, at overtrædelse af den ubetingede vigepligt ved fremkørsel i kryds uden forinden at
have standset helt i overensstemmelse med anvisningen ifølge færdselstavlen b 13 skulle
                                                - 3 -
kunne udløse et ”klip” – også i en situation, hvor overtrædelsen ikke har givet anledning til
konkret fare eller ulempe. en abstrakt fare er tilstrækkelig, når ”fuldt-stop tavlen” ikke er re-
spekteret.
t er således med rette betinget frakendt retten til at føre motordrevet køretøj, hvortil der kræ-
ves kørekort, da han allerede havde fået to ”klip” inden for de sidste 3 år forud for den om-
tvistede overtrædelse af den ubetingede vigepligt, jf. færdselslovens § 26, stk. 2, jf. § 125, stk.
2, nr. 4.
rigsadvokaten er enig i, at bøden bør nedsættes til 1.500 kr., hvis t frifindes for overtrædelse
af færdselslovens § 26, stk. 2.
tidligere straffe
t er tidligere straffet ved retten i nykøbing falsters dom af 21. december 2011 med en bøde
på 1.000 kr. for overtrædelse af færdselslovens § 4, stk. 1, ved den 7. september 2011 at have
ført en varebil frem mod rødt lys og ved retten i nykøbing falsters dom af 6. december 2012
med en bøde på 3.000 kr. for overtrædelse af færdselslovens § 42 ved den 21. juni 2012 at
have kørt med en hastighed af 79 km/t, selv om den højeste tilladte hastighed på stedet er 50
km/t. begge forseelser medførte et ”klip” i kørekortet.
retsgrundlaget
i færdselslovens § 4, stk. 1, § 26, stk. 2 og 5, § 95, stk. 1, og § 125, stk. 1 og 2, nr. 2 og 4,
hedder det bl.a.:
       ”§ 4. trafikanter skal efterkomme de anvisninger for færdslen, som gives ved færdsels-
       tavler …
       § 26.
       …
       stk. 2. ved kørsel ind på eller over en vej har den kørende vigepligt for den kørende
       færdsel fra begge sider (ubetinget vigepligt), såfremt dette er tilkendegivet ved afmærk-
       ning i medfør af § 95.
       …
       stk. 5. kørende, som har vigepligt, skal på tydelig måde ved i god tid at nedsætte has-
       tigheden eller standse, tilkendegive, at de vil opfylde vigepligten. kørslen må kun fort-
       sættes, når det under hensyn til andre køretøjers placering på vejen, afstanden til dem og
       deres hastighed kan ske uden fare eller ulempe.
       ...
                                                - 4 -
       § 95. transportministeren fastsætter bestemmelser om udformningen og betydningen af:
               1) færdselstavler
                   …
       § 125. føreren af et motordrevet køretøj, hvortil der kræves kørekort, bortset fra lille
       knallert, skal betinget frakendes retten til at føre et sådant køretøj, hvis …
       stk. 2. føreren skal endvidere betinget frakendes retten til at føre et sådant køretøj, hvis
       føreren inden for en periode af 3 år har gjort sig skyldig i tre forhold, der ikke i sig selv
       medfører frakendelse af førerretten efter stk. 1, men som er omfattet af
               1) …
               2) § 4, stk. 1 og 2, hvis overtrædelsen udgør fremkørsel for rødt lyssignal, kør-
                   sel mod kørselsretningen, overskridelse af spærrelinjer eller overskridelse af
                   ubrudt kantlinje i forbindelse med ulovlig kørsel i nødspor,
               3) …
               4) § 26, stk. 2-4 og 6, eller vigepligt fastsat ved færdselstavler eller anden af-
                   mærkning …”
i den dagældende vejafmærkningsbekendtgørelses § 2 og § 10 (bekendtgørelse nr. 784 af 6.
juli 2006), som svarer til § 4 og § 14 i den nugældende vejafmærkningsbekendtgørelse (be-
kendtgørelse nr. 802 af 4. juli 2012), hedder det bl.a.:
       § 2. der anvendes følgende hovedtavler:
               a. advarselstavler
               b. vigepligtstavler
               c. forbudstavler
               d. påbudstavler
               e. oplysningstavler.
       stk. 2. advarselstavler angiver fare. de opsættes i almindelighed kun, hvor faren van-
       skeligt kan forudses af trafikanterne eller er væsentlig større, end trafikanterne må for-
       vente.
       stk. 3. vigepligtstavler angiver vigepligtsforhold.
       stk. 4. forbudstavler angiver særlige forbud.
       stk. 5. påbudstavler angiver særlige påbud.
       stk. 6. oplysningstavler angiver andre forhold af færdselsmæssig betydning.
       …
       § 10. der anvendes følgende vigepligtstavler:
                      b 11 ubetinget vigepligt
       tavlen angiver, at trafikanterne ved kørsel ind på eller over en vej har vigepligt for den
       kørende færdsel fra begge sider (ubetinget vigepligt). tavlen anvendes normalt i forbin-
       delse med s 11 vigelinje.
       i kombination med undertavlerne u 1 og ub 11,1 anvendes tavlen til forvarsling af
       henholdsvis b 11 og b 13.
       under b 11 kan opsættes d 12 påbudt kørselsretning i rundkørsel.
                                                  - 5 -
      …
                      b 13 stop
      tavlen angiver, at kørende har ubetinget vigepligt og skal stoppe før fremkørsel i et
      kryds eller før fremkørsel over jernbanespor. i kryds kan cyklister og førere af små
      knallerter, der lovligt benytter cykelstien, dog uden at stoppe svinge til højre ad cykelsti
      langs den krydsende vejs højre side, hvis dette kan ske uden ulempe for andre trafikan-
      ter. ved jernbanespor opsættes tavlen under a 74 krydsmærke. tavlen anvendes
      normalt i forbindelse med s 13 stoplinje, jf. § 48.”
i den dagældende bekendtgørelse nr. 783 af 6. juli 2006 om anvendelse af vejafmærkning §
47, som svarer til § 65 i den gældende bekendtgørelse nr. 801 af 4. juli 2012 om anvendelse af
vejafmærkning, hedder det:
      ”§ 47. stoptavler kan opsættes i kryds uden for tættere bebygget område, når der er kon-
      stateret et betydeligt uheldsproblem mellem trafikanter, der kommer fra hver sin vej.
      samtidig skal et eller flere af nedenstående kriterier være opfyldt:
               1) oversigtsforholdene ad den mere betydende vej er dårlige i forhold til den
                   tilladte hastighed, jf. § 16, i mindst et af krydsets ben og mindst 10 % af tra-
                   fikanterne på den mere betydende vej kører mere end den tilladte hastighed,
               2) vigepligten er pålagt trafikanter, der ikke har haft vigepligt i de foregående
                   kryds,
               3) den mindre betydende vej fremtræder geometrisk som en gennemgående vej
                   i krydset.”
begrebet ”vigepligt” blev første gang anvendt i færdselsloven fra 1932, jf. § 11 i lov nr. 129
af 14. april 1932. om baggrunden for anvendelsen af dette begreb fremgår bl.a. følgende af
lovens forarbejder, jf. færdselsudvalgets betænkning i rigsdagstidende 1931-32, tillæg a, sp.
3615-3618:
      ”i § 11, 1. punktum indeholdes hovedreglen, der svarer til f. l. § 6, 3. stk. man har dog
      undgået at anvende udtrykket ”forkørselsret” og har i stedet betonet den anden side af
      bestemmelsen, vigepligten. tilsvarende udtryk anvendes i de norske trafikregler … og i
      den svenske færdselslov betones ligeledes pligten til at lade det andet køretøj køre først.
      det er i og for sig ønskeligt gennem en kort betegnelse som ”højreforkørselsretten” at
      hamre reglen ind i folks bevidsthed, men betegnelsen har i dette tilfælde den uheldige
      egenskab, at den ensidigt betoner retten til at køre frem, medens det, der bør betones, er
      pligten til at holde tilbage, til at vige af. i det hele må det erindres, at det ikke er reglens
      første formål at give den ene part en ret og at pålægge den anden en pligt. den er en
                                                - 6 -
       manøvreregel, hvis formål er at hindre sammenstød, når to køretøjers baner skærer hin-
       anden.”
ved lov nr. 153 af 24. maj 1955 blev reglen om vigepligt indsat i § 37. § 37, stk. 1 og 2, var
sålydende:
       § 37. vigepligt.
       stk. 1. ved kørsel ind på eller over en vej, der er udlagt som hovedvej (hovedgade), jfr.
       § 57, stk. 2, har den fra anden vej kommende ubetinget vigepligt for færdselen fra begge
       sider. under fremkørslen mod hovedvejen skal den på sidevejen kørende på utvetydig
       måde vise den eller de på hovedvejen kørende, at han vil lade dem passere først. han
       skal derfor i god tid nedsætte hastigheden og om fornødent standse helt før kørslen ind
       på eller over hovedvejen. der skal altid standses helt, hvor udsigten over hovedvejen
       ikke er fri.
       stk. 2. hvor særlig færdselstavle for stop er anbragt, har den kørende, efter at have
       standset køretøjet, ved fremkørsel ubetinget vigepligt for færdselen fra begge sider på
       den krydsende vej, uanset om denne i øvrigt er udlagt som hovedvej.”
det fremgår af bemærkningerne til forslaget til loven fra 1955, at det er udarbejdet på grund-
lag af betænkning nr. 91/1954 angående revision af færdselsloven og loven om motorkøre-
tøjer, jf. folketingstidende 1954-55, tillæg a, sp. 261. ordlyden af vigepligtsreglerne, der
blev indsat i lovens § 37, svarer til ordlyden af § 36 i lovudkastet i betænkningen. om § 36,
stk. 2, i udkastet er bl.a. anført følgende på side 68 i betænkningen:
       ”i stk. 2 åbnes der mulighed for at anvende den særlige færdselstavle for stop i enkelt
       kryds uden for hovedveje … stoptavlen betyder ikke blot, at der ubetinget skal standses
       før kørsel ind i det pågældende kryds, men tillige, at der ved den påfølgende fremkørsel
       haves ubetinget vigepligt for færdselen fra begge sider.”
ved lov nr. 287 af 10. juni 1976 blev de gældende bestemmelser i § 4, stk. 1, og § 26, stk. 2
og 5, om henholdsvis pligten til at efterkomme anvisninger, som gives ved færdselstavler, og
om den ubetingede vigepligt ifølge afmærkning indsat i færdselsloven. i bemærkningerne til
lovforslaget hedder det bl.a. (folketingstidende 1975-76, tillæg a, sp. 353-354 og sp. 378):
       ”almindelige bemærkninger.
       dette lovforslag er en genfremsættelse af det forslag til ny færdselslov, som blev frem-
       sat den 3. marts 1975, men som ikke nåede at blive færdigbehandlet i sin helhed. …
       formålet med lovforslaget er at gennemføre dels et forslag til fællesnordiske færdsels-
       regler afgivet af nordisk vejtrafik komité (nvk), dels en række andre bestemmelser til
       fremme af færdselssikkerheden. forslagets vedtagelse muliggør dansk ratifikation af
                                                 - 7 -
       færdselskonventionen af 1968 og den hertil knyttede supplerende europæiske overens-
       komst af 1971.
       …
       til § 26.
       ved lov nr. 270 af 26. juni 1975 er den del af vigepligtsbestemmelserne, der vedrører
       den ubetingede vigepligt gennemført. herom henvises i øvrigt til bemærkningerne til §
       26 i det tidligere fremsatte lovforslag, hvor der også er redegjort for det ønskelige i at
       lade den såkaldte skærpede almindelige vigepligt, som følger af færdselslovens § 37,
       stk. 4, 3. pkt. bortfalde.”
i bemærkningerne til det omtalte lovforslag af 3. marts 1975 hedder det bl.a. (folketings-
tidende 1974-75, 2. saml., tillæg a, sp. 1943-1945):
       ”til § 26.
       efter de foreslåede bestemmelser bliver der kun tale om to former for vigepligt: ubetin-
       get vigepligt (stk. 2 og 3) og almindelig højre-vigepligt (stk. 4).
       …
       ved gennemførelsen af det internationale system bør der tilstræbes en ordning, der
       mindst muligt griber ind i de kørevaner, der har dannet sig hos trafikanterne. der bør
       derfor i de kryds, hvor den skærpede almindelige vigepligt i dag gælder – i praksis de
       kryds, hvor der er indmundingslinier – indføres ubetinget vigepligt for de trafikanter,
       der i dag har skærpet almindelig vigepligt.
       efter de internationale bestemmelser i ”wien ii” tilkendegives ubetinget vigepligt over
       for de kørende ved færdselstavler, som enten kan være den særlige færdselstavle for
       stop eller den særlige trekanttavle, der anbringes på spidsen, og som efter de gældende
       danske bestemmelser betyder ”hovedvej forude”, men som internationalt betyder ”ube-
       tinget vigepligt”.
       …
       i stk. 2 foreslås en bestemmelse, hvorefter der er ubetinget vigepligt, såfremt dette er
       tilkendegivet ved afmærkning, jfr. bemærkningerne foran. …
       i stk. 5 foreslås en bestemmelse om, hvorledes den kørende, der har vigepligt, ved sin
       kørsel skal opfylde sin vigepligt. …”
ved lov nr. 267 af 21. april 2004 blev færdselsloven ændret. bl.a. blev klippekortsystemet,
der følger af lovens § 125, stk. 2, indført. forslaget var baseret på en rapport afgivet i septem-
ber 2003 af en arbejdsgruppe vedrørende indførelse af en klippekortsordning i tilknytning til
kørekortet. i bemærkningerne til lovforslaget (l 98) hedder det bl.a. (folketingstidende 2003-
04, tillæg a, s. 3181-3182, 3188-3189, 3195 og 3197-3198 ):
       ”de forseelser, der er omfattet af klippekortsystemet, er kendetegnet ved at være trafik-
       farlige situationer, der ikke i sig selv medfører frakendelse af førerretten i medfør af
                                               - 8 -
     færdselslovens § 126, stk. 1, men som dog er alvorlige nok til at have væsentlig betyd-
     ning for færdselssikkerheden. …
     2.1.1. gældende ret
     …
     den ubetingede vigepligt efter § 26, stk. 2, kan markeres med ”fuldt stop” ved tavle b
     13. tavlen anvendes normalt sammen med kørebaneafmærkning s 13 (stoplinie). tav-
     len angiver, at kørende har ubetinget vigepligt og skal stoppe før fremkørsel i et kryds
     eller over jernbanespor.
     tilkendegivelse af ubetinget vigepligt ved afmærkning med ”fuldt stop” og/eller ”stop-
     linie” stiller krav om særlig agtpågivenhed, og fremkørsel med uheld til følge vil derfor
     normalt altid medføre frakendelse, selv om føreren forinden er standset helt op.
     …
     arbejdsgruppen har lagt vægt på, at de eksisterende bestemmelser om betinget og ube-
     tinget frakendelse af førerretten skal bestå uændret, således at disse bestemmelser fort-
     sat skal være gældende ved siden af et klippekortsystem. et klippekortsystem vil således
     efter arbejdsgruppens opfattelse skulle have karakter af en udbygning af det gældende
     frakendelsessystem i færdselsloven. …
     arbejdsgruppen finder det mest hensigtsmæssigt, at der direkte i færdselsloven fastsæt-
     tes bestemmelser om, hvilke forseelser der skal være omfattet af et klippekortsystem,
     antallet af forseelser og den tidsmæssige udstrækning af ordningen.
     det er endvidere arbejdsgruppens opfattelse, at en udbygning af det gældende fraken-
     delsessystem i form af et klippekortsystem skal være så enkelt som muligt. …
     …
     2.2. den nærmere udformning af et klippekortsystem
     2.2.1 typer af forseelser
     …
     justitsministeriet kan tiltræde, at klippekortsystemet af de af arbejdsgruppen anførte
     grunde kun bør omfatte grovere overtrædelser af færdselslovens regler, hvilket navnlig
     vil sige adfærdsbaserede forseelser, der er væsentlige for trafiksikkerheden. justitsmini-
     steriet kan endvidere tilslutte sig, at de konkrete forseelsestyper, som arbejdsgruppen
     har anbefalet, omfattes af klippekortsystemet.”
arbejdsgruppens rapport er medtaget som bilag 2 til lovforslaget. i rapportens afsnit 6.2.11
hedder det bl.a. (folketingstidende 2003-04, tillæg a, s. 3260-3261):
     ”6.2.11 tilsidesættelse af vigepligt (færdselslovens § 26, stk. 2-4 og 6)
     …
     ubetinget vigepligt (§ 26, stk. 2 og 3):
     …
     fuldt stop (§ 26, stk. 2)
     den ubetingede vigepligt kan markeres medfuldt stop ved tavle b 13. tavlen anvendes
     normalt sammen med kørebaneafmærkning s 13 (stoplinie). tavlen angiver, at kørende
     har ubetinget vigepligt og skal stoppe før fremkørsel i et kryds eller over jernbanespor.
                                                  - 9 -
       tilkendegivelsen af ubetinget vigepligt ved afmærkning med fuldt stop og/eller stop-
       linie stiller krav om særlig agtpågivenhed, og fremkørsel med uheld til følge vil derfor
       normalt altid medføre frakendelse, selv om føreren forinden var standset helt op.
       i de tilfælde, hvor der ikke i dag sker en frakendelse, er det dog udvalgets vurdering, at
       forseelsen er så trafikfarlig, at den bør være omfattet af klippekortordningen.
       hajtænder (§ 26, stk. 2):
       den ubetingede vigepligt kan endvidere markeres medubetinget vigepligt ved tavlen b
       11 (trekant på spidsen). tavlen anvendes normalt sammen med vigelinie s 11 (hajtæn-
       der). tavlen angiver, at trafikanter har vigepligt for den kørende færdsel fra begge sider.
       det fremgår af praksis, at der som hovedregel sker frakendelse i tilfælde, hvor tiltalte
       efter at have passeret hajtænderne forvolder skade. konkrete omstændigheder, eksem-
       pelvis at tiltalte har holdt stille ved hajtænderne eller alene er trillet frem kan – selv om
       der er voldt skade – i visse tilfælde medføre frifindelse for frakendelsespåstanden. det
       samme kan gøre sig gældende ved særlige formildende omstændigheder som f.eks. at
       hajtænderne er delvis udvisket, udsynet er nedsat eller lignende.
       medfører tilsidesættelse af vigepligten fare for skade, viser praksis, at der ligeledes kan
       ske frakendelse efter § 126, stk. 1, nr. 1.
       i de tilfælde, hvor der ikke i dag sker en frakendelse, er det dog udvalgets vurdering, at
       forseelsen er så trafikfarlig, at den bør være omfattet af klippekortordningen.”
højesterets begrundelse og resultat
tre dommere – jytte scharling, marianne højgaard pedersen og jon stokholm – udtaler:
t undlod at standse, men nedsatte hastigheden, da han kørte frem i et kryds, hvor der var an-
vendt ”fuldt-stop tavle”. han var ikke til fare eller ulempe for nogen. spørgsmålet er, om han
herved overtrådte færdselslovens § 26, stk. 2, eller alene § 4, stk. 1.
efter færdselslovens § 26, stk. 2, har den kørende vigepligt for den kørende færdsel fra begge
sider (ubetinget vigepligt), hvis dette er tilkendegivet ved afmærkning i medfør af § 95, der
giver hjemmel til at fastsætte bestemmelser om udformningen og betydningen af bl.a. færd-
selstavler. af bekendtgørelsen om vejafmærkning § 14 (dagældende § 10) fremgår, at der kan
anvendes forskellige vigepligtstavler, bl.a. en færdselstavle b 13 stop, som angiver, at køren-
de har ubetinget vigepligt og skal stoppe før fremkørsel i f.eks. et kryds. denne færdselstavle
kan efter bekendtgørelsen om anvendelse af vejafmærkning § 65 (dagældende § 47) opsættes
i kryds uden for tættere bebygget område, når der er konstateret et betydeligt uheldsproblem
mellem trafikanter, der kommer fra hver sin vej, og hvor konkrete forhold på stedet kræver
det.
                                               - 10 -
efter færdselslovens § 26, stk. 5, skal kørende, som har vigepligt, på tydelig måde ved i god
tid at nedsætte hastigheden eller standse, tilkendegive, at de vil opfylde vigepligten.
er den ubetingede vigepligt tilkendegivet ved ”trekantstavlen” (b 11), kan den kørende over-
holde vigepligten ved at køre forsigtigt frem, men skal om nødvendigt standse alt efter trafik-
ken på stedet. er den ubetingede vigepligt tilkendegivet ved ”fuldt-stop tavlen”, finder vi, at
vigepligten kun kan overholdes ved at standse. ”fuldt-stop tavlen” er en vigepligtstavle, og
der er efter vores opfattelse ikke grundlag for at splitte den op i dels et påbud efter færdsels-
lovens § 4, stk. 1, om at standse, og dels en vigepligtstilkendegivelse efter færdselslovens §
26, stk. 2. pligten til at standse må naturligt forstås som en integreret del af vigepligten, da
begge dele fremgår af vigepligtstavlen.
vi tiltræder derfor, at t er fundet skyldig i overtrædelse af færdselslovens § 26, stk. 2, da han
ikke standsede ved ”fuldt-stop skiltet”.
bøden findes passende bestemt, og af de grunde, landsretten har anført, tiltræder vi, at t skal
frakendes førerretten betinget, jf. herved straffelovens § 89.
dommerne poul søgaard og lars apostoli udtaler:
efter færdselslovens § 26, stk. 2, har den kørende ved kørsel ind på eller over en vej vigepligt
for den kørende færdsel fra begge sider (ubetinget vigepligt), såfremt dette er tilkendegivet
ved afmærkning i medfør af lovens § 95. overholdelse af den ubetingede vigepligt efter § 26,
stk. 2, sker ved kørsel i overensstemmelse med § 26, stk. 5, og den ubetingede vigepligt er
derfor overholdt, når den kørende ved i god tid at nedsætte hastigheden eller standse tilkende-
giver, at han vil opfylde vigepligten – og dermed lade eventuel færdsel fra begge retninger
passere først – således at kørslen kun fortsættes, når det under hensyn til eventuelle andre kø-
retøjers placering på vejen, afstanden til dem og deres hastighed kan ske uden fare eller
ulempe.
for den kørsel, der er til pådømmelse i den foreliggende sag, er den ubetingede vigepligt til-
kendegivet ved færdselstavlen b 13. denne tavle angiver, at kørende har ubetinget vigepligt
                                              - 11 -
og skal stoppe før fremkørsel i et kryds eller over et jernbanespor. spørgsmålet er, om påbud-
det om at stoppe er et integreret led i den ubetingede vigepligt, eller om pligten til at stoppe er
en selvstændig pligt ved siden af vigepligten, som har til formål at give den kørende et bedre
overblik over færdselssituationen og dermed en bedre mulighed for at overholde sin vigepligt.
efter vores opfattelse er der hverken i ordlyden af § 26 eller i forarbejderne til bestemmelsen
tilstrækkeligt grundlag for at forstå indholdet af den ubetingede vigepligt anderledes i tilfæl-
de, hvor den er tilkendegivet ved færdselstavlen b 13 (stop), end i tilfælde, hvor den er til-
kendegivet på anden måde, f.eks. ved færdselstavlen b 11 (trekant på spidsen). vi finder der-
for, at en fremkørsel, der som i den foreliggende sag sker ved en hastighed af 10 km/t, efter at
den kørende har sikret sig, at der ikke er trafik fra nogen af siderne, og at fremkørslen derfor
hverken kan forvolde fare eller ulempe for andre, ikke indebærer en overtrædelse af den ube-
tingede vigepligt, som følger af § 26, stk. 2, jf. stk. 5.
vi er derfor enige med byretten i, at den omhandlede kørsel ikke indebærer en overtrædelse af
færdselslovens § 26, stk. 2, men alene af færdselslovens § 4, stk. 1, og stemmer herefter for at
stadfæste byrettens dom med den ændring, at bøden nedsættes til 1.500 kr.
afgørelsen træffes efter stemmeflertallet, således at landsrettens dom stadfæstes.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
statskassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.


text:
                             højesterets dom
                           afsagt tirsdag den 29. april 2014
sag 42/2012
(1. afdeling)
k/s savontie ved investorerne
(advokat christian falk hansen)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat steffen sværke)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 22. afdeling den 20. januar 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, jon stokholm, hanne schmidt,
lars hjortnæs og jan schans christensen.
påstande
appellanten, k/s savontie ved investorerne, har gentaget sine subsidiære påstande samt fra-
faldet sine principale påstande og sin mest subsidiære påstand.
indstævnte, skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
anbringender
k/s savontie ved investorerne har som begrundelse for at frafalde de nævnte påstande anført
bl.a., at højesteret ved dommen af 3. marts 2014 i sag 170/2012 har fastslået, at der ved
erhvervelse af anparter i et ejendomsinvesteringsprojekt – uanset om det sker ved tegning el-
ler køb – skal henføres beløb til den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af investe-
ringsprojektet, der ikke kan indgå i anskaffelsessummen, hverken efter afskrivningsloven eller
efter ejendomsavancebeskatningsloven.
                                                - 2 -
i den foreliggende sag er forskellen mellem griffin ejendomme a/s’ anskaffelsessum for
ejendommen på 246.180.000 kr. og videresalgsprisen til investorerne i k/s savontie på
288.030.600 kr. ca. 42.000.000 kr. det afgørende spørgsmål i denne sag er, hvor stor en del af
dette beløb, der rettelig skal henføres til betaling for den overordnede strukturering og tilret-
telæggelse af investeringsprojektet og dermed ikke kan indgå ved opgørelsen af den skatte-
mæssige anskaffelsessum.
østre landsret har i den indankede dom henført ca. 23 mio. kr. af de 42 mio. kr. til udgifter
vedrørende due diligence, mæglerhonorar og øvrige købsomkostninger. k/s savontie ved
investorerne gør gældende, at hele beløbet på ca. 23 mio. kr. skal indgå ved opgørelsen af
afskrivningsgrundlaget og anskaffelsessummen efter ejendomsavancebeskatningsloven, da
investorerne i k/s savontie ved deres indtræden som kommanditister påtog sig at tage del i
disse udgifter, jf. retsanvendelsen i højesterets dom af 3. marts 2014 i sag 170/2012.
k/s savontie ved investorerne accepterer, at en del af beløbet på de ca. 19 mio. kr. skal henfø-
res til den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af investeringsprojektet og som følge
heraf ikke kan indgå i den skattemæssige anskaffelsessum. langt størstedelen af beløbet skal
imidlertid henføres til griffin ejendomme a/s’ videresalgsavance ved salget af ejendommen
til investorerne i k/s savontie. denne del af beløbet på de ca. 19 mio. kr. skal derfor efter
almindelige skatteretlige principper indgå ved opgørelsen af investorernes skattemæssige an-
skaffelsessum for ejendommen.
parterne har i øvrigt gentaget deres anbringender.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, hvilke udgifter der kan indgå i anskaffelsessummen ved opgørelsen af afskriv-
ningsgrundlaget og grundlaget for beskatning efter ejendomsavancebeskatningsloven for den
faste ejendom i finland, som k/s savontie og dermed investorerne i dette selskab har erhver-
vet, jf. afskrivningslovens § 17 og ejendomsavancebeskatningslovens § 4.
højesteret har fastslået, at der ved opgørelsen af anskaffelsessummen efter afskrivningsloven
og efter ejendomsavancebeskatningsloven – ud over købesummen – alene kan medregnes
                                                - 3 -
udgifter, som kan henføres til berigtigelsen og gennemførelsen af selve ejendomskøbet, og at
udgifter til f.eks. den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af et investeringsprojekt,
ikke kan medregnes, jf. højesterets dom af 3. marts 2014 i sag 170/2012.
det er skatteyderen, der har bevisbyrden for, at de udgifter, som ønskes medregnet i anskaf-
felsessummen, kan henføres til berigtigelsen og gennemførelsen af selve ejendomskøbet. det
samme gælder opdeling af omkostninger på bistand, der kan medregnes, og bistand der ikke
kan, i tilfælde, hvor omkostningen omfatter begge elementer. der henvises herved til højeste-
rets dom af 27. januar 2014, gengivet i ufr 2014 s. 1193.
i den foreliggende sag har k/s savontie, der var ejet af griffin ejendomme a/s, erhvervet
ejendommen den 6. juni 2007 for et beløb svarende til 246.180.000 kr. overdragelsen af ejen-
dommen ved salg af andele i kommanditselskabet i oktober-december 2007 skete til et samlet
beløb på 288.030.600 kr.
det er ubestridt, at 23.387.000 kr. af differencebeløbet på i alt 41.850.600 kr. vedrører udgif-
ter til due diligence, mæglerhonorar og øvrige købsomkostninger afholdt af griffin ejen-
domme a/s, der var projektudbyder. k/s savontie har fremlagt bilag vedrørende nogle af de
afholdte udgifter, herunder udgifter til due diligence rapport og miljørapport, udgifter til vur-
deringsrapport, mæglerhonorar, udgifter til tilvejebringelse af finansiering og diverse advo-
katudgifter.
højesteret finder, at udgifter til due diligence, miljøundersøgelser, vurdering af ejendommen,
tilvejebringelse af finansiering og udgifter til formidling af ejendomskøb ikke kan henføres til
berigtigelse og gennemførelse af selve ejendomskøbet, og at ingen af de fremlagte bilag ved-
rørende advokat- og mæglerudgifter indeholder oplysninger, der giver grundlag for at fastslå,
at der er tale om udgifter til berigtigelse og gennemførelse af selve ejendomskøbet. da kom-
manditselskabet heller ikke i øvrigt har dokumenteret, at der har været afholdt sådanne udgif-
ter og i givet fald med hvilke beløb, tiltræder højesteret, at ingen del af beløbet på 23.387.000
kr. kan indgå i den skattemæssige anskaffelsessum for ejendommen.
der er enighed mellem parterne om, at der i den resterende del af differencebeløbet på
41.850.600 kr., dvs. 18.463.600 kr., indgår vederlag til griffin ejendomme a/s, der forestod
                                               - 4 -
struktureringen og tilrettelæggelsen af investeringsprojektet, herunder udarbejdelse af pro-
spekt, uden at fakturere kommanditselskabet for disse ydelser. der er endvidere enighed om,
at værdien af selve ejendommen på tidspunktet for overdragelsen til investorerne var
246.180.000 kr., idet der herved ses bort fra værdien af det arbejde, griffin ejendomme a/s
havde udført. uenigheden angår, om der som anført af k/s savontie for så vidt angår langt
størstedelen af beløbet på de 18.463.600 kr. er tale om en handelsavance, der knytter sig til
selve ejendommen, eller om hele dette beløb som anført af skatteministeriet er vederlag for
den overordnede strukturering og planlægning af investeringsprojektet.
af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder højesteret, at heller ikke nogen del af de
18.463.600 kr. kan indgå i anskaffelsessummen for den faste ejendom. det bemærkes herved,
at værdien af selve ejendommen på tidspunktet for overdragelsen til investorerne var
246.180.000 kr., og at der ikke er grundlag for at antage, at de udgifter, der blev afholdt af
griffin ejendomme a/s, har medført en højere værdi af den faste ejendom. beløbet på de
18.463.600 kr. må således i sin helhed anses for at vedrøre den overordnede strukturering og
tilrettelæggelse af investeringsprojektet.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal k/s savontie ved investorerne betale 500.000 kr. til
skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark