text:
                             højesterets dom
                       afsagt tirsdag den 10. november 2015
sag 226/2014
(2. afdeling)
invidan aps
(advokat ingrid brix jensen)
mod
natur- og miljøklagenævnet
(kammeradvokaten ved advokat britta moll bown)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 21. afdeling den 16. oktober 2014.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, thomas rørdam, michael
rekling, lars hjortnæs og kurt rasmussen.
påstande mv.
appellanten, invidan aps, har gentaget sine påstande vedrørende lovliggørelse af driftsbyg-
ningerne (påstand 1) og har frafaldet sin påstand vedrørende den grønne lade (påstand 2).
indstævnte, natur- og miljøklagenævnet, har påstået stadfæstelse.
invidan har for højesteret frafaldet synspunktet om natur- og miljøklagenævnets manglende
kompetence efter planlovens § 58.
supplerende sagsfremstilling
ved brev af 2. maj 2013 rettede natur- og miljøklagenævnet henvendelse til hørsholm
kommune om sagen og anførte følgende:
                                                - 2 -
      ”hørsholm kommune har den 12. marts 2013 rettet henvendelse til natur- og miljøkla-
      genævnet i anledning af nævnets afgørelse af 21. februar 2012 i den ovennævnte sag.
      i denne sag ophævede natur- og miljøklagenævnet kommunens afgørelse af 1. marts
      2011 om at udvidelse af stutteriet på den ovennævnte ejendom med en tilbygning til ri-
      dehallen samt en staklade/varmecentral er erhvervsmæssig nødvendig for ejendommens
      drift som landbrugsejendom og derfor ikke krævede landzonetilladelse, jf. planlovens §
      36, stk. 1, nr. 3. nævnet anførte samtidig, at det herefter påhviler kommunen som til-
      synsmyndighed at sørge for at det ulovlige forhold bliver lovliggjort.
      kommunen er uforstående overfor, at sagen ikke da blev hjemvist til behandling efter
      planlovens § 35, stk. 1, og har henvist til at nævnet samme dag i en lignende sag (vedrø-
      rende en ulovlig opført driftsbygning på en ejendom på agiltevej, som efter kommu-
      nens vurdering heller ikke krævede landzonetilladelse, jf. planlovens § 36, stk. 1, nr. 3)
      hjemviste sagen til behandling efter planlovens § 35, stk. 1.
      natur- og miljøklagenævnet skal hertil anføre, at der i begge sager er tale om opførelse
      af ulovlige byggerier og at det således er op til kommunen som tilsynsmyndighed at
      tage stilling til om lovliggørelse skal ske retligt eller fysisk.
      at nævnet i nærværende sag ikke specifikt har peget på muligheden for retlig lovliggø-
      relse efter planlovens § 35, stk. 1, er ikke udtryk for at kommunen på baggrund af de
      nye oplysninger i sagen om ejerens tilkøb af yderligere jord og ændret drift mv. er af-
      skåret fra at meddele lovliggørende landzonetilladelse med henblik på bibeholdelse af
      de ulovligt opførte bygninger.”
hørsholm kommune meddelte den 19. juni 2015 invidan landzonetilladelse efter planlovens
§ 35 til bevarelse af driftsbygningerne omfattet af denne sag. afgørelsen er påklaget til natur-
og miljøklagenævnet.
supplerende om retsgrundlaget mv.
by- og landzonelovens § 7, som nu er afløst af planlovens § 35 og § 36, havde oprindeligt
følgende formulering (lov nr. 315 af 18. juni 1969):
      ”i landzoner må der ikke uden tilladelse efter § 9 opføres ny bebyggelse, medmindre
      bebyggelsen er erhvervsmæssig nødvendig for den pågældende ejendoms drift som
      landbrugs- eller skovbrugsejendom eller for udøvelse af fiskerierhvervet. det samme
      gælder ombygning af og tilbygning til bestående bebyggelse.”
i lovforslagets bemærkninger til § 7 er anført bl.a. (folketingstidende 1968-69, tillæg a, lov-
forslag nr. l 99, sp. 1590-91):
                                         - 3 -
”den noget uklare affattelse af bestemmelserne har endvidere – ligesom bestemmel-
serne i lovens § 12, jfr. § 8 – medført omgåelser af loven eller dens formål. den gæl-
dende bestemmelse om, at der må opføres bygninger ”til brug for” jordbrugserhverv,
har således medført, at der i betydeligt omfang på uheldige steder i yderzone er blevet
opført ny boligbebyggelse, hvis beboere ikke har reel tilknytning til jordbrugserhverv,
men har deres eneste eller væsentligste beskæftigelse i et byerhverv.
da byplanlovens § 2, stk. 2, nr. 10, i denne henseende er enslydende med de nævnte be-
stemmelser i byreguleringsloven, og da et lignende ordvalg findes i landsbyggelovens §
2, stk. 6-7, og naturfredningslovens § 22, har de samme foreteelser vist sig i landområ-
derne uden for byudviklingsområderne.
det har endvidere voldt vanskeligheder, at byreguleringslovens § 12, jfr. § 9, og by-
planlovens § 2, stk. 2, nr. 10, gør det umiddelbart tilladt i henholdsvis yderzoner og
”landbrugszoner” at opføre ”bygninger, der … tjener et på stedet naturligt formål, er-
hverv eller beboelse”, og at landsbyggelovens § 19, stk. 2, ikke kræver forudgående
byggetilladelse til opførelse af ”småhuse” i områder, hvor bygningsmyndigheden ud-
øves af amtsrådet. der spores en stigende tendens til i disse sidstnævnte områder først –
lovligt – at opføre bebyggelsen og derefter ansøge om udstykning af den bebyggede
parcel under påberåbelse af, at selve udstykningen – som amtsrådet i medfør af lands-
byggelovens § 5, stk. 2, kan modsætte sig – ikke fremkalder ændringer i de faktiske be-
byggelsesforhold. også i byudviklingsplanernes yderzoner har bestemmelserne i byre-
guleringsloven som følge af deres upræcise karakter medført, at nye bygninger er blevet
opført uden forudgående forelæggelse for byudviklingsudvalget, fordi den byggende
med større eller mindre føje ikke har anset bebyggelsen for at høre til den kategori, der
krævede byudviklingsudvalgets tilladelse. det er indlysende, at byudviklingsudvalgene
ofte sættes i en tvangssituation, når spørgsmålet om bygningens lovlighed først kommer
til afgørelse, når bygningen allerede er opført.
på denne baggrund foreslås der i lovforslagets § 7 indført den ordning, at amtsrådets re-
spektive byudviklingsudvalgets forudgående tilladelse skal foreligge til enhver opfø-
relse af ny bebyggelse, ombygning og tilbygning i landzonerne bortset fra tilfælde, hvor
bygningen er erhvervsmæssig nødvendig for den pågældende ejendoms drift som land-
brugs- eller skovbrugsejendom eller til udøvelse af fiskerierhvervet. med anvendelsen
af ordet ”landbrugsejendom” henholder bestemmelsen sig til de jordbrugserhverv, der
opfylder landbrugspligten i landbrugsloven (lov nr. 114 af 4. april 1967).
…
af de foreslåede regler følger selvsagt ikke, at der i landzonerne kun må opføres land-
brugs- og skovbrugsbyggeri og nødvendige bygninger for fiskerierhvervet, og at der
kun må foretages om- og tilbygninger til disse formål. det er heller ikke hensigten med
de nye bestemmelser at karakterisere anden bebyggelse end den nævnte og ibrugtagen
af landbrugets overflødiggjorte bygninger til andet erhvervsmæssigt formål som gene-
relt uønsket. men der foreslås ved kravet om amtsrådets respektive byudviklingsudval-
gets forudgående tilladelse givet disse myndigheder lejlighed til i hvert enkelt tilfælde at
vurdere, om den ønskede bebyggelse m.v. og dens antagelige følgevirkninger i relation
til forholdene og udviklingstendenserne i det pågældende område vil være forenelig
med de i § 1 anførte formål med loven.”
                                                - 4 -
ved lov nr. 435 af 9. juni 2004 blev landbrugsloven ændret. i lovens kapitel 2 om definitioner
hedder det i § 2, stk. 1 og 3:
      ”§ 2. ved en landbrugsejendom forstås i denne lov en ejendom, der er noteret som en
      landbrugsejendom i kort- og matrikelstyrelsens matrikelregister.
      …
      stk. 3. ved en landbrugsbedrift forstås i denne lov en driftsenhed, der anvendes til jord-
      brugsmæssige formål, som for jordernes vedkommende er fastsat i lov om drift af land-
      brugsjorder, og som drives af samme fysiske eller juridiske person, jf. dog § 20, stk. 7.
      bedriften kan bestå af en eller flere landbrugsejendomme, arealer uden landbrugspligt
      samt tilforpagtede arealer.”
af lovforslagets bemærkninger til § 2 (folketingstidende 2003-04, tillæg a, lovforslag nr. l
113, s. 3976-77) fremgår bl.a.:
      ”det foreslås i § 2, stk. 1, at opretholde den nuværende definition på en landbrugsejen-
      dom. ved en landbrugsejendom skal således forstås en ejendom, der i matriklen (kort &
      matrikelstyrelsens matrikelregister) er noteret som en landbrugsejendom. de land-
      brugsnoterede ejendomme omfatter også en stor del af de ejendomme, der anvendes til
      gartneri, skovbrug m.v. landbrugsnoteringen fremgår også af kommunernes ejendoms-
      registre og af tingbogen.
      …
      i § 2, stk. 3, foreslås en definition på en landbrugsbedrift. begrebet landbrugsbedrift an-
      vendes i mange sammenhænge, bl.a. i landbrugsstatistikken fra danmarks statistik og i
      støttelovgivningen. definitionen er dog ikke helt enslydende i de nævnte sammen-
      hænge. en landbrugsbedrift har ikke hidtil været defineret i den gældende landbrugslov,
      men alene i bekendtgørelsen om husdyrhold og arealkrav mv., der er udstedt med
      hjemmel i den eksisterende landbrugslov.
      da lovforslaget omfatter de grundlæggende regler om samdrift og forpagtning af land-
      brugsejendomme, er det hensigtsmæssigt, at loven også definerer, hvad der forstås ved
      en landbrugsbedrift.
      ved en landbrugsbedrift skal således forstås en driftsenhed (virksomhed), der anvendes
      til jordbrugsmæssige formål, og som drives af samme fysiske eller juridiske person
      (producent). begrebet jordbrugsmæssige formål er for driften af jorderne fastsat i loven
      om drift af landbrugsjorder.
      en landbrugsbedrift omfatter efter den nævnte definition den økonomiske driftsenhed.
      en bedrift kan bestå af en eller flere landbrugsejendomme eller ejendomme uden land-
      brugspligt (frie jorder), der drives sammen. derudover kan der i bedriftens areal indgå
      tilforpagtede arealer, medens bortforpagtede arealer ikke betragtes som hørende til be-
      driften…
                                            - 5 -
     der er stor forskel mellem landbrugsejendomme og landbrugsbedrifter. forskellen
     mellem det juridiske begreb ”en landbrugsejendom” og det driftsøkonomiske begreb
     ”en landbrugsbedrift” kan illustreres ved, at der i 2002 var 137.447 landbrugsejen-
     domme (ifølge kort & matrikelstyrelsens statistik) og 50.530 landbrugsbedrifter (ifølge
     danmarks statistik).”
lovforslaget bygger på betænkning nr. 1429/2003 om forenklinger i jordlovgivningen. af
betænkningen side 42-43 og 100-102 fremgår bl.a.:
     ”3.1.2 lov om planlægning (planloven)
     …
     planlovens § 34 definerer, hvad der er byzone og sommerhusområde. alle andre land-
     arealer er landzone. områder i landzone skal som udgangspunkt friholdes for anden
     (uplanlagt) bebyggelse m.v. end den, der er nødvendig for driften af landbrug, skovbrug
     og fiskeri. udover at værne om natur og landskab er varetagelsen af de primære er-
     hvervsinteresser således blandt de hensyn, der ligger bag landzonebestemmelserne.
     …
     landbrugsloven indeholder endvidere hjemmel til at fastsætte bestemmelser om opfø-
     relse af nye bygninger og anlæg på en landbrugsejendom (landbrugslovens § 7, stk. 5).
     reglerne tilsigter,
     − at der kan ske en samordning mellem reglerne i landbrugsloven og reglerne i planlo-
         ven (og naturbeskyttelsesloven) med hensyn til begrebet ”erhvervsmæssigt nødven-
         digt landbrugsbyggeri” (planlovens § 36, stk. 1, nr. 3), og
     − at der ikke opføres bygninger af en størrelse eller karakter, der kan forringe
         ejendommen som landbrug og hindre, at ejendommen kan sælges til en landmand.
     begrebet ”erhvervsmæssigt nødvendigt landbrugsbyggeri” angår først og fremmest
     reglerne i planloven. reglerne om en samordning mellem landbrugsloven og planloven
     blev indføjet i landbrugsloven ved lovændringen i 1978 på baggrund af en henstilling
     fra folketingets ombudsmand. der kan dog være behov for at revidere og evt. differen-
     tiere, hvad begrebet ”landbrug” indebærer i dag, idet begrebet ikke længere fortolkes
     ens i hhv. landbrugslov og planlov. planlovsmyndighederne kan - hvis der skønnes at
     være behov herfor - indhente en udtalelse fra de myndigheder, der administrerer land-
     brugsloven.
     …
     4.2 definitioner og landbrugspligt
     landbrugsloven bygger på 3 grundbegreber, nemlig landbrugsejendom, landbrugsbe-
     drift og landbrugspligt.
     4.2.1 landbrugsejendom
     gældende regler
     ved en landbrugsejendom forstås en ejendom, der i matriklen (kort & matrikelstyrel-
     sens matrikelregister) er noteret som en landbrugsejendom (lovens § 2, stk. 2). de land-
                                              - 6 -
      brugsnoterede ejendomme omfatter også ejendomme, der anvendes til gartneri, skov-
      brug m.v.
      en landbrugsejendom udgør således en selvstændig ejendom, der kan afhændes og
      pantsættes særskilt efter reglerne i udstykningsloven og tinglysningsloven. den udgør
      også en vurderingsenhed efter reglerne om ejendomsvurdering.
      udvalgets forslag
      da landbrugsloven fortsat skal indeholde bestemmelser, der bl.a. regulerer erhvervelse
      af ejendomme/ jorder, må loven fortsat have udgangspunkt i begrebet en landbrugsejen-
      dom, der har en nær sammenhæng med ejendomsbegrebet i udstykningsloven og ting-
      lysningsloven mv.
      4.2.2 landbrugsbedrift
      gældende regler
      ved en landbrugsbedrift forstås i flere sammenhænge en økonomisk driftsenhed (virk-
      somhed), der driver landbrug, skovbrug, gartneri, frugtplantage, planteskole eller lig-
      nende jordbrugsvirksomhed, og hvor driften forestås af samme fysiske eller juridiske
      person (producent).
      begrebet anvendes bl.a. i landbrugsstatistikken fra danmarks statistik, i støttelovgiv-
      ningen og i reglerne om husdyrhold og arealkrav m.v. begrebet er ikke defineret i land-
      brugsloven (men i bekendtgørelse om husdyrhold og arealkrav mv.), og definitionen er
      ikke helt enslydende i de nævnte sammenhænge.
      …
      udvalgets forslag
      udvalget finder, at begrebet ”en landbrugsbedrift” bør defineres i lovteksten i land-
      brugsloven med udgangspunkt i, at der ved en landbrugsbedrift forstås en driftsenhed
      (virksomhed), der driver landbrug, skovbrug, gartneri, planteskole eller lignende jord-
      brugsvirksomhed, og hvor driften forestås af samme fysiske eller juridiske person (pro-
      ducenten). bedriften kan bestå af en eller flere landbrugsejendomme samt tilforpagtede
      jorder mv. bedriften omfatter også de dertil hørende naturarealer.
      det bør tilstræbes at anvende den samme definition af begrebet en landbrugsbe-
      drift/jordbrugsbedrift i hele den lovgivning, der regulerer jordbruget, herunder bl.a.
      støttelovgivningen og lov om jordbrugets anvendelse af gødning m.v. hvis enkelte lov-
      bestemmelser, f.eks. regler om tilskud, ikke skal omfatte alle landbrugsbedrifter, bør
      dette reguleres ved udformningen af de enkelte tilskudsregler.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår i første række forståelsen af ejendomsbegrebet i planlovens § 36, stk. 1, nr. 3, og
i anden række, om der af natur- og miljøklagenævnet er begået sagsbehandlingsfejl, som kan
begrunde, at sagen skal hjemvises til fornyet behandling i nævnet.
                                               - 7 -
højesteret tiltræder af de grunde, som er anført af landsretten, at ejendomsbegrebet i planlo-
vens § 36, stk. 1, nr. 3, i overensstemmelse med natur- og miljøklagenævnets faste praksis,
skal forstås som den matrikulært afgrænsede ejendom.
hørsholm kommune har den 19. juni 2015 efter planlovens § 35 truffet en afgørelse om
landzonetilladelse til bevarelse af driftsbygningerne omfattet af denne sag. højesteret finder,
at der allerede som følge heraf ikke er grundlag for at tage invidan aps’ subsidiære påstand
om hjemvisning til følge.
højesteret stadfæster derfor dommen.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal invidan aps betale 80.000 kr. til natur- og miljøkla-
genævnet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
-lca
                                         udskrift
                                             af
                         sø- & handelsrettens dombog
                                        ____________
                                           dom
afsagt den 24. juni 2016
v-85-15
                                   1) alle tiders design i/s
                                   v/connie og ole tingfinder
                                   og
                                   2) tingfinder v/connie tingfinder
                                   (ole tingfinder som selvmøder for begge)
                                   mod
                                   tingfinderiet v/tina koudal
                                   (advokat henrik tinggaard)
sagens baggrund og parternes påstande
denne sag drejer sig navnlig om, hvorvidt sagsøgerne, alle tiders design i/s v/ connie og
ole tingfinder(herefter alle tiders design) og tingfinder v/ connie tingfinder(herefter
tingfinder), har en varemærkeret til ordet ”tingfinder”, som kan gøres gældende over for
sagsøgte, tingfinderiet v/ tina koudals(herefter tingfinderiet), brug af ”tingfinderiet” som
forretningskendetegn.
                                                  -2-
alle tiders design og tingfinder har nedlagt følgende påstande:
      1. tingfinderiet forbydes at benytte "tingfinderiet" og "tingfinder" som betegnelse
           for sin virksomhed.
      2. tingfinderiet      tilpligtes   at   overdrage  registreringen   af   domænenavnene
           ”tingfinderiet.dk” og ”tingfinderiet.com”, subsidiært at slette registreringen af
           domænenavnene ”tingfinderiet.dk” og ”tingfinderiet.com”.
      3. tingfinderiet tilpligtes at betale 100.000 kr. i vederlag og erstatning til alle tiders
           design og tingfinder med tillæg af procesrente fra sagens anlæg.
      4. tingfinderiet idømmes straf i form af bøde.
      5. tingfinderiet tilpligtes at offentliggøre dommen i aviserne jyllands-posten og skive
           folkeblad, samt offentliggøre dommen ved at udsende en meddelelse herom via
           distributionslister til sagsøgtes kunder.
tingfinderiet har principalt nedlagt påstand om frifindelse, subsidiært at alle tiders design
og tingfinder på den ene side og tingfinderiet på den anden pålægges hver især at tilføje en
stedsangivelse til deres benyttelse af ordene ”tingfinder” og/eller ”tingfinderiet” ved angi-
velse af firmanavn.
over for tingfinderiets subsidiære påstand har alle tiders design og tingfinder påstået af-
visning.
sagen er anlagt den 18. september 2015.
oplysningerne i sagen
alle tiders design og tingfinder
connie og ole tingfinder har siden 1980’erne være fuldtidsbeskæftiget indenfor antik- og
genbrugsbranchen. det er oplyst, at de i 1988 stiftede ”alle tiders design”, hvorigennem de
                                                  -3-
siden har drevet antik- og genbrugsforretninger.”alle tiders design” åbnede i 1994 lokaler
på bjerrevej i juelsminde.
parret, der oprindeligt hed connie pannerup og ole deskov, købte samme år efternavnet
”tingfinder”.
den 22. februar 2005 registrerede connie tingfinder domænenavnet ”tingfinderdesign.dk”.
ole og connie tingfinder og deres genbrugsmarked er blevet omtalt i flere avisartikler og
tv- indslag.
af en udateret avisartikel, som efter det oplyste har været trykt i horsens folkeblad den 16.
oktober 2006, er connie tingfinder citeret for følgende: ”navnet tingfinder har vi købt. oprin-
deligt var det pippi langstrømpe, som i en af astrid lindgrens bøger om hende og vennerne tommy
og annika fandt på navnet tingfinder. og det passer som fod i hose til det, vi går og laver.” af artik-
len fremgår endvidere, at parret havde planer om at introducere en hjemmeside med adres-
sen www.tingfinder.dk.
i en artikel i ugebladet søndag i uge 52 fra 2006 med overskriften ”tingfindernes eldorado”
omtales connie og ole tingfinder og deres genbrugsmarked ”alle tiders design”. desuden
er der i artiklen en henvisning til deres hjemmeside www.tingfinderdesign.dk.
i 2007 besøgte dr tv i to afsnit af udsendelsen ”genbrugsguld” parret og deres genbrugs-
marked. i de foreviste klip fra udsendelserne bliver genbrugsmarkedet omtalt som ”tingfin-
derdesign”. i den ene udsendelse kan man se gavlen på ejendommen i juelsminde, hvor der
står ”alle tiders ting” med store typer.
af et interview med ole tingfinder til vejle amts folkeblad den 18. februar 2008, fremgår
det bl.a. under overskriften ”tingfindernes paradis”:
       ”<
                                                      -4-
       en dag hørte vi i radioen oplæsning af astrids lindgrens bog om pippi langstrømpe, og
       der kaldt pippi sig selv for tingfinder. jeg tænkte, at det navn måtte jeg have og købte
       det for 3000 kr., fortæller ole tingfinder.
       <
        oprindeligt hed butikken ”alle tiders design” og det gør den sådan set stadig. men det
       er navnet tingfinder folk kan huske, og derfor eksisterer hjemmesiden tingfinderde-
       sign.dk nu også. særligt siden stedet var med i genbrugsguld er der kommet mange til.
       <”
under et billede af ole tingfinder fremgår endvidere følgende tekst:
       ”ole tingfinder købte sit efternavn for 13-14 år siden, da han havde hørt navnet i for-
       bindelse med oplæsning af pippi langstrømpe i radioen. siden har firmaet stort set kun
       heddet ”tingfinderdesign”, selvom det oprindelige navn til loppemarkedsbutikken på
       bjerrevej 370 egentlig er ”alle tiders design”.”
der er fremlagt tre udaterede løbesedler, som reklamerer for genbrugsmarkedet på bjerrevej
i juelsminde. to af løbesedlerne har overskriften ”alle tiders design”. på den ene er der i
teksten henvist til hjemmesiden www.tingfinderdesign.dk og til tingfinderdesign v/ connie
tingfinder. den tredje løbeseddel har overskriften ”tingfinderdesign”, og i teksten er der
henvist til hjemmesiden www.tingfinderdesign.dk.
den 1. januar 2014 registrerede connie tingfinder virksomheden ”tingfinder” som en en-
keltmandsvirksomhed. på grundlag af varemærkeansøgning indgivet den 12. januar 2014
opnåede virksomheden den 9. januar 2015 registrering af ”tingfinder” som ordmærke i klas-
serne 35, 36, 40 og 41. klasse 35 omfatter bl.a. detailhandel med brugte brugsgenstande.
tingfinderiet
det er oplyst, at tina koudal startede hobbyvirksomhed med salg af genbrug og ”lopper” i
2008, i første omgang under samme cvr nr. som ægtefællens landbrug, og under navnet
”tingfinderiet”.
der er fremlagt en faktura udstedt den 20. oktober 2009 til ”tingfinderiet” på adressen buk-
sager 9, krejbjerg, 8960 spøttrup,.
                                                      -5-
tina koudal rettede den 8. oktober 2010 henvendelse til en blomster- og brugskunstforret-
ning i næstved med navnet tingfinderiet v/jette gad, som var indehaver af domænenavnet
www.tingfinderiet.dk. tina koudal skrev bl.a. følgende i brevet:
      ”<
      mit navn er tina koudal, jeg er socialpædagog og har som fritidsbeskæftigelse i 1½ år
      haft et genbrugsloppemarked i stalden, som jeg har kaldt "tingfinderiet". (se
      www.123hjemmeside.dk/tingfinderiet)
      nu forholder det sig sådan, at jeg pr 1. maj 2011 har bestemt mig for at blive fuldtids
      kræmmer/tingfinder og droppe mit arbejde som socialpædagog.
      jeg bliver iværksætter og da jeg ikke har stort budget er det vigtig for mig at vide; om det
      er ok, at jeg har samme butiksnavn som dig? - inden jeg investerer i folder, visitkort og
      ny hjemmeside med henblik på netsalg.
      det skal lige påpeges at jeg udelukkende sælger gamle ting (ikke blomster og nyt brugs-
      kunst) samt at vi geografisk er placeret i hver vor ende af danmark. jeg håber, at du vil
      tage stilling til dette og give mig et svar inden al for længe.
      <
      p.s. jeg har købt domænenavnet www.tingfinderiet.com - som jeg påtænker at bruge i
      stedet for min nuværende hjemmeside.”
den 1. marts 2011 blev tingfinderiet registreret som en enkeltmandsvirksomhed med eget
cvr nr.
af en udskrift fra facebookprofilen for tingfinderiet fremgår der under datoen 26. december
2011 en henvisning til hjemmesiden www.tingfinderiet.com.
tingfinderiet er den 9. juli 2013 blevet registreret som ejer af domænenavnet ”tingfinde-
riet.dk”.
det fremgår af en række skærmprint fra tingfinderiets facebookside for perioden 2012-2015,
at henvendelser er blevet besvaret med ”tina” eller ”tina tingfinder” frem til begyndelsen
af 2014, hvorefter navnet ”tina tingfinderiet” eller blot ”tingfinderiet” er blevet anvendt. på
instagram bruges tillige virksomhedsnavnet ”tingfinderiet” samt ”tina tingfinderiet”.
google søgninger
der er fremlagt en udskrift af en google søgning på ”tingf”, som viser, at søgemaskinen som
det første forslag foreslår ”tingfinderiet” og derefter ”tingfinderdesign”. der er desuden
                                                  -6-
fremlagt resultatet af en søgning på ”tingfinder”, som viser, at hjemmesiden
www.tingfinderdesign.dk kommer frem som første søgeresultat, mens tingfinderiet vises i
højre side med fotos fra butikken.
der er derudover fremlagt en af alle tiders design og tingfinder ensidigt indhentet erklæ-
ring fra en peter ulstrup hansen, som beskriver anvendelsen af googles søgemaskine og
brugen af søgeord.
andres brug af ordet ”tingfinder”
der er fremlagt en række avisartikler, udskrifter fra hjemmesider, blogs m.v., som skal vise
andres brug af ”tingfinder”. af materialet, hvoraf hovedparten er udateret, fremgår bl.a.
følgende:
den 21. januar 1999 blev domænenavnet tingfinder.dk registreret af 3. mand. af en udskrift
fra hjemmesiden med datoen 27. juli 2004 fremgår det bl.a., at hjemmesiden er lavet for at
fortælle om ejerens interesse for design.
en artikel i politiken fra den 27. juli 2010 har overskriften ”tingfinder kan blive milliardær
på loppefund” og omhandler en californisk maler, som på et loppemarked havde købt 65 fo-
tos, som viste sig at være taget af en kendt amerikansk fotograf.
en udskrift af bloggen ”lavendels tingfinder blog” omtaler i februar 2011 en keramikvase
og en norsk kasserolle. det fremgår endvidere, at man på bloggen kan finde ting og sager fra
lavendelgårdens gemmer, bl.a. glas, keramik, bestik og møbler.
i en artikel fra 17. oktober 2011 fra politiken omtales åbningen af en ny cafébutik med navnet
”tingfinderen”.
der er desuden bl.a. en udskrift fra hjemmesiden ”tingfinderboden” og udskrift fra dr’s
hjemmeside vedrørende børneudsendelserne ”fanny tingfinder”, som blev vist i april 2015.
                                                 -7-
forklaringer
der er under sagen afgivet partsforklaring af ole tingfinder og tina koudal.
ole tingfinder har forklaret blandt andet, at han fik ideen til navnet tingfinder fra astrid
lindgrens historie om pippi langstrømpe. når man selv finder ting, så var det et oplagt
navn. de betalte 3000 kr. for at købe navnet, som blev deres efternavn. at være en tingfinder
er en livsstil. han har senere fundet ud af, at det var lige før, at de ikke kunne få navnet god-
kendt. journalister er ret begejstrede for navnet og historien om pippi langstrømpe, der op-
fattes som en positiv karakter, og det reflekterer tilbage på dem. deres efternavn har været
med til at bygge deres varemærke op.
de har altid givet deres genbrugsbutikker lidt sjove navne, så folk lægger mærke til det og
husker det. deres første forretning i århus hed " blå olga" efter et spisestel, og siden har de
haft en butik i vejle, som hed ”pingvin møbel genbrug”. da de flyttede til juelsminde, be-
sluttede de sig for navnet ”alle tiders ting”, som siden blev til ”alle tiders design”. han
håber, at dette navn fortæller, hvad de handler med. navnet tingfinder er dog det, som bin-
der det hele sammen. de har brugt navnet tingfinder og deres andre navne i deres annonce-
ring.
han er i tvivl om, i hvilket navn de booker stande på messer og antikloppemarkeder. det er
enten i deres eget navn eller i firmanavnet "alle tiders design". der er ikke en udstillerliste
som sådan, og hvis der er, så ved han ikke, under hvilket navn de står anført.
det er altafgørende at være på nettet. de sælger ikke deres ting via netttet, men en kunde
kan reservere en vare på nettet og komme og købe varen efterfølgende i butikken. hans
hjemmeside er lavet i et html-format, og indholdet er tilgængeligt for google. alt bliver
indekseret, og alle ord i teksten er søgeord. de har ikke tilkøbt adwords.
han husker ikke, om der står noget på deres bygning i juelsminde i dag. måske står der
”antik” skrevet med store bogstaver. på connies bil har der på et tidspunkt stået "tingfin-
derdesign.dk".
                                                 -8-
tina koudal har forklaret blandt andet, at hun driver en forretning, hvor hun sælger ”bedre
genbrug”, under navnet "tingfinderiet". hun vil betegne det som en ”interiør- og loppe-
fundsbutik”. hun sælger ikke antikviteter. hendes butik er en oplevelsesbutik ligesom et
museum, idet man går gennem forskellige rum inddelt i temaer, som for eksempel " fransk
landstil", "industrielt design", med videre. hun markedsfører sig på kreativitet.
hun blev også inspireret af pippi langstrømpe og lånte ordet ”tingfinder”, da hun startede
op i 2008. i starten var det en hobby ved siden af arbejdet som socialpædagog. det startede
med et flag ude ved vejen, og sidenhen er det blevet til hendes levebrød. hun anvendte nav-
net ”tingfinderiet” helt fra starten af, og det skiltede hun med ved vejen og på løbesedler,
som hun lagde rundt i butikker i lokalområdet. hun har et godt samarbejde med andre i om-
rådet, og de henviser kunderne til hinanden gennem deres netværk "rejse i oplevelser”.
siden 2008 er forretningen vokset, og hun tog springet til at blive selvstændig på fuld tid i
marts 2011. inden da havde hun brugt sin mands momsnummer, da han er selvstændig
landmand, og hun havde oprettet en gratis ”123 hjemmeside”. som forretningen voksede,
købte hun domænenavnet ”tingfinderiet.com” i 2010. hun kontaktede indehaveren af do-
mænenavnet ”tingfinderiet.dk” forinden. det var en forretning i næstved, der handlede
med blomster og brugskunst. hun skrev til indehaveren, om hun havde nogle indvendinger
mod, at hun kaldte sig for ”tingfinderiet”. det gjorde hun for at være korrekt, og hun havde
også talt med en advokat om det forinden. indehaveren af butikken i næstved ringede efter-
følgende tilbage og sagde, at det var i orden med hende, hvorefter hun brugte navnet i sine
brochurer og i andet markedsføringsmateriale. da ”tingfinderiet.dk” blev ledigt købte hun
også dette domænenavn.
hun har selv besøgt mange genbrugsforretninger, og hun har også besøgt genbrugsforret-
ningen i juelsminde i 2011, hvor hun mødte connie tingfinder. hun hilste på hende og præ-
senterede sig selv og sin forretning. det gør hun altid, når hun besøger andres genbrugsfor-
retninger. connie tingfinder havde ingen kommentarer til dette. hun husker ikke, om for-
retningen på det tidspunkt hed ”alle tiders design” eller ”alle tiders ting”.
                                                    -9-
hun begyndte at markedsføre ”tingfinderiet” på facebook i 2012, og efterfølgende på insta-
gram. i starten havde hun en praktikant, der hjalp hende med at holde facebook og insta-
gram opdateret, da hun slet ikke er teknisk anlagt. hendes praktikant fik den idé at kalde
hende for tina tingfinder eller tina tingfinderiet. da hun modtog sagsanlægget fjernede
hun sit fornavn, så der kun står tingfinderiet.
hun lægger billeder op på facebook og instagram dagligt. på instagram bruger hun hash-
tags, og det er google meget glad for. derudover sørger hun for at skabe en masse aktivitet,
der medvirker til, at hun kommer frem ved google søgninger. hun har aldrig betalt for det
eller købt adwords. hun har købt en 360 graders visning af firmaet på google.
hun holder butikken åben fredag-søndag alle måneder i året på nær januar, og hun har ud-
videt åbningstider i ferier og helligdage. hendes kunder kommer fra hele landet. derudover
er der vareindkøb og regnskab, der skal laves. hun har ikke en netbutik på sin hjemmeside,
men man kan godt købe mindre ting via hjemmesiden og betale med mobilpay. det udgør
en meget lille del af omsætningen.
hendes firmanavn, ”tingfinderiet”, betyder meget for hende, da hun selv har bygget virk-
somheden op. ”tingfinder” er et moderne ord for kræmmer. det er et almindeligt ord, og det
bruges af mange forskellige. det må være astrid lindgreen, der af alle kan have ret til ordet.
parternes synspunkter
for sagsøgerne, alle tiders design og tingfinder, er der i det væsentlige procederet i overens-
stemmelse med påstandsdokumentet af 18. april 2016, hvoraf bl.a. fremgår:
       ”til støtte for de i sagen nedlagte påstande gøres det nærmere gældende;
       at  sagsøgtes brug af forretningskendetegnet og varemærket 'tingfinderiet' udgør en
           krænkelse af sagsøgernes varemærkeret til varemærket 'tingfinder',
       at  sagsøgtes uretmæssige brug af forretningskendetegnet og varemærket 'tingfinderiet'
                                                 - 10 -
     udgør en overtrædelse af varemærkelovens § 4 samt markedsføringslovens §§ 1 og
     18,
at    der derfor skal nedlægges et forbud mod, at sagsøgte gør brug af forretningskende-
     tegnet og varemærket 'tingfinderiet',
at    sagsøgtes brug af domænenavnene 'tingfinderiet.dk' og 'tingfinderiet.com' udgør en
     overtrædelse af varemærkelovens § 4, markedsføringslovens §§ 1 og 18 samt
     internetdomænelovens § 25,
at    sagsøgte overtræder erhvervsvirksomhedslovens § 6, stk. 2, ved brug af forretnings-
     kendetegnet 'tingfinderiet', der ikke tydeligt adskiller sig fra forretningskendetegnet
     og varemærket 'tingfinder' og kan forveksles hermed,
at    sagsøger er berettiget til vederlag og erstatning i henhold til varemærkelovens § 43,
     stk. 1, og markedsføringsloven § 20, stk. 2 og 3,
at     sagsøgte skal idømmes straf, idet krænkelsen er sket som fortsæt eller groft uagt-
      somt , jfr. markedsføringslovens § 30 og varemærkelovens § 42,
at     sagsøgte tilpligtes at offentliggøre dommen, jfr. markedsføringslovens § 20 og
      varemærkelovens § 44a.
sagsøgte gør brug af forretningskendetegnet og varemærket 'tingfinderiet'.
det gøres gældende, at denne brug krænker sagsøgernes eneret til forretningskende-
tegnet og varemærket 'tingfinder'.
det kan lægges til grund, at sagsøgerne og sagsøgte driver virksomhed inden for samme
branche samt at der er tale om varer af samme art. der er derfor særlig risiko for
forveksling og dermed et øget krav til at forbrugere uden særlige forudsætninger klart
kan adskille disse virksomheder.
foruden at benytte virksomhedsnavnet og varemærket 'tingfinderiet' anvender sagsøgte
tillige domænenavnene 'tingfinderiet.dk', 'tingfinderiet.com' og instagram-profil betegnet
’tina tingfinderiet' .
sagsøgte har blot tilføjet ordet 'iet' efter 'tingfinder' og har derved alene tilføjet en
endelse på ordet. den mest distinktive del af sagsøgtes sammenstilling 'tingfinderiet' er
sagsøgernes varemærke 'tingfinder', og det er derfor denne del, der skal tillægges vægt
ved forvekslelighedsvurderingen. der henvises til ankenævnet for patenter og
varemærkers afgørelse i sagen an 2009 00027 hvor patent- og varemærkestyrelsens
ophævelse af registreringen af accuracy stadfæstes. det skete på trods af at
ordmærket accuracy er en tredjedel længere end det bestående ordmærke accura,
altså en forholdsvis længere påhæftet endelse end i den foreliggende sag..
i vore dage genereres stort set alt salg i branchen via internetsøgninger på søgemaskinen
google. når en forbruger agter at tilgå et vareudbud via en søgning, dukker navnet
tingfinder måske op i erindringen. forbrugeren husker nok ikke, hvorvidt det var en
personlig anbefaling, en artikel, et radio- eller tv-program, der ligger i baghovedet. der
kan så nemt være et udvisket erindringsbillede på det tidspunkt, hvor forbrugeren
                                                - 11 -
indtaster begyndelsesbogstaverne 'tingf'. denne indtastning producerer en række forslag
i google søgemaskinens autocomplete-funktion . den øverste er og har gennem længere
tid været sagsøgtes 'tingfinderiet'. det lyder umiddelbart tilforladeligt, og mange er nok i
det hele taget tilbøjelige til at klikke på "det første, det bedste" forslag. dette valg
registreres af googles algoritmer. jo flere der klikker det øverste forslag, des mere
fastholdes denne placering. samtidig vil de, der vælger en søgning på 'tingfinder' også
blive præsenteret for tingfinderiet, idet google medtager søgeordet med enhver endelse,
det måtte være påhæftet.
placeringen øverst på googles autocomplete-forslag for tingfinderiet er sandsynligvis
opnået på tilsvarende måde, hvor der kan købes et antal facebook-venner eller youtube-
visninger.
det er imidlertid den blotte risiko for, at kunder lokkes og ledes til et andet selskabs
hjemmeside, som udgør en krænkelse. risikoen for forveksling opstår allerede i det øje-
blik, hvor kunden ser domænenavnet blandt søgeresultaterne i en internetsøgning, samt
hvor den potentielle kunde ser, at hjemmesiden hedder 'tingfinderiet.dk' og 'tingfinde-
riet.com'. det er uden betydning, at kunden eventuelt efterfølgende kan konstatere, at
hjemmesiden ikke tilhører sagsøger, men derimod en konkurrent til sagsøgerne. der
henvises til eu-domstolens dom af 23. marts 2010 i sag c-236-238/08 (google mod louis
vuitton m.fl.) og eu-domstolens afgørelse af 22. september 2011 i sag c-323/09 (interflo-
ra inc. mod marks & spencer plc. m.fl.).
på tingfinderiets facebook-side betegner tina koudal sig som 'tina tingfinder' (16 gan-
ge) vekslende med 'tina tingfinder' (1 gang), 'tina tingfinder' (1 gang), 'tina, ting-
finder' (1 gang), 'tina. tingfinder' (1 gang), '4 år som tingfinder, i dag er det 4
år siden jeg blev tingfinder' (1 gang), 'tina tingfinderiet' (11 gange). det er sket i flæng
med den konsekvens, at det udviskede erindringsbillede nok får brugerne til selv at tilfø-
je ’tingfinder’ hver gang der står ’tina’. ydermere opnår sagsøgte at få placeret 'tingfin-
der' som søgeord på hjemmesiden.
det gøres derfor gældende, at sagsøgte derved misbruger sagsøgernes markedsførings-
indsats gennem de seneste årtier med at slå navnet 'tingfinder' fast bl.a. på internettet og
aktivt, målrettet har søgt at tilegne sig sagsøgernes opbyggede goodwill.
det gøres så gældende, at sagsøgte er pligtig til at betale erstatning og vederlag til sagsø-
gerne for den uberettigede og krænkende brug af 'tingfinderiet' og 'tingfinder'. det gø-
res gældende, at dette beløb passende kan ansættes til kr. 100.000 henset til omfanget af
den konstaterede krænkelse.
sagsøgtes subsidiære påstand
vi ønsker ikke sagen afgjort efter den for sagsøgte nedlagte subsidiære påstand. den op-
fylder ikke noget formål hverken principielt eller praktisk.
principielt foreslås en konkurrencebegrænsning, der ligestiller parterne og søger at be-
grænse begges muligheder i markedet. vi er indehavere af varemærket og kan ikke ac-
ceptere en ligestilling med sagsøgte som krænker af dette.
"tilføjelse af en stedangivelse" er ikke anvendeligt i den nuværende branche, hvor salget
hovedsageligt genereres på internettet. kunderne kører gerne langt efter de – ofte unikke
– langvarige forbrugsgoder der tilbydes. det ville måske give anderledes mening i ek-
sempelvis taxi- eller hjemmehjælpsbranchen.
                                               - 12 -
der undgås ej heller, at 'tingfinder' findes af søgemaskiner som del af 'tingfinderiet' uan-
set hvad der yderligere hægtes på, måtte det være en stedangivelse eller andet.
<
sagsøger 1s interessenter, connie og ole tingfinder, har tilladt connie tingfinder at star-
te eget firma tingfinder, stævningens sagsøger 2. connie tingfinder har som indehaver
af dette givet ole tingfinder fuldmagt til på vegne af firma tingfinder hos patent- og va-
remærkestyrelsen at få registreret varemærket 'tingfinder'.
grunden til at sagsøger 2 er medstævner skyldes, at et fravær kunne påberåbes af sagsøg-
tes advokat. således kunne sagsøger 1s adkomst til varemærket ved indarbejdning kunne
søges afvist med den begrundelse, at en anden juridisk person nyligt har registreret
samme varemærke.
omvendt kunne sagsøger 2s registrering kunne påberåbes at være sket for sent, hvis den
stod alene.
som det fremgår ovenfor er der endvidere størst muligt personsammenfald mellem sag-
søger 1 og 2.
det gøres i forhold til sagsøgtes anbringende gældende
at sagsøgerne besidder rettighederne til varemærket 'tingfinder', hvilket forhindrer an-
dres benyttelse af dette ordmærke eller ord, der kan forveksles hermed.
patent- og varemærkestyrelsen har efter et års grundig sagsbehandling fastslået, at 'ting-
finder' har det særpræg, der kræves for at registreres som varemærke. dermed kan 'ting-
finder' ikke anses at være beskrivende eller en del af sproget.
det gøres i forhold til sagsøgtes anbringende gældende
at sagsøger 2s varemærkeregistrering af 'tingfinder' fastslår ordmærkets særpræg og
derfor har betydning for sagens afgørelse.
sagsøger fastholder, at der ikke foreligger nogen dokumentation endsige noget
sandsynliggørende omkring en tidligere fremtræden af 'tingfinderiet' indenfor virksom-
hedens nuværende branche end konstateret af sagsøger. sagsøgtes efter bilag a to føl-
gende bilag kan afvises med baggrund i 3. udgave af varemærkeret ved knud wallberg.
fra denne bogs 'varemærkeloven med kommentarer' §3 s. 83-s. 84 øverst:
'3.3. den retstiftende kendsgerning er, at mærket er taget i brug her i landet, (...) interne
forberedelseshandlinger, fx den blotte beslutning om brug af mærket eller bestilling af tryk-
sager, er derimod ikke tilstrækkeligt.'
det følger ydermere af højesterets dom i sagen danske familierestauranter a/s og jen-
sen's bøfhus a/s mod sæby fiskehal aps og jacob jensen, at det påhviler en sagsøgt at
godtgøre, at en sagsøger
trods sagsøgtes "lokale beliggenhed og den manglende annoncering" "har haft anledning
til at reagere tidligere end sket". i nærværende sag har sagsøgte ikke godtgjort noget så-
dant.
det gøres i forhold til sagsøgtes anbringende gældende
at sagsøgerne ikke har udvist retsfortabende passivitet.
<”
                                                    - 13 -
for sagsøgte, tingfinderiet v/tina koudal, er der i det væsentlige procederet i overensstem-
melse med påstandsdokumentet af 15. april 2016, hvoraf bl.a. fremgår:
      ”<
      indledningsvis bemærkes at det i nogen grad fremstår usikkert, hvorpå sagsøgerne byg-
      ger deres krav.
      således konstateres at sagsøger 1 uden nærmere dokumentation påstår at være eneberet-
      tiget til brug af forretningskendetegnet og varemærket ”tingfinder”, selv om man end
      ikke driver virksomhed under dette navn, medens sagsøger 2 med baggrund i en ansøg-
      ning fra 2014 påstås at have opnået registrering af varemærket ”tingfinder”.
      den nedlagte, fælles, påstand synes herefter at være selvmodsigende, idet sagsøgerne ik-
      ke begge kan forfægte de samme rettigheder.
      sagsøger 1 har ifølge egne oplysninger drevet sin virksomhed under navnet ” alle tiders
      design”.
      sagsøger 2 har ifølge egne oplysninger først opstartet virksomheden ”tingfinder” pr. 1/1-
      2014.
      det følger af varemærkelovens § 5, stk. 1, nr. 2 at indehaveren af en varemærkeret ikke
      kan forbyde andre at gøre brug af bl.a. ”angivelser vedrørende varens eller tjenesteydel-
      sens art.
      med henvisning til de fremlagte bilag gøres det gældende at dette netop er tilfældet i re-
      lation til sagsøgers virksomhed, der jo reelt blot anvender det danske sprog og beskriver
      arten og karakteren af virksomheden.
      det bemærkes endvidere at der med hensyn til forvekslelighed – og netop med baggrund
      i den brede anvendelse af ordet ”tingfinder” – under alle omstændigheder består en til-
      strækkelig nuancering mellem på den ene side ” tingfinder” og på den anden side ”ting-
      finderiet”.
      det skal dermed fastholdes at benyttelsen af ordet ”tingfinder” som beskrivende en per-
      son, der interesserer sig for at finde gamle ting på loppemarkeder eller kræmmermarke-
      der, er en fuldt integreret del af det danske sprog, hvilket en simpel søgning på internet-
      tet viser med al tydelighed.
      sagsøgte startede sin virksomhed i 2008 – i første omgang under samme cvr nr. som
      ægtefællens landbrug, og fra 2011 under eget cvr nr.
      for så vidt angår sagsøger 2’s varemærkeregistrering bemærkes at denne ligger senere i
      tid end tidspunktet for sagsøgtes etablering af virksomhed, og med henvisning til vare-
      mærkelovens § 10 gøres det herefter gældende at sagsøger 2 som indehaver af et yngre
      varemærke ikke kan forbyde brugen af sagsøgtes ældre varemærke.
      det bemærkes at sagsøgerne ikke tilsammen opnår bedre rettigheder end de måtte have
      hver for sig.
                                                      - 14 -
      under henvisning til § 10.2 gøres det i øvrigt, som subsidiær påstand, gældende at så-
      fremt sø- og handelsretten finder at der foreligger et problem i varemærkelovens for-
      stand, da er den rette sanktion at pålægge parterne – og altså både sagsøgerne og sagsøg-
      te - at tilføje en stedsangivelse til deres navn.
      det er desuden sagsøgtes opfattelse at sagsøgerne i en årrække forud for anlæggelsen af
      nærværende sag har været bekendt med sagsøgtes eksistens, hvorfor der under alle om-
      stændigheder er udvist retsfortabende passivitet.
      <
      det gøres under sagen gældende:
      at sagsøgerne, hverken samlet eller hver for sig besidder rettigheder til ordet ”tingfin-
      der” af en sådan karakter, at disse forhindrer andres benyttelse heraf,
      at sagsøgtes brug af navnet ”tingfinderiet” dermed ikke er uretmæssig,
      at sagsøger 2’s varemærkeregistrering først er sket adskillige år efter at sagsøgte etable-
      rede sin virksomhed, og derfor ikke har betydning for sagens afgørelse samt
      at sagsøgerne har udvist retsfortabende passivitet.
sø- og handelsrettens begrundelse og resultat
det lægges efter bevisførelsen til grund, at tina koudal i hvert fald siden marts 2011 har
drevet genbrugsforretning under navnet ”tingfinderiet”. da virksomheden tingfinder først
er registreret i 2014 og virksomhedens varemærke ”tingfinder” først i januar 2015, er ting-
finders varemærkeregistrering og forretningskendetegn uden betydning for afgørelsen af
denne sag. det spørgsmål, som retten skal tage stilling til, bliver derfor, om alle tiders de-
sign forud for marts 2011 havde erhvervet ret til ”tingfinder” som varemærke og forret-
ningskendetegn ved ibrugtagning og indarbejdelse.
ordet ”tingfinder” stammer fra astrid lindgrens bøger om pippi langstrømpe og er efter-
hånden blevet en almindelig brugt betegnelse for en person, som kan lide at finde og samle
på gamle/brugte ting. ”tingfinder” er derfor en meget nærliggende betegnelse for en gen-
brugsforretning og har kun beskedent særpræg.
                                               - 15 -
den dokumentation, som alle tiders design har fremlagt for sin brug af ”tingfinder” som
varemærke og forretningskendetegn, vedrører kun nogle få år frem til og med 2008, og viser,
at man har brugt både ”alle tiders ting”, ”alle tiders design” og ”tingfinderdesign” som
betegnelse for sin genbrugsforretning. alle tiders design har således ikke godtgjort, at man
konsekvent og kontinuerligt har brugt og indarbejdet ”tingfinder” som varemærke eller for-
retningskendetegn. det forhold, at connie tingfinder siden 2005 har ejet domænenavnet
tingfinderdesign.dk, ændrer ikke herved. tina koudals brug af ”tingfinderiet” som forret-
ningskendetegn udgør derfor ikke en overtrædelse af hverken varemærkelovens § 4, mar-
kedsføringslovens § 18 eller lov om visse erhvervsdrivende virksomheder § 6, stk. 2.
der er efter bevisførelsen endvidere ikke grundlag for at fastslå, at tina koudal ved sin mar-
kedsføring af tingfinderiet har handlet illoyalt over for alle tiders design og tingfinder, og
der foreligger således heller ikke en overtrædelse af markedsføringslovens § 1.
af de ovenfor anførte grunde udgør brugen af domænenavnene tingfinderiet.dk og tingfin-
deriet.com heller ikke en overtrædelse af varemærkelovens § 4 og markedsføringslovens §
18, ligesom brugen ikke er i strid med god domænenavnsskik, jf. domænenavnslovens § 25.
tingfinderiet frifindes derfor for de nedlagte påstande 1-5.
efter sagens udfald skal alle tiders design og tingfinder betale sagsomkostninger til ting-
finderiet. efter sagens omfang og værdi fastsættes sagsomkostningsbeløbet til 25.000 kr., til
dækning af udgift til advokat.
                                      thi kendes for ret:
tingfinderiet v/tina koudal frifindes.
alle tiders design i/s v/connie og ole tingfinder og tingfinder v/connie tingfinder
skal in solidum inden 14 dage betale sagsomkostninger til tingfinderiet v/tina koudal med
25.000 kr.
                                            - 16 -
sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.
tina bøggild                   mette skov larsen            marianne jensen
                                          (sign.)
                                       ___ ___ ___
                            udskriftens rigtighed bekræftes
                               sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                          afsagt mandag den 20. april 2015
sag 284/2013
(2. afdeling)
dsb
(advokat ulrik christrup)
mod
dansk jernbaneforbund som mandatar for
a
(advokat christian riewe)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 1. afdeling den 18. november 2013.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, niels grubbe, jon
stokholm, oliver talevski og lars apostoli.
påstande mv.
appellanten, dsb, har påstået frifindelse.
indstævnte, dansk jernbaneforbund som mandatar for a, har påstået, at dsb skal betale
398.686,89 kr., subsidiært 369.599,68 kr., mere subsidiært 362.850,30 kr., med tillæg af rente
i medfør af erstatningsansvarslovens § 16 af 102.056,65 kr. fra den 10. januar 2011 og af re-
sten fra den 18. juni 2011.
forskellen mellem as principale, subsidiære og mere subsidiære påstand beror alene på opgø-
relsen af fradraget i medfør af arbejdsskadesikringslovens § 77 ved beregningen af erstatning
for erhvervsevnetab efter erstatningsansvarslovens § 5. spørgsmålet er, om der ved opgørel-
sen af erstatningen for erhvervsevnetab skal foretages fradrag for de løbende ydelser af erstat-
ningen for erhvervsevnetab efter arbejdsskadesikringsloven frem til den 4. november 2010
(den principale påstand), frem til den 20. april 2011 (den subsidiære påstand) eller frem til
                                              - 2 -
den 20. maj 2011 (den mere subsidiære påstand). der er enighed om de talmæssige opgørelser
og om, at den mere subsidiære påstand bortset fra korrektion af en mindre beregningsfejl er
udtryk for en stadfæstelse af landsrettens dom.
anken angår alene de spørgsmål, som blev afgjort ved dommen af 18. november 2013.
spørgsmålene om fradrag for tilskadekomstpension ved opgørelsen af kravet på erstatning for
henholdsvis tabt arbejdsfortjenste og erhvervsevnetab, som blev afgjort ved landsrettens ken-
delse af 9. november 2012, er således ikke omfattet af højesteretssagen.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår as krav mod arbejdsgiveren dsb om yderligere erstatning for tabt arbejdsfortje-
neste og erhvervsevnetab efter reglerne i erstatningsansvarsloven.
den 4. november 2010 traf arbejdsskadestyrelsen afgørelse om, at a havde krav på erstatning
efter arbejdsskadesikringsloven for tab af erhvervsevne som følge af arbejdsulykken den 31.
marts 2008, og at erhvervsevnetabet som følge af arbejdsulykken var 65 %. den 20. april
2011 traf arbejdsskadestyrelsen afgørelse om størrelsen af erstatningen for erhvervsevneta-
bet.
parterne er uenige om, hvorvidt dsb som følge af brevene af 1. februar 2011 og 21. juni 2011
fra willis i/s, der repræsenterede dsb under drøftelserne om erstatning i anledning af ar-
bejdsulykken, er afskåret fra at fremføre visse indsigelser. såfremt indsigelserne ikke er af-
skåret, er der endvidere uenighed navnlig om årsagsforbindelsen mellem arbejdsulykken og
as uarbejdsdygtighed, og om de løbende ydelser af erstatningen for erhvervsevnetab efter
arbejdsskadesikringsloven skal fradrages i erstatningskravet mod dsb frem til den 4. novem-
ber 2010 eller frem til den 20. april 2011 eller den 20. maj 2011.
brevene af 1. februar 2011 og 21. juni 2011 fra willis
ved brevene opgjorde willis as erstatningskrav for tabt arbejdsfortjeneste og erhvervsevne-
tab efter reglerne i erstatningsansvarsloven. i overensstemmelse hermed betalte dsb de op-
gjorte beløb. det fremgår af brevene fra willis, at man ved erstatningsberegningen lagde til
grund, at der var årsagsforbindelse mellem arbejdsulykken den 31. marts 2008 og as uar-
bejdsdygtighed, og at erhvervsevnetabet udgjorde 65 % – i overensstemmelse med arbejds-
skadestyrelsens afgørelser. når willis dog ikke fuldt ud ville imødekomme as erstatnings-
                                                - 3 -
krav, skyldtes det en antagelse om, at der skulle ske fradrag af hans tilskadekomstpension i
erstatningen – et synspunkt som dsb efterfølgende har frafaldet.
i modsætning til brevet af 23. februar 2010, hvor willis anerkendte dsb’s erstatningspligt,
indeholder brevene ikke nogen udtrykkelig anerkendelse hverken af årsagssammenhæng eller
størrelsen af erhvervsevnetabet. højesteret finder, at willis’ opgørelse af erstatningsbeløbene
som led i forhandlingerne om erstatningen og dsb’s efterfølgende betaling af erstatningsbe-
løbene ikke indebærer en anerkendelse af årsagssammenhæng og størrelsen af erhvervsevne-
tabet, som er bindende i forbindelse med en tvist om yderligere erstatning.
årsagsforbindelse og erhvervsevnetab
højesteret lægger til grund, at a i 2001 havde været sygemeldt i en periode med symptomer
på stress, depression og tinnitus. han var herefter særligt sårbar over for stressbelastninger og
støj mv., men ikke mere, end at han inden ulykken var i stand til at passe sit arbejde i dsb.
efter ulykken har han trods flere forsøg ikke været i stand til at genoptage sit arbejde. dette
forløb kan efter bevisførelsen ikke tilskrives nogen anden hændelse end det sygeforløb, som
blev igangsat af ulykken i 2008. han overgik til førtidspension med virkning fra den 1. sep-
tember 2010.
herefter og på baggrund af de foreliggende lægelige oplysninger, navnlig retslægerådets be-
svarelser af spørgsmål 4 og 5 og den psykiatriske speciallægeudtalelse af 8. juni 2010 fra
overlæge søren juul-nielsen, tiltræder højesteret, at der foreligger tilstrækkeligt bevis for
årsagsforbindelse mellem arbejdsulykken den 31. marts 2008 og as erhvervsevnetab og tab af
arbejdsfortjeneste. det bemærkes herved, at det ikke er sandsynliggjort, at hans særlige sår-
barhed over for stressbelastninger og støj mv. var til hinder for, at han ville have været i stand
til at fortsætte med at arbejde på fuld tid, hvis ulykken ikke var sket.
endvidere tiltræder højesteret i overensstemmelse med arbejdsskadestyrelsens afgørelse, at
uarbejdsdygtigheden er varig, og at erhvervsevnetabet som følge af ulykken er 65 %.
tabsopgørelsen
højesteret tiltræder efter det anførte om årsagssammenhængen, at a er berettiget til yderligere
erstatning for tabt arbejdsfortjeneste på 102.056,65 kr.
                                               - 4 -
der er enighed om, at der ved opgørelsen af erstatningen for erhvervsevnetab i medfør af er-
statningsansvarsloven (differenceerstatning) skal foretages fradrag for erstatningen for er-
hvervsevnetab efter arbejdsskadesikringsloven, jf. § 77, 2. pkt., i denne lov. højesteret tiltræ-
der af de grunde, landsretten har anført, at værdien af erstatningen for tab af erhvervsevne
efter arbejdsskadesikringsloven skal opgøres pr. 20. maj 2011. med den korrektion, som er
foretaget for højesteret, udgør erstatningen efter erstatningsansvarsloven for tab af erhvervs-
evne herefter 260.793,65 kr.
højesteret stadfæster herefter dommen med den ændring, at dsb skal betale 362.850,30 kr.
med tillæg af rente som påstået.
                                     thi kendes for ret:
dommen stadfæstes med den ændring, at det idømte beløb nedsættes til 362.850,30 kr., og at
beløbet, som forrentes fra den 18. juni 2011, nedsættes til 260.793,65 kr.
i sagsomkostninger for højesteret skal dsb betale 60.000 kr. til dansk jernbaneforbund som
mandatar for a.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
                  sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                         h øjestere ts d om
                     afsagt tirsdag den 6. november 2018
sag bs-7029/2018-hjr
(2. afdeling)
invacare international corporation
(advokat arne møllin ottosen)
mod
skatteministeriet
(advokat søren horsbøl jensen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 4. afdeling den 25. januar
2018.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: marianne højgaard pedersen, poul
dahl jensen, michael rekling, kurt rasmussen og jens kruse mikkelsen.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
appellanten, invacare international corporation, har endvidere gentaget sin
anmodning om, at der forelægges præjudicielle spørgsmål for eu-domstolen i
medfør af teuf artikel 267.
indstævnte, skatteministeriet, har udtalt sig imod dette.
anbringender
invacare international corporation har supplerende anført navnlig, at det er do-
kumenteret, at invacare corporation har optaget et lån, at der er konverteret et
                                             2
beløb til euro, at der ved to overførsler er indsat beløb på invacare corporations
konto, og at dette beløb er gået til at medfinansiere scandinavian mobility inter-
national aps’ (smi’s) køb af wp domus gmbh. der bestod således utvivlsomt
et gældsforhold mellem smi og invacare corporation. det blev først efter smi’s
erhvervelse af wp domus gmbh besluttet, at fordringen skulle overdrages til
det nederlandske selskab invacare holdings c.v.
danmark anser som kildeland, at renter til invacare holdings c.v. er modtaget
af invacare international corporation, idet invacare holdings c.v. er et kom-
manditselskab og derved transparent efter intern dansk ret. der er derfor
grundlæggende hjemmel til omgørelse efter skatteforvaltningslovens § 29.
hvis det er den skattemæssige behandling af lånet i henhold til selskabsskatte-
lovens § 2, stk. 1, litra d, der er afgørende, sådan som skatteministeriet gør gæl-
dende, finder etableringsretten utvivlsomt anvendelse. det følger af fast rets-
praksis ved eu-domstolen, at alle foranstaltninger, som forbyder, medfører
ulemper for, eller gør udøvelsen af denne frihed mindre attraktiv, skal betragtes
som begrænsninger i etableringsretten, jf. sag c-157/07, krankenheim ruhesitz
am wannsee-seniorenheimstatt, præmis 30. det fremgår endvidere af fast prak-
sis, at det udgør en restriktion, når en medlemsstat træffer foranstaltninger, som
kan afholde medlemsstatens selskaber fra at optage lån eller foretage investerin-
ger i andre eu-medlemsstater, jf. bl.a. sag c-478/98, kommissionen mod bel-
gien, præmis 18. et selskab i nederlandene som invacare holdings c.v., der er
et partnerselskab under nederlandsk ret, som yder et lån til et koncernselskab i
danmark, er ringere stillet end et selskab i danmark, der yder et lån til et kon-
cernselskab i danmark, i relation til muligheden for at få tilladelse til omgørelse
efter skatteforvaltningsloven. nægtelse af omgørelse er således under alle om-
stændigheder i strid med eu-retten om ret til kapitalens frie bevægelighed.
for så vidt angår betingelserne for omgørelse har invacare international corpo-
ration supplerende anført navnlig, at der ikke har været nogen skattemæssige
fordele i form af sparede eller udskudte skatter forbundet med overførelsen af
fordringen til invacare holdings c.v. derimod opstod der en begrænset skatte-
pligt af renterne, der ellers ville være undtaget fra dansk kildeskat på grund af
den dansk-amerikanske dobbeltbeskatningsoverenskomst. beløbet er beskattet i
usa som udbytte, og der er sket beskatning af beløbet i danmark. bestemmel-
sen i skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 1, skal fortolkes sådan, at disposi-
tionen ikke i overvejende grad må have været båret af hensyn til at spare eller
udskyde danske skatter. såfremt de skattemæssige konsekvenser i andre lande
skal tillægges betydning for den danske beskatning, er der i dansk skattelovgiv-
ning generelt et krav om udtrykkelig lovhjemmel, som i særlig grad gælder
skattemæssige konsekvenser i andre lande, som skat vil inddrage til skade for
skatteyderen.
                                            3
det forhold, at fordringen er opstået ved et lån fra invacare corporation til smi
og ikke ved et oprindeligt lån fra invacare holdings c.v. til smi, havde ingen
betydning for skats mulighed for at kunne vurdere, om der var begrænset
skattepligt og indeholdelsespligt.
for så vidt angår anmodningen om præjudiciel forelæggelse har invacare inter-
national corporation supplerende anført navnlig, at selve beskatningsordnin-
gen i en række andre henseender også må antages at udgøre en ulovlig forskels-
behandling. højesteret har pligt til at forelægge de centrale eu-retlige spørgs-
mål for eu-domstolen, medmindre højesteret anvender skatteforvaltningslo-
vens § 29 på en eu-konform måde eller hjemviser sagen til skattestyrelsen.
skatteministeriet har supplerende anført navnlig, at det ikke strider imod eu-
retten at give invacare international corporation afslag på tilladelse til omgø-
relse med den begrundelse, at der ikke i skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1’s
forstand er foretaget en ansættelse af indkomstskat over for selskabet. rentebe-
talinger skal ikke i alle tilfælde bedømmes efter reglerne om kapitalens frie be-
vægelighed. det følger af eu-domstolens faste praksis, at rentebetalinger efter
omstændighederne falder inden for anvendelsesområdet for etableringsretten.
en situation som den foreliggende falder uden for anvendelsesområdet for så-
vel teuf artikel 49 om retten til fri etablering og artikel 63 om kapitalens frie
bevægelighed, og det udgør derfor ikke en traktatstridig forskelsbehandling at
nægte invacare international corporation tilladelse til omgørelse, jf. herved
bl.a. eu-domstolens dom af 13. november 2012 i sag c-35/11 (test claimants in
the fii group litigation). det er derfor upåkrævet at tage stilling til, om skatte-
forvaltningslovens § 29, stk. 1, udgør en restriktion i strid med etableringsretten
eller kapitalens frie bevægelighed. for det tilfælde, at højesteret måtte komme
frem til, at den foreliggende situation falder inden for anvendelsesområdet for
enten etableringsretten eller kapitalens frie bevægelighed, bestrides det, at der
foreligger en traktatstridig restriktion, og der er ikke en sådan tvivl herom, at
der er behov for at forelægge spørgsmål for eu-domstolen.
renterne, som sagen drejer sig om, vedrører en låneaftale indgået mellem inva-
care holdings c.v. og smi, som er dateret den 9. september 2004. der er derfor
ingen tvivl om, at der med dette dokument var tale om stiftelse af et gældsfor-
hold med invacare holdings c.v. som långiver og smi som låntager. hverken
invacare corporation eller invacare international corporation er nævnt i låneaf-
talen, og der omtales ikke noget andet låneforhold end det, der ifølge aftalen
blev etableret mellem invacare holdings c.v. og smi. der foreligger ingen
transporterklæringer eller lignende til dokumentation for den hævdede over-
dragelse. det forhold, at stiftelsen af gældsforholdet mellem invacare holdings
c.v. og smi meget muligt skete som led i indfrielsen af et andet koncerninternt
lån, ændrer ikke på, at den gæld, som de omhandlede renter vedrører, først
                                             4
blev stiftet ved indgåelsen af låneaftalen mellem invacare holdings c.v. og
smi.
ved en omgørelse vil der ikke ske nogen ændring af den hævdede overdra-
gelse, idet dette blot vil bestå i en formel udlodning af en fordring, som ikke
længere eksisterer, uden at der sker en tilbageførsel og ændring af de sted-
fundne pengestrømme mv. invacare holdings c.v. vil dermed i virkeligheden
ikke ændre den hævdede overdragelse. det eneste, som invacare holdings c.v.
vil have ændret, er den danske beskatning af renterne, men dette er udelukket,
når der ikke sker en ændring af den privatretlige disposition, som beskatningen
hviler på.
supplerende retsgrundlag
i selskabsskatteloven (lovbekendtgørelse nr. 1164 af 6. september 2016) anføres i
§ 2 bl.a.:
       ”§ 2. skattepligt i henhold til denne lov påhviler endvidere selskaber og
       foreninger som nævnt i § 1, stk. 1, der har hjemsted i udlandet, for så vidt
       de
       …
       d) oppebærer renter fra kilder her i landet vedrørende gæld, som et sel-
       skab eller en forening m.v. omfattet af § 1 eller litra a har til juridiske per-
       soner som nævnt i skattekontrollovens § 3 b (kontrolleret gæld)… skatte-
       pligten omfatter ikke renter, hvis beskatningen af renterne skal frafaldes
       eller nedsættes efter direktiv 2003/49/ef om en fælles ordning for beskat-
       ning af renter og royalties, der betales mellem associerede selskaber i for-
       skellige medlemsstater, eller efter en dobbeltbeskatningsoverenskomst
       med færøerne, grønland eller den stat, hvor det modtagende selskab m.v.
       er hjemmehørende…
       …
       stk. 3.
       …
       indkomstskatten i medfør af stk. 1, litra d og h udgør 22 pct. af renterne og
       afståelsessummerne. skattepligten er endeligt opfyldt ved den i henhold
       til kildeskattelovens § 65 d foretagne indeholdelse af renteskat.”
i skattekontrolloven (lovbekendtgørelse nr. 1264 af 31. oktober 2013) anføres i § 2
og § 3 b bl.a.:
       ”§ 2. selvangivelsespligten omfatter ikke:
       …
                                               5
      3) selskaber og foreninger mv., der alene er skattepligtige efter selskabs-
      skattelovens § 2, stk. 1, litra c, d, e eller g.
      …
      § 3 b. skattepligtige,
      1) hvorover fysiske eller juridiske personer udøver en bestemmende ind-
      flydelse,
      2) der udøver en bestemmende indflydelse over juridiske personer,
      3) der er koncernforbundet med en juridisk person,
      …
      skal i selvangivelsen afgive oplysninger om art og omfang af handelsmæs-
      sige eller økonomiske transaktioner med ovennævnte parter i nr. 1-6 (kon-
      trollerede transaktioner).
      …
      stk. 2. ved bestemmende indflydelse forstås ejerskab eller rådighed over
      stemmerettigheder, således at der direkte eller indirekte ejes mere end 50
      pct. af aktiekapitalen eller rådes over mere end 50 pct. af stemmerne…”
i kildeskatteloven (lovbekendtgørelse nr. 117 af 29. januar 2016) anføres i § 65 d
og § 69, stk. 1 og 2, bl.a.:
      ”§ 65 d. i forbindelse med enhver udbetaling eller godskrivning af renter
      til et selskab m.v., der er skattepligtigt efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1,
      litra d, skal den, for hvis regning udbetalingen eller godskrivningen fore-
      tages, indeholde 22 pct. af den samlede rente. det indeholdte beløb be-
      nævnes ”renteskat”. pligten til at indeholde renteskat påhviler selskaber,
      fonde og foreninger, der har hjemting her i landet…
      …
      § 69. den som undlader at opfylde sin pligt til at indeholde skat, eller som
      indeholder denne med for lavt beløb, er over for det offentlige umiddel-
      bart ansvarlig for betaling af manglende beløb, medmindre han godtgør,
      at der ikke er udvist forsømmelighed fra hans side ved iagttagelse af be-
      stemmelserne i denne lov.
      stk. 2. den, som har indeholdt skat efter denne lov, hæfter over for det of-
      fentlige for betaling af det indeholdte beløb.”
de gældende regler om beskatning af renter af koncerninterne lån blev indsat i
skattelovene ved lov nr. 221 af 31. marts 2004.
                                               6
i de almindelige bemærkninger til lovforslaget er anført bl.a. (folketingstidende
2003-04, tillæg a, lovforslag nr. l 119, s. 4166-4168):
       ”3.3. koncerninterne lån
       ...
       3.3.3. begrænset skattepligt af visse koncerninterne renter
       det foreslås, at der som udgangspunkt skal være begrænset skattepligt af
       renter af koncernintern gæld. det vil sige renter af gæld, som selskaber
       m.v. har til udenlandske selskaber med kontrollerende indflydelse eller
       hermed koncernforbundne selskaber (kontrolleret gæld, dvs. rentebetalin-
       ger til selskaber, der direkte eller indirekte ejer 50 pct. eller mere af aktie-
       kapitalen i det danske selskab eller råder over mere end 50 pct. af stem-
       merne.)
       der foreslås dog undtagelser, så der alene sker beskatning af udenlandske
       koncerner med danske selskaber, hvor rentebetalinger går til et skattely-
       selskab i situationer, hvor en dansk koncern ville være beskattet af rente-
       indtægten via cfc-reglerne. på denne måde sikres mere lige konkurrence-
       vilkår for danske selskaber, uanset om de er ejet af danske koncerner eller
       af udenlandske koncerner.
       det foreslås, at skatten skal indeholdes med 30 pct. af renteindtægten, og
       at skattepligten skal være endeligt opfyldt med den foretagne indehol-
       delse af renteskat.
       renteindtægter, der tilfalder et udenlandsk selskabs faste driftssted her i
       landet, medregnes allerede efter de gældende regler ved opgørelsen af
       driftsstedets skattepligtige indkomst her i landet. det foreslås derfor, at
       renteindtægter i sådanne tilfælde ikke skal være omfattet af de foreslåede
       regler om begrænset skattepligt af koncerninterne renter.
       efter forslaget skal skattepligten heller ikke omfatte renter, hvor beskat-
       ningen skal frafaldes eller nedsættes efter bestemmelserne i rente-/royalty-
       direktivet (omtalt i pkt. 3.2.3.) eller i en dobbeltbeskatningsoverenskomst
       med færøerne, grønland eller den stat, hvor det modtagende selskab er
       hjemmehørende.”
i lovforslagets bemærkninger til selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, er anført
bl.a. (folketingstidende 2003-04, tillæg a, lovforslag nr. l 119, s. 4189):
       ”forslaget vedrører ændringer vedr. koncerninterne lån og forslaget om
       gennemførelse af rente-/royaltydirektivet i dansk skattelovgivning.
                                               7
       det foreslås at indsætte en ny bestemmelse som litra d i selskabsskattelo-
       vens § 2, stk. 1, om begrænset skattepligt af koncerninterne renter. formå-
       let med bestemmelsen er at imødegå, at et dansk selskab m.v. nedsætter
       den danske beskatning ved at reducere den skattepligtige indkomst gen-
       nem rentebetalinger til visse finansielle selskabet i lavskatte-lande, hvis
       det udenlandske selskab m.v. kontrollerer det danske selskab m.v.
       den ny bestemmelse omfatter også rentebetalinger fra et udenlandsk sel-
       skabs faste driftssted, som er beliggende her i landet, hvis betalingen er
       knyttet til udøvelsen af virksomheden i driftsstedet.
       i tilknytning til den foreslåede begrænsede skattepligt har lovforslaget i §
       4, nr. 4, et forslag om, at der i kildeskatteloven – som en ny § 65 d – ind-
       sættes en regel om, at der skal foretages indeholdelse af en renteskat på 30
       pct. i forbindelse med enhver udbetaling eller godskrivning af renter til et
       selskab m.v., der er skattepligtig efter den ny regel i § 2, stk. 1, litra d.
       efter forslaget under nr. 3 indsættes der desuden i selskabsskattelovens §
       2, stk. 2, et nyt 3. punktum, hvorefter skattepligten efter § 2, stk. 1, litra d,
       er endeligt opfyldt ved indeholdelsen af renteskat efter kildeskattelovens §
       65 d.
       udgangspunktet i den foreslåede § 2, stk. 1, litra d, 1. pkt. er, at den be-
       grænsede skattepligt af renter alene skal omfatte renter af kontrolleret
       gæld, dvs. hvor det betalende og det modtagende selskab m.v. er koncern-
       forbundet, som defineret i skattekontrollovens § 3 b.”
i lovforslagets bemærkninger til ændringen af skattekontrollovens § 2, stk. 1, nr.
3 (undtagelse fra selvangivelsespligten), er anført bl.a. (folketingstidende 2003-
04, tillæg a, lovforslag nr. l 119, s. 4195):
       ”forslaget vedrører den foreslåede justering af reglerne om koncernin-
       terne lån.
       efter den nuværende bestemmelse i skattekontrollovens § 2, stk. 1, litra c,
       omfatter selvangivelsespligten ikke selskaber og foreninger m.v., der alene
       er skattepligtige efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra c, e eller g.
       der foreslås en redaktionel ændring af bestemmelsen som følge af den ny
       bestemmelse i selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, om begrænset skatte-
       pligt af renter i visse tilfælde.”
                                             8
i lovforslagets bemærkninger til kildeskattelovens § 65 d er anført bl.a. (folke-
tingstidende 2003-04, tillæg a, lovforslag nr. l 119, s. 4184):
      ”forslaget vedrører den foreslåede justering af reglerne om koncernin-
      terne lån.
      lovforslagets § 10, nr. 1, indeholder forslag om, at der indføres begrænset
      skattepligt af renter fra kilder her i landet af gæld til visse udenlandske ju-
      ridiske personer.
      efter forslaget indsættes der i kildeskatteloven - som en ny § 65 d - regler
      om indeholdelse af en kildeskat - en renteskat - på 30 pct. ved udbetaling
      eller godskrivning af renter, der er skattepligtige efter selskabsskattelo-
      vens § 2, stk. 1, litra d. de foreslåede bestemmelser er parallelle med de
      gældende bestemmelser i kildeskattelovens § 65 c, stk. 1 og 3, om indehol-
      delse af royaltyskat.”
supplerende sagsfremstilling
invacare international corporation har for højesteret oplyst nærmere om smi’s
erhvervelse af det tyske selskab wp domus gmbh.
wp domus llc og smi indgik i 2004 en aftale om, at smi skulle erhverve
samtlige aktier i wp domus gmbh. der blev fastsat en fikseret pris for aktierne
i wp domus gmbh på 190.000.000 eur, som skulle reguleres på baggrund af
en række forpligtelser og rettigheder. en gæld på 50.039.048,15 eur, som wp
domus gmbh havde til deutsche bank, skulle bl.a. fratrækkes købsprisen, idet
køber eller et tilknyttet selskab skulle overtage den udestående gæld.
forud for salget af aktierne i wp domus gmbh ejede wp domus gmbh 98,2 %
af aktierne i datterselskabet wp domus homecare ag. de resterende 1,8 % af
aktierne var ejet af deutsche bank. salget af aktierne i wp domus gmbh om-
fattede også samtlige aktier i domus homecare ag. købsaftalen var således be-
tinget af, at de aktier i wp domus homecare ag, som var ejet af deutsche
bank, blev købt og tilbageført til wp domus gmbh. deutsche bank og wp do-
mus gmbh indgik en aftale om salg af aktierne til en pris på 1.200.000 eur.
den foreløbige købspris med tillæg af renter for købet af aktierne i wp domus
gmbh blev den 9. september 2004 estimeret til at udgøre 145.822.411,02 eur.
dertil skulle lægges den overtagne gæld til deutsche bank og beløbet til erhver-
velsen af deutsche banks aktier i wp domus homecare ag.
                                           9
invacare holdings c.v. overtog gældsforpligtelsen til deutsche bank på
50.039.048,15 eur. beløbet blev finansieret ved et banklån fra jp morgan til in-
vacare holdings c.v. beløbet blev betalt til deutche bank via en konto tilhø-
rende invacare corporation i bank one.
smi betalte 60.000.000 eur til wp domus llc for aktierne i wp domus
gmbh. beløbet blev finansieret ved et banklån fra jp morgan til smi. beløbet
blev betalt til wp domus llc via en konto tilhørende invacare corporation i
bank one.
invacare corporation betalte et resterende beløb af købesummen på
85.822.411,02 eur og betalte samtidig erhvervelsen af deutsche banks aktier i
wp domus homecare ag til 1.200.000 eur – i alt 87.022.411,02 eur. beløbet
blev finansieret ved et banklån fra national city bank til invacare corporation.
beløbene blev betalt til wp domus llc og deutche bank via en konto tilhø-
rende invacare corporation i bank one.
i forbindelse med den efterfølgende endelige fastsættelse af købesummen retur-
nerede sælgeren, wp domus llc, et beløb på 39.099,86 eur til invacare cor-
poration, der således i alt finansierede et beløb på 86.983.311,16 eur. efter di-
verse reguleringer af købesum m.m. udgjorde det beløb, som invacare corpora-
tion havde betalt i transaktionen, 83.508.224 eur.
for højesteret er fremlagt en mailkorrespondance om låneaftalen mellem inva-
care holdings c.v. og smi samt om lånets datering.
i en mail af 23. september 2005 fra invacare corporation til bl.a. smi er anført
bl.a.:
       ”the ”je acq steps” tab of the attached outlines the journal entries … that
       need to be recorded to move the investment in domus from the books of
       corporate to smi intl as smi intl was the 100% acquirer of domus.
       the intercompany notes receivable should all be set up to be of a long-
       term nature with no planned settlement. as such, any changes due to ex-
       change rate movements will be taken to the balance sheet as currency
       translation (part of other comprehensive income).”
i en mail af 26. september 2005 fra invacare holdings c.v. til smi er anført bl.a.:
       ”also, pls. prepare a long-term loan agreement between smi and holdings
       cv”
                                           10
i en mail af samme dato fremsendte smi et udkast til en låneaftale mellem inva-
care holdings c.v. og smi. i mailen er anført bl.a.:
      ”it should be possible to back date the agreement to sept. 9, 2004.”
smi indfriede lånet til invacare holdings c.v. i 2011.
af skats afgørelse af 27. februar 2013 om smi’s indeholdelse af renteskat
fremgår bl.a.:
      ”2. begrundelse for forslag om indeholdelse af rentekildeskat
      …
      det følger af selskabsskattelovens § 2 stk. 1, litra d, at renter fra kilder her i
      landet vedrørende gæld, som et selskab omfattet af § 1 har til juridiske
      personer som nævnt i skattekontrollovens § 3b (kontrolleret gæld) – med
      visse undtagelser, jf. herom nedenfor – er begrænset skattepligtige her til
      landet, medmindre en sådan beskatning skal frafaldes efter eu’s rente-
      /royaltydirektiv, direktiv 2003/49 ef, eller en dobbeltbeskatningsoverens-
      komst.
      både invacare holdings c.v. (nl) og invacare holdings two b.v. (nl)
      har fordringer på det danske selskab. der sendes renter fra danmark til
      begge nederlandske selskaber.
      danmark anser som kildeland renten til invacare holdings two b.v.
      (nl) for modtaget af det nederlandske selskab.
      derimod anser danmark som kildeland renten til invacare holdings c.v.
      (nl) for modtaget af det amerikanske selskab, idet invacare holdings c.v.
      (nl) er et kommanditselskab og derved transparent efter intern dansk ret.
      usa anser renten for modtaget af invacare holdings c.v. (nl), idet usa
      har foretaget et check-the-box valg, hvorefter invacare holdings c.v. (nl)
      efter amerikanske regler behandles som et selskab.
      dobbeltbeskatningsoverenskomsten imellem danmark og nederlandene
      finder ikke anvendelse, idet nederlandene ligesom danmark anser inva-
      care holdings c.v. (nl) for transparent og derfor ikke hjemmehørende i
      nederlandene.
      den forskellige kvalifikation i henholdsvis danmark og usa af det neder-
      landske kommanditselskab betyder, at danmark som kildeland kan fore-
      tage beskatning af renten, med mindre det amerikanske selskab kan opnå
                                             11
      overenskomstbeskyttelse i henhold til dbo mellem danmark og usa, sel
      § 2, stk. 1, litra d.
      det er derfor nødvendigt at foretage en vurdering af, hvorvidt koncernen
      kan påberåbe sig den beskyttelse mod dobbeltbeskatning, der ligger i en
      overenskomst.
      af dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem danmark og usa fremgår
      det af artikel 4, stk. 1, litra d vedrørende skattemæssigt hjemsted:
      ”d) en indkomst, fortjeneste eller gevinst, der er oppebåret gennem en enhed, der
      er skattemæssigt transparent i henhold til lovgivningen i den ene af de kontrahe-
      rende stater (danmark), skal anses for at være oppebåret af en person, der er
      hjemmehørende i en stat (usa), i det omfang denne indkomst, fortjeneste eller
      gevinst efter skattelovgivningen i en sådan kontraherende stat (usa) behandles
      som indkomst, fortjeneste eller gevinst for en hjemmehørende person (usa). ”
      tekst med fed skrift er tilføjet af skat.
      når der henses til at renten ikke behandles som indkomst, fortjeneste eller
      gevinst for en hjemmehørende person i usa, idet usa anser renten efter
      amerikanske regler for modtaget af kommanditselskabet i nederlandene,
      vil der ikke kunne opnås overenskomstbeskyttelse, og det danske selskab
      skal herved indeholde kildeskat på renten.”
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstilling
ved skats afgørelse af 27. februar 2013 pålagde skat scandinavian mobility
international aps (smi) at indeholde kildeskat efter kildeskattelovens § 65 d
ved betaling af renter på gæld til det nederlandske selskab, invacare holdings
c.v., da rentebetalingen udløste skattepligt (renteskat) for smi’s moderselskab,
invacare international corporation, efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d.
baggrunden for afgørelsen var, at skat fandt, at renten måtte anses for modta-
get af invacare international corporation, idet invacare holdings c.v. er et
kommanditselskab, der anses for transparent efter dansk ret. usa anså renten
for modtaget af invacare holdings c.v., idet koncernen havde foretaget et valg
efter amerikanske check-the-box regler, sådan at invacare holdings c.v. efter
amerikanske regler behandles som et ikke-transparent selskab. da renten ikke
blev behandlet som indkomst i usa, kunne invacare international corporation
ikke opnå beskyttelse af dobbeltbeskatningsoverenskomsten indgået mellem
usa og danmark. ved afgørelsen blev smi pålagt at indeholde i alt ca. 35,5
mio. kr. for perioden 2004-2011.
                                            12
ved landsskatterettens afgørelse af 24. september 2015 stadfæstede landsskat-
teretten skats afslag på invacare international corporations anmodning om
tilladelse efter skatteforvaltningslovens § 29 til at omgøre selskabets hævdede
disposition, hvorved selskabet overdrog den pågældende fordring på smi til
invacare holdings c.v. baggrunden for anmodningen var, at invacare interna-
tional corporation ønskede at få annulleret den pålagte kildeskat (renteskat) for
smi på ca. 35,5 mio. kr.
sagen angår i første række, om skatteforvaltningslovens § 29 skal fortolkes såle-
des, at bestemmelsens forudsætning om ”ansættelse af indkomst- eller ejen-
domsværdiskat” er opfyldt. det er i den forbindelse et spørgsmål, om det kan
lægges til grund, at skat over for invacare international corporation har fore-
taget en ansættelse af indkomstskat, der hviler på denne disposition.
sagen angår i anden række, om invacare international corporation har godt-
gjort, at selskabets moderselskab, invacare corporation, oprindelig var kreditor
for den nævnte fordring, som via invacare international corporation hævdes
overdraget til invacare holdings c.v., og om omgørelse af denne overdragelse i
givet fald er mulig.
sagen angår i tredje række, om betingelserne i skatteforvaltningslovens § 29,
stk. 1, nr. 1-5, for at tillade omgørelse er opfyldt.
der er endvidere rejst spørgsmål, om skatteministeriets fortolkning af udtryk-
ket ”ansættelse af indkomst- eller ejendomsværdiskat” i § 29 er i overensstem-
melse med eu-retten, og invacare international corporation har i den forbin-
delse anmodet om, at højesteret forelægger præjudicielle spørgsmål herom for
eu-domstolen.
skatteforvaltningslovens § 29
tre dommere – marianne højgaard pedersen, michael rekling og jens kruse
mikkelsen – udtaler:
efter skatteforvaltningslovens § 29 finder bestemmelsen anvendelse, når der er
foretaget ”en ansættelse af indkomst- eller ejendomsværdiskat”. efter forarbej-
derne til bestemmelsen anvendes begrebet ”ansættelse af skat” såvel om opgø-
relsen af grundlaget for skatteansættelsen som om beregningen af den skat,
dette grundlag fører til.
vi finder, at ordlyden af bestemmelsen og forarbejderne til denne og til den tid-
ligere gældende § 37 c i skattestyrelsesloven – herunder også forarbejderne til
den nugældende § 29, stk. 1, nr. 3, hvorefter den disposition, der ønskes om-
gjort, ”fra begyndelsen” har været lagt klart frem ”for den skatteansættende
myndighed” – må forstås således, at det forudsættes, at skattemyndighederne
                                            13
over for den, der har anmodet om omgørelse, har foretaget en ansættelse af ind-
komstskat for, at det kan lægges til grund, at der foreligger en ansættelse af ind-
komstskat, som kan søges omgjort.
af de grunde, landsretten har anført, tiltræder vi, at skattemyndighederne ikke
har foretaget en ansættelse af indkomstskat over for invacare international cor-
poration. selskabet er derfor afskåret fra at anmode om omgørelse i medfør af
skatteforvaltningslovens § 29.
dommerne poul dahl jensen og kurt rasmussen udtaler:
som anført har sagen baggrund i skats afgørelse om, at smi havde pligt til at
indeholde skat af den rente, som selskabet havde betalt på gælden til det neder-
landske selskab invacare holdings c.v. afgørelsen er begrundet i, at renten
måtte anses for modtaget af det koncernforbundne amerikanske selskab inva-
care international corporation, og at renten er undergivet beskatning i dan-
mark som kildeland efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, idet dobbeltbe-
skatningsoverenskomsten mellem danmark og usa ikke fører til, at beskatnin-
gen af renterne skal frafaldes eller nedsættes.
spørgsmålet er, om de danske skattemyndigheder herved i forhold til invacare
international corporation har foretaget ”en ansættelse af indkomst- eller ejen-
domsværdiskat”, der efter skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, er en forudsæt-
ning for, at reglerne om omgørelse af privatretlige dispositioner kan anvendes.
skatten af renterne er en indkomstskat, og spørgsmålet er derfor alene, om der
er tale om en ”ansættelse”.
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, angår udenlandske selskabers begræn-
sede skattepligt af renter af kontrolleret gæld. skattepligten påhviler det uden-
landske selskab, der oppebærer renterne, i det foreliggende tilfælde invacare in-
ternational corporation. efter § 2, stk. 3, udgør indkomstskatten (for tiden) 22
pct. af renterne. der gælder en særlig ordning for betaling af skatten af renterne.
efter kildeskattelovens § 65 d skal den, der betaler renten, det vil her sige smi,
indeholde renteskatten. opfyldes indeholdelsespligten ikke, er den indeholdel-
sespligtige over for det offentlige som udgangspunkt umiddelbart ansvarlig for
betaling af manglende beløb. efter selskabsskattelovens § 2, stk. 3, er skatteplig-
ten i relation til renterne endeligt opfyldt ved den i henhold til kildeskattelo-
vens § 65 d foretagne indeholdelse af renteskat.
som nævnt har skat i afgørelsen om at pålægge smi indeholdelsespligt taget
stilling til, at invacare international corporation er begrænset skattepligtig til
danmark af renterne. skat har endvidere foretaget en beløbsmæssig opgørelse
af den indkomstskat af renterne, som efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra
                                            14
d, påhviler invacare international corporation, idet det er denne skat, som smi
efter kildeskattelovens § 65 d pålægges at indeholde. efter vores opfattelse må
denne afgørelse om begrænset skattepligt og den beløbsmæssige opgørelse af
skatten, der er indeholdt i afgørelsen om indeholdelsespligt for smi, anses som
en ansættelse af invacare international corporations indkomstskat eller sidestil-
les hermed. det forhold, at invacare international corporation ikke skal selvan-
give renteindtægten, og at skatten af renterne opkræves hos smi, kan ikke føre
til et andet resultat.
vi finder derfor, at invacare international corporation ikke er afskåret fra at
opnå tilladelse til omgørelse efter skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, såfremt
de øvrige betingelser i bestemmelsen er opfyldt.
herefter udtaler samtlige dommere:
overdragelse af fordringen
skatteministeriet har anført, at invacare international corporation ikke har
godtgjort, at den disposition, som søges omgjort, har fundet sted. efter ministe-
riets opfattelse er det alene dokumenteret, at kreditor for fordringen mod smi
er invacare holdings c.v. det er ikke godtgjort, at invacare corporation tidli-
gere har været kreditor, og at fordringen således skulle være overdraget fra in-
vacare corporation via invacare international corporation til invacare hol-
dings c.v.
efter det, der er oplyst for højesteret, finder højesteret, at der er redegjort for
alle væsentlige elementer i tilvejebringelsen af købesummen i transaktionen an-
gående smi’s erhvervelse af aktierne i wp domus gmbh. der er endvidere re-
degjort for, hvordan købesummen blev betalt. det må lægges til grund, at et be-
løb på 83.508.224 eur blev stillet til rådighed af invacare corporation, som
lånte beløbet fra tredjemand. beløbet hidrørte ikke fra midler tilhørende eller
tilvejebragt af invacare holdings c.v., og det må efter den korrespondance, der
er fremlagt for højesteret, lægges til grund, at den låneaftale, der blev oprettet
mellem invacare holdings c.v. og smi, først blev oprettet ultimo september
2005, det vil sige mere end et år efter transaktionens gennemførelse. låneaftalen
blev således tilbagedateret til datoen for transaktionens gennemførelse den 9.
september 2004.
på denne baggrund finder højesteret, at invacare international corporation har
godtgjort, at et beløb på 83.508.224 eur oprindeligt blev ydet som et lån i form
af et koncerninternt tilgodehavende fra invacare corporation til smi, og at dis-
positionen med overdragelse af fordringen via invacare international corpora-
tion til invacare holdings c.v. fandt sted efterfølgende.
                                             15
mulighed for omgørelse
for at grundbetingelserne for omgørelse af en disposition efter § 29, stk. 1, er
opfyldt, er det yderligere en betingelse, at det civilretligt og faktisk er muligt at
tilbageføre dispositionen således, at den disponerende stilles, som om dispositi-
onen aldrig havde fundet sted.
det er oplyst, at fordringen på 83.508.224 eur blev endeligt indfriet i 2011. da
fordringen derfor var ophørt på tidspunktet for skats afslag på omgørelse af
dispositionen, er det ikke muligt at tilbageføre denne sådan, at invacare inter-
national corporation på ny anses som kreditor.
herefter finder højesteret, at invacare international corporation ikke opfylder
denne betingelse for omgørelse efter skatteforvaltningslovens § 29.
øvrige betingelser i § 29, stk. 1
efter skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 3, er det en betingelse for omgø-
relse, at dispositionen ”skal have været lagt klart frem for myndighederne”. det
følger af bestemmelsens forarbejder, at der heri ligger, at den disposition, der
søges omgjort, fra begyndelsen har været lagt klart frem for den skatteansæt-
tende myndighed, således at der for myndighederne ikke har været tvivl om
dispositionens eksistens og indhold.
det må lægges til grund, at hverken smi eller invacare international corpora-
tion lagde dispositionen og dens skattemæssige bedømmelse i udlandet frem
for de danske skattemyndigheder før i forbindelse med, at myndighederne på
eget initiativ i 2011 tog spørgsmål om beskatning af renterne op. herefter finder
højesteret, at dispositionen ikke fra begyndelsen har været lagt klart frem for
skattemyndighederne. det er uden betydning, om dispositionen har været lagt
frem for amerikanske skattemyndigheder. betingelsen i § 29, stk. 1, nr. 3, er der-
for ikke opfyldt.
efter § 29, stk. 1, nr. 4, skal de privatretlige virkninger af den ændring af dispo-
sitionen, der ønskes tillagt skattemæssig virkning, være enkle og overskuelige.
det følger af bestemmelsens forarbejder, at de privatretlige virkninger af den
ændring af dispositionen, der ønskes, skal være enkle og overskuelige såvel for
det år, hvor dispositionen er foretaget, som for efterfølgende år. der må således
ikke som følge af en tilladelse til omgørelse være tvivl om de afledte skattemæs-
sige virkninger af omgørelsen.
højesteret finder det ikke godtgjort, at de privatretlige virkninger af, at det ne-
derlandske selskab invacare holdings c.v. som kreditor i et længerevarende in-
ternationalt koncernlåneforhold, der for flere år siden er ophørt ved indfrielse,
skal udskiftes med et amerikansk selskab som kreditor, kan anses for enkle eller
                                            16
overskuelige. hertil kommer, at det er oplyst, at det fra et amerikansk skatte-
mæssigt perspektiv ikke er muligt at gennemføre en ændring med tilbagevir-
kende kraft, og der findes at være betydelig tvivl om de afledte skattemæssige
virkninger af en omgørelse. betingelsen i § 29, stk. 1, nr. 4, er derfor ikke op-
fyldt.
forholdet til eu-retten
efter foranstående bedømmelse var det berettiget, at skat afslog at give inva-
care international corporation tilladelse til omgørelse efter skatteforvaltningslo-
vens § 29 bl.a. som følge af, at det ikke er muligt at tilbageføre den disposition,
som ønskes omgjort, og som følge af, at betingelserne i § 29, stk. 1, nr. 3 og 4,
ikke er opfyldt. ved disse begrundelser er det ikke afgørende, at invacare inter-
national corporation er begrænset skattepligtig, eller at selskabet i øvrigt ikke
er hjemmehørende i danmark. selskaber, der er fuldt skattepligtige til dan-
mark, skal opfylde helt de samme betingelser. disse begrundelser rejser således
ikke spørgsmål om forskelsbehandling i strid med de eu-retlige principper om
ret til fri etablering og kapitalens frie bevægelighed.
da en besvarelse af spørgsmålet om, hvorvidt kravet om en forudgående ansæt-
telse af indkomstskat over for ansøgeren i skatteforvaltningslovens § 29 i et til-
fælde som det foreliggende er uforenelig med eu-retten, herefter ikke vil få be-
tydning for afgørelsen af sagen, finder højesteret, at der ikke er behov for at
stille præjudicielle spørgsmål i medfør af teuf artikel 267.
konklusion
anmodningen fra invacare international corporation om præjudiciel forelæg-
gelse for eu-domstolen tages ikke til følge.
højesteret stadfæster dommen.
                            thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal invacare international corporation be-
tale 500.000 kr. til skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne høje-
steretsdoms afsigelse. beløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.