text:
 -
                                    udskrift
                                        af
                    sø- og handelsrettens dombog
                                   ──────────
berigtiget i medfør af retsplejelovens ⌡ 221, den 13. marts 2000
den 21. februar 2000 blev af retten i sagen
p-006-97
skatteministeriet told- og
skattestyrelsen
(advokat boris k. frederiksen)
   mod
b.a. administration a/s under
konkurs v/kurator
advokat john have
afsagt sålydende
                                     d o m:
sagen vedrører spørgsmålet om, hvorvidt anmelderens a- skattekrav i boet skal anerkendes
som et krav i medfør af konkurslovens ⌡ 95 eller efter konkurslovens ⌡ 97. kravet hidrører fra
poul hindevads ansættelse i b.a. administration a/s og angår a-skat af løn for en opsigel-
sesperiode.
                                                 - 2 -
i sagen er det omtvistet, hvornår indeholdelsespligten efter kildeskattelovens ⌡ 46, stk. 2, kan
anses for indtrådt i forhold til visse dele af poul hindevads lønkrav mod selskabet. boets
standpunkt i sagen er, at poul hindevads retserhvervelse og dermed indeholdelsespligten dels
opstod løbende, det vil sige ved udgangen af de måneder, lønnen vedrører, og dels - for et
feriepengekravs vedkommende - ved optjeningsårets udløb. beløb, med hensyn til hvilke
indeholdelsespligten er indtrådt før tidspunktet for konkursdekretets afsigelse den 12. januar
1994, er herefter simple krav efter konkurslovens ⌡ 97.
heroverfor er det anmelderens opfattelse, at indeholdelsespligten først indtrådte på det
tidspunkt, da prøvelsen af poul hindevads lønkrav mod boet blev afsluttet med indgåelsen af et
forlig i slutningen af 1994 under de nedenfor gengivne omstændigheder.
herudover er det i anden række omtvistet, om den omstændighed, at det konkursramte
selskab var i betalingsstandning i perioden fra den 13. september 1993 til den 13. december
1993 har nogen indflydelse på spørgsmålet om tidspunktet for indeholdelsespligtens
indtræden.
påstande:
anmelderen, skatteministeriet told- og skattestyrelsen, har påstået boet, b.a. administration
a/s under konkurs, tilpligtet at anerkende, at anmelderens krav på a-skat er et privilegeret
krav i medfør af konkurslovens ⌡ 95 for så vidt angår 135.540 kr.
konkursboet har nedlagt endelig påstand om, at det anmeldte krav anerkendes i medfør af
konkurslovens ⌡ 95 med 95.340 kr., og i medfør af konkursloven ⌡ 97 med 43.691 kr.
en opgørelse over de relevante dele af poul hindevads løn er gengivet nedenfor side 6 - 7.
sagens nærmere omstændigheder:
ved skrivelse af 30. december 1992 blev poul hindevad opsagt fra stillingen som direktør i
brødrene andersen, østergade, københavn, a/s, da det på grund af dårlige økonomiske
udsigter var besluttet at indskrænke virksomheden. poul hindevad blev samtidig opsagt fra
stillingen som ejendomsadministrator for moderselskabet b.a. administration a/s, idet
                                                - 3 -
  ejendommen østergade 7-9 var solgt med overtagelse pr. 1. april 1993.
  opsigelsen fra brødrene andersen, østergade, københavn a/s skete med 12 måneders varsel
  til udgangen af december 1993, mens opsigelsen fra b.a. administration a/s skete med 3
  måneders varsel til fratræden den 30. marts 1993.
  den 8. januar 1993 protesterede poul hindevads advokat mod opsigelsesvarslet i relation til
  b.a. administration a/s, idet han mente, at opsigelsesvarslet i medfør af poul hindevads
  direktørkontrakt rettelig burde være 12 måneder.
  b.a. administration a/s bekræftede den 26. februar 1993, at fratrædelsesvilkårene var som
  anført af poul hindevads advokat.
  for januar, februar og marts 1993 blev poul hindevad aflønnet med brutto 50.902 kr.
  månedligt.
  den 31. marts 1993 ophørte poul hindevad med at arbejde for b.a. administration a/s.
  ejendommen østergade 7-9 blev den 1. april 1993 overtaget af den nye ejer, og jens sørensen
  & co. overtog som ny lejer driften af forretningen "brødrene andersen", som tidligere havde
  været drevet af brødrene andersen, østergade, københavn a/s. efter aftale mellem jens
  sørensen & co og brødrene andersen, østergade, københavn a/s fik poul hindevad udbetalt
  løn for april 1993 for arbejde for jens sørensen & co. ligeledes fik poul hindevad udbetalt a
  conto løn med 37.800 kr. for maj 1993 fra brødrene andersen, østergade, københavn a/s.
  herefter trådte brødrene andersen, østergade, københavn a/s i betalingsstandsning den 28.
  maj 1993.
  den 13. september 1993 standsede tillige b.a. administration a/s sine betalinger. advokat
  john have blev udpeget som tilsynsførende.
* fra b.a. administration a/s under betalingsstandsning modtog poul hindevad den 7. oktober
  1993 a conto løn for maj og juni 1993 med 30.000 kr. brutto.
  poul hindevad anmeldte den 14. oktober 1993 sit resttilgodehavende overfor b.a.
                                               - 4 -
administration under betalingsstandsning.
den 13. december 1993 udløb betalingsstandsningen for b.a. administration a/s, og den 12.
januar 1994 blev b.a. administration a/s erklæret konkurs på grundlag af en egen begæring
herom indgivet den 21. december 1993.
fristdagen er herefter den 13. september 1993.
den 12. januar 1994 anmeldte poul hindevad sit krav over for lønmodtagernes garantifond.
ved skrivelse af 14. april 1994 til poul hindevad oplyste kurator i b.a. administration a/s, at
poul hindevads privilegerede krav var indstillet til afvisning; men at det kunne anerkendes som
simpelt krav med et mindre beløb. afvisningen af privilegium var begrundet med, at poul
hindevad havde udgjort en del af selskabets øverste ledelse.
på skiftesamlingen protesterede poul hindevad mod indstillingen, og den 27. maj 1994 foreslog
poul hindevads advokat kurator, at kravet blev revideret således, at der skulle anerkendes et
privilegeret krav på ialt 257.931,83 kr., idet poul hindevad så bl.a. ville blive stillet som om,
han havde været funktionær med et opsigelsesvarsel på 6 måneder.
på denne baggrund skrev kurator den 30. juni 1994 til lønmodtagernes garantifond:
"...
det er som kurator min vurdering, at poul hindevad vil blive anerkendt som kreditor med et
privilegeret krav, idet der må gives ham medhold i, at jørgen nexøe-larsen var selskabets
reelle leder fra 1990.
det er endvidere min vurdering, at konkursboet antagelig vil få medhold i en eller anden
regulering af opsigelsesvarslet, idet et opsigelsesvarsel på 12 måneder i den foreliggende
situation forekommer urimeligt. konkursboets krav på en sådan konkursregulering er dog ikke
utvivlsomt, idet konkursreguleringen først kan foretages, når konkursen er indtrådt. i januar
1994, hvor konkursen indtrådte, var poul hindevads 12 måneders opsigelsesvarsel udløbet.
hvis poul hindevad havde været funktionær i hele perioden fra sin ansættelse, ville han have
                                               - 5 -
haft et krav på en godtgørelse, svarende til 3 måneders løn. poul hindevad har imidlertid i en
væsentlig del af perioden været anmeldt som direktør og vil derfor som udgangspunkt ikke
have krav på godtgørelse. som følge af de særlige omstændigheder vil jeg imidlertid ikke
kunne udelukke, at poul hindevad vil kunne få medhold i et krav på godtgørelse.
det er min vurdering, at kravet vedrørende fri bil vil kunne afvises, idet poul hindevad, allerede
før konkursen har fået udbetalt et beløb til godtgørelse heraf, der overstiger det krav, der efter
min opfattelse bør godkendes.
kravet vedrørende fri telefon vil antagelig kunne afvises, da poul hindevad allerede synes at
have fået betalt telefonregningerne for den periode, der svarer til opsigelsesperioden.
poul hindevads tilbud forekommer mig (udover kravene vedrørende fri bil og telefon) at være
rimeligt. det er vanskeligere at bestemme, om konkursboet ved en retslig afgørelse vil kunne
opnå et bedre resultat. konkursboet vil have mulighed for at opnå et bedre resultat vedrørende
godtgørelsen, men risikerer til gengæld at blive dømt til betaling af løn for en 12 måneders
opsigelsesperiode (på grund af de manglende muligheder for at konkursregulere før konkursen
er indtrådt).
..."
herefter korresponderede kurator, poul hindevads advo kat, lønmodtagernes garantifond og
kurator for brødrene andersen, østergade, københavn a/s om opgørelsen af kravet. dette
resulterede i en forligsmæssig løsning mellem parterne, hvorefter poul hindevad bl.a. blev
stillet som havende haft et opsigelsesvarsel på 9 måneder, og hvorefter han skulle have brutto
222.155 kr. dette medførte, at lønmodtagernes garantifond den 28. februar 1995 efter
fradrag af a-skat udbetalte 83.124 kr. til poul hindevad.
poul hindevad orienterede sin bopælskommune om udbetalingen fra lønmodtagernes
garantifond, hvorefter kommunen ændrede hans indkomst for 1992 og 1993.
anmelderen foretog anmeldelse over for boet af de af lønmodtagernes garantifond beregnede
a-skatter som privilegeret i medfør af konkurslovens ⌡ 95. kurator indstillede kravet til
afvisning, for så vidt det var anmeldt i henhold konkurslovens ⌡ 95.
                                                - 6 -
told- og skattestyrelsen protesterede mod kurators indstilling, hvilket førte til nærværende
sag.
kurator har udfærdiget følgende oversigt over kravets stilling ifølge kurators endelige
indstilling:
"indeholdt a-skat         simpelt krav      privilegeret krav
løn maj 1993            29.264            0
**             løn juni 1993          29.264        91.451
               a conto              -42.714           0fejl!
**
fri bil                0       2.684
fri telefon            301         1.205
ferietillæg           3.491           0
feriepenge            24.085            0
                  43.691        95.340
..."
anmelderen har accepteret, at posten "ferietillæg", der vedrører optjeningsåret 1992, er
omfattet af konkurslovens ⌡ 97. der er således tvist om spørgsmålet om anerkendelse af ialt
40.200 kr. efter konkurslovens ⌡ 95.
procedure:
anmelderen har anført, at også den omtvistede del af a- skattekravet er privilegeret. denne
del omfatter a-skat for poul hindevads løn for maj og juni samt den forholdsmæssige andel af
telefon og feriepenge for 1993.
anmelderen har til støtte for sin påstand anført, at poul hindevad først erhvervede endelig ret
til den omhandlede indkomst efter konkursdekretets afsigelse. der var uenighed om lønkravet.
der var indsigelser mod kravets status som privilegeret, om beregningen af fri bil og telefon,
og boet afviste delvis selve kravets eksistens. det blev drøftet, om poul hindevad var funk-
tionær eller en del af ledelsen, ligesom der var forvirring om selve lønudbetalingen og om,
hvem der var den egentlige arbejdsgiver. først som led i en samlet forligsmæssig løsning blev
poul hindevads lønkrav anerkendt. kravet er derfor først endeligt erhvervet og fastslået på
tidspunktet for forliget, som ligger efter konkursen. endvidere har anmelderen gjort gældende,
                                                 - 7 -
at poul hindevad ikke kan have erhvervet ret til lønkravet før udbetalingen fra lønmodtagernes
garantifond, hvilket tillige var efter konkursen. indeholdelsen skal derfor først foretages på
dette tidspunkt, jf. kildeskattelovens ⌡ 46, stk. 2, 2. pkt., og a-skattekravet skal tillægges
privilegium.
det fremgår af forarbejderne til lov om lønmodtagernes garantifond, ft 1973 b, spalte 1003,
nr. 2, at a-skattekrav ikke skal dækkes af lønmodtagernes garantifond, men skal følge
lønkravets privilegium. i trolles kommentar i ufr 75.90 til ufr 75.27 h anføres, at a-
skattekravet er en art massekrav, idet pligten for boet til at udrede skat først opstod ved
udbetalingen af lønbeløbene, som skete efter likvidationen. højesteret har konsekvent fo-
kuseret på udbetalingstidspunktet som afgørende for pligten til at indeholde skat, jf. bl.a. ufr
86.662 h.
anmelderen har endvidere gjort gældende, at selv hvis det antages, at indeholdelsespligten er
opstået før kon kursen, men under en forudgående betalingsstandsningsperiode, som har
fastslået en fristdag i relation til konkursen, er a-skattekravet privilegeret. betalings-
standsningen medfører suspensiv virkning for indeholdelsespligten. i modsat fald ville det være
ødelæggende for betalingsstandsningsinstituttet, idet anmelderen ville være nødsaget til at
indgive konkursbegæring og derved forpurre forsøg på rekonstruktion. det er også i øvrigt
hovedreglen, at der ikke fortabes rettigheder under en betalingsstandsning, ligesom det i de
tilfælde, hvor der ikke var sikkerhed for fuld dækning af ⌡ 95 krav, ikke ville være muligt for
tilsynet under en betalingsstandsning at foretage betaling af sådanne a-skattekrav.
anmelderen har endelig anført, at påstanden om privilegium ikke er i strid med anmelderens
praksis. boet har ikke dokumenteret en sådan modsat praksis. det er muligt, at enkelte lokale
told- og skatteregioner har accepteret afvisning af privilegium, måske på grund af en fejl, eller
fordi man har vurderet, at det har haft mindre økonomisk betydning. dette kan ikke statuere
en fast praksis, der binder de overordnede myndigheder.
det kan ikke tillægges nogen betydning, at poul hindevads bopælskommune regulerede hans
indkomst for 1993, idet det blot er udtryk for, at kommunen gjorde, som poul hindevad gav
den besked om.
konkursboet har til støtte for sin påstand anført, at det i kildeskattelovens ⌡ 46, stk. 2, 2.
pkt., bestemmes, at der skal ske indeholdelse senest 6 måneder efter, at indkomstmodtageren
                                                - 8 -
erhvervede endelig ret til den pågældende indkomst. poul hindevad erhvervede endelig ret til
løn for maj og juni 1993 ved udgangen af henholdsvis maj og juni. indeholdelsen af a-skat
skulle derfor foretages senest ved udgangen af henholdsvis november og december 1993. da
poul hindevad fratrådte i 1993, skulle der senest ved udgangen af 1993 indeholdes a-skat af
feriepenge, jf. kildeskattelovens ⌡ 46, stk. 2, 3. pkt. forholdet er således ikke, at poul
hindevad først erhvervede endelig ret, da hans krav blev godkendt af boet eller udbetalt af
lønmodtagernes garantifond.
det er uomtvisteligt, at poul hindevad havde lønkrav vedrørende maj og juni. drøftelserne
vedrørte konkursretlige indsigelser om, hvorvidt han var funktionær eller tilhørte ledelsen. poul
hindevad måtte acceptere, at hvis han ville have privilegium, måtte han acceptere
konkursregulering af opsigelsesperioden. det har aldrig været bestridt, at boet var
arbejdsgiver. der var nogle refusionsspørgsmål mellem boet og brødrene andersen, østergade,
københavn a/s. men uanset, hvem der skulle betale, var retten til lønnen erhvervet.
det fremgår af den nævnte kommentar af trolle, at hvis indeholdelsespligten opstod før
konkursen, medfører dette, at kravet i boet er simpelt. i ufr 86.662 h var lønnen optjent
under betalingsstandsningen. i nærværende sag er lønnen optjent før betalingsstandsningen,
og det kan modsætningsvis sluttes, at kravet skal anerkendes som simpelt, når det er opstået
før betalingsstandsningen og uden tilsynets godkendelse.
forarbejderne til lov om lønmodtagernes garantifond er gamle og er siden underkendt af såvel
højesteret som sø- og handelsretten.
for så vidt angår feriepenge har boet endvidere bemærket, at selskabet ikke var under
betalingsstandsning på tidspunktet for indeholdelsespligtens indtræden.
boet har endvidere anført, at anmelderens anbringender er i strid med anmelderens praksis.
anmelderen har ikke i andre af kurators sager haft indvendinger mod, at a- skatter blev anset
for simple krav i tilsvarende situationer. i øvrigt blev poul hindevad beskattet af indtægten i
1993 og godskrevet den indeholdte skat i 1993. der er derfor ikke sammenhæng i an-
melderens synspunkter.
tidspunktet for konkursdekretet er afgørende. betalingsstandsningen har ingen betydning.
konkursloven indeholder ingen suspensionsregler i forhold til kildeskatteloven eller andet
                                              - 9 -
tilsvarende. under en betalings standsning er det usikkert, hvad der vil ske, og man må
fortsætte med at forfølge sine rettigheder og om nødvendigt indgive konkursbegæring.
konkurslovens ⌡ 95 har til formål at hjælpe lønmodtagere, ikke skattevæsenet. hvis der blev
åbnet for anmelderens synspunkter, vil det få omfattende konsekvenser for gældssanering,
likvidationer med mere.
rettens bemærkninger:
efter de foreliggende oplysninger om poul hindevads ansættelsesforhold hersker der ingen tvivl
om, at hindevad uanset konkursen havde ret til løn i en opsigelsesperiode, der i hvert fald ville
omfatte månederne maj og juni 1993. det er uomtvistet i sagen, at hindevads løn på
sædvanlig måde forfaldt til betaling ved udgangen af den måned, i hvilken lønnen optjentes.
der kan herefter ikke konstateres forhold i sagen, der kan bevirke, at poul hindevad ikke
erhvervede "endelig ret" til beløbene - i den betydning, hvori dette begreb i kildeskattelovens ⌡
46, stk. 2, 2. pkt., må forstås - ved udgangen af de pågældende måneder. indeholdelse skulle
således have været foretaget senest ved udgangen af henholdsvis november og december
1993.
tilsvarende må poul hindevad antages at have erhvervet endelig ret til feriepenge ved
fratrædelsen i 1993 med den virkning, at indeholdelsespligten indtrådte med udgangen af
1993, jf. bekendtgørelse nr. 1100 af 11. december 1992, ⌡ 23, stk. 3, jf. stk. 2.
den betalingsstandsning, der anmeldtes den 13. september 1993, bevirkede ingen ændring i
de bestående retsforhold, der kan medføre, at indeholdelsespligten er indtrådt på et senere
tidspunkt end ovenfor anført.
som sagen er forelagt, og idet bemærkes, at spørgsmålet om periodiseringen i forhold til
indeholdelsespligtens indtræden for kravet vedrørende poul hindevads fri telefon ikke har
været særskilt procederet, giver skifte retten herefter boet medhold i den nedlagte påstand.
                                thi kendes for ret:
                                               - 10 -
konkursboet, b.a. administration a/s under konkurs, skal anerkende det af anmelderen,
skatteministeriet, told- og skattestyrelsen, anmeldte krav i medfør af konkurslovens ⌡ 95 med
95.340 kr. og i medfør af konkurslovens ⌡ 97 med 43.691 kr.
anmelderen skal inden 14 dage fra idag til konkursboet betale sagens omkostninger med
10.000 kr.
                                jørgen als andersen
               jørgen gawinetski                 aage jacob jensen
                                       (sign.)
                          udskriftens rigtighed bekræftes
                   p. j. v. sø- og handelsretten, den 21/02-00
*i medfør af retsplejelovens ⌡ 221, stk. 1 berigtigedes dommen af 21/02-2000 således at
afsnit 4, s.4 udgår. i sted indsættes følgende:
fra den københavnske bank a/s modtog paul hindevad den 7. oktober 1993 a conto løn for
maj og juni 1993 med 30.000 kr. brutto. beløbet blev trukket på b.a. administration a/s'
konto og anmeldt af den københavnske bank a/s som simpelt krav i det efterfølgende
konkursbo.
**endvidere berigtiges s. 6, 4. sidste linie således at "91.451,00" ændres til "0,00" og således
at der efter "a conto" indsættes følgende linie:
"løn i opsigelsesperioden (juli 93 til sep. 93)
0,00          91.451,00".
                                jørgen als andersen
                            - 11 -
                   (sign.)
       udskriftens rigtighed bekræftes
p. j. v. sø- og handelsretten, den 15/03-00


text:
                             højesterets dom
                           afsagt fredag den 25. april 2014
sag 230/2012
(1. afdeling)
a m.fl. (i alt 43 appellanter)
(advokat lars langkjær for alle)
mod
ejendomsselskabet pile-bo a/s
(advokat anne louise husen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 21. afdeling den 22. maj 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, poul dahl jensen, hanne schmidt,
lars hjortnæs og kurt rasmussen.
påstande
appellanterne, a m.fl., har påstået frifindelse.
indstævnte, ejendomsselskabet pile-bo a/s, har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
for højesteret er der fremkommet yderligere oplysninger.
i maj 2009 varslede ejendomsselskabet pile-bo a/s en lejeforhøjelse bl.a. med henvisning til,
at den årlige vandafgift var forøget fra 144.473,13 kr. til 201.220,22 kr. forhøjelsen blev ind-
bragt for huslejenævnet, som den 13. oktober 2009 reducerede vandafgiften for 2009 til
175.701,87 kr., svarende til et forbrug på 3.569 m3 á 49,23 kr.
                                                - 2 -
af vandafregninger fra hørsholm vand aps fremgår, at der for perioden 1. september 2008 -
31. august 2009 blev opkrævet et a conto beløb på 163.000,53 kr., og at den endelige afreg-
ning blev 156.256,03 kr. som betaling for 3.174 m3 á 49,23 kr. for 16 måneders perioden 1.
september 2009 - 31. december 2010 opkrævede hørsholm vand et a conto beløb på
238.804,50 kr., og den endelige afregning blev 236.944,13 kr. som betaling for 4.203 m3, der
for størstedelen af perioden blev afregnet til 56,38 kr. pr. m3.
anbringender
lejerne har for højesteret frafaldet anbringendet om, at lejevarslingen for 2010 er ugyldig.
lejerne har for højesteret fået tilladelse til at fremsætte anbringendet om, at reglerne om om-
kostningsbestemt husleje også finder anvendelse ved lejeforhøjelser efter lejelovens §§ 50-51,
og herunder at der ikke kan ske lejeforhøjelse i anledning af øgede omkostninger, når de
samlede omkostninger opgjort efter reglerne om omkostningsbestemt husleje kan rummes
inden for den gældende leje (det såkaldte ”spise-op” princip). der er herved bl.a. henvist til
ændringen i 2004, hvor boligreguleringslovens § 7, stk. 4, blev indsat, og hvor der henvises til
lejelovens § 50.
udlejer har for højesteret supplerende anført bl.a., at ”spise-op”-princippet ikke gælder for
skatte- og afgiftsreguleringer i henhold til lejelovens §§ 50-52, der indeholder en selvstændig
hjemmel til at regulere lejen ved ændringer i skatter og afgifter. denne hjemmel er ikke af-
hængig af, hvilken lejeindtægt der i øvrigt oppebæres i ejendommen. boligreguleringslovens
§ 7, stk. 4, er uden betydning for bedømmelsen.
højesterets begrundelse og resultat
udlejer, ejendomsselskabet pile-bo a/s, varslede i april 2010 med henvisning til lejelovens
§§ 50-51 lejeforhøjelse som følge af, at taksterne for vandafgift var steget fra 49,23 kr. til
56,38 kr. pr. m3. sagen angår, om der som følge af takststigningen kan foretages huslejefor-
højelse, og hvilket forbrug der i givet fald skal lægges til grund ved beregningen heraf, samt
om reglerne om omkostningsbestemt husleje finder anvendelse på den varslede lejeforhøjelse.
det følger af lejelovens § 51, stk. 1, at reglerne i § 50, hvorefter en udlejer kan forlange en
forøgelse af ejendomsskatterne udlignet gennem lejeforhøjelse for de berørte lejemål, også
                                                  - 3 -
gælder nye eller forøgede afgifter til vand mv. efter lejelovens § 52 skal udlejer foretage en
tilsvarende lejenedsættelse, hvis der sker bortfald eller nedsættelse af skatter og afgifter. det
er i praksis lagt til grund, at reglerne i lejelovens §§ 50-52 alene finder anvendelse ved æn-
dring af taksterne, og højesteret tiltræder, at der, som bestemmelserne er formuleret, ikke er
hjemmel til at anvende disse, når der alene er tale om ændringer i forbruget. når der henses til
formålet med bestemmelserne i lejelovens §§ 50-52, finder højesteret, at en huslejeforhøjelse
i anledning af en afgiftsstigning omfattet af lejelovens § 51 må forudsætte, at det på vars-
lingstidspunktet gældende normale forbrug afregnet efter de forhøjede takster medfører en
større udgift for udlejeren end den udgift, der allerede indgår i lejen. der kan også være andre
ændringer af skatter og afgifter, der skal tages hensyn til.
som anført skete der en forhøjelse af vandafgiften for 2010, og spørgsmålet er herefter, hvor-
ledes normalforbruget på varslingstidspunktet skal fastsættes til brug for beregningen af den
udgift, der kan danne grundlag for lejeforhøjelse.
det er ikke i lejeloven eller i forarbejderne til lejelovens §§ 50-51 angivet, hvordan normal-
forbruget skal fastsættes. har udlejer foretaget et sagligt valg af princip til fastsættelse af det
normale årsforbrug, finder højesteret, at det princip, som udlejer har valgt, kan lægges til
grund. i den foreliggende sag har udlejer valgt at bruge gennemsnittet af vandforbruget de
seneste tre år forud for varslingen, og højesteret finder ikke grundlag for at tilsidesætte dette
valg.
spørgsmålet er herefter, om adgangen til at foretage lejeforhøjelser efter lejelovens §§ 50-51
er begrænset af reglerne om omkostningsbestemt husleje.
som fastslået ved højesterets dom af 1. februar 2002 (ufr 2002.945) kan reglerne i boligre-
guleringslovens kapitel ii om omkostningsbestemt husleje ikke anses for at være sådanne
særlige regler, der bevirker, at lejelovens §§ 50-52 ikke gælder, jf. lejelovens § 2. varslings-
reglerne i §§ 50-52 gælder selvstændigt ved siden af og uden de begrænsninger, der følger af
de almindelige regler om omkostningsbestemt husleje i boligreguleringsloven. ved vurderin-
gen af berettigelsen af en lejeforhøjelse efter lejelovens §§ 50-51 skal der ikke tillige foreta-
ges en bedømmelse af, om betingelserne for lejeforhøjelse efter reglerne om omkostningsbe-
stemt leje er opfyldt.
                                               - 4 -
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a m.fl. solidarisk betale 25.000 kr. til ejendomssel-
skabet pile-bo a/s.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
udskrift af dombogen
dom
afsagt den 29. maj 2015
rettens nr. 905/2015
politiets nr. be 0109-75211-00300-14
anklagemyndigheden
mod
t
cpr.nr. …
sagens baggrund og parternes påstande.
denne sag er behandlet med domsmænd.
anklageskrift er modtaget den 30. januar 2015.
t er tiltalt for
tyveri efter straffelovens § 276, jf. § 89
ved den 20. februar 2014 i tidsrummet fra kl. 10.30 til kl. 23.00 i en villa beliggende på adres-
sen … i vanløse, at have været brudt ind og have stjålet servicebestik til en samlet værdi af
10.000 kr.
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om fængselsstraf.
tiltalte har nægtet sig skyldig og nedlagt påstand om frifindelse, subsidiært om rettens milde-
ste dom.
topdanmark forsikring a/s har påstået, at tiltalte skal betale 8.750,00 kr. i erstatning. belø-
bet er opgjort således:
stjålet bestik                                                      5.000,00 kr.
skadesudbedring                                                      3.750,00 kr.
i alt                                                                8.750,00 kr.
tiltalte har bestridt erstatningspligten.
forklaringer.
der er under hovedforhandlingen i sagen afgivet forklaring af tiltalte og af vidnet a. forkla-
ringerne gengives ikke, jf. retsplejelovens § 218 a, stk. 5, jf. § 712, stk. 1.
oplysningerne i sagen.
der er under sagen dokumenteret rapport vedrørende gerningsstedsundersøgelsen og foto af
gerningsstedet.
                                                - 2 -
der er endvidere dokumenteret erklæring af 9. april 2014 fra retsgenetisk afdeling, hvoraf
blandt andet fremgår, at dna-profilen for materiale aftørret på indersiden af det opbrudte vin-
due indeholdt dna fra mere end én person, hvoraf mindst en person er af hankøn.
dna-profilen taler for, at en del af det undersøgte dna stammer fra t.
dna-profilen for materialet blev beregnet til at være mere end 1.000.000 gange mere sand-
synlig, hvis en del af det undersøgte materiale stammer fra t, end hvis ikke en del af det
undersøgte dna stammer fra t. beregninger er baseret på hyppigheder af dna- faktorer i den
danske befolkning og forudsætter, at ingen af de påviste dna faktorer stammer fra nære
slægtninge til t.
personlige oplysninger.
tiltalte har om sine personlige forhold forklaret, at han er tilmeldt folkeregisteret på sin for-
ældres adresse i vanløse. han overnatter hos sin kæreste i husum. han passer sine 2 hunde.
han har ingen børn. han har for mindre en måned siden startet selvstændig virksomhed som
gulvsliber sammen med en kammerat. direkte adspurgt vil han ikke udføre samfundstjeneste,
hvis der bliver afsagt fældende dom i sagen.
tiltalte er tidligere af betydning for denne sag straffet
ved       helsingør rets dom af 29. marts 2011 med fængsel i 10 måneder for overtrædelse af
          straffelovens § 286, stk. 1, jf. § 276, jf. til dels § 21. konfiskation af 2.500 kr. og di-
          verse effekter i med før af straffelovens § 75, stk. 1 og stk. 2.
ved       frederiksberg rets udeblivelsesdom af 24. juni 2014 med 6 dagbøder á 300 kr. for
          overtrædelse af straffelovens § 121.
rettens begrundelse og afgørelse.
ved den af a afgivne forklaring lægger retten til grund, at det kræver nøgle til hoveddøren for
at låse sig ud af huset indefra.
efter udfaldet af gerningstedsundersøgelsen lægger retten til grund, at der på indersiden af det
opbrudte vindue blev sikret spor af et afsat aftryk, og at dna-profilen for det aftørrede materi-
ale ved ind- og udstigningsstedet er beregnet til at være mere end 1.000.000 gange mere sand-
synlig, hvis en del af det undersøgte materiale stammer fra t, end hvis ikke en del af det un-
dersøgte dna stammer fra t.
tiltalte har forklaret, at han færdes i området ved …, at han er tilmeldt folkeregisteret på sine
forældres adresse i vanløse. han overnatter hos sin kæreste i husum.
herefter og da tiltalte ikke har givet en sandsynlig forklaring på, hvorledes hans dna blev fun-
det på indersiden af det opbrudte vindue og henset til, at tiltalte senest er straffet for ind-
brudstyveri den 29. marts 2011, finder domsmandsretten det ubetænkeligt at anse tiltalte for
skyldig i overensstemmelse med tiltalen.
straffen fastsættes som en tillægsstraf til fængsel i 30 dage, jf. straffelovens § 276, jf. § 285,
jf. § 89.
                                                - 3 -
efter sagens udfald findes tiltalte efter retsformandens bestemmelse erstatningsansvarlig for
de stjålne værdier og for omkostningerne til skadesudbedring. retsformandens har ikke fun-
det grundlag for at tilsidesætte det opgjorte tab, herunder omkostninger til skadesudbedring.
                                        thi kendes for ret:
tiltalte t skal straffes med tillægsstraf på fængsel i 30 dage.
tiltalte skal inden 14 dage til topdanmark forsikring a/s, borupvang 4, 2750 ballerup be-
tale 8.750 kr.(skadenummer 168 023 133 on so glm).
tiltalte skal betale sagens omkostninger.


text:
                             højesterets dom
                          afsagt torsdag den 24. marts 2011
sag 178/2008
(1. afdeling)
de samvirkende købmænd
som mandatar for vejle amts købmandsforening
og
de samvirkende købmænd
(advokat håkun djurhuus for begge)
mod
naturklagenævnet
(kammeradvokaten ved advokat benedicte galbo)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 4. afdeling den 13. marts 2008.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: børge dahl, peter blok, niels grubbe, poul dahl
jensen, jens peter christensen, michael rekling og hanne schmidt.
påstande
appellanterne, de samvirkende købmænd som mandatar for vejle amts købmandsforening
og de samvirkende købmænd, har nedlagt påstand om, at indstævnte, naturklagenævnet,
skal anerkende, at nævnets afgørelse af 4. april 2006 ophæves som ugyldig.
naturklagenævnet har påstået stadfæstelse.
anbringender
de samvirkende købmænd har navnlig anført, at en formålsfortolkning af planlovens detail-
handelsregler fører til, at der ikke har været den fornødne hjemmel i planloven til den fore-
tagne lovliggørelse, idet hensigten med reglerne var at opstille en hovedregel, hvor der kun i
særlige tilfælde kunne ske fravigelse. det fremgår bl.a. af folketingets forhandlinger ved
                                                 - 2 -
vedtagelsen af reglerne og de intentioner, der er tilkendegivet i den forbindelse. ved oprethol-
delse af naturklagenævnets afgørelse vil de væsentlige begrænsninger i butikkernes størrel-
ser, der var hensigten med reglerne, blive gjort illusoriske.
miljøministerens faste og mangeårige vetopraksis må være retligt normerende for naturkla-
genævnets vurdering af, hvorvidt planlovens betingelser var opfyldt. vetobeføjelsen skal
sammenholdes med, at lovgiver ifølge forarbejderne overvejede, hvorvidt der skulle nedlæg-
ges et totalforbud mod butikker med et bruttoetageareal på mere end 3.000 m2. et sådant to-
talforbud blev afværget ved et svar til folketinget, hvori den daværende minister bekræftede,
at han ved udnyttelse af planlovens beføjelser, herunder vetoretten, nøje ville påse, at over-
skridelser af størrelseskravene kun fandt sted i helt særlige tilfælde.
det må også fremhæves, at der i strid med officialprincippet ikke ses at være gennemført no-
gen som helst undersøgelser til belysning af, hvor stor en overskridelse med hensyn til butiks-
arealet der var nødvendig for at tilgodese de påberåbte egnscenterbehov.
påstået god tro, værdispildsbetragtninger, ”det mindste middels princip” og proportionalitets-
princippet kan ikke føre til en retlig lovliggørelse, selv uden lovmæssig hjemmel. det bestri-
des i øvrigt, at dansk supermarked a/s som bygherre skulle have været i ”god tro”, eftersom
dansk supermarked har stor ekspertise for så vidt angår planlovens detailhandelsregler, og
eftersom varehuset blev opført, selv om der var anlagt sag om lovligheden af tilladelsen.
naturklagenævnet har navnlig anført, at der hverken i ordlyden af planlovens dagældende § 6,
stk. 8, i bemærkningerne til lovforslaget eller i administrative forskrifter er angivet nærmere
retningslinjer for kravet til den særlige planlægningsmæssige begrundelse. formålet med be-
stemmelsen er ifølge forarbejderne først og fremmest at stille et oplysningskrav, som sikrer
grundig behandling og omtanke hos planmyndigheden og giver borgere og andre myndighe-
der et reaktionsgrundlag under den offentlige høring.
miljøministerens praksis efter planlovens § 29 er ikke afgørende for naturklagenævnets prø-
velse af planvedtagelsen. vetobeføjelsen er en skønsmæssig beføjelse, og anvendelsen beror i
vid udstrækning på et skøn af overordnet politisk karakter. naturklagenævnets kompetence
efter planlovens § 58, stk. 1, nr. 4, er helt grundlæggende en anden end miljøministerens ve-
                                               - 3 -
tobeføjelse, idet naturklagenævnet som administrativ rekursinstans alene skal foretage en
prøvelse af retlige spørgsmål i forbindelse med amtets planvedtagelse. det er derfor uden be-
tydning, om miljøministeren måtte antages at ville have nedlagt veto mod regionplantillægget,
hvis varehuset ikke var etableret på planlægningstidspunktet. desuden kan naturklagenævnet
ikke være bundet af ministerens øvrige praksis efter § 29, når ministeren i denne sag netop
traf afgørelse om ikke at nedlægge veto.
naturklagenævnet har ved sin afgørelse lagt vægt på amtsrådets mål om etablering af fire li-
geværdige egnscentre i amtet, på at horsens’ status som egnscenter i slutningen af 1990’erne
var truet på grund af faldende andel af den samlede handel, og på at analyser af udviklingen
har vist, at et stort lavprisvarehus som bilka frem for mindre butikker i særlig grad vil fremme
detailomsætningen for horsens, hvilket de efterfølgende år desuden har vist. naturklagenæv-
net har derfor med rette fundet, at der i regionplantillægget samlet set er givet en begrundelse,
der opfylder planlovens § 6, stk. 8.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår varehuset bilka i horsens bymidte. det er opført med horsens kommunes tilla-
delse af 31. august 1999. tilladelsen blev givet ved dispensation fra en lokalplan fra 1991, der
havde udlagt et større område i centrum af horsens til et butikscenter på ca. 15.000 m2 med
supermarked, 12-20 specialforretninger samt liberale erhverv og boligbebyggelse mv. kom-
munen havde meddelt principtilladelse allerede den 2. marts 1999, og naturklagenævnet
havde den 11. august 1999 truffet afgørelse om, at projektet kunne realiseres ved dispensa-
tion. ved højesterets dom af 22. april 2004 (ufr 2004.1849) blev naturklagenævnets afgø-
relse kendt ugyldig, idet det godkendte projekt var i strid med lokalplanens principper såvel
med hensyn til områdets anvendelse som med hensyn til bebyggelsens udformning og place-
ring.
horsens kommune besluttede efter højesterets dom at søge forholdet lovliggjort ved en æn-
dring af plangrundlaget. retlig lovliggørelse i stedet for fysisk lovliggørelse er da også under
visse betingelser en mulighed.
horsens kommune rettede med henblik på retlig lovliggørelse henvendelse til vejle amt med
anmodning om tilvejebringelse af et regionplangrundlag, som ville give mulighed for at til-
                                                 - 4 -
lade et varehus som det eksisterende i horsens bymidte. vejle amt vedtog i marts 2005 et
forslag til tillæg til regionplanen (tillæg nr. 36), hvorefter der kunne etableres et varehus på
ca. 14.000 m2 i horsens bymidte. forslaget indeholder som bilag en rapport udarbejdet af et
planlægningsfirma om udviklingen i detailhandelen i horsens og omegn i perioden 1997-
2003 med den konklusion blandt andet, at bilka-varehuset i horsens medvirker til at skabe
balance mellem amtets fire store byer. det fremgår af forslaget, at det navnlig skal sikre en
centerstruktur med fire ligeværdige egnscentre.
om dette forslag til tillæg til regionplanen traf miljøministeriet i henhold til planlovens § 29,
stk. 1, den 30. maj 2005 afgørelse om ikke at gøre indsigelse mod det, selv om der efter mil-
jøministeriets almindelige praksis vedrørende ikke allerede opførte byggerier blev gjort indsi-
gelse mod regionplanforslag, der åbnede mulighed for etablering af dagligvarebutikker med et
bruttoareal over 3.000 m2. miljøministeriet henviste i den forbindelse til, at der ved stillingta-
gen til, om retlig lovliggørelse skulle hindres, måtte lægges vægt på, at byggeriet var opført
med de fornødne tilladelser og dispensationer, og at dansk supermarked på opførelsestids-
punktet og ibrugtagningstidspunktet havde været i god tro med hensyn til byggeriets og an-
vendelsens lovlighed, samt at gennemførelse af et krav om fysisk lovliggørelse måtte antages
at ville medføre et eksorbitant værdispild. denne afgørelse kunne ikke indbringes for natur-
klagenævnet og er ikke indbragt for domstolene.
efter miljøministeriets afgørelse vedtog vejle amt i juni 2005 uden ændringer forslaget til
tillæg nr. 36, der forinden havde været i offentlig høring.
det er denne vedtagelse, som er indbragt til prøvelse først for naturklagenævnet og dernæst
for domstolene af vejle amts købmandsforening og de samvirkende købmænd. for høje-
steret støtter købmandsforeningerne i første række deres påstand om ugyldighed på, at vejle
amts vedtagelse ikke indeholder en sådan konkret særlig planlægningsmæssig begrundelse
for fastsættelse af en butiksstørrelse på mere end 3.000 m2 bruttoetageareal, som var fore-
skrevet i planlovens dagældende § 6, stk. 8. efter forarbejderne til bestemmelsen er der efter
købmandsforeningernes opfattelse tale om en meget snæver undtagelse, og miljøministerens
restriktive vetopraksis efter § 29, stk. 1, er normerende for fortolkningen af planloven. til
dette synspunkt om manglende hjemmel i planlovens § 6, stk. 8, har købmandsforeningerne
føjet, at uden sådan hjemmel kan påstået god tro, værdispildsbetragtninger og proportionali-
                                                - 5 -
tetsprincippet ikke føre til retlig lovliggørelse; henvisning til påstået god tro og samfunds-
mæssigt værdispild er ikke retligt relevante og lovlige kriterier ved afgørelsen af sagen.
det hedder i den dagældende bestemmelse i planlovens § 6, stk. 8:
”stk. 8. redegørelsen for den del af regionplanen, på bornholm region- og kommuneplanen,
der indeholder retningslinjer for butiksstørrelser, skal indeholde oplysning om de særlige
planlægningsmæssige begrundelser for fastsættelse af eventuelle butiksstørrelser på mere end
3.000 m2 bruttoetageareal for dagligvarebutikker eller 1.500 m2 bruttoetageareal for udvalgs-
varebutikker.”
højesteret tiltræder, at der er tale om en bestemmelse med et vagt og elastisk indhold, der
overlader en betydelig skønsmargin til de planlæggende myndigheder, og at tilsidesættelse af
en vedtaget plan i medfør af denne bestemmelse derfor alene bør ske i klare tilfælde.
det afgørende efter bestemmelsens ordlyd og forarbejder er, om vejle amts redegørelse for
forslaget til regionplantillæg er udformet på en sådan måde, at ønsket om placering af et
14.000 m2 stort varehus i horsens bymidte må anses for rimeligt begrundet ved en sådan an-
givelse af særlige planlægningsmæssige grunde for et varehus af denne størrelse, at nødven-
digheden og hensigtsmæssigheden heraf kan anses for at have været nøje overvejet af amtet
og er mulig for virksomheder og borgere at vurdere. miljøministerens vetopraksis efter plan-
lovens § 29, stk. 1, er ikke normerende for fortolkningen af § 6, stk. 8.
af de grunde, der er anført af naturklagenævnet, tiltræder højesteret ligesom landsretten, at
vejle amt i sin redegørelse til regionplantillægget samlet set har givet en begrundelse, der i
tilstrækkelig grad opfylder kravet i planlovens § 6, stk. 8, om oplysning om særlig planlæg-
ningsmæssig begrundelse.
efter miljøministerens vetopraksis i medfør af planlovens § 29, stk. 1, og efter begrundelsen
for miljøministeriets afgørelse af 30. maj 2005 om ikke at nedlægge veto mod regionplantil-
lægget må det antages, at miljøministeren ville have fremsat indsigelse mod regionplantillæg-
get, hvis bilka-varehuset i horsens ikke allerede havde været opført.
det må da også lægges til grund, at vejle amt ved sin stillingtagen til, om amtet burde med-
virke til en retlig lovliggørelse af byggeriet, ligesom miljøministeriet i afgørelsen af 30. maj
                                               - 6 -
2005, har lagt vægt på, at dansk supermarked må anses for at have været i god tro ved bygge-
riets opførelse og på det samfundsmæssige værdispild ved en eventuel nedrivning af de op-
førte bygninger. højesteret finder, at amtet har været berettiget hertil.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal de samvirkende købmænd betale 125.000 kr. til na-
turklagenævnet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                  sø- og h a n d elsre tten
                                  ke n d else
                           afsagt den 12. oktober 2018
sag bs-5947/2018-shr
virksomhed ivs
               under konkurs v/ kurator advokat andreas kærgaard mylin
(advokat andreas kærsgaard mylin)
mod
         sagsøgte
(advokat andreas medom madsen)
denne afgørelse er truffet af            dommer           .
sagens baggrund og parternes påstande
denne sag drejer sig om konkurskarantæne i tilknytning til behandling af kon-
kursboet efter virksomhed ivs under konkurs.
kurator har fremsat påstand om, at           sagsøgte         pålægges kon-
kurskarantæne i tre år.
         sagsøgte          har fremsat påstand om afvisning, subsidiært frifindel-
se.
sagen er afgjort efter mundtlig forhandling.
                                                2
oplysningerne i sagen
denne kendelse indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. konkurs-
lovens § 160, stk. 2, jf. § 243, jf. retsplejelovens § 218 b, jf. § 218 a, stk. 2.
af en rapport fra erhvervsstyrelsen fremgår, at virksomhed ivs blev stiftet den 1.
september 2015 med en selskabskapital på 1,00 kr.                   sagsøgte         har
siden den 14. september 2015 og frem til den 29. august 2017 været registreret
som direktør i selskabet. selskabets formål var at udøve virksomhed med han-
del og service samt aktiviteter i tilknytning hertil. selskabet har ikke indleveret
årsrapport.
den 29. august 2017 traf erhvervsstyrelsen beslutning om tvangsopløsning af
selskabet, og den 26. september 2017 blev advokat andreas kærsgaard mylin
udnævnt som likvidator. på dennes anmodning blev selskabet den 12. oktober
2017 taget under konkursbehandling, og likvidator blev samtidig udpeget som
kurator i konkursboet.
af skifterettens retsbog af 14. februar 2018 fremgår, at kurator ved brev af 12.
februar 2018 fremkom med en begrundet indstilling om, at der skulle indledes
konkurskarantænesag mod                   sagsøgte          skifteretten tog indstillin-
gen til følge og meddelte kurator en frist på 4 uger til at anlægge sag. kurator
indstævnede             sagsøgte            ved processkrift af 20. februar 2018.
der er ifølge kurator anmeldt krav i konkursboet for 300.381,65 kr., hvoraf
skat har anmeldt et krav på 290.381,65 kr.
det fremgår af kurators processkrift, at kurator som led i bobehandlingen har
konstateret, at           sagsøgte            ikke har opfyldt sine forpligtelser til at
sikre, at bogføring opbevares på betryggende vis i 5 år fra et regnskabsårs ud-
løb, jf. bogføringslovens § 10, da intet bogførings- eller regnskabsmateriale er
blevet udleveret til kurator eller i øvrigt ses at være i behold på trods af anmod-
ning herom.
selskabet har ifølge kurator og registreringen i selskabets skattemappe drevet
momspligtig virksomhed, og selskabet havde således pligt til at lade sig regi-
strere for moms, jf. momslovens § 47, stk. 1 og pligt til at afregne moms, jf.
momslovens § 51, stk. 1. selskabet har desuden haft pligt til at indberette a-skat
og am-bidrag, jf. skattekontrollovens § 4, stk. 2, og pligt til at indeholde a-skat
af lønudbetalinger, jf. kildeskattelovens § 46, stk. 1.
af skats anmeldelse af 23. oktober 2017 fremgår, at skat foreløbigt har an-
meldt krav i boet for samlet 290.381,65 kr. det er ubestridt, at anmeldelsen i det
væsentlige vedrører foreløbige fastsættelser foretaget af skat, uanset at der ik-
ke i anmeldelsen er registreret det sædvanlige ”ff”.
                                            3
ifølge kurator har konkursboet ved gennemgang af kontoudtog fra selskabets
bankkonto i jyske bank konstateret, at der er foretaget flere udokumenterede
økonomiske dispositioner. af de fremlagte kontoudtog fremgår, at der i perio-
den fra den 29. januar 2016 til den 29. august 2016 er foretaget 6 dispositioner
for i alt 58.000 kr.
det er ubestridt, at de hævede beløb er tilbagebetalt af           sagsøgte
og selskabets anden direktør,               person (p)          under karantænesa-
gen.
af samme kontoudtog fremgår endvidere, at selskabet har haft én indtægt på
75.000 kr., som er indsat på selskabets konto den 6. november 2015. den 5. okto-
ber 2017 blev indeståendet på 15.524,91 kr. overført til kurator.
forklaringer
          sagsøgte         har forklaret blandt andet, at han er ved at færdiggøre
en softwareuddannelse, og at han samtidig er ansat som teknisk teamleder i
 ano. .
han og vennen                 personen            besluttede sig for at stifte et ivs,
fordi de blandt andet gerne ville producere hjemmesider og tilbyde forskellige
softwareløsninger. der var ikke tale om en fuldtidsbeskæftigelse, idet de begge
var studerede.
de fik imidlertid kun en enkelt opgave, og selskabet har derfor kun haft den
ene indtægt på 75.000 kr. inkl. moms. det er det eneste arbejde, de har udført i
virks. ivs de forsøgte at få flere kunder via opslag på forskellige sociale medier,
men det lykkedes ikke.
de udstedte en faktura på beløbet, men den findes ikke længere. det har ikke
været muligt at genskabe selskabets data hos www.one.com.
selskabet havde indgået en aftale med visma, som skulle stå for både bogføring
og indberetning af moms. aftalen blev dog aldrig til noget, fordi virks. ivs kun
fik den ene opgave. driften i selskabet ud i sandet i det første halvår af 2016.
herefter var det ude af sind.
selskabet har ingen andre kreditorer end skat.
midlerne som blev udbetalt til ham og p var løn for deres arbejde. de lod
ca. 16.000 kr. stå i banken, fordi de vidste, at der skulle svares moms af indtæg-
ten.
                                                    4
han er blevet mødt med et krav om tilbagebetaling, hvilket han har efterkom-
met. han og p har anmodet skat om en korrekt opgørelse, så de kunne af-
regne. kravet fra skat er ikke reelt, da de kun har tjent 75.000 kr. alt er tilba-
gebetalt med renter til dags dato. han mener fortsat, at han og p har krav
på løn for deres arbejde, nu hvor pengene er tilbagebetalt. de har ikke anmeldt
et lønkrav i konkursboet.
både han og p havde adgang til kontoen i jyske bank. de skulle begge un-
derskrive og godkende overførsler.
han er aldrig før gået konkurs med et selskab.
parternes synspunkter
kurator har i sit påstandsdokument af 10. september 2018 anført blandt andet:
      ”…
      2.1 anbringender vedrørende formaliteten
      sagsøger i denne sag om konkurskarantæne er virksomhed ivs under konkurs v/kura-
      tor, advokat andreas kærsgaard mylin v/ advokat anders roug.
      kurator udpeges af skifteretten i medfør af konkurslovens kapital 12, og kurator
      tegner konkursboet og erstatter således selskabets ledelse i varetagelsen af konkurs-
      boets interesser, jf. konkurslovens § 110, stk. 1.
      i relation til indstilling om indledning af sager om konkurskarantæne tilkommer
      denne kompetence kurator for konkursboet, således at alene konkursboet foretager
      vurderingen af, hvorvidt der bør indstilles til skifteretten, at der indledes sag om
      konkurskarantæne.
      der henvises til betænkning 2011 nr. 1525, side. 109, hvor følgende fremgår:
              "konkursrådet har overvejet, hvem der skal kunne fremsætte begæring om
              pålæg af konkurskarantæne. konkursrådet har i den forbindelse navnlig
              overvejet, om det bør være kurator, anklagemyndigheden eller en anden of-
              fentlig myndighed. efter rådets opfattelse taler mest for at henlægge opgaven
              til kurator. beføjelsen til at begære konkurskarantæne bør tilkomme kurator
              personlig, og spørgsmålet om at begære konkurskarantæne bør således f.eks.
              ikke kunne gøres til genstand for afstemning blandt fordringshaverne."
      der henvises derudover til side. 110, hvoraf følgende fremgår:
              "for kurator vil opgaven efter konkursrådets opfattelse ligge i naturlig for-
              længelse af de opgaver, der i øvrigt påhviler kurator, og der vil således være
              en synergieffekt i, at kurator i forvejen kender sagen."
                                              5
        "beføjelsen til at begære konkurskarantæne bør tilkomme kurator personlig,
        og spørgsmålet om at begære konkurskarantæne bør således f.eks. ikke kunne
        gøres til genstand for afstemning blandt fordringshaverne."
hensigten bag at tildele kompetencerne til kurator har således ikkeværet at pålægge
kurator en særskilt personlig arbejdsopgave, men derimod alene et hensyn om at
henlægge arbejdet med konkurskarantæne som en af de sædvanlige bobehandlings-
opgaver, der følger af konkursloven.
dette er med ordene "personligt" præciseret i både betænkningen og konkursloven
for at undgå, at selskabets tidligere ledelse kan blive underlagt "konkurskarantæne-
angreb" fra selskabets kreditorer (fordringshaverne) eller andre, der måtte have un-
derlæggende, private og personlige interesser i, at selskabets tidligere ledelse "straf-
fes".
betænkningen hentyder med "kurator personlig" således ikke til, at det alene er ku-
rator som privatperson, der har enekompetence til at begære konkurskarantæne,
men at kompetencen er tillagt kurator som et led i dennes hverv som kurator for
konkursboet.
denne sag om konkurskarantæne er anlagt af virksomhed ivs under konkurs v/kura-
tor, advokat andreas kærsgaard mylin med partsrepræsentant advokat anders
roug som ansat på kurators kontor, hvilken partsbetegnelse efter hidtidig fast prak-
sis ved sø- og handelsretten opfylder betingelserne for anlæggelse af sager om kon-
kurskarantæne på samme måde som i en række øvrige sager.
stævningen er derudover indgivet på baggrund af paradigme udarbejdet efter afta-
le med sø- og handelsretten og udsendt til samtlige faste medhjælpere ved sø-og
handelsretten.
sagen skal på denne baggrund fremmes til realitetsbehandling.
2.2 anbringender vedrørende realiteten
til støtte for konkursboets påstand vedrørende realiteten gøres det overordnet gæl-
dende, at          sagsøgte           som følge af sin adfærd og sagens omstændighe-
der i øvrigt har drevet groft uforsvarlig forretningsførelse, og at han derved er ueg-
net til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed, jf. konkurslovens § 157.
det gøres til støtte for den nedlagte påstand endvidere gældende:
deltagelse i ledelsen senere end 1 år før fristdagen
at fristdagen i konkursboet er 29. august 2017, jf. bilag 2, og at      sagsøgte
        har deltaget i ledelsen af selskabet i den for konkurskarantæne relevante peri-
ode, jf. bilag 2.
at den tidsmæssige betingelse for at pålægge             sagsøgte        konkurska-
rantæne således er opfyldt, jf. konkurslovens § 157, stk. 1.
                                               6
manglende bogførings- og regnskabsmateriale
at der har været drift i selskabet, jf. selskabets bankkontoudskrifter fremlagt som bi-
lag 7.
at         sagsøgte           har forsømt sine ledelsesmæssige forpligtelser vedrøren-
de betryggende opbevaring af bogførings-og regnskabsmateriale i henhold til bogfø-
ringslovens § 10, idet           sagsøgte             ikke i forbindelse med konkursens
indledning har udleveret nogen former for bogførings-og regnskabsmateriale til
konkursboet, og dette til trods for, at der af selskabets bankkontoudskrifter fremgår
flere bogføringspligtige transaktioner, jf. bilag 7.
at det derfor må lægges til grund, at            sagsøgte             ikke har sikret behørig
registrering og opbevaring i henhold til bogføringslovens regler, hvorfor bogfø-
ringslovens § 6 og § 10 er overtrådt.
manglende indberetninger til skat
at selskabet drev momspligtig virksomhed, hvorfor                 sagsøgte           som di-
rektør for selskabet har haft pligt til at indberette og afregne moms, jf. momslovens
§ 57, stk. 1.
at selskabet desuden var registreret for a-skat og am-bidrag, jf. bilag 6, hvorfor
        sagsøgte           har haft pligt til at indberette a-skat og am-bidrag, jf.
skattekontrollovens § 4, stk. 2 og pligt til at indeholde a-skat af lønudbetalinger, jf.
kildeskattelovens § 46, stk. 1.
at         sagsøgte           til trods for drift i selskabet ikke siden selskabets regi-
strering for moms 14. september 2015 har indsendt en eneste momsindberetning til
skat, ligesom             sagsøgte           heller ikkesiden selskabets registrering for
am-bidrag og a-skat og am-bidrag 1. oktober 2015 har indsendt en eneste indbe-
retning til skat.
at det er ubestridt, at         sagsøgte             som ansvarlig ledelse for selskabet ik-
kehar foretaget de påkrævede løbende indberetninger til skat til trods for registre-
ringen for både moms, a-skat og am-bidrag, og dette selvom der erkendt har været
drift og aktivitet i selskabet, og selskabet har haft en omsætning.
ulovligt kapitalejerlån
at der i forlængelse af konkursdekretets afsigelse blev konstateret udokumenterede
økonomiske transaktioner på selskabets bankkonto i jyske bank a/s for samlet
dkk 58.000, jf. bilag 7, som udgjorde ulovlige kapitalejerlån.
at det er        sagsøgtes            ansvar som selskabets direktør at sikre dokumen-
tation for samtlige økonomiske dispositioner i selskabet, hvilket ikke er opfyldt, da
konkursboet ikke har modtaget nærmere oplysninger omkring de enkelte overførs-
ler.
at det som led i konkursbehandlingen er konstateret, at pågældende udokumentere-
de økonomiske transaktioner fra selskabets bankkonto vedrører ulovlige kapitalejer-
                                               7
lån i strid med selskabslovens § 210, stk. 1, hvorved           sagsøgte           med
selskabets anden direktør har unddraget midlerne for selskabet og det daværende
som latente kreditorer.
at der således reelt er tale om, at         sagsøgte           med selskabets anden di-
rektør har tømt kassen før lukketid ved private udbetalinger til sig selv, mens sel-
skabet og dets daværende som latente kreditorer samtidig blev efterladt uden midler
og bistand fra ledelsen til at lade selskabet likvidere solvent, hvorved man blot lod
selskabet sende til tvangsopløsning og dermed påførte yderligere omkostninger til
afvikling.
at         sagsøgte           således i tillæg til forholdene omkring manglende kor-
rekt bogføring samt manglende indberetninger og indbetalinger til skat samtidig
har foretaget ulovlige kapitalejerlån i strid med selskabslovens § 210, stk. 1.
at         sagsøgte           længe nægtede at tilbagebetale det ulovlige kapitalejer-
lån til konkursboet til trods for gentagne rykkere, og           sagsøgte           har
således først efter konkursboets iværksættelse af indenretlige skridt ved indgivelse
af stævning accepteret at tilbagebetale det ulovlige kapitalejerlån til konkursboet.
at det er uden betydning for vurderingen af, om              sagsøgte          har udvist
groft uforsvarlig forretningsførelse, at han nu længe efter konkursdekretets afsigel-
se har tilbagebetalt det ulovlige kapitalejerlån til konkursboet, da tilbagebetalingen
alene ses motiveret af sagen om konkurskarantæne.
tidsmæssige betingelse for konkurskarantæne
at det konkrete tidspunkt for           sagsøgtes           tømning af selskabets bank-
konto på ingen måde er relevant for, om               sagsøgte        kan pålægges kon-
kurskarantæne, da der med tømningen af bankkontoen er tale om ulovlige kapitale-
jerlån, som bestod på tidspunktet for konkursdekretets afsigelse, og som konkursbo-
et i forbindelse med konkursbehandlingen har måtte iværksætte indenretlig inddri-
velse af, da        sagsøgte            længe nægtede at tilbagebetale lånet.
at den groft uforsvarlige forretningsførelse således har stået på helt frem til tvangs-
opløsningsbegæringen fra erhvervsstyrelsen og den efterfølgende konkursbehand-
ling af selskabet, hvorfor den tidsmæssige betingelse for at pålægge konkurskaran-
tæne helt åbenbart er opfyldt.
nødvendigt tab
at det som følge af nye oplysninger vedrørende skat's anmeldelse i konkursboet
er konstateret, at anmeldelsen fra skat, som følge af            sagsøgtes
manglende indberetninger, vedrører foreløbige fastsættelser for am-bidrag, a-skat
og moms, hvorfor der er usikkerhed om den reelle størrelse af kreditormassen i kon-
kursboet, herunder da skat som følge af de manglende indberetninger ikke har
haft mulighed for at foretage en nøjagtig opgørelse af sit krav imod selskabet.
at det ibetænkningen om konkurskarantæne omkring groft uforsvarlig forretnings-
førelse fremgår på side 94 (min understregning):
                                                  8
     "i vurderingen vil navnlig indgå, om konkursen har ført til betydelige tab for for-
     dringshaverne, og om konkursen må antages at skyldes, at ledelsen f.eks. har taget
     uacceptable risici"
     at lars lindencrone petersen derudover i rr2018.0074 i afsnit 4.2. nederst anfø-
     rer (min understregning):
            "på samme måde stilles der heller ikke krav om, at den groft uforsvarlige for-
            retningsførelse skal have udløst et tab af en given størrelse. er tabet meget
            begrænset, kan det dog føre til, at den uforsvarlige forretningsførelse ikke be-
            tragtes som grov, og omvendt vil det forhold, at det indtrådte tab er meget
            stort uundgåeligt påvirke bedømmelsen af den udviste adfærd i skærpende
            retning".
     at det på den baggrund gøres gældende, at der i denne konkrete sag er udvist flere
     graverende tilfælde af groft uforsvarlig forretningsførelse, hvorfor der ikke ubetin-
     get bør lægges vægt på kreditormassen i konkursboet, da det ikke er et ufravigeligt
     krav for at pålægge konkurskarantæne, at der i konkursboet er foretaget anmeldel-
     ser for et bestemt beløb.
     at der derfor i denne sag med flere tilfælde af groft uforsvarlig forretningsførelse er
     grundlag for at pålægge konkurskarantæne selv uden en anmeldt kreditormasse af
     en bestemt størrelse, jf. blandt andet præmisserne i sø- og handelsrettens kendelse
     af 23. januar 2015 (b-43-14), hvor der ikke var anmeldt krav i konkursboet.
     at det således under hensyn til en samlet vurdering af           sagsøgtes
     handlemåde og omstændighederne i øvrigt er rimeligt at pålægge sagsøgte
                konkurskarantæne.
     på baggrund heraf skal           sagsøgte          pålægges konkurskarantæne i 3 år,
     idet der ikke ses at være grundlag for at fravige udgangspunktet om konkurskaran-
     tæne i 3 år…”
         sagsøgte              har i sit påstandsdokument af 4. september 2018 anført
blandt andet:
     ”…
     sagen er i det indledende processkrift tilsyneladende anlagt af konkursboet med
     konkursboet som procespart. af forarbejderne til reglerne om konkurskarantæne
     fremgår imidlertid, at det er kurator, som skal være sagsøger i konkurskarantæ-
     nesager. dette fremgår også af kendelsen trykt i u.2017.1915, hvor blandt andet
     forarbejderne blev citeret, særligt at ”beføjelsen til at begære konkurskarantæne til-
     kommer kurator personligt”. i sagen havde direktøren påstået, at det rettelig skulle
     være konkursboet som skulle have anlagt konkurskarantænesagen, hvilket blev af-
     vist af landsretten. på den baggrund skal nærværende sag afvises. det bemærkes
     videre, at sagsøgeren end ikke (principalt) efterfølgende i replikken har forsøgt, at
                                                9
ændre partsbetegnelsen til den korrekte. de af sagsøgeren i replikken fremhævede
lovbemærkninger støtter alle sagsøgtes påstand om afvisning. sager om konkurska-
rantæne efter konkurslovens kapitel 20 kan alene anlægges af kurator.
konkurslovens § 157 stk. 1, er sålydende:
       ”konkurskarantæne kan efter kurators begæring efter § 161 pålægges den,
       der senere end 1 år før fristdagen har deltaget i ledelsen af skyldnerens virk-
       somhed, hvis det må antages, at den pågældende på grund af groft uforsvar-
       lig forretningsførelse er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirk-
       somhed. hvis skyldneren var under tvangsopløsning, da konkursen indtråd-
       te, regnes fristen på 1 år fra dagen for beslutningen om tvangsopløsning”
konkurskarantæne er et civilretligt supplement til straffelovens regler om fraken-
delse af retten til at være stifter af et selskab, direktør i et selskab eller medlem af be-
styrelsen i et selskab med begrænset ansvar. formålet med bestemmelserne om kon-
kurskarantæne er primært at bremse personer, der i øvrigt misbruger muligheden
for at drive erhvervsvirksomhed i selskabsform og som må forventes at fortsætte
hermed efter en konkurs (”konkursmisbrug”).
de handlinger, der kan føre til pålæg af konkurskarantæne i et til tre år, skal være
af særdeles grov karakter.
det hedder i bemærkninger til lovforslag nr. 131, folketinget 2012-13, i relation til
”groft uforsvarlig forretningsførelse” bl.a.: ”... for så vidt angår konkursrådets
overvejelser i relation til vurderingen af, om der er tale om groft uforsvarlig forret-
ningsførelse, er justitsministeriet enig i rådets synspunkt om, at konkurskarantæne
typisk kun bør pålægges, når der er tale om forhold, der udgør en overtrædelse af
straffeloven. efter justitsministeriets opfattelse udelukker det anførte imidlertid ik-
ke, at meget grove overtrædelser af særlovgivningen, f.eks. af bogføringsloven eller
en kombination af flere grove særlovsovertrædelser, efter omstændighederne vil
kunne medføre konkurskarantæne ...”.[min understregning]
videre fremgår det af forarbejderne, at ”med groft uforsvarlig forretningsførelse
menes misbrugslignende forhold eller forhold af grov karakter i øvrigt”, og det
fremgår, at ”konkurskarantæne bør kun anvendes i tilfælde, der både i objektiv og
subjektiv henseende kan betegnes som grove.
herudover fremgår det af forarbejderne, at ”vurderingen af, om den pågældende på
grund af groft uforsvarlig forretningsførelse "er uegnet til at deltage i ledelsen af
en erhvervsvirksomhed", vil navnlig bero på karakteren af den groft uforsvarlige
forretningsførelse. der skal således være tale om, at den pågældende har udvist en
vis grovhed i forbindelse med den uforsvarlige forretningsførelse i lighed med mis-
brugssituationer”..[min understregning]
til støtte for den nedlagte frifindelsespåstand gør sagsøgte overordnet gældende, at
det er kurator, der bærer bevisbyrden for, 1) at sagsøgte objektivt har ”udført”
                                            10
uforsvarlig forretningsførelse, 2) at denne uforsvarlige forretningsførelse kan ka-
rakteriseres som grov, 3) at denne groft uforsvarlige forretningsførelse som ledelse
er foregået senere end et år før fristdagen i konkursboet, 4) at sagsøgte er ansvarlig
for den groft uforsvarlige forretningsførelse (og at den kan tilregnes ham subjek-
tivt), 5) at kreditorerne har lidt tab på mindst dkk 100.000, 6) at sagsøgte på den
baggrund er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed, 7) at det er
rimeligt at pålægge konkurskarantæne, og 8) at retten derfor bør pålægge ham kon-
kurskarantæne i 3 år, jf. konkurslovens § 157.
denne bevisbyrde er ikke løftet.
indledningsvis kan det konstateres, at konkursboet har oplyst, at fristdagen i kon-
kursboet er den 29. august 2017. de forhold, som konkursboet (uretmæssigt) læg-
ger vægt på ved sin kritik af sagsøgte, har imidlertid fundet sted forud for et år før
fristdagen, hvorfor det ikke er muligt for konkursboet at påberåbe sig konkurslovens
§ 157 overfor sagsøgte. det fremgår således af den posteringsoversigt fra jyske
bank, som konkursboet har fremlagt, at den eneste indtægt (dkk 75.000) selskabet
har er fra den 6. november 2015, og at der ikke er nogen relevante posteringer sene-
re end et år før fristdagen.
…
herudover fremgår det af oplysningerne i sagen, at skat er selskabets eneste kre-
ditor. i den forbindelse kan det konstateres, at det fulde anmeldte krav udelukkende
består af skats foreløbige, skønsmæssige ansættelser og renter/gebyrer i denne
forbindelse.
imidlertid har selskabet udelukkende haft én indtægt på dkk 75.000 (indsat på
selskabets bankkonto den 6. november 2015). selv hvis det antages, at selskabet in-
gen fradragsberettigede udgifter har afholdt (skattemæssigt fradragsberettiget
og/eller købsmomsfradragsberettiget) kan de maksimale tab for skat være dkk
14.100 i selskabsskat for 2015 og dkk 15.000 i salgsmoms (hvilket beløb direktø-
rerne i øvrigt lod stå i på selskabets bankkonto, således at kurator kunne betale
skat hermed).
efter fast praksis medregnes fiktive tab for skat (foreløbige skønsmæssige ansæt-
telser uden underliggende aktivitet i selskabet) naturligvis ikke ved vurderingen af
konkurskarantæne. det kan herefter tydeligt konstateres, at de reelle krav i kon-
kursboet ikke har en størrelse, så der kan pålægges sagsøgte konkurskarantæne.
det ville være ønskeligt, at kurator havde meddelt skat (eller bemyndiget selska-
bets tidligere direktører til at meddele skat), at skats foreløbige, skønsmæssige
fastsættelser er uden hold i virkeligheden, idet der ikke har været indkomstgivende
drift i det meste af den ”skønsmæssigt fastsatte” periode, samt meddelt skat, at
den eneste indkomst i selskabet har været dkk 75.000 i 2015. det er imidlertid ef-
ter sagsøgtes opfattelse direkte uforståeligt, at denne konkurskarantænesag anlæg-
ges af konkursboet med baggrund i skatte/momskrav, der baserer sig på perioder
uden salg og uden indkomstgivende drift. særligt bemærkes, at de tidligere direktø-
                                              11
rer har oplyst kurator om alle selskabets forhold, og at kurator har kunnet verificere
disse forhold ved at gennemgå selskabets bankkonto i jyske bank.
under skriftvekslingen af nærværende sag er det så kommet frem, at kurator på
tidspunktet, hvor han foretog sin vurdering af om konkurskarantæne skulle indstil-
les eller ej svævede i den vildfarelse, at sagsøgte (eller selskabets anden direktør)
selv havde opgjort og indberettet dkk 265.899 af den ”gæld” skat har anført i
deres anmeldelse. denne vildfarelse svævede konkursboet stadig i ved afgivelse af
replikken i sagen, hvor det anførtes, at ”det følger således af anmeldelsen fra
skat, at blot dkk 24.482,29 af den samlede anmeldelse fra skat på dkk
290.381,65 vedrører foreløbige fastsættelser, hvorfor der ikke som påstået af
    sagsøgte       er tale om, at det fulde anmeldte krav udelukkende består af
skat's skønsmæssige fastsættelser og renter/gebyrer i denne forbindelse. skat
har altså selv efter fradrag af de foreløbige fastsættelser lidt et tab på minimum
dkk 265.899,36, …”. efterfølgende har advokat anders roug på vegne konkurs-
boet ved en e-mail af 27. august 2018 til undertegnede imidlertid erkendt, at dette
synspunkt var en fejl, idet konkursboet nu ”kan tiltræde, at der ikke fra ledelsens
side er foretaget nogen form for indberetninger til skat”. konkursboets indled-
ning og førelse af denne konkurskarantænesag er således sket på et åbenbart forkert
grundlag.
det er ligeledes uforståeligt, at konkursboet - med den viden konkursboet burde væ-
re i besiddelse af - alligevel i første processkrift i sagen har anført, at ”der er såle-
des ved         sagsøgtes             dispositioner tale om et betydeligt økonomisk tab
for konkursboets kreditorer, hvorfor denne betingelse for at pålægge
        sagsøgte            konkurskarantæne også er opfyldt”. et skattekrav på under
dkk 30.000 forfaldent tidligere end et år før fristdagen kan i sagens natur ikke væ-
re et ”betydeligt økonomisk tab for konkursboets kreditorer” – særligt ikke i kon-
kurskarantæne-forstand.
…
allerede grundet ovenstående forhold er det ikke muligt at pålægge sagsøgte kon-
kurskarantæne i denne sag. det er således udelukkende for fuldstændighedens
skyld, at nedenstående forhold behandles.
 det er i øvrigt åbenbart i strid med faktum og bilagene i sagen (og i øvrigt helt
udokumenteret), når sagsøgeren anfører, at der er ”fjernet betydelige midler fra sel-
skabets konto”, og at sagsøgte har ”tømt kassen før lukketid”.
det bemærkes, at kurator reelt kun har anført to påståede kritisable forhold:
1. sagsøgte har tilsidesat sine forpligtelser i forhold til selskabet med hensyn til
momsafregning, afregning af a-skat/am-bidrag, og
2. sagsøgte – sammen med selskabets anden direktør - er ansvarlig for, at der ikke
foreligger bogføring m.v., og at der er udbetalt mindre beløb fra selskabet (ad kon-
                                            12
kursboet kategoriseret som aktionærlån på ca. dkk 29.000 til sagsøgte) i perioden
tidligere end et år før fristdagen.
ad 1:
de tilfælde, hvor domstolene – som ét blandt flere elementer, der ikke kan stå alene
(men skal kombineres med andre kritisable forhold) – særligt lægger vægt på
moms/skattegæld ved pålæggelse af konkurskarantæne, er alle kendetegnet ved, at
direktøren/direktørerne har undladt at indbetale betydelige skyldige beløb til skat.
endvidere er sådanne selskaber ofte anvendt som ”skraldespandsselskaber”.
…
i nærværende sag har sagsøgte som anført ladet dkk 16.000 stå på selskabets
bankkonto (hvilken saldo dog er endt på dkk 15.524 p.g.a. efterfølgende renteom-
kostninger og omkostninger til netbank) til dækning af den skyldige udgående
moms (på dkk 15.000). eventuelle fradragsberettigede udgifter er i øvrigt ikke
fratrukket i dette salgsmomsbeløb. det bemærkes i den forbindelse, at det er upræ-
cist, når konkursboet anfører, at ”der alene er konstateret aktiver for dkk
14.774,12”. den 5. oktober 2017 (mens selskabet var under tvangsopløsning) er
der således overført dkk 15.524,91 til advokatfirmaet med teksten ”overførsel til
accurra”. at der af dette beløb formentlig efterfølgende er anvendt dkk 750,79 i
retsafgift ved indlevering af konkursbegæring er irrelevant for vurderingen af den-
ne sag.
i øvrigt henvises vedrørende skat og moms til ovenstående på side 4, 5 og 6, hvoraf
fremgår, at de skønsmæssige ansættelser ikke dækker over drift/salg, herunder ind-
komstgivende drift, og at skats maksimale krav er på under dkk 30.000 (sel-
skabsskat og moms), og er forfaldent tidligere end et år før fristdagen.
ad. 2
dette punkt vedrører manglende bogføring m.v., og udbetaling af mindre beløb fra
selskabet i perioden tidligere end et år før fristdagen.
hertil bemærkes for det første, at der i 1 års-perioden forud for fristdagen (den for
konkurskarantænevurderingen relevante periode) ikke har været nogen drift, og så-
ledes heller ikke noget grundlag for bogføring m.v. allerede derfor er det i sagens
natur ikke groft uforsvarligt, at der ikke foreligger bogføring m.v.
for det andet har der i perioden tidligere end 1 år forud for fristdagen (hvilken pe-
riode ikke er relevant for konkurskarantænevurderingen) været særdeles få transak-
tioner, der ville skulle have været bogført.
for det tredje bemærkes, at konkursboets kurator tydeligt har kunnet følge alle rele-
vante transaktioner (hvilke transaktioner er særdeles fåtallige) over selskabets
bankkonto i jyske bank. der er således ikke noget ”skjult” for konkursboets kura-
tor…
                                                   13
       for det fjerde gøres det gældende, at der kun er overført (ubetydelige) beløb til
       sagsøgte i perioden, der ligger tidligere end 1-årsfristen for pålæg af konkurskaran-
       tæne. der er således ikke overført beløb indenfor 1-årsfristen.
       for det femte er det ikke unaturligt, at der er overført mindre beløb til selskabets to
       direktører, der udførte det arbejde, der resulterede i selskabets eneste indkomstgi-
       vende ordre tilbage i 2015. selv hvis dette med rette blev klassificeret som aktio-
       nærlån (og selv hvis disse mindre udbetalinger havde fundet sted i den relevante
       periode), er der tale om så ubetydelige beløb, at det ikke er i nærheden af at kunne
       være groft uforsvarlig forretningsførelse…”
rettens begrundelse og resultat
ved brev af 12. februar 2018 indstillede kurator, advokat andreas kærsgaard
mylin, over for skifteretten, at der blev rejst sag om konkurskarantæne mod
blandt andre                sagsøgte             sø- og handelsretten fastsatte herefter
den 14. februar 2018 en frist på 4 uger for sagsanlæg. ved processkrift af 20. fe-
bruar 2018 fra advokat andreas kærsgaard mylin blev                              sagsøgte
indstævnet med påstand om, at han blev pålagt konkurskarantæne i tre år.
skifteretten finder herefter, at sagen om konkurskarantæne – i overensstemmel-
se med konkurslovens § 160 – er indledt efter indstilling fra kurator, ligesom be-
gæringen om at pålægge                    sagsøgte              konkurskarantæne, jf. kon-
kurslovens § 157 sammenholdt med § 161, hidrører fra kurator.
på den baggrund tages påstanden om afvisning ikke til følge.
det fremgår af sagen, at virksomhed ivs den 12. oktober 2017 blev taget under kon-
kursbehandling med fristdag den 29. august 2017, og den relevante periode for
bedømmelse af sagen, jf. konkurslovens § 157, stk. 1, er således tiden efter den
29. august 2016.               sagsøgte             var fra den 14. september 2015 og frem
til den 29. august 2017 registreret som selskabets direktør og dermed en del af
ledelsen i den relevante periode.
          sagsøgte             har forklaret, at selskabet kun har udført en enkelt op-
gave, og at denne blev faktureret til 75.000 kr. inkl. moms. fakturaen findes ik-
ke længere. det kan derfor lægges til grund, at selskabet ikke har overholdt
bogføringslovens regler om opbevaring af regnskabsmateriale.
skifteretten lægger dernæst til grund som ubestridt, at                         sagsøgte
                                                    person
og selskabets anden direktør                                               tilsammen har hævet
i alt 58.000 kr. på selskabets konto i jyske bank.                      sagsøgte           har for-
klaret, at han og                   person                 betragtede udbetalingerne som
                                           14
løn for udført arbejde.          sagsøgte         og              person
har tilbagebetalt de hævede beløb til konkursboet.
skifteretten lægger endvidere til grund som ubestridt, at selskabet i hele sin le-
vetid har undladt at foretage indberetning og afregning af moms, skat og ar-
bejdsmarkedsbidrag.
skat har ifølge kurator oplyst, at kravet på ca. 290.000 kr. i det væsentlige ved-
rører foreløbige fastsættelser for moms, a-skat og arbejdsmarkedsbidrag samt
renter og gebyrer for manglende indberetninger. henset hertil og til, at selska-
bet alene har haft en indtægt på 75.000 kr. inkl. moms, finder skifteretten, at der
er usikkerhed om den reelle størrelse af kreditormassen. på denne baggrund
finder skifteretten, at det af skat anmeldte krav ikke kan indgå i vurderingen
af, om konkursen har ført til betydelige tab for kreditorerne.
da der ikke er andre end skat, der har anmeldt krav i boet, kan det således ik-
ke lægges til grund, at konkursen har ført til betydelige tab for fordringshaver-
ne.
herefter og efter en samlet vurdering af de enkelte forholds karakter og om-
fang, finder skifteretten, at den af         sagsøgtes          udviste adfærd ikke
kan karakteriseres som så grov, at dette kan føre til, at han pålægges kon-
kurskarantæne, jf. konkurslovens § 157, stk. 1.
på denne baggrund tages              sagsøgtes         frifindelsespåstand til følge.
omkostningerne er fastsat under hensyn til sagens karakter og omfang og det
hermed forbundne arbejde.
efter sagens resultat skal statskassen betale sagens omkostninger for sagens be-
handling ved skifteretten.
                                 thi bestemmes:
        sagsøgte          frifindes.
der tillægges kurator, advokat andreas kærsgaard mylin, et vederlag på
30.000kr. med tillæg af moms, i alt 37.500 kr., og der tillægges sagsøgtes
           beskikkede advokat, advokat andreas medom madsen, et salær på
30.000 kr. med tillæg af moms, i alt 37.500 kr.
statskassen betaler sagens omkostninger.