text:
                      højesterets kendelse
                        afsagt onsdag den 7. november 2012
sag 288/2011
a
(advokat gunnar homann, beskikket)
mod
justitsministeriet (tidligere ministeriet for flygtninge, indvandrere og integration)
(kammeradvokaten ved advokat benedicte galbo)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af københavns byret den 3. marts 2011 og af østre
landsrets 18. afdeling den 1. juli 2011. procesbevillingsnævnet har den 26. september 2011
meddelt tilladelse til, at landsrettens kendelse indbringes for højesteret. kæremålet er ved
højesterets beslutning af 10. november 2011 tillagt opsættende virkning, jf. udlændinge-
lovens § 52, stk. 6.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, poul søgaard, hanne schmidt, oliver
talevski og jan schans christensen.
påstande
kærende, a, har nedlagt påstand om, at ministeriet for flygtninge, indvandrere og integra-
tions afgørelse af 3. juni 2010, hvorefter hans opholdstilladelse ansås for bortfaldet i medfør
af udlændingelovens § 17, stk. 1, og hvorefter ministeriet ikke fandt grundlag for i medfør af
udlændingelovens § 17, stk. 2, ikke at anse opholdstilladelsen for bortfaldet, ophæves.
indkærede, justitsministeriet, har påstået stadfæstelse.
østre landsret har henholdt sig til afgørelsen.
                                                 - 2 -
sagsfremstilling
det fremgår af sagen, at a, der er født den 24. marts 1993 i nigeria, den 3. juni 1996 indrejste
her i landet. han har været udrejst i perioden fra den 6. oktober 2005 til den 15. juli 2008 og
igen i perioden fra den 4. september 2008 til den 9. december 2009.
as opholdstilladelse, der udløb den 24. maj 2008, blev den 9. april 2008 forlænget til udløb
den 28. januar 2010.
as mor ansøgte i december 2009 på vegne af ham om forlængelse af hans opholdstilladelse,
og i januar 2010 ansøgte hun på hans vegne om, at hans opholdstilladelse ikke ansås for bort-
faldet.
udlændingeservice traf afgørelse den 16. marts 2010. udlændingeservice fandt, at as op-
holdstilladelse var bortfaldet efter udlændingelovens § 17, stk. 1, og at der ikke var grundlag
for at dispensere herfra efter udlændingelovens § 17, stk. 2. udlændingeservice afslog også at
meddele ham opholdstilladelse efter udlændingelovens § 9 c, stk. 1.
udlændingeservices afgørelser blev påklaget til ministeriet for flygtninge, indvandrere og in-
tegration, som i brev af 3. juni 2010 fandt, at der ikke var grundlag for at ændre afgørelserne.
integrationsministeriet anførte herom bl.a.:
       ”vedrørende udlændingelovens § 17
       ministeriet finder, at deres klients opholdstilladelse må anses for bortfaldet, jf. udlæn-
       dingelovens § 17, stk. 1, 3. pkt., da deres klient har opholdt sig mere end 12 på hinan-
       den følgende måneder uden for landet.
       ministeriet har herved lagt vægt på, at deres klient i oktober 2005 udrejste af danmark,
       og at deres klient først den 8. december 2009 i en alder af 16 år genindrejste her i lan-
       det.
       ministeriet finder ikke, at deres klients opholdstilladelse ikke skal anses for bortfaldet,
       jf. udlændingelovens § 17, stk. 2.
       ministeriet har herved lagt vægt på, at der ikke foreligger oplysninger om sådanne for-
       hold, der kan føre til, at deres klients opholdstilladelse ikke skal anses for bortfaldet.
       det forhold, at deres klients forældre og to søskende bor i danmark, at deres klient er
       indrejst og opholder sig i danmark, og at deres klient efter det oplyste blev sendt på
       kostskole i nigeria af sine forældre mod sin vilje, finder ministeriet ikke kan føre til et
                                                 - 3 -
       andet resultat. ministeriet skal i den forbindelse bemærke, at deres klients far, som in-
       dehaveren af forældremyndigheden over deres klient, kunne beslutte, hvor deres klient
       skulle have sin bopæl og ophold.
       ministeriet har endvidere lagt vægt på, at deres klient ikke før udrejsen ansøgte om be-
       varelse af sin opholdstilladelse.
       vedrørende udlændingelovens § 9 c, stk. 1
       ministeriet finder, at deres klient ikke kan gives opholdstilladelse i medfør af udlæn-
       dingelovens § 9 c, stk. 1, 1. pkt.
       ministeriet har herved lagt vægt på, at der ikke ses at foreligge en helt særlig tilknytning
       mellem deres klient og deres klients forældre, der ligger udover, hvad der følger af
       slægtskabet i sig selv.
       ministeriet har således lagt vægt på, at deres klient ikke har boet sammen med sine
       forældre i årevis, at det var deres klients forældres eget valg at sende deres klient på
       kostskole i nigeria ligesom broderen c, at deres klient har en tante i nigeria, og at der
       ikke er oplyst om væsentlige hindringer for, at deres klient kan fortsætte med at udøve
       familielivet med deres klients forældre i samme omfang, som han har gjort siden
       oktober 2005.
       ministeriet finder, at der ikke i øvrigt foreligger oplysninger om deres klients person-
       lige forhold, herunder helbredsmæssige forhold, der kan begrunde, at deres klient gives
       opholdstilladelse.
       det er indgået i grundlaget for ministeriets afgørelse, at deres klient har boet i danmark
       i ni år. ministeriet finder imidlertid ikke, at dette kan føre til et andet udfald af sagen, da
       ministeriet finder, at deres klient udrejste af danmark til nigeria som følge af deres
       klients forældres valg.
       …”
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet forklaringer af b og a.
b har forklaret bl.a., at hun er as mor. as far, som er ingeniør, kom til danmark i 1960’erne.
han blev gift med en dansk kvinde, med hvem han fik fem børn. efterfølgende blev han gift
med en anden kvinde fra nigeria, og sammen fik de en søn, der hedder c. as far arbejdede på
b & w. a blev født i 1993, og hun blev gift med as far. a boede i nigeria indtil 1996. han
kom da til danmark og kom til at bo hos sin far. i 1998 kom hun til danmark og fik opholds-
tilladelse. hun og as far fik yderligere to børn, to piger, d, som er født i 1999, og e, som er
født i 2001. hun blev separeret fra as far i maj 2003. as far flyttede tillige med c. hun blev
boende alene sammen med a og de to piger på den hidtidige adresse. da a var tre år, kom
                                               - 4 -
han i børnehave. i 1999 begyndte han i skolen. han gik i samuelskolen, som er en privat
skole, i 1. og 2. klasse. han kom derefter på amager international school. det er også en pri-
vat skole, og der gik han fra 3. indtil begyndelsen af 7. klasse. e gik også i skole der. hun og
as far havde fælles forældremyndighed, så børnene blev ved med at se deres far, men hun
syntes ikke, at de kommunikerede så godt sammen, og han talte somme tider grimt til dem.
hun tog i 2005 med sine tre børn til nigeria og traf beslutning om, at a skulle forblive i nige-
ria. hun syntes ikke, at forholdet mellem faderen og a var godt, og det var baggrunden for, at
a skulle blive i nigeria. hun tog hen til en kostskole sammen med a, hvor hun syntes, at han
skulle gå. a sagde ”nej mor”, men hun syntes, han skulle blive der, hvilket han så gjorde. hun
har betalt for skolen i nigeria. hendes søster bor i nigeria, og a var nogle gange på besøg hos
hende i ferier og weekender. i 2006 var hun ikke i nigeria, og a var ikke i danmark. i 2007
var hun på ferie i nigeria med sine to piger i ca. fire uger. hun lovede a, at han måtte komme
på ferie i danmark i 2008, men han skulle tilbage for at gøre skolen færdig i nigeria. han var
i danmark i 2008. hun holdt øje med, hvornår hans opholdstilladelse udløb. i november 2009
kom a til danmark. hun havde lovet, at han måtte komme tilbage hertil. hun syntes, at han
var blevet meget tynd, og han sagde til hende, at han ikke ville tilbage til nigeria. han mang-
lede på det tidspunkt kun en enkelt afsluttende eksamen i nigeria. han startede herefter på
brønshøj skole, hvor han gik i 8. klasse indtil sommeren 2010, hvor han begyndte i 9. klasse.
derefter tog han 10. klasse på tec, hvor han fortsat går. efter sommerferien 2012 skal han
begynde på teknisk gymnasium. han er glad for skolen. hendes yngste datter er handicappet
og går i en specialskole. a hjælper somme tider med at passe søsteren, når hun er på arbejde
eller i øvrigt ikke er hjemme. når hun har aftenvagt, er det f.eks. a, der sørger for den yngste
datter. a har kontakt med sin far og hjælper somme tider sin far med computerting. hun vid-
ste ikke, at as opholdstilladelse var i fare på grund af opholdet i nigeria. a har rettet sig efter
hendes beslutninger om at blive i nigeria indtil 2009. hun har udfyldt og underskrevet ske-
maet bf3. hun har underskrevet skemaet fa4 på side 5, men hun har ikke udfyldt de øvrige
sider. a har arbejdet i netto i 2009, men han har ikke arbejde nu. hun har stadig sin søster i
nigeria. hun tror ikke, at a taler med søsteren. hun og hendes to piger er danske statsbor-
gere.
a har forklaret bl.a., at han kom til danmark, da han var tre år gammel. han husker ikke no-
get fra tiden, inden han kom hertil. han boede sammen med sin far og bror. hans mor kom til
                                               - 5 -
danmark et par år senere vist nok i 1997 eller 1998. han har gået i børnehave og senere på
tingbjerg skole i en ganske kort periode, indtil han kom på samuelskolen, hvor han gik det
meste af 1. klasse og indtil 3. klasse. det var en privat skole. han kom derefter på amager
international school. det er også en privat skole. han var glad for at gå på skolen. det var
hans mor, der betalte for hans skoleophold. i 2003 blev hans forældre separeret. hans far
flyttede sammen med c til en lejlighed i nærheden.
han blev i nigeria i 2005. han vidste ikke, at han skulle blive dernede før et døgn før den
planlagte afrejse tilbage til danmark. han vidste egentlig ikke, hvorfor han skulle blive der.
muligvis havde hans mor talt med hans far om det. han vidste ikke, hvad han skulle gøre,
hvis han ikke ønskede at blive der, så han rettede sig efter sin mors bestemmelse. hans mor
har en søster i nigeria. hende kendte han ikke i forvejen, men han lærte hende at kende, mens
han var der, idet han nogle gange besøgte hende i ferier og i weekender. det var hans mor, der
betalte for kostskolen i nigeria. hun kom på besøg i 2007 sammen med hans to søstre. de var
der tre til fire uger. hans mor sagde, at han skulle blive færdig med skolen i nigeria, men hun
lovede ham, at han måtte komme på sommerferie i danmark i 2008. han var her i tre til fire
uger. han talte ikke med sin mor om at blive i danmark på det tidspunkt, og han talte heller
ikke med hende om, hvorfor han skulle blive i nigeria. under besøget havde han også kontakt
med sin far, men han talte heller ikke med ham om, hvorfor han skulle tilbage til nigeria.
han kom på besøg i danmark i 2009 i november eller december. hans opholdstilladelse var
blevet forlænget i 2008. det var hans mor, som havde ordnet det. han skulle have været til
nigeria for at afslutte den sidste eksamen, men han kunne ikke lide at være der. han var lige-
glad med, at han derved mistede muligheden for at gå til eksamen. han startede derefter i
brønshøj skole i 8. klasse i 2009 og fortsatte med 9. klasse og gik derefter i 10. klasse på
tec. han skal efter sommerferien på teknisk gymnasium. det er gået godt i 9. og 10. klasse i
skolen. han vil gerne være ingeniør. han har et godt forhold til sin far og til sine mindre sø-
skende. han henter sin lillesøster, hvis hans mor ikke er hjemme, og passer hende, hvis hans
mor skal på arbejde. han vidste ikke, at hans fravær fra danmark kunne give problemer med
hans opholdstilladelse.
anbringender
                                                - 6 -
a har navnlig anført, at integrationsministeriets afgørelse om bortfald af hans opholdstilla-
delse sammenholdt med det efterfølgende afslag på generhvervelse udgør et uproportionelt
indgreb i hans ret til privatliv og familieliv og derfor er i strid med den europæiske menneske-
rettighedskonventions artikel 8, jf. den europæiske menneskerettighedsdomstols dom af 14.
juni 2011 i sagen osman mod danmark.
han kom til danmark, da han var tre år gammel, og har boet i danmark i de følgende 9 år,
inden han udrejste til nigeria. han har sin familie og sit netværk her i landet.
det var hans mor, der i 2005 traf beslutningen om, at han skulle blive i nigeria og gå i skole
der. han var dengang kun 12 år og fik det først at vide ved slutningen af ferieopholdet i nige-
ria, umiddelbart før hans mor og to søstre vendte tilbage til danmark. under opholdet i nige-
ria var han i al væsentlighed på kostskolen, og kun lejlighedsvis i ferier og/eller weekender
har han været på besøg hos sin moster, som han ikke kendte før opholdet og heller ikke senere
har opretholdt kontakt til. det har hele tiden været hans og hans mors opfattelse, at hans sko-
leophold i nigeria skulle være midlertidigt. hans mor havde i 2008 sørget for, at hans danske
opholdstilladelse blev forlænget til udløb den 28. januar 2010. det var ikke hans beslutning,
at han skulle udrejse til nigeria og opholde sig der i mere end 12 måneder. han var mindre-
årig, da beslutningen om udrejsen blev taget af hans mor, og han havde ikke mulighed for at
træffe en anden beslutning eller rejse tilbage til danmark på egen hånd.
justitsministeriet har navnlig anført, at afgørelsen om bortfald af as opholdstilladelse ikke
udgør et uproportionalt indgreb i hans ret til privatliv og familieliv i strid med artikel 8 i den
europæiske menneskerettighedskonvention.
forud for osman-dommen lagde den europæiske menneskerettighedsdomstol i proportiona-
litetsvurderingen vægt på, at forældrene selv havde ansvaret for adskillelsen fra deres børn, at
børnene havde en stærk sproglig og kulturel tilknytning til deres hjemlande, at kontakten
mellem børnene i hjemlandet og familien kunne opretholdes ved besøg, og at der intet var til
hinder for, at familielivet blev udøvet i hjemlandet.
alle disse betingelser er opfyldt i denne sag. det var as forældre, som besluttede, at han
skulle gennemføre sin gymnasieuddannelse i nigeria. a har boet i sit hjemland, nigeria, i en
                                                 - 7 -
stor del af sit liv, nemlig de tre første år, og fra han var 12 år til han var 16 år. han har en
stærk sproglig og kulturel tilknytning til sit hjemland opnået i en periode, hvor et ungt menne-
ske må antages at være meget påvirkeligt. kontakten mellem ham og hans herboende familie
kan opretholdes på samme måde som under hans 4-årige ophold i nigeria ved moderne kom-
munikationsmidler og gensidige besøg.
afgørelsen om bortfald af hans opholdstilladelse er heller ikke i strid med dommen i osman-
sagen, idet årsagen til og forholdene under as udrejse til nigeria og hans ophold dér adskiller
sig afgørende fra omstændighederne i osman-sagen. osman kom til danmark, da hun var 7 år
og boede her, til hun som 15-årig blev sendt til kenya mod sin vilje. allerede to år senere tog
hun initiativ til at komme tilbage til danmark ved at kontakte den danske ambassade i nai-
robi, som hun ikke tidligere havde haft mulighed for at komme i kontakt med. hun havde haft
hele sin skolegang i danmark. da a rejste til nigeria i 2005, var alderskravet i udlændingelo-
vens § 9, stk. 1, nr. 2, ændret til 15 år. til forskel fra osman-sagen var der således ikke under
hans ophold i nigeria sket ændringer i udlændingeloven, hvad alderskravet angår.
retsgrundlaget
udlændingelovens § 17
i dagældende udlændingelovs § 17, stk. 1-2, jf. lovbekendtgørelse nr. 785 af 10. august 2009,
hedder det:
       ”§ 17. en opholdstilladelse bortfalder, når udlændingen opgiver sin bopæl i danmark.
       tilladelsen bortfalder endvidere, når udlændingen har opholdt sig uden for landet i mere
       end 6 på hinanden følgende måneder. er udlændingen meddelt opholdstilladelse med
       mulighed for varigt ophold, og har udlændingen lovligt boet mere end 2 år her i landet,
       bortfalder opholdstilladelsen dog først, når udlændingen har opholdt sig uden for landet
       i mere end 12 på hinanden følgende måneder. i de nævnte tidsrum medregnes ikke fra-
       vær på grund af værnepligt eller tjeneste, der træder i stedet herfor.
       stk. 2. der kan dog efter ansøgning bestemmes, at en opholdstilladelse ikke skal anses
       for bortfaldet i de i stk. 1 nævnte tilfælde.”
i forslaget til udlændingelov havde § 17, stk. 1-2, følgende ordlyd, jf. folketingstidende 1982-
83, tillæg a, sp. 2031:
       ”§ 17. en opholdstilladelse bortfalder, når udlændingen opgiver sin bopæl i danmark.
       tilladelsen bortfalder endvidere, når udlændingen har opholdt sig uden for landet i mere
                                                 - 8 -
       end 6 på hinanden følgende måneder. i det nævnte tidsrum medregnes ikke fravær på
       grund af værnepligt eller tjeneste, der træder i stedet herfor.
       stk. 2. har udlændingen bevaret en væsentlig tilknytning til landet, eller taler andre
       særlige grunde derfor, kan det dog efter ansøgning bestemmes, at en opholdstilladelse
       ikke skal anses for bortfaldet.”
det fremgår af bemærkningerne til lovforslaget, at bestemmelsen ”svarer til betænkningsud-
kastets § 13. der henvises til betænkningen, side 153”, jf. folketingstidende 1982-83, tillæg
a, sp. 2058. der sigtes hermed til betænkning nr. 968/1982 om udlændingelovgivningen, og
på s. 153 hedder det bl.a.:
       ”i de situationer, hvor perioden på seks måneder vil være utilfredsstillende kort… vil
       der i almindelighed kunne dispenseres i medfør af bestemmelsen i stk. 2, hvori det be-
       stemmes, at en tilladelse ikke skal anses for bortfaldet, hvis udlændingen har bevaret en
       væsentlig tilknytning til landet, eller når andre særlige grunde taler derfor. denne regel
       har været anvendt i tilfælde, hvor det er godtgjort, at udlændingen har haft til hensigt at
       vende tilbage til danmark inden seks måneder, men er blevet forhindret i at rejse hertil
       på grund af sygdom eller visse andre uforudsete hindringer. man har endvidere anvendt
       den i tilfælde, hvor udlændingen før udrejsen har henvendt sig til udlændingemyndig-
       hederne og ansøgt om bevarelse af opholdstilladelsen, uanset at opholdet i udlandet for-
       ventet at ville vare mere end 6 måneder, f.eks. med henblik på uddannelse, midlertidig
       forflyttelse og andre midlertidige arbejdsforhold. bestemmelsen muliggør også, at en
       udlænding med væsentlige tilknytning her til landet vil kunne få en forlænget frist til at
       tage stilling til spørgsmålet om varig tilbagevenden til hjemlandet eller bosættelse i et
       andet land.”
under udvalgsbehandlingen af forslaget til udlændingeloven foreslog et flertal i udvalget, at
der i § 17, stk. 1, efter 2. pkt. blev indsat en bestemmelse, der i realiteten svarer til den oven-
for citerede bestemmelse i udlændingelovens § 17, stk. 1, 3. pkt., om bortfald af opholdstilla-
delse ved ophold i udlandet i mere end 12 på hinanden følgende måneder. udvalgsflertallet
foreslog endvidere, at forslaget til § 17, stk. 2, blev ændret, så den fik en formulering svarende
til den ovenfor citerede bestemmelse i udlændingelovens § 17, stk. 2, jf. folketingstidende
1982-83, tillæg b, sp. 1942 f. i bemærkningerne til ændringsforslagene hedder det, jf. folke-
tingstidende 1982-83, tillæg b, sp. 2761 f.:
       ”talrige indvandrerorganisationer har udtrykt ønske om, at indvandrere gives mulighed
       for at tage ophold i hjemlandet i en længere periode end de i lovforslaget foreslåede 6 på
       hinanden følgende måneder, uden at opholdstilladelsen bortfalder. mange indvandrere
       ønsker at vende tilbage til hjemlandet, men har svært ved at træffe endelig bestemmelse
       herom, når der i almindelighed kun gives en 6 måneders periode til forsøg på at tilpasse
       sig. ændringsforslagene medfører, at denne periode forlænges til 12 måneder. i øvrigt
                                                   - 9 -
       medfører ændringsforslagene en udvidelse af adgangen til at dispensere fra den angivne
       frist på 12 måneder.”
ved lov nr. 572 af 31. maj 2010, der trådte i kraft den 1. august 2010, blev der efter udlændin-
gelovens § 17, stk. 1, indsat et nyt stykke som stk. 2 med følgende ordlyd:
       ”stk. 2. ud over de tilfælde, der er nævnt i stk. 1, bortfalder en opholdstilladelse, når en
       mindreårig udlænding har opholdt sig uden for landet i mere end 3 på hinanden føl-
       gende måneder på genopdragelsesrejse eller andet udlandsophold af negativ betydning
       for skolegang og integration.”
den dagældende § 17, stk. 2, om dispensation blev herefter til § 17, stk. 3, og ændret således,
at der også kan dispenseres i de i stk. 2 nævnte tilfælde.
i de almindelige bemærkninger, jf. lovforslag nr. l 188, folketingsåret 2009-10, er det i pkt.
9.1 om baggrunden for lovændringen anført bl.a.:
       ”genopdragelsesrejser udgør et stort problem i hvert enkelt tilfælde, det sker. en gen-
       opdragelsesrejse kan have meget alvorlige konsekvenser for det enkelte barn både under
       og efter opholdet.
       også genopdragelsesrejser af kortere varighed kan have alvorlige konsekvenser for et
       barn, herunder i forhold til barnets skolegang og dets sociale netværk i danmark. også
       genopdragelsesrejser på under 6 måneder kan således have væsentlig negativ betydning
       for børns integration i det danske samfund.
       regeringen ønsker at understrege over for forældre, der overvejer at sende et barn på
       genopdragelsesrejse, at dette ikke accepteres.”
ved lov nr. 567 af 18. juni 2012 blev der i den nugældende § 17, stk. 3 (tidligere § 17, stk. 2),
indsat følgende bestemmelse som 2. pkt.:
       ”anses en mindreårig udlændings opholdstilladelse for bortfaldet, skal udlændingesty-
       relsen i forbindelse med afgørelsen vurdere, om udlændingen kan meddeles ny op-
       holdstilladelse efter § 9, stk. 1, nr. 2, jf. § 9, stk. 17, § 9 c, stk. 1, jf. § 9, stk. 17, eller § 9
       c, stk. 1.”
i lovforslagets almindelige bemærkninger, jf. l 150, folketingsåret 2011-2012, hedder det un-
der afsnit 5.1.2 bl.a.:
                                              - 10 -
     ”udlændingelovens § 17, stk. 2, indeholder en særlig skærpet bortfaldsregel ved genop-
     dragelsesrejser eller andet udlandsophold af negativ betydning for skolegang og inte-
     gration. efter bestemmelsen bortfalder en opholdstilladelse, når en mindreårig udlæn-
     ding har opholdt sig uden for landet i mere end 3 på hinanden følgende måneder på
     genopdragelsesrejse eller andet udlandsophold af negativ betydning for skolegang og
     integration.
     …
     som det fremgår, beror forskellen mellem en genopdragelsesrejse og andre former for
     udlandsophold på opholdets formål og indhold. det genopdragende aspekt er rettet mod
     tilfælde, hvor opholdet har negativ betydning for et barns skolegang, integration og øv-
     rige liv i danmark, fordi formålet er at påvirke barnet socialt, kulturelt og religiøst ved
     genopdragelse, således at barnets integration i danmark hæmmes. det er ikke afgø-
     rende, hvilket land barnet rejser til.
     hvis formålet med rejsen angives at være uddannelsesmæssigt, må der ved vurderingen
     af, om der rent faktisk er tale om en genopdragelsesrejse, lægges vægt på, om udlands-
     opholdet har et reelt uddannelsesmæssigt sigte.”
under afsnit 5.3 i de almindelige bemærkninger hedder det bl.a.:
     ”som følge af indførelsen af ordningen om gebyr for at indgive ansøgning om bl.a. op-
     holdstilladelse til et barn med henblik på familiesammenføring … har udlændingesty-
     relsen ikke længere af egen drift taget stilling til spørgsmålet om en ny opholdstilla-
     delse, men har i stedet vejledt om muligheden herfor.
     …
     formålet med den foreslåede ændring er at sikre, at der i alle sager, hvor et barns op-
     holdstilladelse er bortfaldet, f.eks. på grund af en genopdragelsesrejse, straks i forbin-
     delse med bortfaldssagen tages stilling til, om der kan gives en ny opholdstilladelse.
     dermed styrkes varetagelsen af det enkelte barns tarv i alle sager.
     …
     selve vurderingen af bortfaldsspørgsmålet, jf. udlændingelovens § 17, ændres ikke.
     som i dag vil det således fortsat kunne være afgørende for, om en opholdstilladelse
     meddelt til et mindreårigt barn skal anses for bortfaldet, om barnet ønskede at vende til-
     bage til danmark og pga. uforudsete omstændigheder, som barnet ikke selv var herre
     over, har været forhindret heri. i den forbindelse kan det have betydning, om barnet
     imod sin vilje har været på genopdragelsesrejse i hjemlandet.
     i den forbindelse finder regeringen anledning til at understrege, at det fortsat skal have
     konsekvenser, herunder i forhold til barnets opholdstilladelse, at sende et barn på gen-
     opdragelsesrejse. dette forhold vil ikke i sig selv kunne føre til, at barnets opholdstilla-
     delse ikke skal anses for bortfaldet, men har barnet imod sin vilje været sendt på genop-
     dragelsesrejse, har barnet haft hovedparten af sin opvækst i danmark, og befinder bar-
     nets netværk sig fortsat i danmark, kan disse omstændigheder ud fra en konkret vurde-
     ring samlet set føre til, at en opholdstilladelse ikke skal anses for bortfaldet.”
udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 2, og § 9 c, stk. 1
                                              - 11 -
i dagældende udlændingelovs § 9, stk. 1, og § 9 c, jf. lovbekendtgørelse nr. 758 af 10. august
2009, hedder det bl.a.:
      ”§ 9. der kan efter ansøgning gives opholdstilladelse til
      …
      2) et ugift mindreårigt barn under 15 år af en i danmark fastboende person eller dennes
      ægtefælle, når barnet bor hos forældremyndighedens indehaver og ikke gennem fast
      samlivsforhold har stiftet selvstændig familie, og når den i danmark fastboende person
      a) har dansk indfødsret,
      b) har statsborgerskab i et af de andre nordiske lande,
      c) har opholdstilladelse efter §§ 7 eller 8 eller
      d) har tidsubegrænset opholdstilladelse eller opholdstilladelse med mulighed for varigt
      ophold,
      …
      § 9 c. der kan efter ansøgning gives opholdstilladelse til en udlænding, hvis ganske
      særlige grunde, herunder hensynet til familiens enhed, taler derfor …”
begrænsning af adgangen til familiesammenføring efter § 9, stk. 1, nr. 2, blev indført ved lov
nr. 427 af 9. juni 2004. i de almindelige bemærkninger hedder det bl.a., jf. lovforslag l 171,
folketingstidende 2003-04, tillæg a, s. 6204:
      ”det har vist sig, at nogle herboende forældre sender deres børn tilbage til forældrenes
      hjemland eller et naboland hertil på såkaldte ”genopdragelsesrejser”, for at de kan blive
      opdraget der og præget af dette lands værdier og normer. dette forekommer særligt i
      situationer, hvor barnet har sociale problemer her i landet.
      endvidere er der eksempler på, at forældre bevidst vælger at lade et barn blive i hjem-
      landet - enten sammen med en af forældrene eller med andre familiemedlemmer - indtil
      barnet er næsten voksent, på trods af at barnet på et tidligere tidspunkt kunne have fået
      opholdstilladelse i danmark. på den måde opnås det, at barnet får en opvækst i overens-
      stemmelse med hjemlandets kultur og skikke og ikke i sin barndom præges af danske
      normer og værdier.
      mindreårige udlændinge, der skal bo i danmark, bør efter regeringens opfattelse - af
      hensyn til barnet og af integrationsmæssige årsager - komme hertil så tidligt som muligt
      og få en så stor del af deres opvækst her i landet som muligt.
      tilsvarende bør børn og unge udlændinge, der allerede bor her i landet, så vidt muligt
      have deres opvækst her og ikke i forældrenes hjemland.
      på den baggrund finder regeringen, at aldersgrænsen for mindreårige børns krav på fa-
      miliesammenføring skal nedsættes fra 18 år til 15 år. formålet med en sådan nedsæt-
      telse af aldersgrænsen for familiesammenføring af børn er at modvirke såvel genopdra-
      gelsesrejser som de tilfælde, hvor forældre bevidst vælger at lade et barn blive i hjem-
      landet, indtil barnet er næsten voksent.
                                               - 12 -
      der vil dog fortsat skulle meddeles opholdstilladelse til børn over 15 år på baggrund af
      en ansøgning om familiesammenføring, hvor et afslag ville være i strid med artikel 8 i
      den europæiske menneskerettighedskonvention. det vil eksempelvis kunne være til-
      fældet, hvor en flygtning, der har forladt sin familie i hjemlandet eller et andet land og
      efterfølgende meddeles asyl i danmark, søger om at få et eller flere børn under 18 år,
      men over 15 år, til danmark, og hvor flygtningen ikke har mulighed for at indrejse eller
      tage ophold med familien i hjemlandet eller et andet land. der henvises til afsnit 3.5. for
      en nærmere beskrivelse af forholdet til den europæiske menneskerettighedskonvention.
      hertil kommer, at hensynet til barnets tarv vil kunne indebære, at familiesammenføring
      ikke vil kunne nægtes, selvom barnet er over 15 år. der henvises til afsnit 3.5. for en
      nærmere beskrivelse af forholdet til fn's børnekonvention og det heri indeholdte krav
      om, at barnets tarv i alle foranstaltninger vedrørende børn skal komme i første række.
      meddelelse af opholdstilladelse vil i disse særlige tilfælde i givet fald skulle ske efter
      udlændingelovens § 9 c, stk. 1.”
i afsnit 3.5 i de almindelige bemærkninger hedder det bl.a. (folketingstidende 2003-04, tillæg
a, s. 6208):
      ”det er regeringens vurdering, at de foreslåede ændringer i reglerne om familiesammen-
      føring af børn er i overensstemmelse med den europæiske menneskerettighedskonven-
      tion og danmarks øvrige internationale forpligtelser…
      det bemærkes i den forbindelse, at den europæiske menneskerettighedskonvention har
      en sådan karakter og er opbygget på en sådan måde, at det oftest ikke så meget er selve
      reglerne på et bestemt retsområde som reglernes anvendelse, der i det konkrete tilfælde
      kan være i strid med rettighederne i konventionen.
      det er i den forbindelse forudsat, at de skønsmæssige beføjelser, der i medfør af dette
      forslag overlades til udlændingemyndighederne, administreres i overensstemmelse med
      bestemmelserne i den europæiske menneskerettighedskonvention og den europæiske
      menneskerettighedsdomstols løbende fortolkning heraf.
      …
      fn’s børnekonvention anerkender således ikke en generel og ubetinget ret til familie-
      sammenføring af børn, men indeholder alene en anbefaling om en positiv, human og
      hurtig behandling af ansøgninger herom. hertil kommer, at deltagerstaterne skal sikre et
      barn, hvis forældre har fast bopæl i forskellige stater, ret til, undtagen under særlige om-
      stændigheder, regelmæssigt at have personlige forbindelse og direkte kontakt med
      begge forældre. en sikring af regelmæssig kontakt indebærer ikke nødvendigvis, at der
      skal gives tilladelse til familiesammenføring, idet sådan kontakt vil kunne komme i
      stand på anden vis, herunder ved udstedelse af besøgsvisum m.v.
      det er regeringens vurdering, at de foreslåede ændringer i reglerne om familiesammen-
      føring af børn er i overensstemmelse med fn’s børnekonvention.”
                                              - 13 -
under folketingets behandling af lovforslaget blev der stillet en række spørgsmål til ministe-
ren for flygtninge, indvandrere og integration. i svaret på spørgsmål 8 (l 171 – bilag 9) an-
førte ministeren:
      ”forslaget indebærer, at det er en betingelse for at meddele opholdstilladelse efter ud-
      lændingelovens § 9, stk. 1, nr. 2, at barnet er under 15 år på ansøgningstidspunktet.
      det gælder dog ikke, hvis der foreligger ganske særlige grunde, der bevirker, at der må
      gives tilladelse til familiesammenføring af et barn her i landet, selv om barnet ikke [sic!]
      er fyldt 15 år på ansøgningstidspunktet.
      i tilfælde, hvor nægtelse af familiesammenføring vil være i strid med danmarks inter-
      nationale forpligtelser, herunder i strid med hensynet til barnets tarv efter fn’s børne-
      konvention, og hvor der ikke efter udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 2, er mulighed for at
      tillade familiesammenføring, vil der således skulle meddeles opholdstilladelse efter
      udlændingelovens § 9 c, stk. 1, uanset at barnet på ansøgningstidspunktet er 15 år eller
      derover.
      det kan f.eks. efter omstændighederne være tilfældet, hvis barnet har tilbragt den alt-
      overvejende del af sin opvækst i danmark, og hvis tilknytningen til forældrenes hjem-
      land er meget ringe, herunder hvis barnet alene har gået i skole her i landet, eller hvis
      barnet taler dansk, men ikke det sprog, der tales i forældrenes hjemland.
      det forhold, at et 15-årigt barn har haft hele sin opvækst i danmark og taler dansk vil
      således tale for, at der kan meddeles opholdstilladelse efter udlændingelovens § 9 c, stk.
      1.”
i svaret på spørgsmål 23 (l 171 – bilag 9) anførte ministeren:
      ”forslaget har til formål at forhindre de tilfælde, hvor herboende forældre sender deres
      barn på en genopdragelsesrejse til forældrenes hjemland eller bevidst vælger at lade et
      barn blive i hjemlandet – enten sammen med en af forældrene eller med andre familie-
      medlemmer – indtil barnet er næsten voksent, på trods af at barnet på et tidligere tids-
      punkt kunne have fået opholdstilladelse i danmark.
      forslaget sigter dermed netop på at undgå de situationer, hvor herboende forældre for-
      valter deres forældreskab på en sådan måde, at de ikke har mulighed for at opdrage og
      tage ansvar for omsorgen af deres børn.
      det bemærkes i den forbindelse, at der skal gives tilladelse til familiesammenføring
      med et barn, selvom barnet på ansøgningstidspunktet er fyldt 15 år, hvis hensynet til
      barnets tarv efter fn’s børnekonvention tilsiger dette. i tilfælde, hvor begge barnets
      forældre opholder sig her i landet, indebærer hensynet til barnets tarv normalt, at der vil
      skulle gives tilladelse til familiesammenføring, medmindre hensynet til barnets tarv ta-
                                                 - 14 -
       ler derimod. der skal således gives afslag på familiesammenføring netop i de tilfælde,
       hvor forældrene ikke kan give deres barn den omsorg, som det har krav på.”
udlændingelovens § 9 c, stk. 1, blev ændret ved lov nr. 567 af 18. juni 2012, således at det nu
udtrykkeligt fremgår af lovteksten, at der skal tages hensyn til barnets tarv. bestemmelsen har
herefter følgende ordlyd:
       ”§ 9 c. der kan efter ansøgning gives opholdstilladelse til en udlænding, hvis ganske
       særlige grunde, herunder hensynet til familiens enhed og, hvis udlændingen er under 18
       år, hensynet til barnets tarv, taler derfor…”
i pkt. 4.2 i de almindelige bemærkninger, jf. lovforslag l 150, folketingsåret 2011-2012, hed-
der det bl.a.:
       ”regeringen finder, at adgangen til at give opholdstilladelse til børn, der er fyldt 15 år,
       skal tydeliggøres. det forslås derfor at præcisere praksis for vurderingen af hensynet til
       barnets tarv i sådanne situationer i udlændingeloven.
       dermed vil det fremgår direkte af udlændingeloven, at hensynet til barnets tarv kan tale
       for familiesammenføring af en mindreårig udlænding, uanset at barnet er over 15 år.”
i de specielle bemærkninger til bestemmelsen hedder det bl.a.:
       ”efter den gældende bestemmelse i udlændingelovens § 9 c, stk. 1, 1. pkt., kan der efter
       ansøgning gives opholdstilladelse til en udlænding, hvis ganske særlige grunde, herun-
       der hensynet til familiens enhed taler derfor.
       efter gældende praksis kan der bl.a. i særlige tilfælde gives opholdstilladelse til børn
       over 15 år med henblik på familiesammenføring med en forælder i danmark. denne
       praksis foreslås præciseret i bestemmelsen.
       efter den foreslåede bestemmelse i § 9 c, stk. 1, præciseres det i bestemmelsens 1. pkt.
       således, at hensynet til barnets tarv indgår i vurderingen af, om ganske særlige grunde
       taler for at give opholdstilladelse, hvis der er tale om en udlænding under 18 år.
       som i dag kan hensynet til barnets tarv således indebære, at der kan gives opholdstilla-
       delse til mindreårige udlændinge over 15 år med henblik på familiesammenføring med
       en eller begge herboende forældre.
       det vil som hidtil være tilfældet, hvis barnet har boet hos den ene eller begge forældre
       og været en del af husstanden, hvis adskillelsen af barn og forældre ikke har været fri-
       villig og er årsag til, at barnet ikke tidligere har kunnet søges familiesammenført, og
       hvis barnet søges familiesammenført straks efter, at den ufrivillige adskillelse er ophørt.
                                              - 15 -
      der er tale om en præcisering af gældende ret, og bestemmelsen vil blive administreret
      som hidtil.”
den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 8
artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention har følgende ordlyd:
      ”stk. 1. enhver har ret til respekt for sit privatliv og familieliv, sit hjem og sin korre-
      spondance.
      stk. 2. ingen offentlig myndighed må gøre indgreb i udøvelsen af denne ret, medmindre
      det sker i overensstemmelse med loven og er nødvendigt i et demokratisk samfund af
      hensyn til den nationale sikkerhed, den offentlige tryghed eller landets økonomiske vel-
      færd, for at forebygge uro eller forbrydelse, for at beskytte sundheden eller sædelighe-
      den eller for at beskytte andres rettigheder og friheder.”
den europæiske menneskerettighedsdomstol har i en dom af 14. juni 2011 i sagen osman
mod danmark (nr. 38058/09) taget stilling til spørgsmålet om, hvorvidt den danske stat havde
krænket artikel 8. sagen drejede sig om en somalisk pige født den 1. november 1987. hun
havde haft opholdstilladelse i danmark som familiesammenført, fra hun var 7 år. i danmark
blev hendes forældre skilt. forældrene havde fælles forældremyndighed, og hun boede hos sin
mor. i 2003, da hun var 15 år, besluttede hendes far at tage hende med til kenya for, at hun
kunne passe sin bedstemor, som boede i en flygtningelejr. to år efter udrejsen henvendte hun
sig sammen med sin far på den danske ambassade i kenya, hvor hun søgte om opholdstilla-
delse. udlændingeservice fandt, at hendes opholdstilladelse måtte anses for bortfaldet, jf.
udlændingelovens § 17, og at hun ikke kunne meddeles opholdstilladelse efter bl.a. udlændin-
gelovens § 9 c, stk. 1. integrationsministeriet stadfæstede afgørelsen, og ministeriets afgørelse
blev efterfølgende tiltrådt af københavns byret og østre landsret. landsretten anførte, at ret-
ten ikke under den særlige procedure efter udlændingelovens § 52 kunne prøve spørgsmålet
om afslag på opholdstilladelse efter udlændingelovens § 9 c, stk. 1.
menneskerettighedsdomstolen fandt, at danmark havde krænket artikel 8, og udtalte bl.a. føl-
gende:
      “2. the court’s assessment
      53. by way of introduction, the court notes that the essential object of article 8 is to
      protect the individual against arbitrary action by the public authorities. there may in
      addition be positive obligation inherent in effective “respect” for private and family life.
                                         - 16 -
however, the boundaries between the state’s positive and negative obligations under
this provision do not lend themselves to precise definition. the applicable principles
are, nonetheless, similar. the court does not find it necessary to determine whether in
the present case the impugned decision, to refuse to reinstate the applicant’s residence
permit, constitutes an interference with her exercise of the right to respect for her pri-
vate and family life or is to be seen as one involving an allegation of failure on the part
of the respondent state to comply with a positive obligation. in the context of both pos-
itive and negative obligations the state must strike a fair balance between the competing
interests of the individual and of the community as a whole.
54. however, in both contexts the state enjoys a certain margin of appreciation. more-
over, article 8 does not entail a general obligation for a state to respect immigrants’
choice of the country of their residence and to authorise family reunion in its territory.
nevertheless, in a case which concerns family life as well as immigration, the extent of
a state’s obligations to admit to its territory relatives of persons residing there will vary
according to the particular circumstances of the persons involved and the general inter-
est (see inter alia abdulaziz, cabales and balkandali v. the united kingdom, judgment
of 28 may 1985, series a no. 94, §§ 67 and 68; gül v. switzerland, judgment of 19
february 1996, reports of judgments and decisions 1996-i, § 38; ahmut v. the neth-
erlands, judgment of 28 november 1996, reports of judgments and decisions 1996-vi,
§ 63 and no. 13594/03, and priya v. denmark (dec.), 6 july 2006.
55. the applicant was still a minor when, on 9 august 2005, she applied to be reunited
with her family in denmark. she had reached the age of majority when the refusal to
reinstate her residence permit became final on 19 january 2008, when leave to appeal to
the supreme court was refused. the court has accepted in a number of cases concern-
ing young adults who had not yet founded a family of their own that their relationship
with their parents and other close family members also constituted “family life”. fur-
thermore, article 8 also protects the right to establish and develop relationships with
other human beings and the outside world and can sometimes embrace aspects of an in-
dividual’s social identity, it must be accepted that the totality of social ties between set-
tled migrants and the community in which they are living constitutes part of the concept
of “private life” within the meaning of article 8. regardless of the existence or other-
wise of a “family life”, the expulsion of a settled migrant therefore constitutes an inter-
ference with his or her right to respect for private life. it will depend on the circums-
tances of the particular case whether it is appropriate for the court to focus on the
“family life” rather than the “private life” aspect (maslov v. austria [gc], no. 1638/03,
§§ 62-63, 23 june 2008.
56. accordingly, the measures complained of interfered with both the applicant’s “pri-
vate life” and her “family life”.
57. such interference will be in breach of article 8 of the convention unless it can be
justified under paragraph 2 of article 8 as being “in accordance with the law”, as pur-
suing one or more of the legitimate aims listed therein, and as being “necessary in a
democratic society” in order to achieve the aim or aims concerned.
58. it is not in dispute that the impugned measure had a basis in domestic law, namely
sections 17 and 9 subsection 1 (ii), and pursued the legitimate aim of immigration con-
trol.
                                           - 17 -
59. the main issue to be determined is whether the interference was “necessary in a
democratic society” or more concretely whether the danish authorities were under a
duty to reinstate the applicant’s residence permit after she had been in kenya for more
than two years.
60. the court observes that the applicant spent the formative years of her childhood and
youth in denmark, namely from the age of seven to fifteen years old. she speaks danish
and received schooling in denmark until august 2002. her divorced parents and older
siblings live in denmark. the applicant therefore had social, cultural and family ties in
denmark.
61. the applicant also had social, cultural and family ties in kenya and somalia. she
was born in somalia and lived there from 1987 to 1991. she resided in kenya from
1991 to 1995. the applicant spoke somali. it was unclear whether the applicant had
family in somalia but certain that she had family in kenya. the applicant returned to
kenya in 2003 and took care of her parental grandmother. her application in august
2005 to re-enter denmark was refused but she re-entered the country illegally, appar-
ently in june 2007. the applicant’s father was a recognised refugee from somalia. he
visited kenya at least twice, namely in 2003 and 2005. the second time he remarried
there. there was no indication that the applicant’s mother could not enter somalia and
kenya.
62. the applicant alleged that she had been a victim of human trafficking and that this
fact was ignored by the danish authorities in their decision to refuse to reinstate her
residence permit. the court notes, however, that the applicant never reported being a
victim of human trafficking to the police or to any other danish authority, including the
danish embassy in nairobi, or to the lawyer representing her before the courts in den-
mark. moreover, although the applicant’s mother, who shared custody with the appli-
cant’s father may not have agreed to the length of the applicant’s stay in kenya or to the
fact that the applicant did not receive any schooling there, there are no elements indi-
cating that she did not agree to the applicant being accompanied by her father to kenya
in august 2003 with a view to residing there temporarily. nor did the applicant’s
mother at any time subsequently express openly that the applicant had been a victim of
human trafficking. the danish authorities had thus no reason to take this allegation into
account.
63. the applicant also maintained that the danish authorities had a duty to look past the
exercise of parental authority in order to protect her interest and that it was obvious that
her father’s decision to send her to kenya was not in her best interest.
64. the court reiterates in this connection that the exercise of parental rights constitutes
a fundamental element of family life, and that the care and upbringing of children nor-
mally and necessarily require that the parents decide where the child must reside and
also impose, or authorise others to impose, various restrictions on the child’s liberty
(see, for example nielsen v. denmark, 28 november 1988, § 61, series a no. 144).
65. it also reiterates that for a settled migrant who has lawfully spent all or the major
part of his or her childhood and youth in a host country, very serious reasons are re-
quired to justify expulsion (see, maslov v. austria [gc], quoted above, § 75). in the
present case the applicant was refused restoration of her lapsed residence permit, as op-
posed to being expelled due to having committed a crime. nevertheless, it is undisputed
that she spent the formative years of her childhood and youth in denmark, namely from
                                        - 18 -
the age of seven to fifteen years old, that she spoke danish, that she had received
schooling in denmark until august 2002, and that all her close family remained in
denmark. in these circumstances, the court also considers that very serious reasons
were required to justify the authorities’ refusal to restore the applicant’s residence per-
mit, when she applied from kenya in august 2005.
66. the government pointed out that the 12 months time-limit for stay abroad set out in
section 17, subsection 1, of the aliens act had not changed since the applicant’s first
entry into denmark in 1995. moreover, with effect from 1 july 2004, section 9, subsec-
tion (ii), of the aliens act was amended, limiting the right to family re-unification to
children under 15 years instead of under 18 years, specifically to discourage the practice
of some parents of sending their children on “re-upbringing trips” for extended periods
of time to be “re-educated” in a manner their parents consider more consistent with their
ethnic origins, as it was preferable in the legislator’s view for foreign minors living in
denmark to arrive as early as possible and spend as many of their formative years as
possible in denmark.
67. the court does not question that the said legislation was accessible and foreseeable
and pursued a legitimate aim. the crucial issue remains though whether, in the circum-
stances of the present case, the refusal to reinstate the applicant’s residence permit was
proportionate to the aim pursued.
68. the court notes in particular that the applicant was granted a residence permit in
denmark in november 1994 and subsequently entered the country in february 1995,
when she was seven year old. moreover, at the relevant time the applicant had already
legally spent more than eight formative years of her childhood and youth in denmark
before, at the age of fifteen, she was sent to kenya, which was not her native country.
the case thus differs significantly from ebrahim and ebrahim v. the netherlands (dec.)
of 18 march 2003, in which the first applicant entered the netherlands with his family
when he was ten years old and applied for asylum or a residence permit. when the boy
was thirteen years old, serious tensions had developed between him and his stepfather
who disapproved of the boy’s behaviour in the netherlands. therefore, the boy was re-
turned to lebanon to stay with his maternal grandmother in a refugee camp to become
acquainted with his native country. neither the boy nor any members of his family had
at that time been granted a residence permit in the netherlands. after three years in
lebanon, having reached the age of sixteen, the boy applied in vain to return to the
netherlands. the court stated specifically in that case that “ that due consideration
should be given to cases where a parent has achieved settled status in a country and
wants to be reunited with her child who, for the time being, finds himself in the country
of origin, and that it may be unreasonable to force the parent to choose between giving
up the position which she has acquired in the country of settlement or to renounce the
mutual enjoyment by parent and child of each other’s company, which constitutes a
fundamental element of family life (see abdulaziz, cabales and balkandali v. the
united kingdom, judgment of 28 may 1985, series a no. 94, § 68). the issue must
therefore be examined not only from the point of view of immigration and residence,
but also with regard to the mutual interests of the applicants”.
69. the court also notes that although the legislation at issue aimed at discouraging
parents from sending their children to their countries of origin to be “re-educated” in a
manner their parents consider more consistent with their ethnic origins, the children’s
right to respect for private and family life cannot be ignored.
                                        - 19 -
70. in the present case, the applicant maintained that she had been obliged to leave
denmark to take care of her grandmother at the hagadera refugee camp for more than
two years; that her stay there was involuntary; that she had no means to leave the camp;
and that her father’s decision to send her to kenya had not been in her best interest.
71. the ministry of refugee, immigration and integration affairs addressed some of
these issues in its decision of 1 october 2007. it stated, among other things, “neither
[the applicant] nor her parents contacted the immigration authorities during her stay
abroad, and it has not been substantiated that illness or other unforeseen events pre-
vented such contact. although the distance from hagadera to nairobi is significant [485
km] and it can be assumed that [the applicant] did not have the means to travel to nai-
robi, the ministry finds that these circum-stances did not prevent [the applicant’s] par-
ents from contacting the immigration authorities before [the applicant’s’] departure,
which was planned. ...it is stated for the record that it was not [the applicant’s] decision
to leave denmark and stay away so long. the ministry finds that this will not lead to a
different outcome of the case as [the applicant’s] parents had custody over her at the
time of her departure ... they could thus lawfully make decisions about [her] personal
circumstances...”. the court notes in this respect that the immigration authorities had
discretionary powers by virtue of section 9 c to issue a residence permit to the applicant
if exceptional reasons made it appropriate, including regard for family unity and by
virtue of section 17, subsection 2 of the aliens act to decide that a residence permit
must have been deemed not to have lapsed for the reasons given in subsection 1. how-
ever, under both provisions the immigration authorities found against the applicant.
72. the immigration authorities have submitted that they were not aware at the relevant
time that the applicant had re-entered denmark. the same applied to the applicant’s ap-
pointed lawyer, the city court and the high court. accordingly, the applicant was only
heard in person at the danish embassy in nairobi in august 2005, when she was se-
venteen years and nine months old.
73. moreover, the applicant’s view that her father’s decision to send her to kenya for so
long had been against her will and not in her best interest, was disregarded by the au-
thorities with reference to the fact that her parents had custody of her at the relevant
time. the court agrees that the exercise of parental rights constitutes a fundamental
element of family life, and that the care and upbringing of children normally and neces-
sarily require that the parents decide where the child must reside and also impose, or
authorise others to impose, various restrictions on the child’s liberty (see, for example
nielsen v. denmark, 28 november 1988, § 61, series a no. 144). nevertheless, in res-
pecting parental rights, the authorities cannot ignore the child’s interest including its
own right to respect for private and family life.
74. the applicant’s view on her right to respect for family life was also disregarded by,
for example, the migration service with reference to the fact that she had not seen her
mother for four years; that it had been her mother’s voluntary decision to send the ap-
plicant to kenya; and that the applicant could still enjoy family life with her mother to
the same extent as before. in the court’s view, however, the fact that the applicant’s
mother did not visit the applicant in kenya, or that mother and child apparently had
very limited contact for four years, can be explained by various factors, including prac-
tical and economical restraints, and can hardly lead to the conclusion that the applicant
and her mother did not wish to maintain or intensify their family life together.
                                               - 20 -
       75. finally, in may 2003, when the applicant was fifteen years old and sent to kenya,
       even if section 17 of the aliens act set out that the applicant’s residence permit may
       lapse after twelve consecutive months abroad, the applicant could still apply for a resi-
       dence permit in denmark by virtue of section 9, subsection 1(ii) of the aliens act in
       force at the relevant time. the latter provision was amended, however, as from 1 july
       2004, when the applicant was still in kenya, reducing the right to family reunification to
       children under fifteen years old instead of eighteen years old. the court does not ques-
       tion the amended legislation as such but notes that the applicant and her parents could
       not have foreseen this amendment when they decided to sent the applicant to kenya or
       at the time when the twelve month lime-limit expired.
       76. having regard to all the above circumstances, it cannot be said that the applicant’s
       interests have sufficiently been taken into account in the authorities’ refusal to reinstate
       her residence permit in denmark or that a fair balance was struck between the appli-
       cants’ interests on the one hand and the state’s interest in controlling immigration on
       the other.
       77. there has accordingly been a violation of article 8 of the convention.”
højesterets begrundelse og resultat
det fremgår at udlændingelovens § 17, stk. 1, 3. pkt., at en opholdstilladelse, som er meddelt
med mulighed for varigt ophold, og hvor udlændingen har boet her i landet i mere end to år,
bortfalder, når udlændingen har opholdt sig uden for landet i mere end 12 på hinanden føl-
gende måneder. efter udlændingelovens § 17, stk. 3 (tidligere stk. 2), kan det efter ansøgning
bestemmes, at en opholdstilladelse ikke skal anses for bortfaldet i de tilfælde, der er nævnt i
stk. 1.
ministeriet for flygtninge, indvandrere og integration (integrationsministeriet) fandt i afgø-
relse af 3. juni 2010, at as opholdstilladelse måtte anses for bortfaldet efter bestemmelsen i
udlændingelovens § 17, stk. 1, 3. pkt., og at der ikke var grundlag for i medfør af § 17, stk. 2
(nu stk. 3), at bestemme, at hans opholdstilladelse ikke skulle anses for bortfaldet.
sagen for højesteret angår, om det var med rette, at integrationsministeriet i henhold til
udlændingelovens § 17, stk. 1-2, bestemte, at as opholdstilladelse var bortfaldet. der må ved
bedømmelsen heraf tages hensyn til, at integrationsministeriet samtidig afslog at meddele
ham en ny opholdstilladelse efter udlændingelovens § 9 c, stk. 1.
ved lov nr. 457 af 9. juni 2004 blev aldersgrænsen for mindreårige børns krav på familiesam-
menføring nedsat fra 18 til 15 år. formålet var at modvirke såvel genopdragelsesrejser som de
                                                - 21 -
tilfælde, hvor forældre bevidst vælger at lade et barn blive i hjemlandet, indtil barnet er næ-
sten voksent. det fremgår af forarbejderne, at der fortsat skulle meddeles opholdstilladelse til
børn over 15 år på baggrund af en ansøgning om familiesammenføring, hvor et afslag ville
være i strid med artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention, og at de skøns-
mæssige beføjelser, der efter forslaget overlades til udlændingemyndighederne, skulle admi-
nistreres i overensstemmelse med bestemmelserne i den europæiske menneskerettighedskon-
vention og den europæiske menneskerettighedsdomstols fortolkning heraf. det fremgår end-
videre af forarbejderne, at hensynet til barnets tarv efter fn’s børnekonvention kan indebære,
at familiesammenføring ikke vil kunne nægtes, selv om barnet er over 15 år. meddelelse af
opholdstilladelse i tilfælde, hvor dette er påkrævet af hensyn til danmarks overholdelse af
sine internationale forpligtelser, skulle ske efter udlændingelovens § 9 c, stk. 1. ved lov nr.
567 af 18. juni 2012 blev det udtrykkeligt fastsat i udlændingelovens § 9 c, stk. 1, at hensynet
til barnets tarv indgår i vurderingen af, om ganske særlige grunde taler for at give opholds-
tilladelse, hvis der er tale om en udlænding under 18 år. det fremgår af forarbejderne, at lov-
ændringen er en præcisering af gældende ret og vil blive administreret som hidtil.
i en situation som den foreliggende, hvor integrationsministeriet har afslået at meddele a op-
holdstilladelse efter udlændingelovens § 9 c, stk. 1, må det ved prøvelsen af integrationsmini-
steriets afgørelse om bortfald af opholdstilladelsen efter udlændingelovens § 17, sikres, at
danmark overholder sine internationale forpligtelser, herunder artikel 8 i den europæiske
menneskerettighedskonvention.
efter artikel 8, stk. 2, i den europæiske menneskerettighedskonvention må et indgreb i udøvel-
sen af retten til privatliv eller familieliv kun ske, hvis ”det er nødvendigt i et demokratisk
samfund”. den europæiske menneskerettighedsdomstol har i dom af 14. juni 2011 i sagen
osman mod danmark taget stilling til det proportionalitetsprincip, som er indeholdt i artikel
8, stk. 2. domstolen fandt, at danmark havde krænket artikel 8 ved at nægte, at osman gen-
erhvervede sin opholdstilladelse her i landet. i præmis 65 udtalte domstolen, at osman havde
tilbragt de formative år af sin barndom og ungdom i danmark, nemlig fra sit syvende til sit
femtende år, at hun talte dansk, at hun havde gået i skole i danmark, og at hendes nære fami-
lie var i danmark. under disse omstændigheder fandt domstolen, at det krævede tungtve-
jende grunde at retfærdiggøre myndighedernes afslag på hendes ansøgning om at generhverve
sin opholdstilladelse. i præmis 69 udtalte domstolen, at de danske myndigheder ikke kunne
                                                 - 22 -
se bort fra børns ret til respekt for deres privatliv og familieliv, selv om formålet med lovgiv-
ningen var at modvirke genopdragelsesrejser. i præmis 73 udtalte domstolen endvidere, at
udøvelsen af forældremyndighed er et grundlæggende aspekt af familielivet, og at pleje og
opdragelse af børn nødvendigvis forudsætter, at forældrene bestemmer, hvor barnet skal bo,
og også giver forældrene ret til at pålægge forskellige begrænsninger i børnenes frihed. myn-
dighederne kan imidlertid ved afgørelse om generhvervelse af opholdstilladelse ikke se bort
fra barnets egen interesse, herunder barnets ret til respekt for sit privatliv og familieliv.
ved proportionalitetsbedømmelsen i den foreliggende sag må der efter højesterets opfattelse
lægges vægt på, at a, der på tidspunktet for ansøgningen om, at hans opholdstilladelse ikke
skulle anses for bortfaldet, var 16 år, havde tilbragt en væsentlig del af sine formative år her i
landet, idet han flyttede til danmark som 3-årig og boede her i landet, indtil han var mere end
12 år gammel. han havde gået i dansk skole fra 1. klasse indtil begyndelsen af 7. klasse, og
det må lægges til grund, at han kunne tale, læse og skrive dansk. hans nærmeste familie, for-
ældre og søskende, boede her i landet. der må under disse omstændigheder, hvor a – trods sit
ca. 4-årige ophold i nigeria – havde en stærk tilknytning til danmark, kræves tungtvejende
grunde for at retfærdiggøre integrationsministeriets afgørelse om at afslå ansøgningen om
ikke at anse hans opholdstilladelse for bortfaldet.
efter højesterets opfattelse foreligger der ikke sådanne tungtvejende grunde. det bemærkes
herved, at as mor i oktober 2005, da han var 12 år, anbragte ham på en kostskole i nigeria.
højesteret finder, at moderens bestemmelse over ham ikke skal komme a til skade med den
virkning, at der ses bort fra hans egne interesser, herunder hans ret til respekt for sit privatliv
og familieliv i form af en stærk tilknytning til danmark. det kan ikke føre til en anden vur-
dering, at han som 15-årig i september 2008, hvor han havde været i danmark på nogle ugers
ferie, rejste tilbage til nigeria og fortsatte sin skolegang dér i mere end et år.
på den anførte baggrund finder højesteret, at integrationsministeriets afgørelse af 3. juni
2010, hvorefter ministeriet ikke fandt grundlag for at bestemme, at as opholdstilladelse ikke
skulle anses for bortfaldet, udgør et uproportionalt indgreb i hans ret til privatliv og familieliv
i strid med artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention.
                                                - 23 -
højesteret ophæver herefter integrationsministeriets afgørelse herom med den følge, at der
skal træffes bestemmelse om, at as opholdstilladelse ikke anses for bortfaldet, jf. den dagæl-
dende udlændingelovs § 17, stk. 2 (nu stk. 3).
sagsomkostninger
det er oplyst, at as daværende advokat blev beskikket og tilkendt et salær for sagens behand-
ling ved byretten på 6.781,25 kr., der blev betalt af statskassen. der har ikke været beskikket
advokat for ham for landsretten, mens der er beskikket advokat for ham for højesteret. det er
oplyst, at der er retshjælpsdækning.
højesteret finder herefter, at justitsministeriet i sagsomkostninger for byretten skal betale
6.781,25 kr. til statskassen, at justitsministeriet i sagsomkostninger for landsretten skal betale
15.000 kr. til a, og at justitsministeriet i sagsomkostninger for højesteret skal betale 50.000
kr., som indbetales til højesteret. sagsomkostningsbeløbene for landsret og højesteret er til
dækning af advokatudgift, og der er ved beløbenes fastsættelse taget hensyn til sagens karak-
ter og arbejdets omfang.
                                        thi bestemmes:
ministeriet for flygtninge, indvandrere og integrations afgørelse af 3. juni 2010, hvorefter
ministeriet ikke fandt grundlag for at bestemme, at as opholdstilladelse ikke skulle anses for
bortfaldet, ophæves.
i sagsomkostninger for byretten skal justitsministeriet betale 6.781,25 kr. til statskassen. i
sagsomkostninger for landsretten skal justitsministeriet betale 15.000 kr. til a, og i sagsom-
kostninger for højesteret skal justitsministeriet betale 50.000 kr., som indbetales til højeste-
ret.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsi-
gelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
kæreafgifterne på henholdsvis 400 kr. for kære til landsret og 750 kr. for kære til højesteret
tilbagebetales til a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                        afsagt mandag den 19. oktober 2015
sag 163/2014
(1. afdeling)
takeda a/s
(advokat svend erik holm)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat steffen sværke)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 6. afdeling den 4. august 2014.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, jon stokholm, poul dahl
jensen, oliver talevski og jens kruse mikkelsen.
påstande
appellanten, takeda a/s, har nedlagt principal påstand om, at indstævnte, skatteministeriet,
skal anerkende, at selskabet har fradragsret for afholdte låneomkostninger til credit suisse
first boston (europe) limited og goldman sachs international på 12.893.985 eur
(96.704.888 kr.) i indkomståret 2006 og 106.015 eur (795.113 kr.) i indkomståret 2007.
takeda a/s har subsidiært nedlagt påstand om hjemvisning af skatteansættelsen for ind-
komstårene 2006 og 2007 til fornyet behandling ved skat med henblik på fastlæggelse af,
hvor stor en del af de af takeda til credit suisse first boston (europe) limited og goldman
sachs international afholdte låneomkostninger på i alt 13.000.000 eur (97.500.001 kr.) der
er fradragsberettiget.
skatteministeriet har påstået stadfæstelse, dog således at ministeriet anerkender, at takeda er
berettiget til fradrag for advokatudgifter til advokatfirmaet plesner med 152.675,60 kr. for
indkomståret 2006 og med 1.236,80 kr. for indkomståret 2007.
                                                 - 2 -
parterne har under sagens behandling for højesteret indgået forlig om den del af sagen, der
angik spørgsmål om fradrag for udgifter til revisionsfirmaet ernst & young, merill corpora-
tion ltd. og advokatfirmaet plesner, jf. skatteministeriets påstand.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår for højesteret, om takeda a/s efter den dagældende bestemmelse i kursge-
vinstlovens § 26, stk. 4 (nu stk. 3), har ret til fradrag for et vederlag på 13 mio. eur, som
selskabet betalte til credit suisse first boston (europe) limited og goldman sachs interna-
tional i forbindelse med optagelse af et lån ved salg af virksomhedsobligationer for nominelt
400 mio. eur. vederlaget udgjorde 3,25 % af lånets nominelle værdi.
af de 13 mio. eur betegnes de 11 mio. eur i en honoraraftale af 10. marts 2005 som en
garantiprovision og i købsaftale af 14. marts 2005 som en ”kombineret administrations-, ga-
ranti- og salgsprovision, der skal betales … som vederlag for aftalen med [bankerne] om, at
de hver især skal tegne og betale for de udbudte værdipapirer”. de 2 mio. eur betegnes i
begge aftaler som et incitamentshonorar.
efter den dagældende bestemmelse i kursgevinstlovens § 26, stk. 4, opgøres gevinst eller tab
på gæld som forskellen mellem gældens værdi ved påtagelsen af gælden og værdien ved fri-
gørelsen eller indfrielsen. ifølge forarbejderne til bestemmelsen (jf. folketingstidende 1996-
97, tillæg a, lovforslag nr. l 194, s. 4102) kan omkostninger i forbindelse med erhvervelse af
fordringer og stiftelse af gæld, f.eks. gebyrer, kurtage, stiftelsesprovision og stempelafgifter,
tillægges den faktiske anskaffelsessum, og tilsvarende kan omkostninger i forbindelse med
afståelse og indfrielse fradrages i den faktiske afståelsessum henholdsvis indfrielsessummen.
når henses til karakteren af de eksempler på låneomkostninger, som er nævnt i bestemmel-
sens forarbejder, skal der – som fastslået i højesterets dom af 22. december 2011 (ufr
2012.962) – være tale om omkostninger, som kan henføres til selve gældens etablering eller
indfrielse, for at omkostningerne kan fradrages.
højesteret tiltræder, at det ved låneoptagelse ikke er afgørende for fradragsretten efter kursge-
vinstlovens § 26, stk. 4, om en finansiel virksomhed har virket som långiver eller som for-
midler af lån. det afgørende er, om de ydelser, som omkostningen vedrører, kan henføres til
selve gældens etablering eller indfrielse.
                                               - 3 -
højesteret finder, at det vederlag på 13 mio. eur, som takeda har betalt til bankerne for at
gennemføre og garantere for salget af virksomhedsobligationer, herunder at udarbejde et pro-
spekt til potentielle købere af obligationerne, må anses for et gebyr, en kurtage eller en stiftel-
sesprovision som nævnt i forarbejderne til kursgevinstlovens § 26, stk. 4, eller må sidestilles
hermed.
højesteret finder ikke grundlag for at fastslå, at der i beløbet på 13 mio. eur indgår vederlag
for ydelser, som ikke kan henføres til selve gældens etablering, herunder vederlag for den
form for rådgivning, som efter højesterets dom af 27. januar 2014 (ufr 2014.1193) ikke gi-
ver ret til fradrag efter kursgevinstlovens § 26, stk. 4. det bemærkes herved, at credit suisse
og goldman sachs også har bistået takeda med rådgivning om helt eller delvis salg af virk-
somheden til nordic capital. der er imidlertid indgået særskilte aftaler herom, og takeda
betalte i alt 2,5 mio. eur for denne rådgivning. takeda har anerkendt, at der ikke er fradrags-
ret for beløbet på 2,5 mio. eur, og beløbet indgår ikke i takedas påstand.
herefter tager højesteret takedas principale påstand til følge.
sagsomkostningerne er fastsat til dækning af advokatudgift for landsret og højesteret med
1.500.000 kr. og af retsafgift for højesteret med 6.000 kr., i alt 1.506.000 kr.
                                      thi kendes for ret:
skatteministeriet skal anerkende, at takeda a/s har fradragsret for afholdte låneomkostninger
til credit suisse first boston (europe) limited og goldman sachs international på
12.893.985 eur (96.704.888 kr.) i indkomståret 2006 og 106.015 eur (795.113 kr.) i ind-
komståret 2007.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal skatteministeriet betale 1.506.000 kr. til
takeda a/s. det idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsi-
gelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                            højesterets dom
                         afsagt tirsdag den 18. januar 2011
sag 432/2008
(2. afdeling)
statsautoriseret revisor jens otto laursen
(advokat preben kønig)
mod
rolf nielsen
(selv),
advokat claus høxbro
(advokat søren lundsgaard),
advokatfirmaet groth-andersen & nørkjær a/s
(advokat søren lundsgaard) og
danske bank a/s
(advokat peter krarup)
sag 15/2009
rolf nielsen
(selv)
mod
hop nr. 49 aps under konkurs
(kammeradvokaten ved advokat jacob pinborg),
danske bank a/s
(advokat peter krarup),
advokat claus høxbro
(advokat søren lundsgaard),
advokatfirmaet groth-andersen & nørkjær a/s
(advokat søren lundsgaard) og
statsautoriseret revisor jens otto laursen
(advokat preben kønig)
                                              - 2 -
sag 39/2009
danske bank a/s
(advokat peter krarup)
mod
hop nr. 49 aps under konkurs
(kammeradvokaten ved advokat jacob pinborg),
rolf nielsen
(selv),
advokat claus høxbro
(advokat søren lundsgaard),
advokatfirmaet groth-andersen & nørkjær a/s
(advokat søren lundsgaard) og
statsautoriseret revisor jens otto laursen
(advokat preben kønig)
sag 41/2009
advokat claus høxbro
(advokat søren lundsgaard) og
advokatfirmaet groth-andersen & nørkjær a/s
(advokat søren lundsgaard)
mod
statsautoriseret revisor jens otto laursen
(advokat preben kønig) og
danske bank a/s
(advokat peter krarup)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 17. afdeling den 10. december 2008.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per sørensen, peter blok, asbjørn jensen, vibeke
rønne og lars hjortnæs.
                                               - 3 -
påstande
rolf nielsen har nedlagt følgende påstande:
over for hop nr. 49 aps under konkurs (konkursboet) har han påstået frifindelse.
over for danske bank a/s, advokat claus høxbro, advokatfirmaet groth-andersen &
nørkjær a/s og statsautoriseret revisor jens otto laursen har han nedlagt påstand om, at de
solidarisk skal friholde ham for ethvert krav, herunder renter og sagsomkostninger, som måtte
blive fastslået som et berettiget krav mod ham.
over for danske bank a/s’ friholdelsespåstand har han påstået frifindelse.
danske bank a/s har nedlagt følgende principale påstande:
over for konkursboet har banken påstået frifindelse mod betaling af 258.922 kr. med tillæg af
procesrente.
over for rolf nielsen, advokat claus høxbro, advokatfirmaet groth-andersen & nørkjær
a/s og statsautoriseret revisor jens otto laursen har banken nedlagt påstand om, at de solida-
risk, subsidiært alternativt skal friholde banken helt eller delvist for ethvert beløb, herunder
procesrenter og sagsomkostninger, som banken måtte blive tilpligtet at betale til konkursboet
ud over 258.922 kr. med tillæg af procesrente.
over for rolf nielsens og statsautoriseret revisor jens otto laursens friholdelsespåstande har
banken påstået frifindelse.
banken har subsidiært påstået stadfæstelse.
hop nr. 49 aps under konkurs har påstået stadfæstelse.
advokat claus høxbro og advokatfirmaet groth-andersen og nørkjær a/s har nedlagt føl-
gende påstande:
                                               - 4 -
over for rolf nielsens friholdelsespåstand har de påstået frifindelse mod at friholde rolf ni-
elsen for, hvad han af det idømte erstatningsbeløb på 4.388.750 kr. betaler til konkursboet ud
over 4.043.520,67 kr. med procesrente.
over for statsautoriseret revisor jens otto laursen har de nedlagt påstand om, at han skal be-
tale halvdelen af ethvert beløb, herunder renter og omkostninger, som de solidarisk med ham
måtte blive dømt til at betale eller hæfte for.
over for danske bank a/s’ friholdelsespåstand har de påstået frifindelse.
statsautoriseret revisor jens otto laursen har nedlagt følgende påstande:
over for rolf nielsens friholdelsespåstand har han påstået frifindelse mod at friholde denne
for et mindre beløb end det, som rolf nielsen måtte blive tilpligtet at betale til konkursboet.
over for danske bank a/s har han nedlagt påstand om, at banken skal friholde ham for et-
hvert beløb, herunder renter og omkostninger, som han måtte blive tilpligtet at betale til rolf
nielsen ud over 172.614,67 kr. med tillæg af procesrente. over for bankens friholdelsespå-
stand har han påstået frifindelse.
over for advokat claus høxbro og advokatfirmaet groth-andersen & nørkjær a/s har han
nedlagt påstand om, at de solidarisk skal friholde ham for halvdelen af det beløb, herunder
renter og omkostninger, som han måtte blive dømt til at betale til rolf nielsen og/eller dan-
ske bank a/s. over for deres friholdelsespåstand har han påstået frifindelse.
supplerende sagsfremstilling
der er for højesteret fremlagt nye bilag vedrørende transaktionerne i forbindelse med gen-
nemførelsen af anpartsoverdragelsesaftalen af 27. november 1992 mellem rolf nielsen og
finansieringsselskabet af 18.3. 1992 aps. det drejer sig bl.a. om en kontoudskrift fra biku-
ben, skælskør afdeling, for ”soft design a/s”, søborg, vedrørende indsættelse og udbetaling
den 7. december 1992 af 11.168.422 kr. på konto nr. 581-56-44435 (bilag 40), et indbeta-
lingsbilag fra samme afdeling for ”soft tux aps”, korsør, vedrørende indsættelse den 7. de-
cember 1992 af 11.168.422 kr. på konto nr. 581-56-44435 overført fra bikuben i roskilde
                                               - 5 -
(bilag 41), en kvittering til ”soft tux aps” for opgørelse af konto nr. 581-56-44435 med ka-
pitalsaldo 11.168.422 kr. (bilag 42) og udskrift af 7. december 1992 vedrørende oprettelse af
konto nr. 581-56-44435 med kontohavers (”soft design a/s”) underskrift (bilag 43). dette
bilag er ikke underskrevet af rolf nielsen, men formentlig af poul fischer.
den europæiske menneskerettighedsdomstol har ved dom af 2. juli 2009 (case of nielsen v.
denmark, application no. 44034/07) fastslået, at varigheden af landsrettens behandling af
dette sagskompleks i forhold til rolf nielsen har indebåret en krænkelse af artikel 6 i den
europæiske menneskerettighedskonvention. ved dommen blev den danske stat pålagt at be-
tale en godtgørelse til rolf nielsen.
anbringender
rolf nielsen har supplerende anført, at de transaktionsbilag, som er blevet fremlagt under
sagernes behandling i højesteret, efter hans opfattelse er forfalsket. bl.a. er kontoudskriften
fremlagt som bilag 40 en fotokopi, hvor hans selskabs navn som kontohaver er blevet påført
ved at klippe-klistre. det er heller ikke hans underskrift, der findes på bilag 43 vedrørende
oprettelsen af en konto med ”soft design a/s” som kontohaver. formålet med at forfalske de
fremlagte dokumenter må have været at prøve at skjule, at selskabsoverdragelsen blev gen-
nemført som en ulovlig nettohandel. allerede af denne grund kan principperne i dommen i
thrane-sagen ikke anvendes.
endvidere bør højesteret ved vurderingen af sagen tage i betragtning, at han under sagens
behandling i landsretten blev udsat for, at dommere forsøgte at hindre domstolsbehandlingen
og ikke var upartiske. landsretten trak sagen i langdrag, og i alt tre dommere trak sig ud af
sagen undervejs på grund af inhabilitet. bl.a. imødekom landsretten ikke hans anmodning om,
at der blev afsagt udeblivelsesdom over revisorhuset a/s, og efterfølgende blev en lands-
dommer, der også var næstformand for revisornævnet, fjernet fra sagen, efter at rolf nielsen
havde rettet henvendelse til landsrettens præsident. rolf nielsen oplevede senere stor mod-
vilje mod, at sagen blev berammet, og der blev også holdt et retsmøde, som han ikke havde
kendskab til.
rolf nielsen har ikke gjort gældende, at nogen af de dommere, som afsagde dommen i lands-
retssagen, var inhabile.
                                              - 6 -
danske bank a/s, hop nr. 49 aps under konkurs, statsautoriseret revisor jens otto laursen,
advokat claus høxbro og advokatfirmaet groth-andersen og nørkjær a/s har bestridt, at
nogen af de fremlagte transaktionsbilag er forfalsket. bilagene stemmer overens med de
transaktionsbilag, som var fremlagt for landsretten, og med det, der i anpartsoverdragelses-
aftalen var fastsat om betalingerne.
forklaringer
helle obling har forklaret bl.a., at hun i 1992 arbejdede i holsteinborg sparekasse, senere
bikuben, i skælskør. hun var dengang sparekasseassistent. siden er danske bank og bikuben
fusioneret, og hun er i dag ansat i danske bank som stedfortræder i skælskør afdelingen. hun
husker ikke den konkrete sag. hendes vidneudsagn er derfor baseret på det, hun generelt hu-
sker om sagskomplekset, og på, hvad hun kan udlede af de bilag, der er fremlagt.
bikuben skælskør var bankforbindelse for poul fischer i starten af 90’erne, hvor de såkaldte
selskabskøb fandt sted. poul fischer foretog en række selskabskøb. det skete efter en fast
procedure, som var aftalt med bankens ledelse. først modtog banken en telefax fra poul fi-
scher med instruks om købet. købesummen blev samme dag indsat på en nyoprettet konto.
pengene indgik på den nyoprettede konto andetsteds fra. når pengene indgik på kontoen, blev
kontoen opgjort, og pengene blev transporteret videre. den konto, hvorpå pengene blev ind-
sat, eksisterede således kun én dag. hun husker ikke den nøjagtige rækkefølge af overførs-
lerne, men hun husker, at overførslerne skete næsten samtidigt. bikuben fik en procentsats af
købesummen i gebyr.
hun kendte ikke anpartsoverdragelsesaftalen fra november 1992 mellem soft tux aps og
advokat poul fischer. brev af 4. december 1992 fra poul fischer til sparekassen bikuben om
finansieringsselskabet af 18.3. 1992’s køb af soft tux aps var en standardinstruktion. i bi-
kuben skælskør var det på daværende tidspunkt primært hende, der tog sig af sådanne in-
struktioner. når hun modtog en sådan instruktion, oprettede hun en ny konto vedrørende det
selskab, der skulle købes. hun meddelte herefter sælgerbanken, i dette tilfælde bikuben ros-
kilde, det nye kontonummer, hvortil beløbet kunne overføres.
vedrørende sagens bilag 40 har hun forklaret, at det er en udskrift, som blev dannet automa-
tisk i forbindelse med, at kontoen blev opgjort, og som blev sendt til kontohaver. når der i
bilagets øverste højre hjørne står ”checkkonto særlig”, mener hun, at det skyldes, at
                                              - 7 -
kontoen havde en særlig forrentning. alle projektkonti i forbindelse med de omhandlede
selskabskøb blev betegnet som ”checkkonto særlig”. en ”checkkonto sær-
lig” blev oprettet og opgjort samme dag. hun kender ikke håndskriften til det i øverste ven-
stre hjørne af bilag 40 tilskrevne ”hop, nr. 49”. hun kan ikke forklare, hvorfor ”soft design
a/s rosenkæret 13, 2860 søborg” i øverste venstre hjørne af bilaget står med en anden skrift.
bilag 40 er udskrevet maskinelt.
vedrørende sagens bilag 43 har hun forklaret, at når hun havde modtaget en instruktion fra
poul fischer, oprettede hun som det første et kontonummer som indeholdt i bilag 43. det se-
nummer, som ses i bilagets øverste venstre hjørne, er soft design a/s’ se-nummer. derefter
printedes oprettelsen af kontoen til poul fischer med henblik på at få hans underskrift, idet det
var ham, der havde anmodet om oprettelse af kontoen. som det næste udarbejdede hun sagens
bilag 41. bilagsteksten i bilag 41 er manuelt indskrevet af hende på skrivemaskine. det skete
på et gult bilag med gennemslag. hun kan ikke forklare, hvorfor der i øverste venstre hjørne i
bilag 41 står soft tux aps, når se-nummeret i bilag 43 tilhørte soft design a/s. bilag 40 er
som forklaret automatisk dannet. når der står ”købesum ifølge aftale” i teksten til bilag 40, er
det således en tekst, der hidrører fra vedkommende, der har indsat beløbet. det var i dette til-
fælde bikuben roskilde. baggrunden for teksten ”købesum ifølge aftale” i bilag 40 er en be-
talingskvittering af 7. december 1992 (bilag 8) udstedt af bikuben roskilde til soft tux aps
vedrørende overførsel af 11.168.422 kr. en betalingskvittering af 7. december 1992 (bilag 5),
udstedt af bikuben skælskør til finansieringsselskabet af 18.3. 1992 aps vedrørende overfør-
sel af 10.578.734 kr., er udarbejdet af hende selv. hun kan ikke sige, om beløbet på
11.168.422 kr. er indkommet fra bikuben roskilde, før overførslen nævnt i bilag 5 er sket.
beløbet på 11.168.422 kr. indkom fra soft tux aps’ konto til kontonummer 581-56-44435,
som sagens bilag 42 udgør en udskrift af. kontoen (kontonr. 581-56-44435) er opgjort den 7.
december 1992. overførslen indeholdt i det fremlagte bilag 5 er sket i henhold til instruksen
fra advokat fischer.
på det tidspunkt, hvor beløbet på 10.578.734 kr. omtalt i det fremlagte bilag 5 er overført, vil
et tilsvarende beløb forinden være modtaget på kontoen. bilag 5 er en blanket, hvor hun på
skrivemaskine har påført teksten ”overført til bikuben i roskilde ved køb af soft tux aps”.
navnet på finansieringsselskabet i overskriften er derimod påført maskinelt ved bogtrykværk.
et bogtrykværk er en printer i bordet, der i sin tid også blev benyttet til bankbøger. hun er af
den opfattelse, at man af bankens edb-system burde kunne se, hvornår posteringerne tidsmæs-
                                               - 8 -
sigt har fundet sted. man kan derimod ikke af f.eks. det fremlagte bilag 8 se, præcist hvornår
beløbet er indgået. numrene i øverste højre hjørne af bankens transaktionsbilag (1077014430,
1077014432 og 1077014437) må efter hendes opfattelse med stor sikkerhed være transakti-
onsnumre, som viser transaktionsrækkefølgen. hun erindrer noget om, at banken i starten af
1990’erne havde stillet en kreditfacilitet på op til 20 mio. kr. til rådighed for poul fischer.
beløbet på godt 10,5 mio. kr. kan således godt være overført, inden beløbet på godt 11 mio.
kr. var indkommet i skælskør-afdelingen. efter hendes mening adskiller denne sag sig ikke
fra de øvrige ”hop-sager”.
højesterets begrundelse og resultat
de nye bilag vedrørende overførslen af overskudsselskabets midler til køberselskabets bank
og udbetalingen af midlerne til køberselskabet, som er fremlagt for højesteret, afspejler de
samme transaktioner som de bilag, der var fremlagt for landsretten, og højesteret finder ikke
grundlag for at antage, at nogen af sagens bilag er forfalsket. det må derfor lægges til grund,
at betalingerne er sket som beskrevet i landsrettens dom, og højesteret tiltræder derfor, at der
er tale om en såkaldt bruttosag.
højesteret tiltræder endvidere, at der ikke er grundlag for at fravige de principper for forde-
lingen af ansvaret mellem sælgeren af overskudsselskabet, køberens pengeinstitut og sælge-
rens rådgivere, som er fastlagt ved højesterets dom i thrane-sagen (ugeskrift for retsvæsen
2000, s. 365).
det, som rolf nielsen har anført om sagens behandling ved landsretten, kan ikke tillægges
betydning ved sagens afgørelse, hverken i forholdet mellem rolf nielsen og konkursboet eller
i forholdet mellem rolf nielsen og de øvrige parter. hvad angår sagsbehandlingstidens
længde bemærkes, at statskassen ved landsrettens dom blev pålagt at betale en del af sagens
omkostninger, og at det blev pålagt staten at betale godtgørelse til rolf nielsen ved menne-
skerettighedsdomstolens dom af 2. juli 2009.
højesteret tiltræder, at danske banks friholdelseskrav over for advokat claus høxbro, advo-
katfirmaet groth-andersen og nørkjær a/s og statsautoriseret revisor jens otto laursen ikke
er forældet, allerede fordi forældelsen må anses for afbrudt ved bankens anmodning i duplik-
ken af 19. august 1998 om, at retten tog stilling til den indbyrdes fordeling af ansvaret mellem
                                               - 9 -
bl.a. disse parter. det tiltrædes endvidere, at der heller ikke er grundlag for at anse bankens
friholdelseskrav for bortfaldet som følge af passivitet.
med disse bemærkninger og i øvrigt af de grunde, der er anført af landsretten, stadfæster hø-
jesteret dommen med den nedenfor anførte ændring vedrørende fordelingen mellem advoka-
ten/advokatfirmaet og revisoren af beløb, disse måtte betale til banken. ændringen skyldes, at
advokaten/advokatfirmaet først for højesteret har nedlagt påstand herom.
det må lægges til grund, at det alene er rolf nielsens anke af landsrettens dom, som har for-
anlediget de øvrige anker. ved fastsættelsen af sagens omkostninger for højesteret er der lagt
vægt herpå, og der er endvidere bl.a. lagt vægt på, at konkursboets advokat må antages at
have haft det største arbejde med sagen.
det er oplyst, at statsautoriseret revisor jens otto laursen ikke længere er momsregistreret.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med den ændring i konklusionens afsnit 7, at 3. punktum udgår
og erstattes med: ”i deres indbyrdes forhold hæfter advokat claus høxbro og statsautoriseret
revisor jens otto laursen hver for halvdelen. advokatfirmaet groth-andersen & nørkjær
a/s hæfter solidarisk med advokat claus høxbro.”
i sagsomkostninger for højesteret skal rolf nielsen betale 125.000 kr. til hop nr. 49 aps
under konkurs, 100.000 kr. til danske bank a/s, 80.000 kr. i alt til advokat claus høxbro og
advokatfirmaet groth-andersen & nørkjær samt 100.000 kr. til statsautoriseret revisor jens
otto laursen.
i øvrigt skal ingen af parterne betale sagsomkostninger for højesteret til nogen anden part.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. sagsom-
kostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.