text:
                                             dom
afsagt den 6. november 2014 af østre landsrets 20. afdeling
(landsdommerne henrik gam, b. tegldal og andreas bøgsted-møller (kst.)).
20. afd. nr. b-1440-14:
primera air scandinavia a/s
(advokat poul jagd mogensen v/advokat thomas donatzky)
mod
1) laila andersen
2) emil roth mathiesen
(begge v/advokat peter fugmann)
københavns byrets dom af 24. februar 2014 (bs 10s-3927/2013) er med
procesbevillingsnævnets tilladelse anket af primera air scandinavia a/s med påstand som for
byretten om frifindelse.
de indstævnte, laila andersen og emil roth mathiesen, har påstået stadfæstelse.
sagen er behandlet efter retsplejelovens kapitel 39 om behandling af sager om mindre krav
(småsager).
sagen har været mundtligt forhandlet sammen med sagerne primera air scandinavia a/s
(herefter primera air) mod jon barrett m.fl. (b-693-14), primera air mod karin sønderhaug
(b-1443-14) og primera air mod lene davidsen m.fl. (b-2198-14).
forklaringer
der er i landsretten afgivet forklaring af odd gomsrud, christina domenici og christian
bjergfelt. odd gomsruds forklaring i byretten i sag b-1443-13 er dokumenteret.
                                                 - 2 -
christina domenici har forklaret blandt andet, at hun er ansat som fuldmægtig i
trafikstyrelsen, hvor hun er ansvarlig for håndhævelse af passagerrettighedsforordningen og
for behandling af klager fra passagerer. hun er uddannet jurist og har arbejdet med området i
snart 10 år. håndhævelsen af forordningen består i at påse, at luftfartsselskaberne iagttager
deres forpligtelser i henhold til forordningen. luftfartsselskaberne er i medfør af forordningen
i tilfælde af forsinkelse og aflysning forpligtet til på forskellig vis at tage hånd om
passagererne samt informere dem om deres om rettigheder. hun varetager behandlingen af
sager, hvor passagerer har klaget over luftfartsselskaberne. i 2013 behandlede trafikstyrelsen
605 sager af denne type. i indeværende år har styrelsen foreløbigt behandlet 465 klager. i
2013 fik passagererne medhold i ca. 37 % af sagerne enten ved trafikstyrelsens afgørelse
eller ved forlig via trafikstyrelsen. i indeværende år udgør det tilsvarende tal ca. 42 %. når
tallet er forholdsvist lavt, skyldes det, at luftfartsselskaberne gennem årene er blevet bedre til
at overholde deres forpligtelser. derudover bliver et stort antal sager løst direkte mellem
luftfartsselskabet og passagererne og indbringes aldrig for styrelsen. trafikstyrelsens
afgørelser efterleves i almindelighed af luftfartsselskaberne. styrelsen har i indeværende år
kun oversendt seks sager, hvor luftfartsselskabet ikke har efterlevet styrelsens afgørelse, til
anklagemyndigheden.
når styrelsen modtager en klage fra en passager, sendes den til høring hos luftfartsselskabet.
såfremt selskabet gør gældende, at en teknisk omstændighed er usædvanlig, skal selskabet
fremsende dokumentation herfor til styrelsen, f.eks. i form af en udskrift af flyets tekniske
logbog. derefter vurderes sagen af styrelsens luftfartstekniske afdeling på baggrund af den
tekniske dokumentation. det er ikke usædvanligt, at styrelsen må anmode luftfartsselskabet
om yderligere dokumentation. når den tekniske medarbejder har foretaget sit skøn, foretages
der en juridisk vurdering. det er hende, der foretager denne vurdering og underskriver
afgørelserne. det vurderes blandt andet, om der er noget at bebrejde luftfartsselskabet, og om
selskabet kunne have gjort noget anderledes. der ses herved navnlig på selskabets
vedligeholdelsesprogram. såfremt vedligeholdelseskravene ikke er overholdt, eller fejlen
burde have været opdaget ved et vedligeholdelsescheck, er der noget at bebrejde
luftfartsselskabet. der foretages også en vurdering af, hvad luftfartsselskabet har foretaget,
efter fejlen er konstateret, f.eks. om det har truffet alle rimelige foranstaltninger med henblik
på at skaffe en nødvendig reservedel, om reservedelen burde have været på selskabets
                                                - 3 -
reservedelslager, samt om selskabet har gjort, hvad der var muligt for om fornødent at skaffe
et erstatningsfly.
trafikstyrelsen holder sammen med de øvrige eu-landes håndhævende myndigheder jævnligt
møder med eu-kommissionen, der har pålagt myndighederne at arbejde mod en ensartet
praksis for behandling af klagesager. i den forbindelse blev de såkaldte neb guidelines
udarbejdet i april 2013. listen er ikke udtømmende. trafikstyrelsen og de fleste af de øvrige
landes myndigheder følger de vedtagne retningslinjer. danmark er to gange udpeget af eu
som foregangsland for dets håndhævelse af passagerrettigheder.
odd gomsrud, director of technical operations hos primera air, har forklaret blandt andet,
at selskabet har otte fly. det ældste fly er fra 1998, og det nyeste fly er fra 2007. samtlige fly
tilhører den nyeste generation boeing 737-fly. boeing har et vedligeholdelsesprogram, der
skal følges til punkt og prikke. piloten udfører således et preflight-check før hver afgang.
derudover udføres der dagligt og ugentligt check af flyet. endvidere udføres der såkaldte a-
check for hver 600 timers flyvning. endelig udføres c-check hvert andet år eller efter 6.000
flyvetimer. såfremt vedligeholdelsesproceduren ikke følges, vil selskabet blive frataget sin
licens.
passagererne kan klage direkte til primera air, der udbetaler kompensation direkte til
passagererne.
i sag b-693-14 blev flyet påkørt under lastning, og der skete skade på flyets lastedør og
dørkarmen. der var tale om en omfattende skade, der ikke kunne udbedres på stedet. der var
ikke som sådan tale om en teknisk skade. det var handlingagenten, som forestod lastning af
flyet for selskabet, der forårsagede skaden. primera air tilstræber at vælge de
underleverandører, der har de bedste sikkerhedsprofiler. selskabet kunne ikke have gjort
noget for at undgå skaden. de gik straks i gang med at søge efter et erstatningsfly. det er
sjældent, at erstatningsfly findes på det sted, hvor skaden er sket. i dette tilfælde befandt
erstatningsflyet sig i helsinki. der skulle endvidere findes en ledig besætning.
                                               - 4 -
i nærværende sag opstod der fejl på pseu-systemet, idet en sensor var gået i stykker. denne
type fejl opleves sjældent. fejlen opstod i det øjeblik, flyet skulle af sted. selskabet kunne
ikke have gjort noget for at undgå fejlen.
i sag b-2198-14 konstateredes en lækage på selve brændstofpumpen som følge af en defekt
pakning. der findes en grænseværdi for, hvor mange dråber brændstof, der må lækkes i
minuttet. lækagen var så omfattende, at flyet ikke måtte benyttes. ved den forudgående test
af brændstofsystemerne var der ikke registreret fejl. under den almindelige vedligeholdelse
kontrolleres for brændstoflækager. han mener ikke, at yderligere vedligeholdelse eller kontrol
ville have gjort det muligt at opdage fejlen tidligere.
når primera air skal bruge et erstatningsfly, kontakter selskabet de mæglere og andre
flyselskaber i europa, som de ved kan levere erstatningsfly.
christian bjergfelt har forklaret blandt andet, at han er inspektør i trafikstyrelsen. hans
ansvarsområde er den tekniske side af luftfarten. han er uddannet flymekaniker og har fløjet
som teknisk pilot. han har beskæftiget sig med luftfart i mere end 20 år. han er med til at
behandle klagesager med tekniske problemstillinger. han modtager luftfartsselskabernes
tekniske dokumentation for fejlene typisk i form af flyets tekniske logbøger og beskrivelser
af, hvordan fejlene er udbedret og eventuelt med dokumentation for de udskiftede dele. han
gennemgår skadesforløbet fra skadens opståen til udbedring eller indsættelse af erstatningsfly.
det sker, at han må indhente yderligere dokumentation fra flyselskaberne. han foretager en
vurdering af, om fejlen kunne eller burde være opdaget under vedligeholdelsen.
vedligeholdelsesreglerne er meget nøje udstukket af flyproducenterne og tillige reguleret i
luftfartsreglerne.
i sag b-693-14 havde et køretøj på jorden forårsaget en skade på flyets krop. der var ikke tale
om en teknisk fejl. der er klare regler for, hvorledes et fly skal parkeres og transporteres
omkring i lufthavnen, og det skyldtes fejl fra brugerne af køretøjet, at der skete skade på flyet.
i nærværende sag opstod der fejl på flyets pseu-system. systemet skal fortælle cockpittet,
om de bevægelige dele på flyet står, som de skal. den defekte del var ikke en sliddel. ved den
almindelige vedligeholdelse foretages en test af pseu-systemet, og det vurderes, om systemet
                                                - 5 -
kan holde til næste eftersyn. han mener, at der er tale om en usædvanlig fejl, og han mener
ikke, at luftfartsselskabet kunne have forholdt sig anderledes, efter fejlen var opstået. det ville
have været forbundet med sikkerhedsmæssige risici at sende flyet i luften med fejlen.
i sag b-1443-14 blev der konstateret en fejl på flyets system til styring af trykket i kabinen.
systemet består af et primært system og et backupsystem. både det primære system og
backupsystemet fejlede. han har ikke set dette ske før. han mener ikke, at selskabet kunne
have gjort yderligere for at undgå eller begrænse forsinkelsen.
i sag b-2198-14 blev der konstateret en revne i et dæksel til brændstofpumpen, således at
brændstoffet kunne løbe ud. der må ikke flyves med en sådan fejl. revnen opstod som følge
af metaltræthed, og den kunne ikke være forudset ved de løbende inspektioner. der er ikke
tale om en reservedel, det er normalt at have på lager.
procedure
parterne har til støtte for deres påstande gjort de anbringender gældende, som fremgår af deres
påstandsdokumenter og har i det væsentlige procederet i overensstemmelse hermed. de fire
sager er procederet under ét.
primera air har gjort gældende, at der er tale om et præsumptionsansvar i henhold til artikel
5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004, idet selskabet kan undgå at betale kompensation til
passagererne, hvis det kan dokumentere, at forsinkelsen skyldes usædvanlige
omstændigheder, som ikke kunne være undgået, selv om alle forholdsregler, der med
rimelighed kunne træffes, faktisk var blevet truffet, jf. bestemmelsens ordlyd. det fremgår
modsætningsvist, at der således ikke er tale om et objektivt ansvar, og at primera air derfor
kan undgå at ifalde et ansvar i henhold til forordningen, hvis der er tale om usædvanlige
omstændigheder, og selskabet har truffet alle rimelige forholdsregler. i de tilfælde, hvor der er
tale om en teknisk fejl, har eu-domstolen i præmis 26 i c-549/07 fastslået, at følgende to
betingelser tillige skal være opfyldt: fejlen skal skyldes begivenheder, der på grund af fejlens
karakter eller oprindelse ikke er et led i selskabets sædvanlige aktivitetsudøvelse, og fejlen
skal ligge uden for selskabets kontrol. fejlene i de aktuelle ankesager udgør usædvanlige
omstændigheder i forordningens forstand. forordningen og forarbejderne indeholder ingen
                                                 - 6 -
definition af begrebet ”usædvanlige omstændigheder”. lovgiver har dog i betragtning nr. 14 i
forordningen anført en række eksempler på, hvad der kan udgøre usædvanlige
omstændigheder. uforudsete sikkerhedsmæssige problemer kan udgøre en usædvanlig
omstændighed, hvilket bekræftes af præmis 23 i eu-domstolens afgørelse i c-549/07. der
må dog stadig kræves, at det sikkerhedsmæssige problem er usædvanligt. i forhold til
vurderingen af, hvornår fejlen kan anses for at være usædvanlig, har eu-domstolens
generaladvokat eleanor sharpston i sit forslag til afgørelse i c-396/06 anført, at et givent
problem skal være usædvanligt af karakter og hyppighed. ligeledes har generaladvokaten
anført, at det tilkommer den nationale ret at vurdere, hvornår et givent problem er
ualmindeligt. i nærværende ankesager er fejlene usædvanlige, ligesom de forekommer meget
sjældent.
trafikstyrelsens afgørelser skal tillægges betydelig bevismæssig værdi ved bedømmelsen af,
hvorvidt der er tale om usædvanlige omstændigheder i forordningens forstand. trafikstyrelsen
efterser i medfør af artikel 16, stk. 1, i forordningen og bekendtgørelse nr. 1549 af 16.
december 2013 om bestemmelser for anvendelse af eu-forordning nr. 261/2004 om
passagerrettigheder på luftfartsområdet håndhævelsen af forordningen. det følger direkte af
bekendtgørelsen, at trafikstyrelsen som udpeget kompetent myndighed i danmark har
ansvaret for håndhævelse af forordningen, og at trafikstyrelsen som kompetent myndighed
træffer afgørelse i sager vedrørende forordningen. lovgiver har således forudsat, at
trafikstyrelsen med dens særlige kompetence inden for luftfartsområdet er kompetent til at
træffe afgørelser herunder afgøre, hvorvidt der er tale om usædvanlige omstændigheder. i
betænkning af 10. januar 2014 om forslag til europa-parlamentets og rådets forordning om
ændring af forordning (ef) nr. 261/2004 synes forudsætningen tillige at være, at de nationale
organers arbejde og retsafgørelser skal tillægges betydelig vægt ved fortolkningen af begrebet
”usædvanlige omstændigheder”, idet det fremgår, at ”for at øge passagerers og flyselskabers
retssikkerhed bør det være muligt at præcisere begrebet ”usædvanlige omstændigheder” på
grundlag af de nationale retshåndhævende myndigheders arbejde og retsafgørelser”.
i sagen primera air mod jon barrett m.fl. bør det tillægges betydelig bevismæssig værdi, at
trafikstyrelsen i udtalelsen af 11. marts 2013 vurderer, at det forhold, at flyet bliver ramt af
en cateringvogn og flyets forreste bagagelastrumsdør bliver beskadiget, udgør en usædvanlig
omstændighed. i sagen primera air mod lene davidsen m.fl. bør det tillægges betydelig
                                                 - 7 -
bevismæssig værdi, at trafikstyrelsen i udtalelsen af 11. marts 2013 vurderer, at en lækage på
flyets brændstofpumpe udgør en usædvanlig omstændighed. endvidere bør det i sagen
primera air mod karin sønderhaug tillægges særlig bevismæssig værdi, at trafikstyrelsen i
udtalelsen af 16. oktober 2013 vurderer, at andre passagerer på det samme fly, men ved en
tidligere afgang, ikke er berettiget til kompensation, idet der er tale om usædvanlige
omstændigheder. trafikstyrelsen udtaler vedrørende fejlen på de to sensorer, at ”dette system
administrerer iltforsyningen til kabinen, hvorfor det naturligvis ikke er forsvarligt, at flyet
opererer med denne tekniske fejl. trafikstyrelsen har foretaget en luftfartsteknisk vurdering af
denne oplysning samt oplysninger, der fremgår af den medsendte dokumentation, og kan
oplyse, at det er trafikstyrelsens vurdering, at fejlen er ekstraordinær, og ikke kunne have
været undgået selv om alle rimelige forholdsregler var blevet truffet”. det fremgår af
ovenstående citat, at trafikstyrelsen foretager en luftfartsteknisk vurdering af den af primera
air fremsendte dokumentation, idet trafikstyrelsen besidder en særlig teknisk og faglig viden
inden for området i forhold til at vurdere de pågældende fejl. det forhold, at trafikstyrelsen
træffer afgørelser af mere teknisk karakter, bør medføre, at domstolene er forpligtet til at
tillægge trafikstyrelsens afgørelser betydelig bevismæssig værdi. i denne forbindelse
bemærkes det, at trafikstyrelsens afgørelser bør kunne sidestilles med f.eks. udtalelser fra
retslægerådet, som domstolene er meget tilbageholdende med at tilsidesætte. på samme måde
bør domstolene være tilbageholdende med at prøve det forvaltningsretlige skøn, som
trafikstyrelsen er tillagt i forhold til deres afgørelse af, hvorvidt de pågældende passagerer er
berettigede til kompensation.
som følge af, at trafikstyrelsen og de øvrige nationale organer i europa (national
enforcement bodies) er udpeget til at håndhæve forordningen og i mange tilfælde afgøre,
hvorvidt der er tale om usædvanlige omstændigheder, har national enforcement bodies
udarbejdet ”preliminary list of extraordinary circumstances”. denne liste skal indgå i
vurderingen af, hvorvidt der er tale om ”usædvanlige omstændigheder”. listen er udarbejdet
for at sikre en ensartet fortolkning af, hvornår der er tale om usædvanlige omstændigheder,
ligesom listen er tiltrådt af 27 medlemslande. for så vidt angår sagen primera air mod jon
barrett m.fl. er den pågældende skade på flyets cargodør omfattet af listens nr. 19 og udgør
derved en usædvanlig omstændighed. i sagerne primera air mod laila andersen m.fl., karin
sønderhaug og lene davidsen m.fl. er de tekniske fejl omfattet af listens nr. 25 og 26 og
udgør derved usædvanlige omstændigheder. der er i sagerne primera air mod henholdsvis
                                               - 8 -
laila andersen m.fl. og karin sønderhaug tale om fejl ved nødvendige systemer på flyet i
henhold til listens nr. 25, ligesom der i sagen lene davidsen m.fl. er tale om en teknisk fejl,
der opdages umiddelbart før afgang, og som nødvendiggør en reparation i henhold til listens
nr. 26.
primera air har truffet alle rimelige forholdsregler for at undgå, at der opstod en forsinkelse
ved de pågældende afgange. forsinkelsen kunne i nærværende ankesager ikke undgås, og det
kan således ikke bebrejdes primera air, at der opstod en forsinkelse. alle rimelige
forholdsregler omfatter korrekt og rettidig overholdelse af vedligeholdelsesprogrammet og
eftersyn af de pågældende fly. dette bekræftes af betænkning af 10. januar 2014 om forslag til
europa-parlamentets og rådets forordning om ændring af forordning (ef) nr. 261/2004,
hvoraf det fremgår, at ”et luftfartsselskab, som fuldt ud har overholdt de regler og
forpligtelser, der gælder for sikkerhed og vedligeholdelse, og således har gjort alt, hvad der
står i dets magt, for at undgå en afbrydelse, bør ikke straffes ved en forpligtelse til at yde
kompensation”. primera air efterlever både egne vedligeholdelsesprocedurer,
flyproducentens og luftfartstilsynets krav til vedligeholdelse, jf. det af boeing udviklede og
af trafikstyrelsen godkendte vedligeholdelsesprogram. modparterne har ikke bestridt, at
primera air har foretaget behørig vedligeholdelse. primera air har taget alle rimelige
forholdsregler for at mindske forsinkelsen, idet selskabet, straks efter de pågældende fejl blev
opdaget, forsøgte at udbedre fejlene og samtidig hermed forsøgte at indhente erstatningsfly til
at overtage de pågældende afgange. det tilkommer den nationale ret at fastslå, hvor lang tid
det bør tage flyselskabet at fremskaffe et erstatningsfly under sagens omstændigheder. i denne
forbindelse skal flyselskabet have en vis tid til at klargøre et reservefly, ligesom det kan være
nødvendigt at transportere flyet fra dets base til den lufthavn, hvorfra den pågældende afgang
afgår. primera air har taget alle de nødvendige skridt til at indhente et erstatningsfly, så snart
det stod klart, at det var nødvendigt at tage det defekte fly ud af drift. der skal blot være tale
om rimelige forholdsregler som angivet i artikel 5, stk. 3, i forordningen. eu-domstolen har i
afgørelsen i c-549/07 anført, at ”luftfartsselskabet skal faktisk godtgøre, at selv om det har
anvendt alt det personale og materiel og alle de økonomiske midler, som selskabet råder over,
kunne det åbenbart ikke på det pågældende tidspunkt, uden at dette ville være urimeligt
belastende for virksomheden undgå, at de usædvanlige omstændigheder, som selskabet stod
over for, førte til flyafgangens aflysning”. kravet om, at primera air skal træffe alle rimelige
forholdsregler, kan opfyldes, selvom de usædvanlige omstændigheder indtræffer ved en
                                               - 9 -
tidligere afgang. i denne forbindelse bemærkes, at det følger af betragtning nr. 15 til
forordningen, at ”det betragtes som en usædvanlig omstændighed, hvis konsekvenserne af en
beslutning, der træffes som led i en lufttrafikstyring for så vidt angår et bestemt fly en bestemt
dag, medfører en lang forsinkelse, en forsinkelse natten over eller aflysning af en eller flere
afgange, selvom det pågældende luftfartsselskab har truffet alle forholdsregler, der med
rimelighed kunne træffes”. det bemærkes tillige, at de pågældende fejl opstod umiddelbart
forud for afgangen, og forsinkelsen var således en direkte følge af og i umiddelbar tidsmæssig
tilknytning til den usædvanlige omstændighed.
fejlene skyldes begivenheder, der på grund af fejlenes karakter eller oprindelse ikke er et led i
primera airs sædvanlige aktivitetsudøvelse. det følger af præmis 24 i c-549/07, at det
forhold, at flyselskabet løser et teknisk problem, som skyldes manglende vedligeholdelse af et
fly, er et led i flyselskabets sædvanlige aktivitetsudøvelse. modsætningsvist må det således
følge, at overholder primera air gældende vedligeholdelseskrav, skal dette tillægges vægt ved
vurderingen af, hvorvidt fejlene skyldes begivenheder, der ikke er et led i selskabets
sædvanlige aktivitetsudøvelse. hvad der nærmere kan antages at ligge uden for flyselskabets
sædvanlige aktivitetsudøvelse er overladt til den nationale ret at afgøre, jf. præmis 27. til
rettens afgørelse af dette spørgsmål bemærkes, at primera air som nævnt overholder de meget
strenge krav til vedligeholdelse, ligesom de tekniske fejl er meget ualmindelige og således
ikke en del af primera airs sædvanlige aktivitetsudøvelse. i sagen primera air mod jon
barrett m.fl. kan skaden ikke karakteriseres som en teknisk fejl, hvorfor der ikke i denne sag
gælder noget krav om, at begivenhederne ikke må være et led i primera airs sædvanlige
aktivitetsudøvelse. for god ordens skyld bemærkes dog, at primera air har overladt
håndteringen af bagage til en handlingagent og allerede på denne baggrund opfylder kravet
om, at begivenhederne ikke er et led i selskabets sædvanlige aktivitetsudøvelse.
de pågældende fejl ligger uden for primera airs faktiske kontrol i henhold til artikel 5, stk. 3,
i forordningen. det følger af betænkning af 10. januar 2014 om forslag til europa-
parlamentets og rådets forordning om ændring af forordning (ef) nr. 261/2004, at
”udbetaling af kompensation kan kun fungere som et incitament for luftfartsselskaberne til at
udvise bedre adfærd, hvis årsagerne rent faktisk ligger inden for deres kontrol”. i nærværende
sager kan det ikke bebrejdes primera air, at de pågældende fejl opstår, idet selskabet først og
fremmest overholder gældende vedligeholdelseskrav. dernæst ligger de pågældende fejl
                                                  - 10 -
bevisligt uden for selskabets ansvarsområde og bør i overensstemmelse med københavns
byrets dom af 3. juli 2014 i bs 40s-3708/2013 virke ansvarsfritagende for selskabet i
henhold til artikel 5, stk. 3, i forordningen.
laila andersen og emil roth mathiesen har gjort gældende, at primera air skal betale
kompensation til dem som bestemt i forordning nr. 261/2004 af 11. februar 2004 artikel 7, stk.
1, litra b, fordi selskabet var skyld i, at de blev forsinkede på deres flyrejse fra billund til
kreta i 9 timer og 46 minutter. de tekniske problemer ved luftfartøjet, som primera air har
begrundet forsinkelsen med, var ikke af en så usædvanlig art, at de kan fritage selskabet for
pligten til at betale kompensation til de forsinkede passagerer. primera air har ikke løftet sin
bevisbyrde for, at alle forholdsregler, som med rimelighed kunne være truffet for at undgå
forsinkelsen, herunder at underkaste luftfartøjet et omhyggeligt eftersyn i god tid forinden
afgang eller indforskrive et erstatningsfly, faktisk var blevet truffet. trafikstyrelsens
afgørelser i sager med samme problemstilling som den foreliggende bør ikke kunne medføre
en ændret vurdering, fordi styrelsen alene synes at lægge vægt på, om der i det enkelte
tilfælde har været tale om en teknisk fejl, som hindrede det pågældende luftfartøj i at flyve
sikkert, men ikke har foretaget en vurdering af, om den tekniske fejl er udsprunget af
begivenheder, som ikke er et led i luftfartsselskabets sædvanlige aktivitetsudøvelse, og som
ligger uden for dets faktiske kontrol.
retsgrundlaget
af europa-parlamentets og rådets forordning (ef) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om
fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved
boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning
(eøf) nr. 295/91 fremgår blandt andet:
       ”europa-parlamentet og rådet for den europæiske union
       har -
       …
       ud fra følgende betragtninger:
       (1)      handling fra fællesskabets side, når det drejer sig om lufttransport, bør
                bl.a. sigte på at sikre et højt beskyttelsesniveau for passagerer. endvidere
                bør der fuldt ud tages hensyn til forbrugerbeskyttelseskrav generelt.
                                        - 11 -
(2)    boardingafvisning og aflysning eller lange forsinkelser forårsager
       alvorlige problemer og gener for passagererne.
(3)    selv om rådets forordning (eøf) nr. 295/91 af 4. februar 1991 om en
       ordning for kompensation til ruteflypassagerer, der afvises på grund af
       overbookning, skabte grundlæggende beskyttelse for passagererne, er der
       stadig for mange passagerer, der afvises mod deres vilje, eller berøres af
       aflysninger uden forudgående varsel eller lange forsinkelser.
(4)    fællesskabet bør derfor forbedre de beskyttelsesstandarder, der blev fastsat
       i forordningen, så man både styrker passagerernes rettigheder og sikrer, at
       luftfartsselskaber opererer under harmoniserede betingelser på et
       liberaliseret marked.
…
(14)   ligesom under montreal-konventionen bør de transporterende
       luftfartsselskabers forpligtelser begrænses eller bortfalde, hvis en
       begivenhed skyldes usædvanlige omstændigheder, som ikke kunne have
       været undgået, selv om alle forholdsregler, der med rimelighed kunne
       træffes, faktisk var blevet truffet. sådanne omstændigheder kan navnlig
       indtræffe som følge af politisk ustabilitet, vejrforhold, der er uforenelige
       med gennemførelsen af den pågældende flyvning, sikkerhedsrisici,
       uforudsete sikkerhedsproblemer eller strejker, der berører det
       transporterende luftfartsselskabs drift.
(15)   det betragtes som usædvanlige omstændigheder, hvis konsekvenserne af
       en beslutning, der træffes som led i lufttrafikstyringen for så vidt angår et
       bestemt fly en bestemt dag, medfører en lang forsinkelse, en forsinkelse
       natten over eller aflysning af en eller flere flyafgange, selv om det
       pågældende luftfartsselskab har truffet alle forholdsregler, der med
       rimelighed kunne træffes.
…
                                       artikel 5
                                      aflysning
1. hvis en flyafgang aflyses, skal berørte passagerer:
    …
c) have ret til kompensation fra det transporterende luftfartsselskab i
    overensstemmelse med artikel 7, medmindre
       i)       de får meddelelse om aflysningen mindst to uger før det planlagte
                afgangstidspunkt, eller
                                                - 12 -
              ii)      de får meddelelse om aflysningen mellem to uger og syv dage før
                       det planlagte afgangstidspunkt og får tilbudt en omlægning af
                       rejsen, så de kan afrejse højst to timer før det planlagte
                       afgangstidspunkt og ankomme til det endelige bestemmelsessted
                       senest fire timer efter det planlagte ankomsttidspunkt, eller
              iii)     de får meddelelse om aflysningen mindre end syv dage før det
                       planlagte afgangstidspunkt og får tilbudt en omlægning af rejsen,
                       så de kan afrejse højst en time før det planlagte afgangstidspunkt
                       og ankomme til det endelige bestemmelsessted senest to timer efter
                       det planlagte ankomsttidspunkt.
           …
      3. et transporterende luftfartsselskab har ikke pligt til at udbetale kompensation i
          henhold til artikel 7, hvis det kan godtgøre, at aflysningen skyldes
          usædvanlige omstændigheder, som ikke kunne have været undgået, selv om
          alle forholdsregler, der med rimelighed kunne træffes, faktisk var blevet
          truffet.
      …
                                               artikel 7
                                         kompensationsret
      1.   når der henvises til denne artikel modtager passageren en fast kompensation
           som følger:
      a) 250 eur for alle flyvninger på højst 1 500 km
      b) 400 eur for alle flyvninger inden for fællesskabet på mere end 1 500 km og
          for alle andre flyvninger på mellem 1 500 og 3 500 km
      c) 600 eur for alle flyvninger, der ikke falder ind under a) eller b).”
i eu-domstolens dom af 22. december 2008 i sagen friederike wallentin-hermann mod
alitalia – linee aeree italiane spa (c-549/07) udtales blandt andet:
      ”20       i denne sammenhæng fremgår det klart, at mens artikel 5, stk. 1, litra c), i
               forordning nr. 261/2004 opstiller princippet om, at passagerer har krav på
               kompensation, hvis deres flyafgang aflyses, skal samme bestemmelses stk.
               3, som fastsætter betingelserne for, hvornår et transporterende
               luftfartsselskab ikke har pligt til at udbetale kompensation, anses for en
               undtagelse til dette princip. sidstnævnte bestemmelse skal derfor fortolkes
               strengt.
                                     - 13 -
21  fællesskabslovgiver har i denne henseende anført, som det fremgår af
   betragtning 14 til forordning nr. 261/2004, at sådanne omstændigheder
   navnlig kan indtræffe som følge af politisk ustabilitet, vejrforhold, der er
   uforenelige med gennemførelsen af den pågældende flyvning,
   sikkerhedsrisici, uforudsete sikkerhedsproblemer eller strejker, der berører
   det transporterende luftfartsselskabs drift.
22  det følger af denne angivelse i betragtningerne til forordning nr.
   261/2004, at fællesskabslovgiver ikke har ønsket, at disse begivenheder,
   der i øvrigt ikke udgør en udtømmende opregning, skal udgøre
   usædvanlige omstændigheder, men alene at de kan føre til, at der opstår
   sådanne omstændigheder. det følger heraf, at alle omstændigheder ved
   sådanne begivenheder ikke nødvendigvis kan begrunde fritagelse fra
   kompensationspligten i henhold til forordningens artikel 5, stk. 1, litra c).
23  selv om fællesskabslovgiver har opført ”uforudsete sikkerhedsproblemer”
   på nævnte liste, og selv om en teknisk fejl ved et luftfartøj kan anses for at
   udgøre et sådant sikkerhedsproblem, forholder det sig ikke desto mindre
   således, at omstændighederne ved en sådan begivenhed kun kan
   kvalificeres som ”usædvanlige” i den forstand, hvori udtrykket er anvendt
   i artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004, hvis de vedrører en
   begivenhed, som i lighed med de begivenheder, der er nævnt i
   forordningens betragtning 14, ikke er et led i det berørte luftfartsselskabs
   sædvanlige aktivitetsudøvelse og ligger uden for luftfartsselskabets
   faktiske kontrol på grund af fejlens karakter eller oprindelse.
24  henset til de særlige omstændigheder, som luftbefordring udføres under,
   og henset til luftfartøjers høje teknologiske niveau må det konstateres, at
   luftfartsselskaberne almindeligvis under udøvelsen af deres aktiviteter
   støder på forskellige tekniske problemer, som anvendelsen af disse
   luftfartøjer uundgåeligt er forbundet med. det er i øvrigt for at undgå
   sådanne problemer og for at forebygge uheld, der kan bringe
   flysikkerheden i fare, at luftfartøjerne jævnligt underkastes en særlig
   streng kontrol, der indgår som en løbende betingelse for
   luftfartsselskabernes drift. at løse et teknisk problem, som skyldes
   manglende vedligeholdelse af et luftfartøj, skal derfor anses for et led i
   luftfartsselskabets sædvanlige aktivitetsudøvelse.
25  de tekniske fejl, som afdækkes i forbindelse med vedligeholdelse af
   luftfartøjet, eller som følger af manglende vedligeholdelse, kan derfor ikke
   i sig selv udgøre ”usædvanlige omstændigheder” som omhandlet i artikel
   5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004.
26  det kan imidlertid ikke udelukkes, at tekniske fejl udgør sådanne
   ”usædvanlige omstændigheder”, for så vidt som disse fejl skyldes
   begivenheder, som ikke er et led i det berørte luftfartsselskab sædvanlige
   aktivitetsudøvelse, og som ligger uden for luftfartsselskabets faktiske
   kontrol. dette vil f.eks. være tilfældet, såfremt den konstruktør, der har
   konstrueret det berørte luftfartsselskabs flåde af luftfartøjer, eller en
   kompetent myndighed, afdækker, at luftfartøjerne, selv om de allerede er i
                                                 - 14 -
               drift, er behæftet med en skjult fabrikationsmangel, der påvirker
               flysikkerheden. det samme gælder, hvor der er tale om skader på
               luftfartøjet som følge af sabotage- eller terrorhandlinger.
       …
       34       på denne baggrund skal det første og fjerde forelagte spørgsmål besvares
               med, at artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 skal fortolkes således, at
               en teknisk fejl ved et luftfartøj, som medfører aflysning af en flyafgang,
               ikke er omfattet af begrebet ”usædvanlige omstændigheder” i denne
               bestemmelses forstand, medmindre fejlen skyldes begivenheder der på
               grund af fejlens karakter eller oprindelse ikke er et led i det berørte
               luftfartsselskabs sædvanlige aktivitetsudøvelse og ligger uden for
               luftfartsselskabets faktiske kontrol. montrealkonventionen er ikke relevant
               for fortolkningen af fritagelsesgrunden i artikel 5, stk. 3, i forordning nr.
               261/2004.”.
landsrettens begrundelse og resultat
artikel 5, stk. 1, litra c, i forordning nr. 261/2004 af 11. februar 2004 opstiller et princip om,
at passagerer har krav på kompensation, hvis deres flyafgang aflyses. artikel 5, stk. 3,
fastlægger en undtagelse til dette princip, hvorefter luftfartsselskabet ikke har pligt til at betale
kompensation, såfremt selskabet kan godtgøre, at aflysningen skyldes usædvanlige
omstændigheder, som ikke kunne have været undgået, selv om alle forholdsregler, der med
rimelighed kunne træffes, faktisk var blevet truffet. i forordningens betragtning 14 anføres, at
sådanne omstændigheder navnlig kan indtræffe som følge af politisk ustabilitet, vejrforhold,
sikkerhedsrisici, uforudsete sikkerhedsproblemer eller strejker.
det fremgår af eu-domstolens dom af 19. november 2009 (c-402/07 og c-432/07), at artikel
5 i forordningen skal fortolkes således, at passagerer på forsinkede flyafgange kan sidestilles
med passagerer på aflyste flyafgange i forhold til reglerne om kompensation, når passagererne
som følge af forsinkelsen ankommer til deres endelige bestemmelsessted tre timer eller mere
efter det oprindeligt planlagte ankomsttidspunkt.
i eu-domstolens dom af 22. december 2008 (c-549/07) anføres i præmis 26, at tekniske fejl
alene kan udgøre ”usædvanlige omstændigheder” i forordningens forstand, såfremt fejlene
skyldes begivenheder, som ikke er et led i luftfartsselskabets sædvanlige aktivitetsudøvelse,
                                              - 15 -
og som ligger uden for luftfartsselskabets faktiske kontrol. som eksempler nævnes skjulte
fabrikationsmangler og skader på luftfartøjet som følge af sabotage- eller terrorhandlinger.
forordningens formål er at sikre et højt beskyttelsesniveau for passagerer, og der bør fuldt ud
tages hensyn til forbrugerbeskyttelseskrav, jf. forordningens betragtning 1. endvidere følger
af eu-domstolens dom af 22. december 2008 (c-549/07), at undtagelsesbestemmelsen i
forordningens artikel 5, stk. 3, skal fortolkes strengt.
i nærværende sag skyldtes forsinkelsen en teknisk fejl ved flyets såkaldte pseu-system.
landsretten finder, at denne fejl ikke er af en sådan karakter, at den heraf afledte forsinkelse
skyldtes usædvanlige omstændigheder, således som dette begreb beskrives i forordningen og
fortolkes af eu-domstolen.
landsretten stadfæster herefter byrettens dom.
primera air scandinavia a/s skal betale sagsomkostninger for landsretten til laila andersen
og emil roth mathiesen med i alt 3.125 kr. beløbet omfatter udgifter til advokatbistand inkl.
moms. ved fastsættelsen af beløbet er der navnlig taget hensyn til, at sagen er behandlet efter
reglerne om småsager, samt at sagen for landsretten er hovedforhandlet sammen med tre
andre sager med tilsvarende problemstillinger.
                               t h i k e n d e s f o r r e t:
byrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for landsretten skal primera air scandinavia a/s betale i alt 3.125 kr. til
laila andersen og emil roth mathiesen.
det idømte skal betales inden 14 dage efter denne doms afsigelse.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
københavns byret
udskrift af dombogen
                                                                      adv. db 0100-84180-00373-16
dom
afsagt den 19. juni 2017 i sag
ss 4-6355/2017
anklagemyndigheden
mod
t
…
sagens baggrund og parternes påstande
der har medvirket domsmænd ved behandlingen af denne sag.
anklageskrift er modtaget den 6. marts 2017. ter tiltalt for
                                                 1.
knivlovens § 7, stk. 1, jf. stk. 2, jf. § 1 og § 2, stk. 1, nr. 1, ved den 8. december 2016 ca.
kl. 17.25 på griffenfeldsgade ud for nr. … i københavn n, på offentligt tilgængeligt
sted, uden politiets tilladelse og uden anerkendelsesværdigt formål samt under
skærpende forhold og som tidligere straffet for vold efter straffelovens § 245 at have
besiddet en isoleringskniv, hvis klinge oversteg 12 cm.
                                  2. (0100-84110-00953-17)
overtrædelse af lov om euforiserende stoffer § 3, jf. § 1, jf. bekendtgørelse om
euforiserende stoffer § 27, stk. 1, jf. § 3, jf. bilag 1, liste b, nr. 43, ved den 12. marts
2017 ca. kl. 04.00 på diskotek hive, skindergade 45 i københavn k, at have været i
besiddelse af 0,8 gram kokain til eget brug.
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om fængselsstraf.
anklagemyndigheden har endvidere nedlagt påstand om, at der hos tiltalte i medfør af
straffelovens § 75, stk. 2, konfiskeres en isoleringskniv med en bladlængde på 32 cm og
0,8 gram kokain.
                                               - 2 -
                                                                                std 75327
                                                                                side 2
tiltalte har erkendt forhold 1 dog således at der ikke foreligger skærpende
omstændigheder. tiltalte har erkendt forhold 2 og har nedlagt påstand om rettens
mildeste dom.
tiltalte har ikke protesteret mod konfiskationspåstanden.
forklaringer
der er afgivet forklaring af tiltalte
forklaringerne gengives ikke i dommen, idet disse er blevet lydoptaget.
oplysningerne i sagen
der er dokumenteret udtalelse af 21.december 2016 fra efterretnings- og
analysesektionen vedr. områderne omkring folkets park og blågårds plads, hvoraf
blandt andet fremgår:
endvidere er der dokumenteret udtalelse fra eas11, hvoraf det fremgår at tiltalte er
medlem af ltf, loyal to familia bgp copenhagen (bilag 7)
personlige oplysninger
der er af kriminalforsorgen foretaget en personundersøgelse vedrørende tiltalte, hvoraf
det blandt andet fremgår, at tiltalte er fundet egnet til betinget dom, herunder med vilkår
om samfundstjeneste.
tiltalte har om sine personlige forhold forklaret, at han ikke er medlem af ltf men at
han har mange venner som er medlemmer.
tiltalte er tidligere straffet
ved       københavns byrets dom af 21. februar 2013, for overtrædelse af straffelovens
          § 245, stk. 1, idømt en straf på fængsel i 3 måneder.
          prøvetid 1 år på nærmere angivne vilkår.
rettens begrundelse og afgørelse forhold 1
ved tiltaltes erkendelse og de i øvrigt foreliggende oplysninger er det bevist, at tiltalte
er skyldig i overtrædelse af knivloven. retten lægger efter tiltaltes forklaring til grund,
at kniven befandt sig i bilen, hvor den lå indpakket en silvan-pose. endvidere lægger
                                                    - 3 -
retten til grund, at det efter tiltaltes forklaring var en isolerings kniv, som han anvendte i
sit erhverv som murer, og at det var en forglemmelse, at kniven stadig lå i bilen
under hensyn til ovenstående finder retten, at der ikke forligger skærpende
omstændigheder. tiltalte frifindes derfor for denne del af tiltalen
forhold 2
ved tiltaltes erkendelse og de i øvrigt foreliggende oplysninger er det bevist, at tiltalte
er skyldig i overensstemmelse med tiltalen.
straffen fastsættes til en bøde på 8.000 kr. , jf. knivlovens § 7, stk. 1, jf. § 1 og § 2, stk.
1, nr. 1 og lov om euforiserende stoffer § 3, jf. § 1, jf. bekendtgørelse om euforiserende
stoffer § 27, stk. 1, jf. § 3, jf. bilag 1, liste b, nr. 43.
forvandlingsstraffen for bøden er 10 dage.
påstanden om konfiskation tages i medfør af den påberåbte bestemmelse til følge som
nedenfor bestemt.
thi kendes for ret:
tiltalte t straffes med bøde på 8.000 kr.
hos tiltalte konfiskeres en isoleringskniv med en bladlængde på 32 cm og 0,8 gram
kokain.
statskassen skal betale sagens omkostninger, herunder 4.000 kr. + moms i salær til den
beskikkede forsvarer, advokat hannah krog.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                     højesterets kendelse
                         afsagt onsdag den 25. april 2018
sag 28/2017
danexpo aps under konkurs kærer afgørelse om hæftelse i konkursbo
(advokat andreas kærsgaard mylin)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i viborg den 29. juni 2016 og af
vestre landsrets 6. afdeling den 10. oktober 2016.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: michael rekling, hanne schmidt og jan
schans christensen.
påstande
kærende, danexpo aps under konkurs, har principalt nedlagt påstand om, at landsret-
tens kendelse ophæves, og sagen hjemvises til fornyet behandling, subsidiært at stats-
kassens sikkerhedsstillelse på 15.000 kr. ikke nedsættes.
danexpo aps under konkurs har mere subsidiært nedlagt påstand om, at såfremt hø-
jesteret konkluderer, at retsstillingen i henhold til landsrettens kendelse er korrekt og
gældende ret, skal højesteret anerkende, at kurator for et konkursbo er berettiget til at
antage sagkyndig bistand til administration og salg af pantsatte aktiver ejet af kon-
kursboet, jf. konkurslovens § 110, som honoreres direkte af marginal panthaver, jf.
konkurslovens § 87, med den konsekvens, at sikkerhedsstillelsen efter konkurslovens
§ 27 ikke nedsættes med et beløb svarende til vederlaget fra marginalpanthaver til den an-
tagede sagkyndige, alternativt bortfalder.
sagsfremstilling
ved skifteretten i viborgs kendelse af 29. juli 2014 blev danexpo aps taget under kon-
                                               - 2 -
kursbehandling. advokat andreas kærsgaard mylin blev udpeget som kurator. om sikker-
hedsstillelse for omkostningerne ved konkursbehandlingen fremgår følgende af skifterettens
kendelse:
       ”da konkursbegæringen er indgivet af en lønmodtager, kræves ikke sikkerhedsstillelse
       for omkostningerne ved konkursbehandlingen, og statskassen hæfter om nødvendigt
       for disse. formålet med hæftelsen er alene at gøre det muligt for lønmodtageren at få
       konkursdekret afsagt med henblik på at kunne få sit tilgodehavende udbetalt fra løn-
       modtagernes garantifond. skifteretten bestemte derfor, at statskassen alene dækker
       den del af de samlede omkostninger ved konkursbehandlingen, der ikke overstiger de
       første 30.000 kr., og som ikke dækkes af boets aktiver.
       såfremt der er virksomhedspant dækker statskassen alene underskud på op til 15.000
       kr. på de ovennævnte betingelser.”
det er oplyst, at danske bank på dekretdagen havde tinglyst virksomhedspant i da-
nexpo aps.
den 7. april 2016 sendte kurator bl.a. boopgørelse af 6. april 2016 til skifteretten. boop-
gørelsen udviste et underskud på 65.000 kr. kurator anmodede skifteretten om, at under-
skuddet skulle dækkes af statskassens sikkerhedsstillelse på 15.000 kr. og af sikkerhedsstil-
lelsen fra virksomhedspanthaveren på 50.000 kr. ved brev af 27. maj 2016 til kurator op-
lyste skifteretten bl.a. følgende:
       ”jeg henviser til den begrænsning af statskassens hæftelse, der er medtaget i retsbog
       af 29. juli 2014, hvorefter statskassen alene hæfter for den del af de samlede omkost-
       ninger, der ikke overstiger de første 30.000 kr. og som ikke dækkes af boets midler.
       ved virksomhedspant er beløbet 15.000 kr.
       da der er aktiver i boet på 56.550,56 kr. er statskassens hæftelse ikke relevant.”
ved brev af 30. maj 2016 skrev kurator følgende til skifteretten:
      ”med henvisning til skifterettens brev af 27. maj 2016 kan jeg oplyse, at de opgjorte
       aktiver i boregnskabet på dkk 56.550,56 består af honorarbeløb indbetalt til kon-
       kursboet for kurators bistand til inddrivelse af virksomhedspantsatte debitorer, jf.
       konkurslovens § 87 med dkk 56.538,11.
                                                - 3 -
       en indtægt for boets bistand ved kuratorarbejde er ikke frie midler på en sådan måde,
       at sikkerhedsstillelse efter konkurslovens § 27 skal nedsættes, jf. bl.a. konkurslovens
       § 93, nr. 3. alternativt skulle kurator arbejde gratis for den bobehandling, som ikke
       har med virksomhedspantsatte aktiver at gøre.
       statskassens indeståelse med de dkk 15.000 for omkostningerne for den almindeli-
       ge bobehandling jf. retsbog af 29. juli 2014, jf. konkurslovens § 93, nr. 2, skal
       medtages som sket i boregnskabet og fastholdes skal betales af statskassen.
       jeg vedhæfter samtidig korrigeret boregnskab, hvor virksomhedspanthavers sikker-
       hedsstillelse rettelig er medtaget til dkk 50.000, i stedet for angivelsen på dkk
       65.000, jf. igen konkurslovens § 27.
       jeg skal anmode om skifterettens bekræftelse af, at statskassens indeståelse er op-
       retholdt og i henhold til fremsendte boregnskab.”
den 29. juni 2016 afsagde skifteretten kendelse om spørgsmålet. følgende fremgår
bl.a. af kendelsen:
       ”da der ikke i boet er midler ud over, hvad der medgår til dækning af omkostninger,
       er skifteretten enig i, at boet skal sluttes efter konkurslovens § 143, og der er herefter
       ikke grundlag for at afvise sagen, herunder udkast til boregnskab.
       boets resultat er minus 65.000 kr.
       af retsbogen fra den 29. juli 2014 fremgår det, at statskassen alene hæfter for den del
       af de samlede omkostninger, der ikke overstiger de første 30.000 kr. og som ikke
       dækkes af boets midler. ved virksomhedspant er beløbet 15.000 kr.
       da der efter det oplyste er aktiver i boet for 56.550,56 kr., er statskassens hæftelse
       ikke aktuel, jf. u2012.2185/1v, og hæftelsen skal derfor udgå af boopgørelsen, som
       med denne ændring godkendes.”
ved kæreskrift af 13. juli 2016 kærede konkursboet kendelsen til vestre landsret,
der den 10. oktober 2016 afsagde sålydende kendelse:
       ”skifteretten har fritaget rekvirenten for at stille sikkerhed for omkostningerne ved
       boets behandling, og statskassen indestår derfor i medfør af konkurslovens § 27, stk.
       3, jf. stk. l, for omkostningerne ved konkursbehandlingen. skifteretten har begrænset
       indeståelsen ti1 15.000 kr., da der er virksomhedspant, hvilket må antages at svare til
       det beløb, som skifteretten ville have afkrævet rekvirenten.
                                            - 4 -
    da danske bank efter det oplyste har tinglyst virksomhedspant, skal banken stille
    sikkerhed for omkostningerne ved boets behandling på 50.000 kr., jf. konkurslovens
    § 27, stk. 4.
    der er herefter samlet stillet sikkerhed for omkostningerne ved boets behandling med
    65.000 kr.
    behandlingen af et konkursbo skal som udgangspunkt finansieres af boets midler. i
    det omfang, der er aktiver i boet, dækkes boets omkostninger således af disse. stats-
    kassens indeståelse og virksomhedspanthavers sikkerhed dækker dermed alene, i det
    omfang der ikke er aktiver i boet svarende hertil.
    efter konkurslovens § 27, stk. 4, er virksomhedspanthavers sikkerhedsstillelse subsi-
    diær i forhold til sikkerhedsstillelse efter konkurslovens § 27, stk. l.
    ved lov nr. 560 af 24. juni 2005 om ændring af tinglysningsloven, konkursloven og
    andre love (virksomhedspant) blev reglerne om virksomhedspanthavers sikkerheds-
    stillelse indsat i konkursloven. af de specielle bemærkninger til den dagældende §
    27, stk. 3 (nu § 27, stk. 4), (l 162, fremsat den 27. april 2005) fremgår bl.a. følgen-
    de:
     ”5. det følger af konkurslovens § 27, stk. 2, sidste pkt., at hvis skifteretten af særlige
    hensyn til skyldneren eller en fordringshaver undlader at kræve sikkerhedsstillelse,
    betales omkostninger, der ikke kan dækkes af skyldnerens midler, af statskassen. sta-
    tens hæftelse efter § 27, stk. 2, anses som en ”sikkerhedsstillelse efter stk. 2” efter
    den foreslåede regel i § 27, stk. 3. i denne situation følger det således af den foreslå-
    ede regel, at virksomhedspanthaverens forpligtelser først vil indtræde, efter at stats-
    kassen har dækket omkostninger for et beløb, der svarer til det, som skifteretten ellers
    ville have afkrævet konkursrekvirenten.”
    det følger således heraf, at virksomhedspanthavers hæftelse først indtræder, i det om-
    fang boets aktiver og statskassens hæftelse ikke dækker omkostningerne op til de
    65.000 kr., som den samlede sikkerhedsstillelse udgør.
    da indtægten for det arbejde, som kurator har udført for virksomhedspanthaver, skal
    tilgå boet og indgå som en del af boets aktiver i boopgørelsen, hvilket også er sket i
    den udarbejdede opgørelse, er der aktiver i boet for 56.550,66 kr. den samlede sik-
    kerhed udgør 65.000 kr., hvorfor statskassen og virksomhedspanthaver herefter inde-
    står for et samlet beløb på 8.449,34 kr.
    da virksomhedspanthavers hæftelse er subsidiær, og statskassens hæftelse udgør
    15.000 kr., hæfter statskassen efter det anførte for 8.449,34 kr.
    i det anførte omfang tager landsretten kurators påstand til følge.”
anbringender
danexpo aps under konkurs har anført bl.a., at vederlaget ikke er et aktiv i konkursboet
                                              - 5 -
på en sådan måde, at sikkerhedsstillelsen kan nedsættes eller bortfalde. konkursboets
modtagelse af vederlaget bør således ikke anses for at øge boets faktiske aktivmasse, hvil-
ket da heller ikke har hjemmel i hverken forarbejder eller lovgivningen. derimod skal
vederlaget blot sikre, at de almindelige kreditorer ikke afholder omkostninger, som har
været i panthavers interesse.
hvis det lægges til grund, at vederlag for boets bistand ved kuratorarbejde medfører, at
sikkerhedsstillelse efter konkurslovens § 27 skal nedsættes, vil det i praksis kunne ske på
bekostning af de almindelige kreditorer, panthavere og/eller boets kurator.
nedsættelse af sikkerhedsstillelsen medfører, at kurator skal arbejde gratis for den del af
bobehandlingen, som ikke vedrører pantsatte aktiver. såfremt kurator ikke vil arbejde
gratis, vil konsekvensen derfor være, at boet sluttes straks i medfør af konkurslovens §
143 på bekostning af kreditorer uden særlige sikkerhedsrettigheder. en sådan retsstilling
strider imod lovens forarbejder, som netop anfører, at det i forbindelse med f.eks. virk-
somhedspant er essentielt, at det sikres, at der er tilstrækkelige midler til at gennemføre
en forsvarlig bobehandling. det strider også imod reglerne o m fastsættelsen af kurators
salær, jf. konkurslovens § 239.
endvidere tilsidesættes grundprincipperne bag konkurslovens § 87, hvorefter konkursbo-
ets udgifter vedrørende pantet skal dækkes af pantet, således at de almindelige kredito-
rers dividende ikke påvirkes i negativ retning af kurators arbejde for panthaverne.
det følger af dødsboskiftelovens § 71, at omkostningsbeløb, der indgår i boet i forbin-
delse med en tvangsauktion over fast ejendom, anvendes forlods til betaling af bobesty-
rerens arbejde med tvangsauktionen. da der er tale om fuldstændig og væsentlig sam-
menfaldende bobehandling som for konkursboer, må principperne i dødsboskiftelovens §
71 finde tilsvarende anvendelse ved konkursboer.
retsgrundlag
konkurslovens § 27, stk. 1, 3, 4 og 6, er sålydende:
                                             - 6 -
    ”§ 27. afsigelse af konkursdekret er betinget af, at den, der har begæret konkursen,
    stiller sikkerhed for omkostningerne ved boets behandling. sikkerhedsstillelsen ned-
    sættes til halvdelen, hvis der tillige kan kræves sikkerhedsstillelse efter stk. 4 eller 5,
    medmindre den, der er forpligtet til at stille sikkerhed efter disse bestemmelser, må
    anses for at være ude af stand hertil. har flere begæret konkursen, påhviler forpligtel-
    sen til at stille sikkerhed disse solidarisk og indbyrdes lige.
    …
    stk. 3. skifteretten kan fritage for sikkerhedsstillelse efter stk. l, således at statskas-
    sen indestår for omkostninger ved konkursbehandlingen, hvis
    l) særlige hensyn til en fordringshaver eller skyldneren taler for dette eller
    2) konkursen er begæret af skyldneren og erhvervs- og selskabsstyrelsen har truffet
    afgørelse om tvangsopløsning af selskabet.
    stk. 4. er der på fristdagen tinglyst virksomhedspant, jf. tinglysningslovens § 47 c, i
    skyldnerens ejendom, skal virksomhedspanthaveren straks efter afsigelsen af kon-
    kursdekretet stille 50.000 kr. i sikkerhed for omkostningerne ved boets behandling.
    sikkerhedsstillelsen er subsidiær i forhold til sikkerhedsstillelse efter stk. l...
    stk. 6. en fordringshaver, der har begæret konkursen eller har stillet sikkerhed for
    omkostningerne ved konkursbehandlingen, hæfter ikke for omkostningerne ud over
    sikkerhedsstillelsen.”
konkurslovens § 32, § 87 og § 143 er sålydende:
    ”§ 32. konkursen omfatter skyldnerens formue ved afsigelsen af konkursdekre-
    tet, og hvad der under konkursen tilfalder ham.”
    ”§ 87. overskud ved pantets bestyrelse tilfalder de panthavere, som ikke opnår
    fuld dækning gennem købesummen, og hvis panteret omfatter indtægter af pantet.
    kan ingen panthaver gøre krav på overskuddet, indgår det i boets almindelige
    masse.
    stk. 2. underskud ved pantets bestyrelse tilsvares af den, som overtager pantet på
    auktionen.
    stk. 3. rimelige omkostninger ved bestræbelser for realisation af pantet tilsvares
    af den, som overtager pantet på auktionen.
    stk. 4. reglerne i stk. 1-3 finder tilsvarende anvendelse ved underhåndssalg.”
    ”§ 143. viser det sig under boets behandling, at den sikkerhed, der er eller kan
    kræves stillet efter § 27, ikke er tilstrækkelig til at dække yderligere omkostnin-
    ger ved boets behandling, og er boets midler ikke tilstrækkelige til at dække disse
    omkostninger, sluttes boet snarest muligt på en dertil særligt indkaldt skiftesam-
    ling. dette gælder dog ikke, i det omfang en fordringshaver stiller sikkerhed for
    yderligere omkostninger.”
                                             - 7 -
konkurslovens § 27 om rekvirentens hæftelse for omkostningerne ved boets be-
handling blev oprindelig indsat som § 97 ved lov nr. 51 af 25. marts 1872. ved
lov nr. 266 af 26. juni 1975 blev bestemmelsen ændret og indsat som § 50 b, og
ved lov nr. 298 af 8. juni 1977 blev bestemmelsen flyttet til § 27 samtidig med,
at det blev tilføjet, at når særlige hensyn til en fordringshaver taler herfor, kan
skifteretten undlade at kræve sikkerhedsstillelse. i så fald betales omkostninger, der
ikke kan dækkes af skyldnerens midler, af statskassen.
ved lov nr. 384 af 10. juni 1987 blev § 27 ændret, således at også særlige hensyn til skyld-
neren kunne medføre, at skifteretten kunne fritage for at stille sikkerhed for omkostninger-
ne ved konkursbehandling med den virkning, at disse afholdes endeligt af statskassen. af
bemærkningerne til lovforslaget fremgår (folketingstidende 1986-87, tillæg a, lovforslag l
136, sp. 2640):
      ”til § 1
      til nr. 1
      ændringen indebærer, at særlige hensyn til skyldneren ligestilles med særlige hensyn
      til en fordringshaver, således at skyldneren af skifteretten vil kunne fritages for at
      stille sikkerhed for omkostningerne ved konkursbehandling af hans bo med den virk-
      ning, at disse afholdes endeligt af statskassen, dersom boets midler viser sig util-
      strækkelige.
      om baggrunden herfor henvises til de almindelige bemærkninger pkt. 3 og til be-
      tænkning nr. 1086/1986 om kuratorsalærer m.v. kapitel 9.”
lovforslaget byggede på betænkning nr. 1086/1986. følgende fremgår af betænkningen:
      ”kapitel 9. reglerne for statskassens betaling af omkostningerne ved konkursbehand-
      ling.
      9.1. gældende ret
      efter bestemmelsen i konkurslovens § 27, stk. l, hæfter konkursrekvirenten for de
      med konkursbehandlingen forbundne omkostninger, såfremt boets midler er util-
                                                 - 8 -
       strækkelige hertil. denne hæftelse skal som udgangspunkt berigtiges ved sikkerheds-
       stillelse, jfr. konkurslovens § 27, stk. 2, l. pkt. skifteretten kan dog undlade at kræve
       sikkerhedsstillelse, og omkostninger, der ikke kan dækkes af skyldnerens midler, be-
       tales i så fald af statskassen, jfr. § 27, stk. 2, 2. og 3. pkt., og folketingstidende
       1976/77, 2. samling, tillæg a, spalte 382 f, hvoraf det fremgår, at denne mulighed for
       fritagelse er tænkt benyttet, hvor en lønmodtager begærer konkurs for at få et lønkrav
       dækket af lønmodtagernes garantifond. skifteretten kan således i almindelighed ik-
       ke fritage en skyldner for at stille sikkerhed ved indgivelse af begæring om, at hans
       bo tages under konkursbehandling, men der vil administrativt kunne meddeles skyld-
       neren fri proces, såfremt de almindelige betingelser herfor er opfyldt.
       når det konstateres, at den stillede sikkerhed og de midler, der måtte indgå i boet,
       ikke kan dække (yderligere) bobehandling, må denne sluttes i medfør af bestemmel-
       sen i konkurslovens § 143.
       9.2. udvalgets overvejelser og forslag.
       …
       udvalget finder dog, at hensynet til skyldneren vil kunne tale for, at skyldneren ikke
       selv skal betale de med konkursbehandling af hans bo forbundne omkostninger i visse
       af de tilfælde, hvor boets midler er utilstrækkelige hertil. dette kan forekomme vel-
       begrundet, særligt hvor formålet med indgivelse af konkursbegæringen er at skabe en
       fristdag med henblik på fastholdelse af en mulighed for omstødelse af foretagne
       dispositioner eller kreditorforfølgning. udvalget kan derfor anbefale, at konkurslo-
       vens § 27, stk. 2, 2. pkt., ændres, således at særlige hensyn til skyldneren ligestilles
       med særlige hensyn til en fordringshaver, således at skyldneren af skifteretten vil
       kunne fritages for at stille sikkerhed for omkostningerne ved konkursbehandling af
       hans bo med den virkning, at disse afholdes af statskassen, dersom boets midler viser
       sig utilstrækkelige.”
reglen i konkurslovens § 27, stk. 4, om sikkerhedsstillelse af en virksomhedspantha-
ver, blev indsat som § 27, stk. 3, ved lov nr. 560 af 24. juni 2005. følgende fremgår
bl.a. af de almindelige bemærkninger til lovforslaget (folketingstidende 2004-05, til-
læg a, lovforslag nr. l 162, s. 7390):
       ”3.3.3. konkursretlige spørgsmål
       indeståelse for udgifter til bobehandling
       indførelse af en ordning med virksomhedspant vil efter udvalgets opfattelse forment-
       lig medføre øget risiko for, at insolvente virksomheder ikke vil blive undergivet
       egentlig behandling, idet der formentlig vil være væsentligt færre frie midler i boerne
       til at dække omkostningerne herved.
                                         - 9 -
som det fremgår af betænkningen side 99-102, har udvalget lagt vægt på at udforme
en ordning, der sikrer, at der er tilstrækkelige midler til stede med henblik på at dæk-
ke omkostningerne ved bobehandlingen af virksomheder, der har pantsat deres akti-
ver under den foreslåede ordning med virksomhedspant.
konkurslovens § 27 indeholder regler med henblik på at sikre, at der er tilstrækkelige
midler til at dække udgifterne ved bobehandlingen, jf. konkurslovens § 93, nr. 2.
konkurslovens § 27, stk. l, fastsætter, at den eller de, der har begæret konkurs (kon-
kursrekvirenten), hæfter solidarisk for disse omkostninger, hvis boets midler ikke er
tilstrækkelige. hæftelsen er principielt ubegrænset, men vil i praksis være begrænset
til rekvirentens sikkerhedsstillelse i medfør af § 27, stk. 2.
reglen i konkurslovens § 27, stk. 2, går nærmere ud på, at skifteretten kræver sikker-
hedsstillelse som betingelse for at afsige konkursdekret. sikkerhedens størrelse fast-
sættes af skifteretten under hensyn til boets beskaffenhed efter et skøn over de om-
kostninger, der kan påløbe. i praksis kræver skifteretten som regel en sikkerhedsstil-
lelse på 20-30.000 kr.
med henblik på at sikre, at der er tilstrækkelige midler til at foretage en forsvarlig
bobehandling, foreslår udvalget, at virksomhedspanthaveren indestår for omkostnin-
gerne hertil, hvis pantsætteren går konkurs. under hensyn til, at den omstændighed,
at der er virksomhedspant i skyldnerens aktiver, kan øge antallet og omfanget af de
forhold, der sædvanligvis bør undersøges under en bobehandling, bør det beløb, virk-
somhedspanthaveren indestår for, formentlig være højere end den indeståelse, der
sædvanligvis afkræves konkursrekvirenten, jf. ovenfor. udvalget finder, at beløbet
passende kan maksimeres til 50.000 kr.
virksomhedspanthaverens hæftelse bør være subsidiær i forhold til konkursrekviren-
tens sikkerhedsstillelse efter § 27, stk. 2. udvalget foreslår endvidere, at skifteretten
kan afkræve panthaveren sikkerhedsstillelse for beløbet.
hæftelsesreglen bør finde anvendelse for panthavere med tinglyst virksomhedspant i
skyldnerens aktiver på fristdagen…
ved skifterettens fastsættelse af det beløb, konkursrekvirenten skal stille sikkerhed
for efter § 27, stk. 2, er det udvalgets opfattelse, at der kan tages hensyn til, om der
er tinglyst virksomhedspant i skyldners aktiver. rekvirentens sikkerhedsstillelse vil
således passende kunne fastsættes til et lavere beløb, end det er tilfældet i dag, hvis
en virksomhedspanthaver ligeledes hæfter for boomkostningerne efter de foreslåede
regler i § 27, stk. 3 og 4, medmindre dette lavere beløb i sammenhæng med pantha-
verens hæftelse ikke skønnes at være tilstrækkeligt med henblik på at sikre en for-
svarlig bobehandling.
…
der henvises til betænkningen side 191-197.
justitsministeriet kan tilslutte sig udvalgets synspunkter og forslag.
                                              - 10 -
      fastsættelsen af størrelsen af virksomhedspanthaverens hæftelse må på den ene side
      ske ud fra hensynet til at sikre en i almindelighed forsvarlig behandling af konkurs-
      boer - der må antages ofte at være mere komplekse som følge af en virksomheds-
      pantsætning - og på den anden side ud fra hensynet til at sikre, at ordningen også kan
      være attraktiv ved mindre erhvervslån. justitsministeriet er enig med udvalget i, at en
      hæftelse på 50.000 kr. efter en samlet vurdering må anses for passende, idet det sam-
      tidigt bemærkes, at den samlede sikkerhedsstillelse (inklusiv konkursrekvirentens sik-
      kerhedsstillelse) hermed i praksis vil være dobbelt så stor som i dag, hvor skifteretten
      som regel fastsætter en sikkerhedsstillelse på 20-30.000 kr.”
af de specielle bemærkninger til lovforslaget fremgår bl.a. (folketingstidende 2004-05,
tillæg a, lovforslag nr. l 162, s. 7419):
      ”til nr. 3 (§ 27, stk. 3 og 4)
       l. forslaget til stk. 3 og 4 indeholder nærmere regler om virksomhedspanthaveres
      hæftelse og sikkerhedsstillelse for de med konkursbehandlingen forbundne omkost-
      ninger. reglerne indebærer som supplement til reglerne i konkurslovens § 27, stk. l
      og 2, at, hvis der på fristdagen er tinglyst virksomhedspant, jf. tinglysningslovens §
      47 c, i skyldnerens ejendom, hæfter den eller disse panthavere solidarisk med 50.000
      kr. hæftelsen er subsidiær i forhold til sikkerhedsstillelsen efter § 27, stk. 2. begre-
      bet ”ejendom” anvendes i konkursloven for skyldnerens aktiver.
      det følger af konkurslovens § 27, stk. l, at konkursrekvirenten hæfter for de med
      konkursbehandlingen forbundne omkostninger. hæftelsen er principielt ubegrænset,
      men vil i praksis være begrænset til det beløb, rekvirenten stiller sikkerhed for i med-
      før af stk. 2. det følger af denne bestemmelse, at afsigelse af konkursdekret som ud-
      gangspunkt er betinget af sikkerhedsstillelse for de nævnte omkostninger, medmin-
      dre disse utvivlsomt kan dækkes af konkursboets midler.
      den foreslåede nye regel i § 27, stk. 3, l. pkt., indebærer, at virksomhedspanthavere
      med tinglyst pant på fristdagen hæfter solidarisk med 50.000 kr. det følger endvidere
      af 2. pkt., at hæftelsen er subsidiær i forhold til rekvirentens sikkerhedsstillelse efter
      stk. 2.
      skifteretten kan efter 4. pkt. kræve sikkerhedsstillelse for hæftelsen efter l. pkt. det
      betyder, at hvis der er behov for sikkerhedsstillelse ud over, hvad der følger af kon-
      kursrekvirentens sikkerhedsstillelse, kan skifteretten afkræve virksomhedspanthaveren
      sikkerhedsstillelse på op til 50.000 kr. skifteretten kan kræve den samlede sikker-
      hedsstillelse efter 4. pkt. hos én af panthaverne, uanset at flere virksomhedspanthave-
      re hæfter efter stk. 3.
      ved skifterettens fastsættelse af det beløb, konkursrekvirenten skal stille sikkerhed
      for efter stk. 2, kan der tages hensyn til, om der er tinglyst virksomhedspant i skyld-
      ners aktiver. rekvirentens sikkerhedsstillelse vil således kunne fastsættes til et lavere
      beløb, end det er tilfældet i dag, hvis en virksomhedspanthaver ligeledes hæfter for
                                             - 11 -
      boomkostningerne efter stk. 3 eller 4, medmindre dette lavere beløb i sammenhæng
      med panthaverens hæftelse ikke skønnes at være tilstrækkeligt med henblik på at sik-
      re en forsvarlig bobehandling.
       …
       5. det følger af konkurslovens § 27, stk. 2, sidste pkt., at hvis skifteretten af særlige
      hensyn til skyldneren eller en fordringshaver undlader at kræve sikkerhedsstillelse,
      betales omkostninger, der ikke kan dækkes af skyldnerens midler, af statskassen. sta-
      tens hæftelse efter § 27, stk. 2, anses som en ”sikkerhedsstillelse efter stk. 2” efter
      den foreslåede regel i § 27, stk. 3. i denne situation følger det således af den foreslå-
      ede regel, at virksomhedspanthaverens forpligtelser først vil indtræde, efter at stats-
      kassen har dækket omkostninger for et beløb, der svarer til det, som skifteretten
      ellers ville have afkrævet konkursrekvirenten.”
lovforslaget bygger på betænkning nr. 1459/2005. følgende fremgår af betænkningen
bl.a. (s. 93 ff. og s. 191 ff.):
       ”2.1.2. virksomhedspant og de provenumæssige konsekvenser for det offentlige
      udvalget har søgt at udforme forslag til regler, der giver panthaveren en rimelig
      beskyttelse og tilgodeser dennes interesser, samtidig med at en række andre
      grundlæggende hensyn varetages.
      …
      2.1.4. bobehandling
      en ordning med virksomhedspant vil kunne medføre øget risiko for, at insolvente
      boer ikke vil blive undergivet egentlig behandling, idet der ikke er frie midler i
      boerne til at dække omkostningerne herved, jf. herved konkurslovens § 143.
       på grund af misbrugsfaren (herunder konkursrytteri) og generelt af præventive
      grunde er det derfor efter udvalgets opfattelse afgørende, at en ordning med virk-
      somhedspant udformes således, at den i praksis ikke hindrer en forsvarlig bobe-
      handling.
      udvalget har således lagt vægt på at udforme en ordning, der sikrer, at der er til-
      strækkelige midler til stede med henblik på at dække omkostningerne ved bobe-
      handlingen af virksomheder, der har pantsat deres aktiver i medfør af en ordning
      med virksomhedspant, der omfatter en virksomheds væsentligste aktivgrupper.
      …
       det er derfor udvalgets opfattelse, at der bør søges en løsning med henblik på at
      sikre, at der er tilstrækkelige midler til at gennemføre en forsvarlig bobehandling,
      men at en ordning ikke bør gå ud på, at de øvrige kreditorers krav skal dækkes i
                                        - 12 -
større eller mindre omfang af virksomhedspanthavers provenu ved bortsalg eller
tvangsauktion over de virksomhedspantsatte aktiver.
udvalget har på den baggrund overvejet, om det er hensigtsmæssigt at fastsætte
en regel om, at virksomhedspanthaveren indestår for de udgifter, der er forbundet
med konkursbehandlingen, jf. konkurslovens § 93, nr. 2. en sådan regel gælder
tilsvarende for konkursrekvirenten i medfør af konkurslovens § 27, stk. l.
en mulighed kunne være, at virksomhedspanthaveren indestår for et nærmere fastsat
beløb i forhold til boet, men således, at beløbet alene skal dække udgifter til konkurs-
behandlingen mv., jf. konkurslovens § 93, nr. 2, men ikke tilfalder de øvrige kreditorer
efter konkursordenen.
denne løsning har den fordel, at det sikres, at der er midler til at dække omkostnin-
gerne ved bobehandlingen, uanset om der er aktiver i boet, der ville kunne realiseres,
eller ej, og uanset størrelsen af det provenu, der i givet fald ville tilfalde virksomheds-
panthaveren ved bortsalg eller tvangsauktion. samtidig har denne løsning den fordel,
at en række komplicerede problemstillinger, der ville kunne opstå i praksis i forhold
til realisering af det pantsatte, undgås.
…
5.4. konkurs
5.4.l. indeståelse for udgifter til bobehandling
…
5.4.1.2. udvalgets overvejelser
som det fremgår..., er udvalget af den opfattelse, at indførelse af en ordning med
virksomhedspant vil kunne medføre øget risiko for, at insolvente virksomheder ikke
vil blive undergivet egentlig behandling, idet der formentlig vil være væsentligt færre
frie midler i boerne til at dække omkostningerne herved, jf. herved konkurslovens §
143.
det fremgår endvidere, at udvalget lægger vægt på at udforme en ordning, der sikrer,
at der er tilstrækkelige midler til stede med henblik på at dække omkostningerne ved
bobehandlingen af virksomheder, der har pantsat deres aktiver i medfør af en ordning
med virksomhedspant, der omfatter en virksomheds væsentligste aktivgrupper.
endelig fremgår det, at udvalget er af den opfattelse, at det vil være hensigtsmæssigt
at fastsætte en regel om, at virksomhedspanthaveren indestår for udgifter, der er for-
bundet med konkursbehandlingen, jf. konkurslovens § 93, nr. 2. en sådan regel gæl-
der tilsvarende for konkursrekvirenten i medfør af konkurslovens § 27, stk. l.
udvalget har derfor overvejet det nærmere indhold af en regel om, at virksomheds-
panthaveren indestår for udgifter til behandling af pantsætterens bo.
udvalget har på den baggrund overvejet, om en mulighed kunne være, at virksom-
hedspanthaveren indestår for et nærmere fastsat beløb i forhold til boet, men således,
                                            - 13 -
     at beløbet alene skal dække udgifter til konkursbehandlingen mv., jf. konkurslovens §
     93, nr. 2, men ikke tilfalder de øvrige kreditorer efter konkursordenen.
     …
     det er endvidere udvalgets opfattelse, at en regel om panthaverens indeståelse uanset
     sin nærmere udformning ikke bør erstatte den eksisterende regel om konkursrekviren-
     tens hæftelse for de omkostninger, der er forbundet med konkursbehandlingen, jf.
     konkurslovens § 27.
     i praksis vil en virksomhedspanthaver normalt ikke være til stede ved behandling af
     konkursbegæringen. det er derfor praktisk, hvis konkursrekvirenten fortsat stiller sik-
     kerhed efter reglen i konkurslovens § 27, stk. 2, således at konkursdekret kan afsiges
     også i de tilfælde, hvor der ikke er betryggende sikkerhed for, at vedkommende er
     solvent el. lign.
     på den baggrund finder udvalget det hensigtsmæssigt, hvis reglen om virksomheds-
     panthaverens indeståelse udformes som en almindelig regel, hvorefter panthaveren
     hæfter subsidiært i forhold til konkursrekvirentens sikkerhedsstillelse, men således at
     denne sikkerhedsstillelse i praksis bør nedsættes i tilfælde, hvor der er en eller flere
     hæftende virksomhedspanthavere.
     under hensyn til, at den omstændighed, at der er virksomhedspant i skyldnerens ak-
     tiver, kan øge antallet og omfanget af de forhold, der sædvanligvis bør undersøges
     under en bobehandling, bør det beløb, virksomhedspanthaverens indestår for, for-
     mentlig være højere end den indeståelse, der sædvanligvis afkræves konkursrekviren-
     ten… udvalget finder, at beløbet passende kan maksimeres til 50.000 kr.
     udvalget finder således, at en regel som supplement til reglerne i konkurslovens § 27,
     stk. l og stk. 2, bør indebære, at virksomhedspanthavere hæfter med 50.000 kr. for
     de omkostninger, der er forbundet med pantsætters konkurs.”
ved lov nr. 718 af 25. juni 2010 fik bestemmelsen i § 27 sin nuværende formulering og
blev ændret, navnlig således at rekvirenten alene skal hæfte for omkostningerne ved boets
behandling med den stillede sikkerhed. lovforslaget bygger på betænkning nr. 1512/2009,
hvoraf fremgår bl.a. (side 414):
     ”er der på fristdagen tinglyst virksomhedspant, jf. tinglysningslovens § 47 c, i skyld-
     nerens ejendom, skal virksomhedspanthaveren efter forslaget til stk. 4 straks efter af-
     sigelsen af konkursdekretet stille 50.000 kr. i sikkerhed for omkostningerne ved bo-
     ets behandling. sikkerhedsstillelsen er subsidiær i forhold til sikkerhedsstillelse efter
     stk. l og § 11 a, stk. 5. omfattes flere panthavere af l. pkt., påhviler forpligtelsen til
     at stille sikkerhed disse solidarisk og indbyrdes i forhold til pantets værdi.
                                                 - 14 -
       virksomhedspanthaverens sikkerhedsstillelse stilles til sikkerhed for omkostningerne
       ved boets almindelige behandling og er ikke begrænset til at vedrøre undersøgelser i
       forhold til virksomhedspantet, omstødeligheden heraf og/eller stillingtagen til eller bi-
       stand ved afhændelse af de pantsatte aktiver.”
konkurslovens § 87, stk. 3, blev indsat ved lov nr. 187 af 9. maj 1984. i lovforslagets be-
mærkninger (folketingstidende 1983-84, tillæg a, lovforslag nr. l10, sp. 634) henvises til
betænkning nr. 983/1983, side 57. følgende fremgår af betænkningens side 57:
       ”under behandlingen af forslaget til konkursloven blev det i et brev af 2. maj 1977
       fra advokatrådet til retsudvalget anført, at omkostningerne ved boets realisation navn-
       lig af fast ejendom helt eller delvis kan udtømme boets almindelige masse, og at
       panthaverne herved får en ubegrundet fordel, jfr. folketingstidende 1976-77 (2. sam-
       ling), tillæg b, sp. 698-700. rådet foreslog i den forbindelse, at omkostningerne ved
       realisation af pantsatte aktiver forlods bør afholdes af provenuet ved realisationen, så-
       ledes at omkostningerne bæres af panthaverne, der får en mindre dækning.
       advokatrådets forslag blev ikke gennemført i 1977, men udvalget finder, at det bør
       gennemføres i forbindelse med de nu foreslåede ændringer af konkursloven. udval-
       get lægger i den forbindelse vægt på, at der under nr. 2 som § 15, stk. 4 og 5, er fore-
       slået regler, der forbedrer panthavernes retsstilling i forhold til de øvrige kreditorer.
       det vil efter udvalgets opfattelse efter gennemførelsen af disse regler ikke være rime-
       ligt at opretholde den gældende ordning, hvorefter omkostningerne ved boets realisa-
       tion af pantsatte aktiver skal afholdes af boets almindelige masse.
       i stk. 4 slås det fast, at reglerne i § 87 også finder anvendelse ved boets underhånds-
       salg af pantsatte aktiver.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om et vederlag fra en panthaver for kurators arbejde med realisation af
et virksomhedspant er et sådant aktiv i et konkursbo, at statskassens sikkerhedsstil-
lelse for 15.000 kr. og virksomhedspanthavers sikkerhedsstillelse for 50.000 kr. for
omkostningerne ved boets behandling, jf. konkurslovens § 27, reduceres med dette
aktiv.
højesteret finder ligesom landsretten, at vederlaget fra panthaver for kurators arbej-
de med realisation af et virksomhedspant er en indtægt i boet og indgår som et aktiv
i bomassen. boets aktiver må således i overensstemmelse med boopgørelsen opgøres
til 56.550,60 kr.
                                             - 15 -
højesteret tiltræder endvidere af de grunde, der er anført af landsretten, at boets un-
derskud alene kan dækkes inden for den samlede sikkerhedsstillelse på 65.000 kr. i
det omfang boets aktiver ikke dækker omkostningerne op til de 65.000 kr. da stats-
kassen hæfter forud for virksomhedspanthaveren, hæfter statskassen herefter for et
beløb på 8.449,34 kr.
konkursboets mere subsidiære påstand angår en situation, hvor kurator har antaget
sagkyndig bistand til administration og salg af pantsatte aktiver. dette er imidlertid
ikke sket i den foreliggende sag, og højesteret finder derfor ikke grundlag for at tage
stilling til denne påstand, som afvises.
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse og afviser konkursboets mere
subsidiære påstand.
                                  thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes og den mere subsidiære påstand afvises.