text:
s000300t - kj
                                        dom
                             afsagt den 18. december 2001
              s 3/01
              maskinmestrenes forening
              som mandatar for
              bjarne nielsen
              orla gorki johannesen
              kurt hansen nielsen
              (advokat danielle buhl)
              mod
              lønmodtagernes garantifond
              (advokat henrik thal jantzen)
sagen vedrører spørgsmålet om sagsøgerne, maskinmestrenes forening som
mandatar for bjarne nielsen, orla gorki johannesen og kurt hansen, efter
bestemmelsen i sømandslovens § 45 kan kræve minimalerstatning ved opsigelse på
grund af betalingsvanskeligheder for arbejdsgiveren, samt om en sådan ret i givet
fald bevares i forhold til arbejdsgiverens konkursbo således at erstatning kan kræves
udbetalt fra sagsøgte, lønmodtagernes garantifond.
                                           - 2 -
parternes påstande
sagsøgerne, maskinmestrenes forening som mandatar for bjarne nielsen, orla
gorki johannesen og kurt hansen nielsen, har nedlagt påstand om at sagsøgte,
lønmodtagernes garantifond, skal betale bjarne nielsen 16.375 kr., orla gorki
johannesen 9.330 kr. og kurt hansen nielsen 12.807 kr. med procesrente fra den 24.
januar 2001.
sagsøgte, lønmodtagernes garantifond, har nedlagt påstand om frifindelse.
sagsøgte bestrider ikke sagsøgernes krav beløbsmæssigt.
sagen blev anlagt den 24. januar 2001 ved civilretten i hillerød. ved kendelse af 1.
februar 2001 blev sagen henvist til behandling ved sø- og handelsretten under
henvisning til retsplejelovens § 226, stk. 3, jf. stk. 1, nr. 1, 2 og 4.
sagens omstændigheder
maskinmestrene bjarne nielsen, orla gorki johannesen og kurt hansen nielsen
blev den 1. oktober 1999 ansat ved rederiaktieselskabet århus-kalundborg linien.
der blev indgået overenskomst mellem århus-kalundborg linien og
maskinmestrenes forening om de pågældendes ansættelse. efter overenskomstens
pkt. 2.1 var grundlaget for ansættelsen sømandsloven og overenskomstens
bestemmelser om opsigelsesvarsler, som bl.a. fastsætter opsigelsesvarslet for
officerer til 3 mdr. fra rederiets side og 2 mdr. fra officerens side.
den 22. oktober 1999 blev maskinmestrene opsagt. sidste arbejdsdag skulle være
den 29. oktober 1999. sagsøgerne fik alle nyt arbejde inden opsigelsesperiodens
udløb, og spørgsmålet er herefter om sagsøgerne har krav på løn for hele
opsigelsesperioden, minimalerstatning, efter sømandslovens § 45, eller om
sagsøgerne alene har krav på løn i opsigelsesperioden indtil det tidspunkt de fik nyt
arbejde.
ved dekret af 9. november 1999 blev rederiaktieselskabet århus-kalundborg linien
taget under konkursbehandling ved skifteretten i århus.
                                           - 3 -
maskinmestrenes forening rettede ved skrivelse af 11. februar 2000 henvendelse til
sagsøgte og protesterede imod at fonden som betingelse for udbetaling af løn i
opsigelsesperioden forlangte dokumentation for at sagsøgerne forgæves havde søgt
nyt arbejde i opsigelsesperioden. maskinmestrenes forening henviste til at
bestemmelsen i sømandslovens § 45 gav sagsøgerne krav på minimalerstatning for
opsigelsen.
ved skrivelse af 27. april 2000 afslog sagsøgte at udbetale den krævede
minimalerstatning. sagsøgte betalte de pågældende erstatning for løn i
opsigelsesperioden efter fradrag for anden indkomst i perioden. maskinmestrenes
forening fastholdt kravet. lønmodtagernes garantifond sendte den 12. maj 2000
bl.a. et notat vedrørende spørgsmålet udarbejdet i juni 1997 som konkluderer at
sømandslovens §§ 18 og 45 ikke hjemler ret til minimalerstatning uden for de
opregnede afskedigelsessituationer i sømandslovens § 17 og § 44, stk. 2.
en bestemmelse som svarer til den nugældende sømandslovs § 45, blev indført ved
sømandsloven af 1973, lov nr. 420 af 13. juni 1973. ved lov nr. 287 af 27. april 1994
fik bestemmelsen sin nuværende ordlyd:
§ 45. afskediges en skibsofficer uden sådan grund som nævnt i § 17 eller § 44, stk.
2, har skibsofficeren ret til hyre for 3 måneder efter tjenesteforholdets ophør, med
mindre almindelige erstatningsregler hjemler ret til et større beløb. i øvrigt finder §
18 om ret til fri rejse og om fratrædelse før opsigelsesfristens udløb anvendelse.
afskedigelsesgrunde efter § 17 er en række tilfælde af grov misligholdelse fra den
ansattes side. § 44, stk. 2 vedrører ansættelse for en bestemt periode eller rejse eller
ansættelse som afløser.
procedure
sagsøgernes anbringender
til støtte for den nedlagte påstand har maskinmestrenes forening gjort gældende at
det ved revisionen af sømandsloven i 1973 var hensigten i videst muligt omfang at
                                            - 4 -
gøre funktionærlovens principper anvendelige på skibsofficerers tjenesteaftaler, jf.
betænkning om revision af sømandsloven nr. 643/1972, side 9, højre spalte, hvoraf
bl.a. fremgår: ”fra skibsofficersorganisationernes side er der over for kommissionen
fremsat ønske om, at funktionærlovens principper i videst muligt omfang gøres
anvendelige på skibsofficerernes tjenesteaftaler... efter kommissionens opfattelse bør
funktionærretlige bestemmelser om skibsofficerernes tjenesteaftale optages
selvstændigt i sømandsloven og ikke blot ved en henvisning til funktionærlovens
bestemmelser”.
ved revisionen var det således hensigten at menige (efter sømandslovens § 18) og
officerer (efter sømandslovens § 45) skulle have ret til mindst 3 måneders løn, evt.
mere hvis større tab kan dokumenteres. på denne måde kom reglerne til at svare til
funktionærlovens bestemmelser, jf. betænkning om revision af sømandsloven nr.
643/1972, side 11, hvoraf bl.a. fremgår at der foreslås bestemmelser om en
skibsofficers ret til erstatning i tilfælde af uberettiget afsked således at den i
sømandsloven fixerede erstatning for hyre på 3 måneder foreslås ændret til en
minimumserstatning i princippet svarende til funktionærlovens § 3. det blev
ligeledes foreslået at optage bestemmelser om fratrædelsesløn og værn mod usaglig
opsigelse ”i princippet svarende til bestemmelserne i funktionærlovens §§ 2a og 2b,
stk. 1-3”.
begrebet ”afsked” er i sømandsloven stort set svarende til det som i almindelighed
forstås ved en bortvisning, dvs. afsked med øjeblikkelig fratræden, hvilket normalt
fordrer misligholdelse fra officerens side. sagsøgerne gør gældende at
sømandslovens bestemmelse om minimalerstatning også skal gælde i andre tilfælde
end de som udtrykkeligt er nævnt i § 17 og § 44, stk. 2. der foreligger ikke en
udtømmende angivelse, jf. betænkningen side 63 hvor det anføres at der er enighed
om at bibeholde opregningen som bedst dækkende selvom den ikke kan anses for
udtømmende. sagsøgerne i denne sag er ikke omfattet af nogen af punkterne i § 17,
men bør have tilkendt minimumserstatning på løn i hele opsigelsesperioden som de
ville have haft krav på efter funktionærloven og praksis herom ved arbejdsgiverens
opsigelse på grund af betalingsvanskeligheder. det skal tages i betragtning at
ulempen ved at blive fyret er den samme for sagsøgerne som for funktionærer.
                                             - 5 -
lovforslagets bemærkninger til den bestemmelse som nu er § 45, henviser til
bemærkningerne til den bestemmelse som nu er § 18. det fremgår af disse
bemærkninger at ændringen af bestemmelserne til en regel om minimalerstatning og
erstatning for yderligere bevisligt tab bringer bestemmelserne mere på linie med
almindelige erstatningsprincipper og erstatningsreglerne i andre love, jf. bl.a.
funktionærlovens § 3. der henvises tillige til hasselbalch, ansættelsesretten, 2.
udgave 1997, side 588, som her henviser til bestemmelsen som en generel
minimalerstatningsregel.
inden for den juridiske teori og praksis er opfattelsen at forholdene for søofficerer
generelt tilnærmes funktionærlovens regler for funktionærer, jf. lars svenning
andersen, funktionærret, 2. udgave 1998, side 72, og u 1997.1 sh hvor det i rettens
præmisser er anført at bestemmelsen skal fortolkes i overensstemmelse med
funktionærlovens § 2b da sømandslovens § 43 i princippet svarer til denne
bestemmelse. det svarer i den foreliggende sag til at sømandslovens § 45 fortolkes i
overensstemmelse med funktionærlovens § 3.
den holdning som kom til udtryk i bache, sømandsloven af 1952, 1966, side 366,
hvorefter alene tilfælde omfattet af sømandslovens opregning af afskedigelsesgrunde
kan anses for erstatningsberettigende, bør ikke være gældende ret i dag.
betalingsmisligholdelse ville efter denne opfattelse ikke kunne føre til erstatning
hvilket er klart urimeligt og ikke i overensstemmelse med de almindelige
ansættelsesretlige principper.
ved dommen i ufr 1961.212 h blev et likvidationsbos fritstilling af en opsagt
funktionær sidestillet med tilfælde omfattet af funktionærlovens § 3, stk. 1. det har
herefter været praksis at funktionærlovens bestemmelse i § 3, stk. 1 giver
funktionæren ret til minimalerstatning i tilfælde af afskedigelse på grund af
arbejdsgiverens betalingsvanskeligheder. tilsvarende skal være gældende i den
foreliggende sag hvor sagsøgerne har fundet anden beskæftigelse i
opsigelsesperioden, jf. også h.g. carlsen, dansk funktionærret, 6. udgave, side 234,
hvor det bemærkes at funktionærens ulempe og anciennitetstab ved at blive opsagt
og definitivt fritstillet er lige store hvad enten han eller hun mister sin stilling på
grund af arbejdsgiverens misligholdelse eller hans ophør.
                                           - 6 -
sagsøgernes ret til minimalerstatning kan også gøres gældende overfor konkursboet,
jf. dommen refereret i ufr 1972.77 h, hvor flertallet i sø- og handelsretten og
højesteret fandt at nogle funktionærers krav på minimalerstatning kunne gøres
gældende over for arbejdsgiverens konkursbo selvom funktionærerne havde fået
arbejde i opsigelsesperioden.
på baggrund af det anførte bør retten konkludere at officerer i medfør af
sømandslovens § 45 har krav på minimalerstatning på 3 måneders hyre i alle tilfælde
af misligholdelse fra arbejdsgiverens side, herunder betalingsmisligholdelse svarende
til gældende ret for funktionærer. området for erstatning efter funktionærloven følger
ikke direkte af funktionærlovens § 3, men er fastlagt i praksis hvilket også bør ske
vedrørende sømandslovens § 45.
sagsøgernes opsigelsesvarsel efter overenskomsten svarer til det varsel som følger af
sømandsloven, og kan ikke konkursreguleres efter konkurslovens § 61. sagsøgernes
krav kan fuldt ud gøres gældende over for konkursboet og kan derfor kræves udbetalt
fra sagsøgte.
sagsøgtes anbringender
til støtte for sin frifindelsespåstand har sagsøgte gjort gældende at udgangspunktet er
at arbejdstagere alene kan kræve det faktiske tab erstattet. arbejdstagere har
tabsbegrænsningspligt og er forpligtet til at søge andet arbejde i opsigelsesperioden.
der må kræves klar lovhjemmel for krav på erstatning ud over det faktiske tab. der
er enighed om at sagsøgerne ikke blev afskediget, men opsagt hvilket ikke er det
samme som afskedigelse inden for sømandslovens område.
sømandslovens § 45 giver ikke hjemmel til at kræve minimalerstatning i det
foreliggende tilfælde da bestemmelsen alene giver en sådan ret hvis officeren
afskediges med henvisning til en af de grunde som er anført i sømandslovens § 17
eller § 44, stk. 2, og dette var uberettiget. det følger af bestemmelsens ordlyd.
det må derfor i hvert tilfælde vurderes om den konkrete afskedigelse er et udtryk for
misligholdelse fra arbejdsgiverens side. betænkning om revision af sømandsloven nr.
                                          - 7 -
643/1972, side 8, angiver at spørgsmålet om hvorvidt der fra rederiets side er sket et
”kontraktsbrud” der giver sømanden ret til erstatning og fri rejse som hidtil må
afgøres ved domstolene.
af den kommenterede sømandslov af 1952 af bache, 1966, fremgår side 331
vedrørende den dagældende § 34 at rederen er erstatningspligtig ”ved de uberettigede
afskedigelser”. retsbruds- og erstatningssynspunkt var bestemmelsens grundlag og
udgangspunkt i 1952 hvilket også havde været gældende historisk. kommentaren
henviser til motiver fra 1892 der anførte at man havde tillagt den ulovligt
afskedigede sømand samme krav på hyre og rejsegodtgørelse som var tillagt den som
med føje begærede afsked på grund af mishandling eller andet kontraktsbrud.
praksis om sømandslovens § 45 viser også at bestemmelsen skal anvendes efter
ordlyden, jf. dommen refereret i ufr 1977.1062 øl. her var en skibsfører ubeføjet
blevet bortvist med henvisning hertil og fik tilkendt fuld lønerstatning efter
sømandslovens § 45. dette er netop kerneområdet for bestemmelsen.
bestemmelsen i § 45 må fortolkes efter ordlyden således at den alene vedrører de
tilfælde i § 17 og § 44, stk. 2 der henvises til. opsigelsen af sagsøgerne var ikke
begrundet i omstændigheder der var omfattet af de nævnte bestemmelser.
opsigelserne skete på grund af økonomiske vanskeligheder. derfor er opsigelserne
ikke er omfattet af den i sømandslovens § 45 nævnte uberettigede ophævelse af
ansættelsesforholdet. opsigelse og fritstilling af søofficerer ikke kan sidestilles med
opsigelse og fritstilling af en funktionær.
bestemmelsen i § 45 skal give erstatning i de tilfælde hvor der ikke er en legal
begrundelse for afskeden. i det foreliggende tilfælde var rederiet i økonomiske
vanskeligheder som førte til konkurs. det er under sagen ikke bestridt at opsigelserne
var rimelige og sagligt begrundet.
sagsøgerne blev ved fritstillingen stillet bedre end hvis rederiet havde krævet at de
arbejdede i opsigelsesperioden. de kunne bruge alle deres kræfter på at søge nyt
arbejde hvilket også lykkedes. længerevarende fritstillinger som er sagligt
begrundet, er lovlige og ikke ansvarspådragende, jf. kaj petersen, funktionærloven,
12. udg., 1990, side 135.
                                         - 8 -
intentionerne ved den seneste lovændring var ikke generelt at skabe identitet imellem
sømandslovens bestemmelse og funktionærlovens. sigtet var at skabe fortsat
retsenhed mellem de nordiske lande. det fremgår af betænkningen at kommissionens
opfattelse var at sømandsloven skulle beholde sine egne regler og ikke blot henvise
til funktionærloven. i bemærkningerne til §§ 42 og 43 henvises til
godtgørelsesbestemmelserne i funktionærlovens § 2a og 2b, men ved § 45 henvises
ikke til at bestemmelsen skal være identisk med funktionærlovens § 3, blot at
bestemmelsen ved lovændringen bliver i overensstemmelse med principperne i
funktionærlovens § 3.
på grund af eksistensen af lønmodtagernes garantifond er der ikke længere samme
behov for beskyttelse af en afskediget som tidligere. efter dommen i ufr 1989.1h
kan praksis efter funktionærloven ikke tillægges afgørende betydning.
herefter skal sømandslovens § 45 ikke fortolkes i overensstemmelse med praksis
efter funktionærlovens § 3. sagsøgernes situation er direkte omfattet af
sømandslovens § 18, stk. 3 og skal derfor ikke reguleres af § 45. dette er i
overensstemmelse med sagsøgtes langvarige, faste praksis.
hvis retten måtte være uenig i sagsøgtes fortolkning af sømandslovens § 45, gøres
det gældende at sagsøgernes krav under hensyn til ansættelsesperioden på kun 3 uger
skal konkursreguleres til de allerede udbetalte beløb. der skal ligeledes tages hensyn
til den berigelse som sagsøgerne ville få på de øvrige kreditorers bekostning.
sø- og handelsrettens afgørelse
efter ansættelse ved rederikatieselskabet århus-kalundborg linien den 1. oktober
1999 blev sagsøgerne opsagt den 22. oktober 1999 og fritstillet 29. oktober 1999 på
grund af selskabets økonomiske vanskeligheder. efter den mellem maskinmestrenes
forening og rederiaktieselskabet indgåede overenskomst var grundlaget for
ansættelsen sømandsloven, og opsigelsesvarslet for sagsøgerne var 3 mdr.
afsked i den betydning udtrykket er anvendt i sømandslovens § 45, 1. pkt. svarer
ikke til hvad der sædvanligvis forstås ved afsked, men snarere til det som uden for
                                          - 9 -
sømandslovens område betegnes som bortvisning. efter ordlyden af sømandslovens
§ 45, 1. pkt., omfatter bestemmelsens regler om minimalerstatning kun afskedigelse
af en skibsofficerer under henvisning til de grunde der er nævnt i § 17 eller § 44, stk.
2., uden at disse grunde foreligger. bestemmelsen blev til på baggrund af betænkning
nr. 643/1972. i betænkningen foreslog man en bestemmelse som på dette punkt
svarer til bestemmelsens nuværende udformning. kommissionen henviste på
betænkningens side 11 til uberettigede afskedigelser ”i princippet svarende til
funktionærlovens § 3”, men foreslog ikke bestemmelser der kunne føre til at der skal
udbetales minmalerstatning svarende til tre måneders løn bortset fra tilfælde omfattet
af sømandslovens § 45, 1. pkt., jf. § 17 eller § 44, stk. 2.
da de opsigelser sagen drejer sig om, ikke er omfattet af sømandslovens § 45, 1. pkt.,
kan sagsøgerne ikke få medhold i deres krav imod sagsøgte.
da sagen vedrører et almindeligt fortolkningsproblem, skal hver part bære sine
omkostninger.
                                  thi kendes for ret
sagsøgte, lønmodtagernes garantifond, frifindes for den af sagsøgerne,
maskinmestrenes forening som mandatar for bjarne nielsen, orla gorki johannesen
og kurt hansen nielsen, nedlagte påstand.
hver part bærer sine omkostninger.
                                      jens feilberg
    jørn hansen                                                           finn lund
  jørgen haagen frederiksen                                            poul kolding
             udskriftens rigtighed bekræftes. sø- og handelsretten, den
                                          p.j.v.