text:
                             højesterets dom
                        afsagt onsdag den 9. november 2016
sag 238/2016
(2. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat gert dyrn, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i randers den 1. september 2015 og af vestre
landsrets 7. afdeling den 25. februar 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, marianne højgaard
pedersen, jon stokholm, vibeke rønne og jens kruse mikkelsen.
påstande
parterne har – på baggrund af konklusion og anbefalinger i kriminalforsorgens personunder-
søgelse af 31. oktober 2016 – nedlagt samstemmende påstand om formildelse af straffen, så-
ledes at betingelserne i landsrettens dom om tilsyn af kriminalforsorgen og om udførelse af
samfundstjeneste udgår.
dommen er anket af t med påstand om frifindelse for så vidt angår konfiskation af mercedes-
benz med registreringsnummer jf... og bmw 730d med registreringsnummer ab...
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse for så vidt angår konfiskation af mercedes-
benz med registreringsnummer jf... for så vidt angår bmw med registreringsnummer ab...
påstås dommen ændret, således at det fastslås, at byrettens konfiskation af bilen var berettiget.
anklagemyndighedens påstand vedrørende konfiskation af bmw’en er begrundet i, at der
under sagens forberedelse for højesteret fra midt- og vestjyllands politi er fremkommet op-
                                               - 2 -
lysning om, at der den 27. november 2014 blev truffet beslutning om at udlevere køretøjet til
carta autofinans, der havde tinglyst ejendomsforbehold i køretøjet. carta autofinans
anmodede om, at køretøjet blev udleveret til t, hvilket skete den 19. december 2014. samme
dag blev køretøjet registreret til s v/ t. køretøjet blev afmeldt den 16. december 2015 og er
den 4. januar 2016 registreret til h a/s.
supplerende sagsfremstilling
kriminalforsorgen har den 31. oktober 2016 afgivet følgende udtalelse efter personunder-
søgelse af t, jf. retsplejelovens § 808:
      ”resumé:
      t – i det følgende benævnt som t – er en 43-årig enlig mand, som oplyser, at han siden
      januar 2016 har forsøgt at rehabilitere sig efter et 2-årigt ophold i spanien i forlængelse
      af en social deroute, som han ser sammenhængende med, at han ved retslige afgørelser
      indledt i september 2011, har måttet opgive sin selvstændige limousine-kørselsvirksom-
      hed med betydelig gæld, arbejdsløshed, boligløshed og massive helbredsproblemer til
      følge.
      om sin baggrund oplyser t at have haft en tryg og stabil opvækst hos sin mor i et al-
      mennyttigt boligområde i en større jysk provinsby.
      han har altid arbejdet hårdt og har haft forskellige former for ufaglært arbejde siden
      folkeskolens 9. klassetrin – ofte chaufførarbejde – og har i årenes løb taget forskellige
      arbejdsmarkeds-kurser og forskellige førerbeviser førende frem til en periode som selv-
      stændig erhvervsdrivende med limousinekørsel i perioden 2011-2013. aktuelt oplyser
      han at have taget et arbejde på et lager for at overleve, men at han har svært ved at klare
      det. det skyldes, at han er syg og har været sygemeldt siden januar 2016, hvor han blev
      indlagt akut på intensivafdeling og nu vedvarende er under udredning for årsagen hertil
      samt i behandling for diabetes og svært nedsat lungefunktion. t afviser enhver form for
      misbrug og oplyser at være ikke-ryger.
      t oplyser, at han tidligere har haft en stor omgangskreds og har været meget socialt an-
      lagt, men at han siden retssagen i 2011 har fået det tiltagende dårligt fysisk og psykisk
      og nu lever en tilbagetrukket tilværelse, hvor han opretholder telefonisk kontakt med
      enkelte gode venner og hvor så få som muligt ved hvor han bor og arbejder. familie-
      mæssigt oplyser t at have god og tæt kontakt med sin mor og sin datter.
      t oplyser, at han ikke længere har nogen forestillinger om fremtiden ud over at over-
      leve. t forklarer, at han har behov for tid og ro så han kan restituere og rehabilitere sig
      og at han prøver at fokusere på at huske at komme til de prøver og aftaler, som han fort-
      sat har i hospitalsregi og hos egen læge.
      kriminalforsorgens konklusion og begrundelse
      kriminalforsorgens konklusion:
      det er kriminalforsorgens vurdering, at t er egnet til at modtage en betinget dom,
      hvortil det alene anbefales, at der fastsættes prøvetid.
                                                - 3 -
      på grund af ts alvorlige helbredsmæssige situation og taget i betragtning af, at der ikke
      er nogle egentlige forsorgsmæssige hensyn at tage, anser kriminalforsorgen det for
      mest hensigtsmæssigt ikke at pålægge ham yderligere betingelser ved en eventuel dom.”
retsgrundlaget
færdselslovens § 133 a bestemmer bl.a.:
      ”§ 133 a. ved grove overtrædelser af færdselsloven, eller hvor føreren flere gange har
      gjort sig skyldig i overtrædelse af færdselsloven, kan der ske konfiskation af det ved
      overtrædelsen anvendte motordrevne køretøj, hvortil der kræves kørekort, hvis det må
      anses for påkrævet for at forebygge yderligere overtrædelser af færdselsloven. under
      tilsvarende betingelser kan der ske konfiskation af et motordrevet køretøj, hvortil der
      kræves kørekort, der ejes af den person, der har foretaget overtrædelsen, selvom køre-
      tøjet ikke er anvendt ved overtrædelsen.
         stk. 2. konfiskation skal ske …
         …
         stk. 6. konfiskation skal ligeledes ske, hvis
      1) ejeren af køretøjet har gjort sig skyldig i overtrædelse af § 56, stk. 1, 1. pkt., § 62, stk.
      1, eller § 117 a og
      2) den pågældende to gange tidligere, inden for de seneste 3 år før det nye forhold er
      begået, har gjort sig skyldig i forhold som nævnt i nr. 1 eller stk. 3, nr. 1.
         …
         stk. 11. konfiskation efter stk. 2-10 skal ske, selv om køretøjet ikke er anvendt ved
      den aktuelle overtrædelse.
         stk. 12. bestemmelsen i stk. 2-10 kan fraviges, når særlige grunde undtagelsesvis taler
      herfor.”
færdselslovens § 133 a, stk. 11, blev oprindeligt indsat som bestemmelsens stk. 2, 2. pkt., i
forbindelse med, at der første gang blev indført regler om obligatorisk konfiskation af motor-
køretøjer ved lov nr. 363 af 24. maj 2005. af bemærkningerne til lovforslaget fremgår bl.a.
(folketingstidende 2004-05, 2. samling, tillæg a, lovforslag nr. l 7, s. 174 og 186):
      ”almindelige bemærkninger
      …
      9.1. konfiskation
      …
      9.1.3. lovforslagets udformning
      justitsministeriet er enig i, at en øget anvendelse af muligheden for konfiskation dels vil
      mindske risikoen for, at den pågældende begår grove yderligere eller gentagne færd-
      selslovsovertrædelser, dels vil styrke den præventive effekt af reglen.
      …
                                                - 4 -
      justitsministeriet finder imidlertid, at der også bør skabes hjemmel til konfiskation af
      gerningsmandens eget køretøj i de situationer, hvor den pågældende foretager den aktu-
      elle overtrædelse i et lånt/lejet køretøj. herved sikres det, at der ikke kan ske omgåelse
      af konfiskationsreglerne ved f.eks. at bytte køretøj med en anden, så kørslen ikke fore-
      tages i eget køretøj. endvidere vil en sådan konfiskation være velbegrundet ud fra hen-
      synet til at forebygge yderligere lovovertrædelser, idet risikoen for nye overtrædelser af
      færdselsloven ikke mindskes, hvis den pågældende fortsat beholder sit køretøj. en sådan
      udvidelse af konfiskationsadgangen må samtidig ses på baggrund af, at færdselslovs-
      overtrædelser i særlig grad indebærer risiko for, at mennesker kommer alvorligt til
      skade eller bliver dræbt.
      det foreslås på den baggrund, at der i § 133 a, stk. 1, 2. pkt., indsættes en bestemmelse
      om, at der under tilsvarende betingelser som efter stk. 1, 1. pkt., kan ske konfiskation af
      et motordrevet køretøj, hvortil der kræves kørekort, der ejes af den person, der har fo-
      retaget overtrædelsen, selv om køretøjet ikke er anvendt ved overtrædelsen. det kræves
      således, at der er tale om grove og gentagne overtrædelser, samt at konfiskation må an-
      ses for påkrævet for at forebygge yderligere overtrædelser af færdselsloven.
      …
      justitsministeriet finder endvidere, at den nye bestemmelse [om obligatorisk konfiska-
      tion] i lighed med den foreslåede udvidelse i § 133 a, stk. 1, 2. pkt., bør udvides til også
      at skabe adgang til konfiskation af den pågældendes eget køretøj, selv om den aktuelle
      kørsel er foregået i 3. mands køretøj. det foreslås på den baggrund i § 133 a, stk. 2, 2.
      pkt., at ejerens køretøj skal konfiskeres efter bestemmelsen i § 133 a, stk. 2, 1. pkt., uan-
      set at ejerens køretøj ikke er anvendt ved den aktuelle overtrædelse.
      …
      bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser
      …
      til nr. 22 (§ 133 a)
      …
      bestemmelsen [om obligatorisk konfiskation] omfatter såvel tilfælde, hvor føreren af
      det motordrevne køretøj samtidig er ejer af køretøjet, som er anvendt ved den tredje
      kørsel samt tilfælde, hvor den tredje kørsel er foretaget i 3. mands køretøj. i de situatio-
      ner, hvor den aktuelle tredje kørsel er foretaget i 3. mands køretøj, vil der således skulle
      ske konfiskation af den pågældendes eget køretøj, såfremt den pågældende er ejer af et
      sådant. om der kan ske konfiskation af det lånte eller lejede køretøj, må vurderes efter
      bestemmelsen i straffelovens § 77 a.”
færdselslovens § 133 a, stk. 12, blev oprindeligt indsat som bestemmelsens stk. 3 ved oven-
nævnte lov nr. 363 af 24. maj 2005. af bemærkningerne til lovforslaget fremgår bl.a. (folke-
tingstidende 2004-05, 2. samling, tillæg a, lovforslag nr. l 7, s. 173-175 og 186):
      ”almindelige bemærkninger
                                                - 5 -
      …
      9.1. konfiskation
      …
      9.1.2. udvalgets overvejelser
      …
      efter udvalgets forslag skal det undtagelsesvis være muligt at fravige bestemmelsen om
      obligatorisk konfiskation, når særlige grunde måtte tale derfor. dette vil navnlig kunne
      være tilfældet i situationer, hvor eksempelvis ganske særlige familiemæssige eller so-
      ciale forhold vil bevirke, at konfiskation i det konkrete tilfælde vil have uforholds-
      mæssigt indgribende betydning for den pågældende.
      …
      9.1.3. lovforslagets udformning
      …
      som nævnt er den obligatoriske konfiskationsregel udtryk for, at der ikke skal foretages
      et konkret skøn. med henblik på at undgå urimelige konsekvenser af den obligatoriske
      regel, er der i § 133 a, stk. 3, åbnet en begrænset mulighed for at undlade konfiskation,
      når særlige grunde undtagelsesvis måtte tale herfor.
      …
      bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser
      …
      til nr. 22 (§ 133 a)
      …
      efter § 133 a, stk. 3, skal det undtagelsesvis være muligt at fravige bestemmelsen om
      obligatorisk konfiskation, når særlige grunde måtte tale derfor. dette vil navnlig kunne
      være tilfældet i situationer, hvor eksempelvis ganske særlige familiemæssige eller so-
      ciale forhold vil bevirke, at konfiskation i det konkrete tilfælde vil have uforholdsmæs-
      sigt indgribende betydning for den pågældende.”
anbringender
anklagemyndigheden har anført navnlig, at betingelserne i færdselslovens § 133 a, stk. 6, for
obligatorisk konfiskation af mercedes-benz, reg.nr. jf..., er opfyldt. t har anvendt bilen, som
han er ejer af, til kørsel i frakendelsestiden den 14. maj 2014. han er endvidere fundet skyldig
i yderligere tre kørsler i frakendelsestiden i perioden fra den 8. oktober 2013 til den 14. maj
2014.
                                                 - 6 -
færdselslovens § 133 a, stk. 6, jf. stk. 11, hjemler mere end én adgang til konfiskation af
bmw, reg.nr. ab..., selv om t ikke anvendte køretøjet ved nogen af de fire kørsler i fra-
kendelsestiden.
for det første var betingelserne efter færdselslovens § 133 a, stk. 6, for obligatorisk konfiska-
tion af bmw, reg.nr. aw..., opfyldt, idet t anvendte dette køretøj, som han var ejer af, den
21. oktober 2013, hvor han foretog sin tredje kørsel i frakendelsestiden inden for en måned.
i forhold til genstanden for konfiskation foreligger der identifikation mellem dette køretøj og
den bmw, reg.nr. ab..., som t erhvervede kort efter kørslen den 21. oktober 2016 ved at
skifte de to biler ud med hinanden. formålet med færdselslovens konfiskationsregler ville
således være illusorisk, såfremt et køretøj ville kunne unddrages fra konfiskation ved at skifte
det ud med et andet køretøj. en formålsfortolkning af færdselslovens § 133 a, stk. 6, sammen-
holdt med § 133 a, stk. 11, fører derfor til, at der skal ske obligatorisk konfiskation af den nye
bmw.
i det tilfælde, hvor en person efter den seneste overtrædelse – men før sagen kommer for ret-
ten – sælger køretøjet, vil der efter omstændighederne kunne ske konfiskation af køretøjets
værdi, hvis det må befrygtes, at den pågældende vil anvende salgssummen til køb af et nyt
motorkøretøj, jf. herved folketingstidende 1990-91, 2. samling, tillæg a, lovforslag nr. l 51,
sp. 1198. hvis salgssummen kan konfiskeres, kan det køretøj, der erhverves for salgssummen,
så meget desto mere konfiskeres, hvis formålet med færdselslovens konfiskationsbestemmel-
ser skal opretholdes.
det følger af færdselslovens § 133 a, stk. 11, at konfiskation efter bl.a. § 133 a, stk. 6, er obli-
gatorisk, selv om køretøjet ikke er anvendt ved den aktuelle overtrædelse. bestemmelsen skal
bl.a. sikre, at der ikke sker omgåelse af konfiskationsreglerne ved f.eks. at bytte køretøj med
en anden, så kørslen ikke sker i eget køretøj. efter anklagemyndighedens opfattelse har hen-
sigten med bestemmelsen også været at sikre andre tilfælde af omgåelse af konfiskations-
reglerne, f.eks. ved at det anvendte køretøj skiftes ud med et andet køretøj kort efter kørslen.
for det andet hjemler færdselslovens § 133 a, stk. 6, jf. stk. 11, obligatorisk konfiskation af
flere køretøjer, som er ejet af tiltalte, selv om de ikke er anvendt i forbindelse med konkrete
                                                - 7 -
kørsler. efter forarbejderne til stk. 11 skal bestemmelsen således bl.a. medvirke til at fore-
bygge yderligere lovovertrædelser. anklagemyndigheden er derfor ikke enig i den retsopfat-
telse, der er kommet til udtryk i u 2016.998 v og u 2016.3188 ø.
det fremgår af retspraksis, at betingelserne for at undlade obligatorisk konfiskation efter
færdselslovens § 133 a, stk. 12, er særdeles restriktive. den omstændighed, at de omhandlede
køretøjer er nødvendige for tiltaltes erhvervsvirksomhed, kan ikke i sig selv begrunde, at kon-
fiskation bør undlades. hverken proportionalitetshensyn eller andre særlige grunde taler for,
at der undtagelsesvist skulle undlades konfiskation af de to biler.
t har anført navnlig, at konfiskation af de to biler har en sådan særlig indgribende karakter, at
konfiskation undtagelsesvis bør undlades, jf. færdselslovens § 133 a, stk. 12.
bilerne blev anskaffet som led i hans erhvervsvirksomhed, og de kørsler, som han har fore-
taget, har alene været i virksomhedens interesse. kørslerne blev foretaget, fordi han ikke
kunne skaffe andre kvalificerede chauffører til erstatning for akut syge chauffører, og han var
derfor nødsaget til at køre selv, såfremt hans virksomhed skulle bevare sine kundeforhold.
konfiskationen har haft uforholdsmæssigt store personlige og økonomiske konsekvenser for
ham, herunder at hans virksomhed i realiteten ophørte, da bilerne blev konfiskeret, at han ef-
terfølgende er påført en milliongæld til bilfinansieringsselskabet, samt at hans private faste
ejendom som følge heraf blev solgt på tvangsauktion, ligesom han både fysisk og psykisk er
mærket af forløbet.
ordlyden af færdselslovens § 133 a, stk. 12, er ikke begrænset til rent personlige forhold, men
henviser til en almindelig rimelighedsstandard, hvor også bredere hensyn, herunder hensyn til
de økonomiske konsekvenser af konfiskationen, kan inddrages.
konfiskationen af mercedes-benz’en og bmw’en bør derfor ophæves.
subsidiært bør konfiskationen af bmw, reg.nr. ab..., ophæves, idet bilen er anskaffet efter
den kørsel, som gav grundlag for konfiskationen. bilen har alene været anvendt i hans er-
hvervsvirksomhed, og han har aldrig selv været fører af bilen. formålet med at udskifte den
                                                - 8 -
bmw, som han førte, med den bmw, som blev konfiskeret, var ordinære driftshensyn. an-
skaffelsen af den konfiskerede bil har således ikke haft til formål at omgå reglerne om konfi-
skation. efter forarbejderne skal færdselslovens § 133 a, stk. 11, forhindre omgåelse af reg-
lerne om konfiskation af eget køretøj ved anvendelse af lånte eller lejede køretøjer. bestem-
melsen indeholder ikke tilstrækkelig klar hjemmel til at konfiskere flere biler, hvis der ikke er
omgåelseshensigt, eller hvis kørslen er foretaget i egen bil, og den bil i øvrigt er konfiskeret.
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstillinger
t er dømt for kørsel i frakendelsestiden efter færdselslovens § 117 a ved i alt fire kørsler
foretaget den 8., 9. og 21. oktober 2013 samt den 14. maj 2014.
de to første og den sidste kørsel blev foretaget i mercedes-benz’en, mens kørslen den 21.
oktober 2013 blev foretaget i en bmw med reg.nr. aw... denne bmw blev efterfølgende
solgt og i stedet anskaffede t en ny bmw, som blev indregistreret den 15. november 2013
med reg.nr. ab...
både mercedes-benz’en og den sidstnævnte bmw blev beslaglagt af politiet efter den fjerde
kørsel den 14. maj 2014. bmw’en blev efter anmodning fra en sælger med ejendomsforbe-
hold udleveret til t den 19. december 2014 og er efter det oplyste videresolgt til tredjemand i
december 2015.
sagen angår for højesteret, om betingelserne for konfiskation af bmw’en med reg.nr. ab...
var opfyldt ved byrettens dom, og om der foreligger særlige grunde til undtagelsesvis at und-
lade konfiskation af både denne bil og af mercedes benz’en.
konfiskation
efter færdselslovens § 133 a, stk. 6 (tidligere stk. 4), skal der ske konfiskation af et køretøj,
bl.a. hvis ejeren af køretøjet har gjort sig skyldig i kørsel i frakendelsestiden, jf. § 117 a, og
den pågældende to gange tidligere, inden for de seneste 3 år før det nye forhold er begået, har
gjort sig skyldig i sådant forhold. efter § 133 a, stk. 11 (tidligere stk. 8), skal der ske konfi-
skation efter bl.a. stk. 6, selv om køretøjet ikke er anvendt ved den aktuelle overtrædelse.
                                               - 9 -
højesteret finder, at færdselslovens § 133 a, stk. 11, efter sin ordlyd og forarbejder må forstås
således, at den er et supplement til stk. 2-10 og angår de tilfælde, hvor tiltalte ikke er ejer af
det køretøj, som anvendes ved den aktuelle overtrædelse, og som derfor ikke kan konfiskeres
efter disse bestemmelser. t benyttede ved de to kørsler i frakendelsestiden (den 21. oktober
2013 og den 14. maj 2014), der gav grundlag for obligatorisk konfiskation, et motorkøretøj,
som han selv var ejer af. højesteret finder herefter, at færdselslovens § 133 a, stk. 11, ikke
hjemler obligatorisk konfiskation af ts andre biler, der ikke er anvendt ved den aktuelle
overtrædelse.
ved den fjerde kørsel i frakendelsestiden den 14. maj 2014 anvendte t sin mercedes benz,
som skal konfiskeres efter færdselslovens § 133 a, stk. 6, og denne kørsel kan derfor ikke give
anledning til konfiskation af yderligere køretøjer.
ved den tredje kørsel i frakendelsestiden den 21. oktober 2013 anvendte t sin bmw med
reg.nr. aw... dette køretøj skulle ligeledes have været konfiskeret efter færdselslovens § 133
a, stk. 6. køretøjet var imidlertid solgt og erstattet af en bmw med reg.nr. ab..., inden poli-
tiet foretog beslaglæggelse i sagen. højesteret tiltræder, at der også for det nye køretøj er
hjemmel til obligatorisk konfiskation, da det er anskaffet til erstatning for det køretøj, der blev
anvendt ved kørslen.
særlige grunde for at undlade konfiskation
efter færdselslovens § 133 a, stk. 12 (tidligere stk. 9), kan reglerne om obligatorisk konfiska-
tion fraviges, når særlige grunde undtagelsesvis taler herfor.
det fremgår af forarbejderne til bestemmelsen, at den åbner en begrænset mulighed for und-
tagelsesvis at fravige reglerne om obligatorisk konfiskation, navnlig når eksempelvis ganske
særlige familiemæssige eller sociale forhold vil bevirke, at konfiskation i det konkrete tilfælde
vil have uforholdsmæssigt indgribende betydning for den pågældende.
højesteret tiltræder, at det forhold, at køretøjerne var nødvendige for ts erhvervsvirksomhed,
ikke i sig selv kan begrunde, at konfiskation undlades. det for højesteret oplyste om de efter-
følgende personlige og økonomiske konsekvenser for ham kan ikke føre til et andet resultat.
                                            - 10 -
                                   thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med følgende ændringer:
 − der sker ikke konfiskation af en bil mærket bmw 730d, stel nr. ..., med reg.nr. ab...,
     men byrettens bestemmelse herom var berettiget.
 − betingelsen om tilsyn af kriminalforsorgen i prøvetiden udgår.
 − betingelsen om, at tiltalte udfører ulønnet samfundstjeneste i 40 timer inden for en
     længstetid på 6 måneder udgår.
statskassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                         afsagt torsdag den 7. februar 2013
sag 52/2011
(1. afdeling)
eyvind rimstad
og
michael rossing
(advokat allan ohms for begge, beskikket)
mod
rudersdal kommune
(advokat svend paludan-müller)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i lyngby den 9. juli 2010 og af østre landsrets 9.
afdeling den 28. oktober 2010.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, lene pagter kristensen, niels
grubbe, jon stokholm og jan schans christensen.
påstande
appellanterne, eyvind rimstad og michael rossing, har påstået frifindelse.
indstævnte, rudersdal kommune, har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
i vedtægterne for skodsborg grundejerforening hedder det bl.a.:
       ”§ 1 formål
       foreningens formål er at varetage grundejernes interesser som ejere af fast ejendom i
       skodsborg-området især med henblik på:
       -    at arbejde for de bedst mulige vilkår for grundejere i alle offentlige forhold
       -    at optræde på grundejernes vegne over for det offentlige
       -    at arbejde for bevarelse af skodsborgs skønhedsværdier
                                               - 2 -
       -    kommunikation og information
       -    miljø
       -    lokalhistorie
       -    spørgsmål af fælles kommunal, sanitær og økonomisk karakter
       …
       § 2 medlemmer
       stk. 1. enhver ejer eller medejer af fast ejendom, der er beliggende i skodsborg-områ-
       det, kan optages som medlem.
       …
       stk. 6. indmeldelse i grundejerforeningen er bindende for ét år.
       …
       § 4 bestyrelsen
       stk. 1. bestyrelsen består af min. 5 og max. 7 medlemmer, som vælges af generalfor-
       samlingen for 2 år ad gangen. hvert år er min. 2 og max. 4 medlemmer på valg. der
       vælges 1 suppleant af generalforsamlingen hvert år
       …
       stk. 6. bestyrelsen er beslutningsdygtig, når mindst 4 medlemmer er til stede.
       stk. 7. beslutninger tages ved simpelt stemmeflertal. i tilfælde af stemmelighed er for-
       mandens (ved dennes fravær næstformandens) stemme udslagsgivende.
       …
       stk. 10. grundejerforeningen alene hæfter med sin formue, og det enkelte bestyrelses-
       medlem kan således ikke drages økonomisk til ansvar.”
i referat af ekstraordinær generalforsamling den 10. februar 2005 i skodsborg grundejer-
forening hedder det bl.a.:
       ”angående kystprojektet – skodsborg strandvej
       antal fremmødte 58 personer – 34 husstande …
       ad. 3. advokat håkun djurhuus
       gennemgik de omfattende juridiske aspekter af sagen. han orienterede forsamlingen
       om, at sagen er ”løftet” op på politisk plan i trafikministeriet, hvorfra vi stadig afventer
       et endeligt svar.
       advokat djurhuus fremlagde en overvældende mængde argumenter for vvm undersø-
       gelse. fremlagde desuden ”springforbi-projektet” som eksempel på, at en vvm-under-
       søgelse er fundet nødvendig, selvom dette projekt er væsentlig mindre omfattende end
       skodsborg strandpark. desuden blev en nylig eu-dom nævnt, som evt. kan danne præ-
       cedens i denne sag.
                                                - 3 -
       de økonomiske konsekvenser blev fremlagt. worse-case ser vi på en omkostning på ca.
       kr. 300.000, -.
       afslutningsvis vurderede advokat djurhuus, at grundejerforeningen har en 70/30 sand-
       synlighed for at vinde. …
       langt de fleste erklærede sig parate til efter evne at supplere med ekstra indbetalinger til
       foreningen.
       bestyrelsens forslag om at fortsætte sagen, om nødvendigt ved at anlægge sag ved dom-
       stolene, blev sat til afstemning. …
       forslaget blev vedtaget med overvældende flertal.”
af foreningens regnskab for 2004-2005 fremgår bl.a., at foreningen som ”bidrag til advo-
kat/retssag” havde modtaget 26.600 kr. det tilsvarende tal for 2005-2006 var på 30.660 kr.
i referat af ordinær generalforsamling for skodsborg grundejerforening den 2. november
2005 hedder det bl.a.:
       ”5. godkendelse af regnskab – herunder fastsættelse af kontingent
       regnskabet var udsendt og blev fremlagt af formanden.
       på spørgsmål om udgifterne til advokatbistand var svaret, at de er på ca. 250.000 kr.,
       men at honoraret maksimalt kan beløbe sig til 300.000 kr., samt at vi ikke ønsker at op-
       tage lån.
       efter en drøftelse af næste års kontingent var der et overvejende flertal for, at kontin-
       gentet bliver 500 kr., – ud fra den betragtning, at hvis det bliver højere, ville der være ri-
       siko for medlemstab – og at der samtidig med opkrævningen tilføjes en opfordring til, at
       man giver et ekstra beløb som bidrag til retssagen.
       det blev samtidig besluttet, at en liste over medlemmerne, hvoraf der er 180-200, ud-
       sendes. regnskabet var herefter godkendt.”
den 19. september 2006 påtog de daværende bestyrelsesmedlemmer sig på nærmere angivne
vilkår personligt at indestå for hver sin del af advokatomkostningerne ved førelsen af sag
vedrørende kystsikringsprojektet.
af regnskabet for skodsborg grundejerforening for 2006-2007 fremgår, at foreningens egen-
kapital pr. 30. juni 2007 var negativ med 149.017,11 kr. kontingenter og bidrag androg hen-
holdsvis 50.363,16 kr. og 4.250 kr. i regnskabet indgik en gæld til håkun djurhuus’ advokat-
                                                - 4 -
firma lind & cadovius på 200.000 kr. grundejerforeningen har i en note til regnskabet an-
ført, at der med hensyn til den nævnte gæld er indgået aftale om, at grundejerforeningen ”af-
drager rentefrit efter formåen”.
skodsborg grundejerforening betalte den 18. oktober 2007 50.000 kr. som afdrag på gælden
til lind & cadovius, og den resterende gæld er efterfølgende blevet eftergivet helt. efter be-
talingen af afdraget den 18. oktober 2007 var foreningens kassebeholdning på 40.275,39 kr.
retten i lyngby frifandt ved dom af 9. november 2007 transport- og energiministeriet og
rudersdal kommune og pålagde grundejerforeningen at betale 150.000 kr. i sagsomkostnin-
ger til hver af de to sagsøgte.
om begrundelsen for sagsomkostningsafgørelsen hedder det i dommen:
       ”ved afgørelsen af sagens omkostninger tages hensyn til de anslåede udgifter på ca. 4
       millioner kroner til etablering af kystbeskyttelsen, sagens betydelige omfang samt tids-
       forbruget under domsforhandlingen og den forudgående formalitetsprocedure.”
i brev af 9. november 2007 fra advokat håkun djurhuus til skodsborg grundejerforening
hedder det bl.a.:
       ”det er med både undren og stor beklagelse, at jeg hermed fremsender den dags dato
       telefonisk oplyste domskonklusion fra retten i lyngby.
       jeg modtager selve dommen – og altså også begrundelsen – pr. post på mandag.
       dommen vil straks blive videresendt til dig.
       omkostningsafgørelsen forekommer mig uforståelig hård, og omkostningsafgørelsen
       vil, efter min overbevisning, under alle omstændigheder skulle påkæres til landsretten.
       kærefristen er 14 dage fra dags dato at regne.”
i en mail, som eyvind rimstad sendte til de fem øvrige bestyrelsesmedlemmer den 16. no-
vember 2007, hedder det bl.a.:
       ”appelspørgsmålet skal michael og jeg drøfte med djurhuus på mandag (19. ds.). jeg
       hører gerne, om bestyrelsen kan tilslutte sig denne fremgangsmåde. det er vigtigt, at
       bestyrelsen eller i hvert fald dens flertal, principielt er indforstået med appelmulighe-
       den, hvis denne skønnes rigtig. mail venligt jeres mening tilbage til mig.”
                                               - 5 -
i brev af 22. november 2007 fra advokat håkun djurhuus til skodsborg grundejerforening
hedder det bl.a.:
      ”hermed følger den af mig i sagen udarbejdede ankestævning samt mit følgebrev til
      østre landsret.
      ankestævning m.v. vil blive indleveret til østre landsret i morgen kl. 12.00, medmin-
      dre jeg forinden hører andet fra jer.
      et ”worst case-scenario” vil være, at østre landsret stadfæster dommen i forhold til
      begge appelindstævnte, og at østre landsret stadfæster omkostningsafgørelsen og til-
      lægger yderligere omkostninger for ankesagen.
      som drøftet i forbindelse med vores møde, er det imidlertid min opfattelse, at vi har en
      rigtig god sag, navnlig i forhold til transport- og energiministeriet. en procesrisiko vil
      der dog naturligvis altid være.
      som tilkendegivet i forbindelse med vores møde, er retten i lyngbys omkostningsafgø-
      relse eksorbitant, og der kan fremføres en række udmærkede argumenter for, at omkost-
      ningerne bør reduceres væsentligt i forbindelse med østre landsrets afgørelse af sagen.
      jeg fremsender nu afregninger vedrørende sagens behandling ved 1. instans i overens-
      stemmelse med vores aftale herom. i forbindelse med mine følgebreve vil jeg bekræfte,
      at jeg er indstillet på at gennemføre ankesagen for et reduceret honorar…”
i brev af 28. november 2007 fra bestyrelsesmedlemmerne eva schmidt-fibiger, grethe bay
og klaus lundsgaard til eyvind rimstad hedder det bl.a.:
      ”vedr. udmeldelse af grundejerforeningen
      kære eyvind
      det er med beklagelse - og et vist vemod – at undertegnede bestyrelsesmedlemmer må
      melde fra.
      vi udmelder os hermed af grundejerforeningen med øjeblikkeligt varsel. samtidig ud-
      træder vi naturligvis af bestyrelsen.
      udmeldelsen sker i protest mod, at formandskabet - uden forud ved bestyrelsesmøde at
      have konsulteret os/den øvrige bestyrelse herom – appellerer sagen om kystsikring og
      dermed formentlig påfører foreningen yderligere udgifter.
      informationsniveauet har været uforsvarligt lavt. vi har alle måttet læse i lokalpressen
      om sagens udfald ved lyngby ret, før vi blev orienteret om udfaldet.
                                                - 6 -
       foreningen er truet af konkurs/betalingsstandsning. på den baggrund finder vi det ikke
       forsvarligt at risikere yderligere gældssætning.
       foreningens medlemstal må formodes at dale, og foreningen vil, hvis den overlever,
       være handlingslammet mange år frem.
       på baggrund af ovenstående ser vi ingen grund til at fortsætte medlemskabet.”
i en mail af 29. november 2007 fra eyvind rimstad til de øvrige bestyrelsesmedlemmer hed-
der det bl.a.:
       ”også michael og jeg måtte læse i lokalpressen om dommen, hvad der selvfølgelig un-
       drede os. den faldt som bekendt om fredagen (9. nov. d.å.) og på det tidspunkt blev vi
       ikke informeret. djurhuus var bortrejst hele den følgende uge (12.-18. nov. d.å.) og først
       om onsdagen blev jeg fra advokatkontoret skriftligt informeret om domsresultatet. i an-
       dre skulle have modtaget dommen senest fredag, den 16. ds. ugen fra 12.-18. nov.
       brugte michael og jeg til at få en aftale i stand med advokatkontoret om et møde med
       djurhuus hurtigst muligt. dette møde blev berammet til mandag, den 19. ds. appelfri-
       sten udløb den 23. ds.
       den 16. nov. 2007 fremsendte jeg til hele bestyrelsen en orienterende mail, i hvilken
       jeg redegjorde for forholdene, og hvori jeg pointerede, at jeg ønskede jeres stillingtagen
       til appelspørgsmålet. men ingen af jer meldte tilbage. tiden var knap, og jeg måtte der-
       for gå ud fra, i tilsluttede jer appelmuligheden.”
i referat af bestyrelsesmøde i grundejerforeningen den 4. december 2007 hedder det bl.a.:
       ”… til stede var jørgen knudsen, jacob raben, michael rossing og eyvind rimstad.
       formanden eyvind rimstad oplyste, at tre bestyrelsesmedlemmer, klaus lundsgaard,
       grethe bay og eva smidth-fibiger pr. 28. nov. 2007 havde valgt at forlade bestyrelsen.
       på det grundlag opfordredes suppleanten, jørgen knudsen til at indtræde som nyt besty-
       relsesmedlem. jørgen knudsen modtog opfordringen.
       formanden oplyste endvidere, at den afsagte dom i sagen om strandparken og kystsik-
       ringen af grundejerforeningen var blevet appelleret efter indgående samtale med
       grundejerforeningens advokat håkun djurhuus. det var således advokat djurhuus’ op-
       fattelse, at foreningen havde en god sag i landsretten, ikke mindst fordi der slet ikke i
       byretsdommen var taget hensyn til grundejerforeningens juridiske argumenter, ligesom
       omkostningerne var atypisk høje.
       der var i øvrigt i den nye bestyrelse enighed om solidarisk at fortsætte sagen i
       landsretten.”
                                                 - 7 -
ved dom af 7. november 2008 stadfæstede østre landsret lyngby rets dom og pålagde
grundejerforeningen at betale sagsomkostninger for landsretten til transportministeriet og
rudersdal kommune med henholdsvis 120.000 kr. og 80.000 kr.
i landsrettens dom hedder det bl.a.:
      ”landsrettens begrundelse og resultat
      grundejerforeningens påstand over for ministeriet
      efter dagældende bekendtgørelse nr. 128 af 11. marts 1999 om miljømæssig vurdering
      af anlæg på søterritoriet (vvm) med tilhørende bilag i-iii (nu bekendtgørelse nr. 809 af
      22. august 2005) § 3, nr. 2, er der pligt til at udarbejde redegørelse for et projekts
      indvirkning på miljøet (vvm-redegørelse), når der søges om tilladelse til de i bilag ii
      nævnte anlæg og foranstaltninger, såfremt det ansøgte kan få væsentlig indvirkning på
      miljøet. bilag ii, pkt. 10, litra k, nævner ”kystanlæg til modvirkning af erosion og mari-
      time vandbygningskonstruktioner, der kan ændre kystlinjerne, som f.eks… bølgebry-
      dere og andre konstruktioner til beskyttelse mod havet, bortset fra vedligeholdelse og
      genopførelse af sådanne anlæg.” bilag ii, pkt. 13, nævner ”ændringer eller udvidelser af
      projekter i … bilag ii, som allerede er godkendt, er udført eller er ved at blive udført,
      når de kan være til skade for miljøet.” efter bekendtgørelsens § 4 afgør trafikministe-
      riet, om der i forbindelse med ansøgninger efter § 3, nr. 2, skal gennemføres en vvm-
      redegørelse. trafikministeriets beslutning herom skal træffes under hensyn til de i bilag
      iii angivne kriterier og indhentede udtalelser om projektet fra berørte myndigheder.
      det fremgår af kystdirektoratets svar af 28. september 2004 og 14. oktober 2004 til
      trafikministeriet, at direktoratet har lagt til grund, at det pågældende projekt er omfattet
      af pkt. 13 i bilag ii, og at direktoratet har anset det for utvivlsomt, at projektet ikke ”kan
      være til skade for miljøet”, hvorfor det falder helt uden for vvm-bekendtgørelsen, så-
      ledes at der ikke er anledning til at foretage den i bekendtgørelsens § 4 omhandlede
      miljømæssige vurdering (screening) af, om en egentlig vvm-undersøgelse skal foreta-
      ges. denne vurdering er tiltrådt af trafikministeriet.
      landsretten finder ikke grundlag for at kritisere, at projektet af ministeriet er henført
      under pkt. 13 i bilag ii, idet hovedformålet med projektet må antages at have været en
      udbedring af det eksisterende kystsikringsanlæg. den omstændighed, at kystsikringen i
      sig selv har omfattet en udvidelse/retablering af strandarealet på en del af kyststræknin-
      gen, og at denne udvidelse i forbindelse med nogle jordarbejder på land med fældning
      af træer og buske har gjort det muligt at forbedre publikums adgang til vandet, kan ikke
      i den foreliggende situation føre til et andet resultat.
      efter bevisførelsen for landsretten er der endvidere ikke grundlag for at tilsidesætte mi-
      nisteriets skøn, hvorefter anlægget ikke kan være til skade for miljøet. landsretten hen-
      viser herved til de grunde, byretten har anført, der, hvad angår den egentlige kystsikring,
      er blevet yderligere bestyrket gennem den for landsretten foretagne bevisførelse. lands-
      retten bemærker særligt, at også efter det sagkyndige vidnes udsagn giver bølgebrydere
                                                  - 8 -
       bedre end høfder mulighed for, at der ved højvande sker oprensning af tang, og at bøl-
       gebrydere derfor er mere skånsomme for miljøet end høfder. den afledede virkning i
       form af øget publikumstilstrømning og gener fra parkerede biler på særlige dage, som
       efter bevisførelsen for landsretten må antages at gøre sig gældende, er en påvirkning af
       miljøet, som ikke ifølge ministeriets afgørelse er taget i betragtning. landsretten finder,
       at denne virkning også burde have været vurderet, men at den manglende vurdering, i
       betragtning af at det drejer sig om en i forvejen meget befærdet vej, strandvejen, og en i
       forvejen offentlig park, struckmannparken, ikke påvirker hverken bedømmelsen af mi-
       nisteriets skøn eller gyldigheden af dets afgørelse.
       landsretten finder, at forsigtighedsprincippet tilsiger, at der foretages screening efter §
       4 i vvm-bekendtgørelsen i tilfælde af tvivl om, hvorvidt et anlæg omfattet af bilag ii,
       pkt. 13, kan være til skade for miljøet. landsretten finder ikke fuldt tilstrækkelig grund
       til at kritisere, at der ikke har været foretaget screening i den foreliggende sag, som
       følge af at anlægsarbejdet har været henført under pkt. 13 i bilag ii til dagældende
       vvm-bekendtgørelse og er fundet ikke at kunne være til skade for miljøet.
       med denne begrundelse stadfæster landsretten byrettens dom for så vidt angår påstan-
       den over for ministeriet.
       grundejerforeningens påstand over for kommunen
       af de grunde, der er anført af byretten, og idet landsretten har fået forelagt det formelle
       grundlag for kommunens beslutning, tiltrædes det, at grundejerforeningens påstand over
       for kommunen ikke er taget til følge. landsretten bemærker yderligere, at grundejerfor-
       eningen, uanset at den oprindelig ikke var tillagt partsstatus, har haft fuld adgang til
       gøre sine synspunkter gældende både over for kommunen og over for ministeriet. med
       denne begrundelse stadfæster landsretten byrettens dom over for rudersdal kommune.
       under hensyn til sagens udfald, karakter og omfang skal grundejerforeningen i sagsom-
       kostninger for landsretten betale 120.000 kr. til transport- og energiministeriet og
       80.000 kr. til rudersdal kommune. beløbene er til dækning af advokat- og vidneudgif-
       ter.”
byrettens omkostningsafgørelse er uomtalt i landsrettens dom.
af referat af ordinær generalforsamling i skodsborg grundejerforening den 12. november
2008 fremgår bl.a., at eyvind rimstad som led i sin formandsberetning orienterede om resul-
tatet af landsretsdommen, og at ”bestyrelsens beslutning om appel understøttedes af forsam-
lingen”, der ligeledes tilsluttede sig bestyrelsens arbejde med sagen. det fremgår endvidere af
referatet, at eyvind rimstad blev genvalgt til bestyrelsen.
den 23. marts 2009 fremsatte foreningen forslag om fuld og endelig betaling af de idømte
sagsomkostninger med i alt 75.000 kr. dette forslag blev accepteret af trafikministeriet, men
afvist af rudersdal kommune.
                                                - 9 -
forklaringer
for højesteret er der afgivet supplerende forklaringer af håkun djurhuus, michael rossing
og eyvind rimstad.
håkun djurhuus har supplerende bl.a. forklaret, at han i september 2006 indgik aftale med
grundejerforeningen, hvorefter der blev afregnet i alt 341.000 kr. for sagens førelse indtil det
tidspunkt. han forklarede i september 2006 grundejerforeningen, at man på daværende tids-
punkt i retspraksis ofte tilkendte et mindre beløb i sagsomkostninger til offentlige myndighe-
der, end man ville have gjort, hvis der var tale om en privat part. han har formentligt sagt, at
man i værste fald kunne forvente at skulle betale noget, der lignede 25.000 – 35.000 kr. til
hver af de sagsøgte i sagen. denne praksis blev imidlertid ændret. første gang, han blev op-
mærksom på denne ændring, var ved den omhandlede byretsdom af 9. november 2007. han
kunne efterfølgende konstatere, at der var tale om en generel praksisændring, som skete lige
med ét ved næsten alle domstole. i dag tilkender man således som udgangspunkt samme om-
kostninger til offentlige myndigheder som til private parter. han var meget overrasket over
byrettens afgørelse om sagsomkostninger, hvilket også kom til udtryk i hans vejledning af
grundejerforeningen efter dommen. han anbefalede således, at foreningen i hvert fald skulle
overveje at påkære byrettens omkostningsafgørelse. han har i den indankede dom kunnet
læse, at rimstad skulle have forklaret, at han nærmest tryglede dem om at appellere byrets-
dommen af 9. november 2007. han har imidlertid aldrig tryglet en klient om noget, og det
gælder også i denne sag. men han sagde til grundejerforeningen, at de havde en god sag. han
sagde også, at den rigtige løsning på sagen ville være at give grundejerforeningen medhold.
han anførte imidlertid samtidig, at der er risici forbundet med at føre retssager, især når man
har tabt i 1. instans. han rådgav i den forbindelse om de økonomiske risici forbundet med at
anke sagen. i et brev af 22. november 2007 til grundejerforeningen anførte han bl.a., at i vær-
ste fald ville anke af sagen føre til en stadfæstelse, herunder af omkostningsafgørelsen fra by-
retten, og der ville blive tillagt yderligere omkostninger til modparterne vedrørende anke-
sagen. men han anførte samtidigt, at grundejerforeningen efter hans opfattelse havde en god
sag.
michael rossing har supplerende bl.a. forklaret, at det var generalforsamlingen, der pålagde
ham at føre hovedsagen. og det, der lå i det pålæg, var, at sagen skulle føres hele vejen igen-
nem til strasbourg, om det så var nødvendigt. der var således fra starten mandat fra general-
                                               - 10 -
forsamlingen til at føre sagen hele vejen igennem samtlige retsinstanser. det har helt fra star-
ten været meget vigtigt for grundejerforeningen, at de havde en kompetent advokat inden for
miljøretten, at det juridiske grundlag for at føre sagen var i orden, og at økonomien i sags-
førelsen var i orden over for foreningen og foreningens medlemmer. han har på intet tids-
punkt handlet imod råd fra advokat djurhuus. advokat djurhuus var ikke at træffe i ugen ef-
ter afsigelsen af byrettens dom, men det lykkedes at få et møde i stand med ham til mandag
den 19. november 2007. djurhuus var meget oprørt over det, som var sket i sagen, hvilket vil
sige både det forhold, at de havde tabt hovedsagen, og det forhold, at de var blevet idømt så
store omkostninger. djurhuus forklarede omkostningsafgørelsen sådan, at det var dommerens
måde at afskære dem fra at anke sagen på. djurhuus orienterede om, at det overhovedet ikke
var i overensstemmelse med praksis at tilkende omkostninger i den størrelsesorden, når en
privat part sagsøger staten. det var helt uhørt. før mødet den 19. november 2007 hos advokat
djurhuus var han meget utryg ved at havde påført foreningen så store omkostninger ved sags-
førelsen. derfor var han meget negativ over for muligheden for at anke. på den anden side
syntes han, at det var helt urimeligt, at de havde tabt sagen. beslutningen om anke blev truffet
derved, at djurhuus accepterede at føre sagen for landsretten for 10.000 kr. med tillæg af
moms. advokat djurhuus udtalte på mødet, at han ville føre sagen for landsretten for et sym-
bolsk beløb. vedrørende de omkostninger, der var blevet tilkendt modparten, sagde djurhuus
blandt andet, at han stadigvæk havde et tilgodehavende på 150-160.000 kr. hos grundejerfor-
eningen, som han ville afskrive, hvis de også tabte for landsretten. djurhuus’ orientering gik i
øvrigt ud på, at afgørelsen om sagsomkostninger ikke var i overensstemmelse med praksis, og
at det, man risikerede, var at skulle betale omkostninger til trafikministeriet og kommunen på
35.000 til 40.000 kr. til hver. på mødet den 19. november 2007 drøftede de ikke, om de skulle
forelægge spørgsmålet om anke for generalforsamlingen. de var enige om, at det var et
spørgsmål, som bestyrelsen skulle tage beslutning om. de overvejede heller ikke at indkalde
til en generalforsamling efter indgivelsen af ankestævningen. han var på mødet den 19. no-
vember 2007 – og i forbindelse med spørgsmålet om anke i det hele taget – ikke klar over, at
ankefristen var 4 uger. han havde hele tiden forstået det sådan, at man havde 14 dage til at
anke dommen, og det var også det, advokat djurhuus havde skrevet. han forstod situationen
sådan, at de på mødet den 19. november 2007 kun havde en uge tilbage til at beslutte, om de
ville anke sagen eller ej. efter landsretsdommen var de chokerede over resultatet, både i ho-
vedsagen og for så vidt angik sagsomkostningerne. de aftalte et møde med djurhuus, hvor de
foreholdt ham problemet. djurhuus lovede at hjælpe med at få en aftale i stand vedrørende
betaling af sagsomkostninger til modparterne. det var i den forbindelse, at advokat djurhuus
                                               - 11 -
fandt ud af, at praksis på området vedrørende sagsomkostninger til offentlige myndigheder
var ændret. advokat djurhuus ringede uden varsel ringede til ham en dag og fortalte, at han i
forbindelse med forhandlinger med kammeradvokaten om en forligsmæssig løsning ved-
rørende de tilkendte sagsomkostninger af kammeradvokaten var blevet oplyst om, at praksis
var ændret.
eyvind rimstad har supplerende bl.a. forklaret, at generalforsamlingen på den ekstraordinære
generalforsamling den 10. februar 2005 gav bestyrelsen bemyndigelse til at føre sagen for alle
instanser. bestyrelsen meddelte generalforsamlingen, at det godt kunne komme til at dreje sig
om to instanser ved domstolene, og at de gerne ville have generalforsamlingens tilslutning
dertil. de fik tilslutningen. det er derfor, man anvendte flertalsform i referatet fra general-
forsamlingen, hvor der tales om at anlægge sag ved ”domstolene”. før han gik ind til mødet
den 19. november 2007, var han meget meget overvejende i forhold til spørgsmålet om at
anke sagen. han vidste jo, hvordan det stod til. han vidste, at foreningen var blevet idømt
sagsomkostninger på 300.000 kr., hvilket var kommet som en stor overraskelse og et chok.
derfor sagde han til bestyrelsen, at en anke kun skulle iværksættes, hvis advokat djurhuus var
meget indtrængende og på en konstruktiv måde kunne forklare, at en anke ville være på rette
plads. djurhuus må have vidst dette, for han kendte foreningens økonomi. på mødet den 19.
november 2007 var det advokat djurhuus, der førte ordet, forelagde problemstillingen og kom
med udspillet. han husker ikke advokat djurhuus’ nøjagtige ordvalg med hensyn til omkost-
ningsspørgsmålet, men meningen var i hvert fald den, at omkostningsafgørelsen efter advo-
katens opfattelse var helt hen i vejret: advokaten fandt omkostningerne urimeligt høje og helt
ude af trit med sædvanlig kutyme. advokaten nævnte igen på mødet, at sagsomkostningerne
burde fastsættes til 30.000-40.000 kr. pr. modpart. advokaten forklarede på den baggrund, at
ved en anke ville man få berigtiget byrettens afgørelse på dette punkt, sådan at den kom i
overensstemmelse med sædvanlig praksis, og at man, hvis man tabte hovedsagen i anken,
oven i købet risikerede omkostninger i samme størrelsesorden, altså 30.000- 40.000 kr. pr.
modpart, for landsretten. advokaten nævnte ikke risikoen for stadfæstelse af den høje om-
kostningsafgørelse, og der var ingen, der spurgte til en sådan risiko. advokaten fastholdt, at
sagsomkostningsafgørelsen var forkert. der var enighed om, at også den materielle side af
sagen skulle ankes. de drøftede ikke på mødet den 19. november 2007 muligheden for at
forelægge spørgsmålet om anke for generalforsamlingen. personligt overvejede han mulig-
heden, men han kom til den konklusion, at det ikke skulle ske: generalforsamlingen havde
givet en bemyndigelse til sagens førelse for alle instanser ved domstolene, og rent tidsmæssigt
                                               - 12 -
kunne det ikke hænge sammen at forelægge spørgsmålet for en generalforsamling. de fik af
vide af advokat djurhuus, at ankefristen var 14 dage. da advokaten havde været væk den før-
ste uge, havde man kun en uge tilbage. anken til landsretten skal ses på baggrund af, at de sad
over for en af landets førende miljøretsadvokater, som tilskyndede dem at anke, og som tilbød
dem at føre sagen for 10.000 kr. med tillæg af moms for landsretten. det var hans opfattelse,
at det kunne have været ansvarspådragende for bestyrelsen ikke at tage imod advokat djur-
huus’ tilbud om anke, idet foreningen så efterfølgende kunne have kritiseret bestyrelsen for
ikke at have imødegået byrettens forkerte afgørelse, herunder om sagsomkostninger. efter
indgivelsen af ankestævningen drøftede de ganske kort spørgsmålet om at indkalde til en eks-
traordinær generalforsamling med henblik på at drøfte anken. de fandt det ikke nødvendigt,
idet de havde fuldt tilstrækkelig bemyndigelse til at føre sagen.
højesterets begrundelse og resultat
1. bestyrelsesansvar i grundejerforeninger
sagen angår, om medlemmer af bestyrelsen for en grundejerforening har pådraget sig et per-
sonligt erstatningsansvar over for en kommune for sagsomkostninger, som foreningen under
en ankesag om gyldigheden af kommunens beslutning om et kystsikringsprojekt ud for
grundejerforeningens lokalområde er dømt til at betale til kommunen.
om bestyrelsesansvar i en grundejerforening bemærker højesteret, at et medlem af bestyrel-
sen kan blive erstatningsansvarlig for en retsstridig, tabsforvoldende disposition, der kan til-
regnes den pågældende som forsætlig eller uagtsom. anvendelsen af denne ansvarsnorm for-
udsætter, at der sker en fastlæggelse af de pligter, der påhviler bestyrelsesmedlemmer. besty-
relsen har pligt til at handle i foreningens interesse, og der må i øvrigt tages hensyn til, at en
grundejerforening i almindelighed ikke driver erhvervsvirksomhed, men alene har til formål
at fremme medlemmernes fælles interesser som grundejere i et lokalområde. hertil kommer,
at foreningens aktiviteter normalt er begrænsede i karakter og omfang, og at foreningens be-
styrelse sædvanligvis vælges blandt foreningens medlemmer og ikke udgør en professionel
organisation og heller ikke råder over et professionelt sekretariat. hvis bestyrelsen disponerer
ud fra et rimeligt beslutningsgrundlag, vil fejlskøn som udgangspunkt ikke være ansvars-
pådragende for bestyrelsens medlemmer.
2. baggrunden for tvistens opståen
                                              - 13 -
den 16. oktober 2006 anlagde skodsborg grundejerforening sag mod rudersdal kommune
(tidligere søllerød kommune) og transport- og energiministeriet (tidligere trafikministeriet)
med påstand bl.a. om, at kommunen skulle anerkende, at kommunens beslutning om at fore-
tage arbejder til kystbeskyttelse af en nærmere angiven strækning i skodsborg var ugyldig, og
at ministeriet skulle anerkende, at ministeriets stadfæstelse af kystdirektoratets tilladelse til
det omhandlede projekt var ugyldig.
retten i lyngby frifandt ved dom af 9. november 2007 ministeriet og kommunen og pålagde
grundejerforeningen at betale 150.000 kr. i sagsomkostninger til hver af de to sagsøgte.
den 23. november 2007 ankede grundejerforeningen dommen til østre landsret, som ved
dom af 7. november 2008 stadfæstede byrettens dom og pålagde grundejerforeningen at be-
tale sagsomkostninger for landsretten til ministeriet og kommunen med henholdsvis 120.000
kr. og 80.000 kr.
da foreningen ikke betalte de idømte omkostninger, anlagde rudersdal kommune denne sag
mod bestyrelsesformand eyvind rimstad og bestyrelsesmedlem michael rossing om erstat-
ning af de sagsomkostninger på i alt 230.000 kr., som kommunen fik tilkendt ved byretten og
ved landsretten. eyvind rimstad og michael rossing er i både byret og landsret blevet fri-
fundet for så vidt angår det sagsomkostningsbeløb på 150.000 kr., rudersdal kommune blev
tilkendt ved byretten, mens de ved begge instanser er dømt til at erstatte det sagsomkost-
ningsbeløb på 80.000 kr., som foreningen skulle betale for landsretten.
for højesteret angår sagen alene spørgsmålet, om eyvind rimstad og michael rossing er
personligt ansvarlige for betaling af sagsomkostningsbeløbet på 80.000 kr., som foreningen
blev pålagt at betale for landsretten.
3. grundejerforeningen og dens bestyrelse
skodsborg grundejerforening er en forening, hvis medlemmer – ved sagens begyndelse ca.
220 – er grundejere i et lokalområde. som lokal interesseorganisation har den til formål at
varetage medlemmernes interesser som grundejere, herunder arbejde for de bedst mulige vil-
kår for grundejerne i alle offentlige forhold og optræde på deres vegne over for det offentlige i
bl.a. miljøanliggender (vedtægternes § 1, stk. 1). foreningen driver ikke erhvervsvirksomhed.
bestyrelsen er valgt af og blandt medlemmerne.
                                              - 14 -
4. anlæggelse af sagen om kystsikringsprojektet
sagen mod transportministeriet og rudersdal kommune blev anlagt efter, at grundejer-
foreningen i flere år havde arbejdet med kystsikringsprojektet. foreningen har i hele forløbet
været bistået af advokat og har fulgt dennes råd.
forud for sagsanlægget var det på en generalforsamling den 10. februar 2005 med ”over-
vældende flertal” blevet besluttet ”at fortsætte sagen, om nødvendigt ved at anlægge sag ved
domstolene”, og efter de uimodsagte partsforklaringer omfattede beslutningen også en even-
tuel anke af en dom i første instans. på generalforsamlingen den 12. november 2008, efter at
landsretten havde afsagt dom i ankesagen, var der da heller ingen kritik af, at sagen var blevet
anket uden fornyet forelæggelse for generalforsamlingen, og ”bestyrelsens beslutning om ap-
pel understøttedes af forsamlingen”. højesteret lægger derfor til grund, at både sagsanlæg og
anke skete i henhold til generalforsamlingsbeslutning.
bestyrelsen sikrede sig før sagens anlæg en maksimering af foreningens egne direkte omkost-
ninger til advokat mv. og handlede i tillid til advokatens oplysning om, at sagsomkostninger
til modparterne ved en tabt sag ville være ikke over 60-80.000 kr. bestyrelsen havde derfor
grund til at forvente, at foreningen kunne honorere de udgifter, der var forbundet med sagen.
advokaten havde rådgivet bestyrelsen om, at foreningen havde en god sag, og skulle forenin-
gen alligevel tabe sagen, antog bestyrelsen i lyset af den nævnte maksimering og de anslåede
omkostninger til modparterne i værste fald, at det var forsvarligt at anlægge sagen.
5. særligt om iværksættelsen af anken
ved byrettens dom af 9. november 2007 blev foreningen dømt til at betale sagsomkostninger
på i alt 300.000 kr. foreningen havde ikke midler til at dække dette beløb, og måtte antages at
bryde økonomisk sammen, hvis denne afgørelse blev endelig.
højesteret lægger til grund, at foreningens advokat på mødet med bestyrelsens repræsentanter
mandag den 19. november 2007 anbefalede at anke sagen, idet han tilkendegav, at dommens
afgørelse af det materielle spørgsmål var forkert, og at der var overvejende sandsynlighed for
at vinde under anken. advokaten gav udtryk for, at omkostningsafgørelsen var klart i strid
med retspraksis og derfor ville blive ændret, også i tilfælde af, at foreningen tabte anken, så-
ledes at sagsomkostninger i hver instans til modparterne i alt ville være 60-80.000 kr. advo-
                                                 - 15 -
katen anbefalede, at anke skulle ske inden eksekutionsfristen på 14 dage, hvilket var velbe-
grundet efter advokatens vurdering af omkostningsafgørelsen.
højesteret finder, at bestyrelsesformanden eyvind rimstad og michael rossing var berettiget
til som sket på mødet den 19. november 2007 på foreningens vegne at træffe beslutning om
anke og efterfølgende søge beslutningen godkendt af bestyrelsen, således som det skete på
bestyrelsesmødet den 4. december 2007, da der på grund af de ekstraordinære omstændig-
heder ikke var tid til, at en stillingtagen til anke kunne afvente et bestyrelsesmøde, hvor der
kunne træffes beslutning på grundlag af advokatens rådgivning om ankespørgsmålet.
højesteret finder, at det ikke er godtgjort, at det ville være urealistisk af eyvind rimstad og
michael rossing på tidspunktet for ankebeslutningen fortsat at forvente, at foreningen ville
kunne honorere sagens omkostninger under anken både til egen advokat, der havde begrænset
sit honorar til et beskedent beløb, og til modparterne, såfremt sagsomkostningerne blev redu-
ceret til beløb i den størrelsesorden, som advokaten havde tilkendegivet. eyvind rimstad og
michael rossing måtte derimod forvente, at foreningen ikke ville være i stand til at dække
modparternes sagsomkostninger i værste fald, hvis byrettens dom blev stadfæstet og forenin-
gen pålagt yderligere at betale sagsomkostninger for landsretten, som det senere skete. høje-
steret finder imidlertid, at de uanset dette forhold ikke handlede ansvarspådragende ved på
foreningens vegne at træffe beslutning om at få prøvet byrettens dom ved anke som anbefalet
af advokaten.
6. særligt om forløbet efter iværksættelsen af anken
spørgsmålet er herefter, om bestyrelsen, efter at anken var iværksat, handlede ansvarspådra-
gende ved at undlade gennem kontingentopkrævning eller på anden måde at sikre, at forenin-
gen kunne svare enhver sit, også i værste fald, hvis byrettens dom blev stadfæstet og forenin-
gen pålagt yderligere at betale sagsomkostninger for landsretten, som det senere skete. der er
ikke i en sag som den foreliggende hjemmel i retsplejeloven til, selv om appellanten er øko-
nomisk usolid, at stille krav om sikkerhed for sagsomkostninger, heller ikke under en anke, og
højesteret finder, at det ikke var ansvarspådragende for bestyrelsen at undlade at sikre, at for-
eningen kunne betale sagsomkostninger til modparterne i værste fald.
7. konklusion og sagsomkostninger
højesteret frifinder herefter eyvind rimstad og michael rossing.
                                              - 16 -
efter sagens udfald og værdi skal rudersdal kommune til eyvind rimstad og michael ros-
sing i alt betale sagsomkostninger for byret og landsret med 91.110 kr. til dækning af advo-
katudgifter med 90.000 kr., 45.000 kr. for hver instans, og retsafgift med 1.110 kr.
kommunen skal endvidere til statskassen betale sagsomkostninger for højesteret med 53.340
kr. til dækning af advokatudgifter med 50.000 kr. under hensyn til arbejdets omfang samt
retsafgift med 3.340 kr. sagsomkostningsbeløbet skal indbetales til højesteret, der efter dæk-
ning af udgifterne til fri proces afregner med retshjælpsforsikringen.
                                      thi kendes for ret:
eyvind rimstad og michael rossing frifindes.
i sagsomkostninger for byret og landsret skal rudersdal kommune betale 91.110 kr. i alt til
eyvind rimstad og michael rossing.
i sagsomkostninger for højesteret skal rudersdal kommune betale 53.340 kr., som indbetales
til højesteret.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.