text:
- msl
                                         udskrift
                                             af
                          sø- & handelsrettens dombog
                                        ____________
                                           dom
afsagt den 28. juni 2018
v-3-17
                                    kokkedal slot aps
                                    (advokat bjørn von ryberg)
                                    mod
                                    ankenævnet for patenter og varemærker
                                    (advokat regitze ålykke hansen)
sagens baggrund og parternes påstande
sagen vedrører prøvelse af ankenævnet for patenter og varemærkers afgørelse af 1. decem-
ber 2016, hvor ankenævnet besluttede at opretholde registreringen af varemærket ”kok-
kedal slot” i sin helhed, idet varemærket ifølge ankenævnet har oprindeligt særpræg og
ikke er vildledende for så vidt angår oprindelse.
                                                 -2-
kokkedal slot aps (herefter: ksa) har principalt nedlagt påstand om, at ankenævnet for pa-
tenter og varemærker skal anerkende, at varemærkeregistrering nummer vr 2008 04492 af
varemærket kokkedal slot skal ophæves i sin helhed, subsidiært skal ankenævnet for
patenter og varemærker anerkende, at varemærkeregistrering nummer vr 2008 04492 af va-
remærket kokkedal slot skal ophæves, for så vidt angår en del af de af registreringen
omfattede varer og tjenesteydelser, det vil sige for så vidt angår en eller flere af følgende va-
rer og tjenesteydelser: registreringsklasse 35: engros- og detailhandel med boligudstyr, regi-
streringsklasse 41: uddannelsesvirksomhed, undervisningsvirksomhed, underholdnings-
virksomhed, sportsarrangementer og kulturelle arrangementer og registreringsklasse 43: til-
vejebringelse af mad og drikke, midlertidig indkvartering.
ankenævnet for patenter og varemærker har nedlagt påstand om frifindelse, subsidiært hjem-
visning. overfor ksas subsidiære påstand har ankenævnet for patenter og varemærker
nedlagt påstand om afvisning, subsidiært frifindelse og mere subsidiært hjemvisning.
sagen er anlagt den 8. januar 2017.
oplysningerne i sagen
den 2. december 2008 indleverede kokkedal slot restaurant ved ann vibeke lokdam en an-
søgning om registrering af ordmærket kokkedal slot.
varemærket blev registreret den 14. december 2008 under registreringsnummer vr 2008
04492 for klasse 35: engros- og detailhandel med boligudstyr, klasse 41: uddannelsesvirk-
somhed, undervisningsvirksomhed, underholdningsvirksomhed, sportsarrangementer og
kulturelle arrangementer og klasse 43: tilvejebringelse af mad og drikke, midlertidig ind-
kvartering.
det er oplyst, at varemærkeindehaveren driver hotel- og restaurationsvirksomhed fra ejen-
dommen kokkedal slot i brovst, som varemærkeindehaveren er medejer af.
                                                    -3-
ksa har siden 2007 været ejer af ejendommen kokkedal slot i kokkedal, hvorfra der siden
2011 har været drevet hotel- og restaurationsvirksomhed under navnet kokkedal slot co-
penhagen.
af en e-mailkorrespondance fra april 2009 mellem jan kjær fra kjær & lassen a/s, der er
moderselskab til ksa, og selskabets advokat fremgår, at varemærkeindehaver i april 2009 og
tidligere - formentlig i 2007 - gjorde indsigelse over for ksa mod anvendelsen af navnet
”kokkedal slot” for hotel- og restaurationsvirksomhed.
den 21. april 2015 anmodede ksa patent- og varemærkestyrelsen om at ophæve varemær-
keregistreringen af varemærket kokkedal slot under henvisning til varemærkelovens §
13, stk. 1 og stk. 2, nr. 1 om manglende særpræg og varemærkelovens § 14, nr. 2 om vildled-
ning.
ved brev af 22. februar 2016 tog patent- og varemærkestyrelsen anmodningen om ophævel-
se af registreringen til følge.
denne afgørelse blev den 20. marts 2016 indbragt af varemærkeindehaveren for ankenævnet
for patenter og varemærker, der den 1. december 2016 omgjorde patent- og varemærkesty-
relsens afgørelse. følgende fremgår af kendelsen:
       ”…
       ankenævnet udtaler:
       ankenævnet for patenter og varemærker finder, at kokkedal slot er et naturligt va-
       remærke og et særegent navn på klagers faste ejendom. varemærket nyder beskyttelse i
       henhold til varemærkelovens § 2, nr. l. dette indebærer, at det var korrekt af patent-og
       varemærkestyrelsen i sin tid at registrere varemærket uden dokumentation for indarbej-
       delse. der henvises til østre landsrets dom nr. b-1033-14 af 26. august 2015 vedrørende
       bramstrup. bramstrup er foruden navnet på et gods på fyn, tillige navnet på en by i jyl-
       land. den omstændighed, at der gennem årene sideløbende har eksisteret to ejendomme
       kaldet kokkedal slot, og at der efterfølgende er opstået et byområde ved navn kokkedal,
       ændrer ikke ved, at klagers varemærke må opfattes som naturligt i medfør af varemærke-
       lovens § 2, nr. l.
       ankenævnet kan tilslutte sig patent- og varemærkestyrelsens afgørelse af 22. februar
       2016, hvad angår varemærkelovens § 14, nr. 2. geografiske betegnelser bør alene beteg-
                                               -4-
nes som vildledende, hvis det direkte fremgår af vare-og tjenesteydelsesfortegnelsen, at
disse stammer fra et andet land end angivet i mærket. det forhold, at varerne/tjeneste-
ydelserne ikke hidrører fra det nordsjællandske område, men fra klager i brovst, gør ikke
mærket vildledende, hvad angår oprindelse.
i relation til varemærkelovens § 14, nr. 4 henviser ankenævnet til, at man, når en ejendom
har haft samme navn i århundreder, som tilfældet er med kokkedal slot i brovst,
ikke kan tale om, at mærket uhjemlet indeholder navnet på andens faste ejendom, selv
om den sjællandske ejendom ligeledes blev benævnt kokkedal slot i et frednings-
dokument fra 1977.
ankenævnet bemærker sluttelig, at indklagede ikke har dokumenteret en ret i henhold til
§ 15, stk. 4, nr. 2, da dennes brug af "kokkedal slot copenhagen" er sket med
kendskab til klagers forudgående brug af kokkedal slot, jf. varemærkelovens § 7.
herefter bestemmes:
den af patent-og varemærkestyrelsen trufne afgørelse omgøres, således at klagers vare-
mærkeregistrering vr 2008 04492 kokkedal slot <w> opretholdes i sin helhed.
…
fra patent- og varemærkestyrelsens sag om administrativ ophævelse citeres følgende:
”…
styrelsen skal i denne sag først tage stilling til anmoders primære påstand om, at indeha-
vers ordmærke kokkedal slot mangler særpræg i henhold til varemærkelovens § 13.
styrelsen skal til indehavers bemærkninger indledningsvis bemærke, at styrelsen i hen-
hold til varemærkelovens § 30 om administrative ophævelser, jf. § 28, stk. l, på begæring
kan ophæve varemærker, som er registreret i strid med bestemmelserne i denne lov, her-
under bestemmelserne i § 13 vedrørende manglende særpræg. spørgsmål om erstat-
ningskrav er et civilretligt anliggende mellem sagens parter, som ligger uden for styrel-
sens hjemmel.
indehavers mærke kokkedal slot består af to ord, kokkedal og slot. mærkede-
len slot er uden selvstændigt særpræg, da det kan angive stedet hvorfra tjenesteydel-
serne udbydes. det er styrelsens faste praksis, at sådanne angivelser er uden særpræg, da
det angiver en beskaffenhed ved varerne eller tjenesteydelser i henhold til varemærkelo-
vens § 13, stk. 2, nr. l.
det bærende element i mærket må derfor udgøres af mærkedelen kokkedal, såfremt
mærket skal besidde særpræg i henhold til § 13, stk. l og stk. 2, nr. l.
det afgørende i denne sag er hvorvidt mærket kokkedal slot af omsætningskredsen
må anses for at blive opfattet som det særegne navn på en ejendom eller som en generisk
angivelse af et slot som er beliggende i det geografiske område kokkedal. det følger af
administrativ praksis og retspraksis, at ord mangler særpræg, når det af omsætnings-
kredsen opfattes som en geografisk angivelse og angivelsen, for så vidt angår danske be-
tegnelser, vurderes at burde friholdes for ikke at medføre en utilbørlig begrænsning af
                                                      -5-
andre erhvervsdrivendes mulighed for at angive deres tilhørssted. dette betyder at dan-
ske bynavne i vid udstrækning vil mangle særpræg, da de vil opfattes som varer-
nes/tjenesteydelserne oprindelsessted. styrelsens praksis følger således højesterets for-
tolkning af varemærkelovens § 13, baseret på varemærkedirektivets artikel 3, stk. l, litra c,
i relation til danske bynavne, som fremgår af højesteretsdom i sag 579/2004 vedrørende
mærket aalborg. højesteret udtaler i dommen at "efter varemærkelovens § 13, stk. j ,
skal et varemærke for at kunne registreres have fornødent særpræg, og efter stk. 2, nr. l, der svarer
til varemærkedirektivets artikel 3, stk. l, litra c, er varemærker udelukket fra registrering, hvis de
udelukkende består af tegn eller angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne varens geo-
grafiske oprindelse. efter denne bestemmelse- også fortolket i lyset af ef-domstolens udtalelse i
dommen af 4. maj 1999 (windsurfing chiemsee) - må registrering af geografi ske navne som va-
remærker afslås, hvis det med rimelighed kan forudses, at betegnelsen af omsætningskredsen vil
blive opfattet som det geografiske oprindelsesstedfor varer af den pågældende kategori."
det følger således, at hvis omsætningskredsen opfatter mærket, som et særegent navn på
en specifik ejendom, vil mærket ikke blive opfattet som en angivelse af varerne/tjeneste-
ydelsernes geografiske oprindelse, hvorfor mærket i dette tilfælde vil besidde iboende
særpræg. styrelsens praksis viser, at der findes en række mærker i registreret, som er
blevet anset for at være sådanne særegne navne på ejendomme. styrelsens vurdering har
for alle sager været baseret på dette kriterium, at omsætningskredsen ikke vil opfatte
mærket som et geografisk stednavn, oftest fordi der er tale om en betegnelse, som ikke
kan udpeges som et geografisk område eller bynavn. mærket gl. estrup (va 2011
01776), som er navnet på en herregård er for eksempel registreret, da navnet ikke ses som
et geografisk stednavn. styrelsens afslagsbegrundelser for mærker, som består at navne
på ejendomme, viser, at vi har lagt vægt på, at der fx er tale om et bynavn, og mærket
derfor angiver den geografiske oprindelse. vi har med denne begrundelse for eksempel
afslået frederiksdal gods (va 20l0 02449).
for at omsætningskredsen vil kunne antages at opfatte mærket som en angivelse af va-
rerne/tjenesteydelsernes geografiske oprindelse, må det først vurderes, om der er tale om
en faktisk geografisk betegnelse på et område.
betegnelsen kokkedal ses ved opslag i gyldendals store danske encyklopædi bl.a.
beskrevet som " bykvarter nord for rungsted i nordsjælland med station på kystbanen. områ-
det støder mod syd op til hørsholm kommune og ligger både øst og vest for banen. fra 1960'eme
og op til 1980'erne blev kokkedal udbygget på jorder fra tidligere landbrugsejendomme med både
etageejendomme og især parcelhuse samt tæt-lav-bebyggelse. gården kokkedal var under kronen,
indtil dronning sophie magdalene i 1746 overdrog den til c.a. von berckentin, som opførte et
landsted ved j. g. rosenberg og anlagde park og alléer. hovedbygningen blev helt ombygget i
1865-66 i nederlandsk renæssancestil med bevarelse af de ældre hvælvede kældre. kokkedal var
1964-91 og 2001-07 i hørsholm kommunes eje og er siden 2011 hotel- og konferencecenter.
kokkedal kirke er opført 1982 efter tegninger af arkitekt holger jensen.”
som det fremgår af beskrivelse udspringer navnet kokkedal af navnet på et slot i nord-
sjælland, men angives i dag som et "bykvarter " i nordsjælland. ved en nærmere under-
søgelse af dette "bykvarter", ses kokkedal at være et byområde beliggende på grænsen
mellem fredensborg og hørsholm kommuner med postnummer 2980. fredensborg har i
dag således følgende beskrivelse af kokkedal på sin hjemmeside, som del af en liste over
byer i kommunen: "kokkedal ligger på kommunegrænsen mellem fredensborg og hørsholm.
men der er den store forskel, at hvis du bosætter dig i kokkedal er boligerne omkring l million kr.
billigere end i hørsholm. i kokkedal er der store rækkehuse og kædehuse, typehuskvarterer og al-
                                                 -6-
mene boliger. kokkedal byder også på landejendomme og nogle få liebhaverejendomme. kokkedal
station er et centralt trafikknudepunkt med kystbanen og busser. motorvejen ligger også tæt på
kokkedal, og bringer dig hurtigt videre til lyngby, københavn, hillerød, helsingør eller sverige. i
kokkedal er der mulighed for indkøb af dagligvarer i holmegårdscentret, og ved rådhuset, hvor der
også er store dagligvarebutikker." fredensborg henviser yderligere til en befolkningsprog-
nose. det fremgår, at fredensborg kommune i 2015 havde et befolkningstal på ca. 40000,
hvoraf ca. 9800 bor i kokkedal. på ansøgningstidspunktet, den 1.januar 2008 var befolk-
ningstallet ifølge danmarks statistik 5413 i kokkedal sogn. ved en søgning i det centrale
virksomhedsregister ses i dag over 600 virksomheder registreret med adresse i 2980
kokkedal, og området kokkedal industripark er hjemsted for et større antal virksomhe-
der.
østre landsret har den 26. august 2016 afsagt dom i sag b-1033-14 vedrørende autome-
ster bramstrup aps' brug af betegnelsen bramstrup i sit virksomhedsnavn. sagen var
anlagt af indehaveren af godset bramstrup. i dommen lægger retten vægt på, at brams-
trup udgør et særegent navn på en fast ejendom, da bramstrup ikke kan anses for at være
navnet på en by, et sted eller et område som er forskelligt fra godset bramstrup og ikke
anvendes til at betegne andet end godset og dets tilhørende områder.
det må efter de oplysninger som foreligger om stednavnet kokkedal i nordsjælland læg-
ges til grund, at betegnelsen ikke kun anvendes som navnet på en fast ejendom, men og-
så på et byområde af en ikke ubetydelig størrelse med dertil hørende almindelig er-
hvervsvirksomhed, og at dette også var tilfældet på tidspunktet for ansøgningen, idet der
er tale om et område, hvis udbyggelse begyndte i 1960eme. selvom navnet på området
historisk udspringer af slotsnavnet, vil det i omsætningskredsen på ansøgningstidspunk-
tet som følge af navnets anvendelse for byområdet blive opfattet som en geografisk angi-
velse fremfor navnet på en fast ejendom. varemærket kokkedal slot er derfor som
helhed egnet til at angive en beskaffenhed ved de registrerede tjenesteydelser, nemlig at
der er tale om tjenesteydelser, som udbydes fra et slot beliggende i kokkedal. mærket
mangler derfor særpræg i henhold til varemærkelovens § 13, stk. 2, nr. l.
at navnet også anvendes som navn på indehavers slot i nordjylland ændrer ikke på, at
en del af omsætningskredsen i danmark vil opfatte mærket som angivende den geografi-
ske oprindelse af tjenesteydelserne.
…
anmoders påstand om vildledning i henhold til varemærkelovens § 14, nr. 2
anmoder har påstået, at indehavers registrering er vildledende med hensyn til den geo-
grafiske oprindelse af tjenesteydelserne, da indehaver driver virksomhed i nordjylland
og dermed ikke har forbindelse til kokkedal på sjælland.
efter styrelsens praksis anvendes varemærkelovens vildledningsbestemmelse for så vidt
angår vildledning med hensyn til den geografiske oprindelse af varer eller tjenesteydelser
udelukkende, hvis det direkte fremgår af varefortegnelsen, at varerne/tjenesteydelserne
oprinder fra et andet land end angivet i mærket, fx mærket schweizerost ansøgt for
"franske oste". at indehavers virksomhed er placeret i nordjylland er ikke til hinder for,
at mærket kan anvendes loyalt, og mærket er derfor ikke i strid med varemærkelovens
vildledningsbestemmelse. den markedsføringsretlige vurdering af markedsforstyrrelse,
markedsforveksling og lignende ligger uden for vurderingen i henhold til varemærkelo-
vens vildledningsbestemmelse.
                                                    -7-
      konklusion
      da det er styrelsens vurdering, at det angrebne mærke mangler særpræg i henhold til va-
      remærkelovens § 13, stk. 2, nr. l og ikke har opnået særpræg gennem indarbejdelse i hen-
      hold til varemærkelovens § 13, stk. 3, tager vi anmoders påstand om, at mærket kan op-
      hæves til følge.
      da det er vores vurdering, at varemærket kokkedal slot mangler særpræg, er det
      ikke nødvendigt at tage stilling til, om anmoder har eller har opnået rettigheder til beteg-
      nelsen kokkedal slot, som kan udgøre en hindring i henhold til varemærkelovens §
      14, nr. 4 eller 15, stk. 4, nr. 2 ..."
      …”
kokkedal slot i brovst, kokkedal slot i kokkedal og byområdet kokkedal
det fremgår af udskrift fra wikipedia, at kokkedal slot i brovst er en nordjysk herregård, og
at dens historie går tilbage til middelalderen. slottet nævnes første gang i 1407, da ejendom-
men tilhørte anders albrechtsen. på valdemar atterdags tid beherskede kokkedal store dele
af limfjordsområdet. blandt senere ejere i nyere tid var prins erik, der overtog kokkedal i en
kort årrække i 1917. fra 1950 blev ejendommen anvendt til drengehjem, indtil den i 1988 blev
købt af de nuværende ejere ann vibeke lokdam og gorm lokdam.
det fremgår af de fremlagte historiske baggrundskort for området ved brovst, at ejendom-
men i perioden 1842-2001 har været benævnt kokkedal.
det er ikke bestridt af ksa, at kokkedal slot i brovst i hele ejendommens kendte historie har
haft navnet kokkedal slot.
kokkedal slot i kokkedal har ifølge udskrift fra wikipedia sin oprindelse som fæstegård un-
der hirschholm slot. i 1746 lod gehejmeråd christian august von berckentin landstedet
”landhaus cockedahl” opføre som sommerbolig. efter en del ejerskifter blev landstedet i
1864 erhvervet af konsul frederik h. block, der i 1865 lod bygningen nedrive, hvorefter an-
lægget blev genopbygget i større skikkelse, indviet i 1866 og fik sit nuværende udseende i to
etager. slottet blev i 1963 solgt til hørsholm kommune.
                                                -8-
i forbindelse med en fredning i 1977 blev det bestemt, at ejendommen må bruges til land-
brugsmæssige formål, kulturelle formål, klub- og mødevirksomhed og med tilknytning hertil
mindre restaurations- og hotelvirksomhed.
det fremgår af de fremlagte historiske baggrundskort over området, at slottet i perioden
1842-2001 har været benævnt kokkedal. det fremgår også af de kort, som vedrører perioden
1953-2001, at navnet kokkedal anvendes for et nærliggende byområde.
det fremgår af udskrift fra wikipedia, at kokkedal er en bydel i hørsholm byområde i
nordsjælland med 9.585 indbyggere (2011). kokkedal har fået sit bynavn fra det nærliggen-
de kokkedal slot. bydelen kokkedal opstod i 1960’erne. efter kommunalreformen i 1970 og
den dertil knyttede kommuneplanlægning skete der i de følgende år en hurtig udbygning af
byområdet kokkedal.
markedsundersøgelse
under sagens forberedelse ved sø-og handelsretten er der efter anmodning fra ksa blevet
gennemført en markedsundersøgelse vedrørende opfattelsen af ordene ”kokkedal” og
”kokkedal slot”. i undersøgelsen, der blev foretaget af kantar gallup i perioden 15. no-
vember – 21. november 2017, deltog 1.018 personer via interview. målgruppen var personer
på 20 år eller derover, repræsentativ på køn, alder og geografi. af undersøgelsen fremgår, at
67,4 % af de adspurgte har forbundet ordet ”kokkedal” med/hørt eller set ordet ”kokkedal”
anvendt for en by, bydel og/eller postnummer. 20,2 % af de adspurgte har forbundet ordet
”kokkedal slot” med/hørt eller set ordet ”kokkedal slot” anvendt for en restaurant og/eller
et hotel. det fremgår endvidere, at 66 % af de adspurgte i hele landet opfatter ”kokkedal
slot” som betegnelse for et slot beliggende i bydelen kokkedal. desuden fremgår, at 79 % af
de adspurgte i hele landet opfatter ”kokkedal slot” som navnet på en specifik fast ejendom.
af de adspurgte, der opfatter ”kokkedal slot” som navnet på en specifik fast ejendom har 71
% af disse svaret, at den specifikke faste ejendom ligger i kokkedal, mens 6 % har svaret, at
den specifikke ejendom ligger i brovst.
                                                       -9-
andet
ksa har fremlagt en udskrift fra tripadvisor vedrørende rejsendes anmeldelser af kokkedal
slot i brovst, som skal vise, at der sker forveksling blandt forbrugerne mellem kokkedal slot
i brovst og kokkedal slot i kokkedal.
parternes synspunkter
sagsøgeren kokkedal slot i kokkedal har i det væsentlige procederet i overensstemmelse
med påstandsdokumentet af 24. april 2018, hvoraf fremgår følgende:
       ”indledning
       ksa og kokkedal slot i kokkedal
       ksa har siden 2007 været indehaver af det registrerede selskabsnavn kokkedal slot aps
       og ejer af kokkedal slot i kokkedal.
       kokkedal slot i kokkedal har siden 1746 haft navnet kokkedal (oprindeligt stavet ”cock-
       edahl”). ejendommen er omfattet af en fredningskendelse fra 1977. ifølge kendelsen er
       det meget begrænset, hvad ejendommen må bruges til. en af de få ting, som ejendommen
       ifølge fredningskendelsen må anvendes til, er drift af hotel- og restaurationsvirksomhed.
       varemærkehaver har et slot i brovst i nordjylland. det hedder også kokkedal slot. va-
       remærkehaver fik det omtvistede varemærke registreret i 2008. varemærkehaver bruger
       varemærket til markedsføring af den hotel- og restaurationsvirksomhed, som varemær-
       kehaver driver på slottet i brovst.
       sagens hovedspørgsmål
       denne sag drejer sig om ophævelse af det omtvistede varemærke på grund af manglende
       særpræg og vildledning.
       varemærket blev i strid med styrelsens faste praksis registreret i 2008. det beror således
       på en beklagelig sagsbehandlingsfejl, at varemærkehavers varemærkeansøgning ikke
       2008 blev afslået under henvisning til varemærkelovens § 13. under henvisning til sin fa-
       ste praksis vedrørende særpræg ophævede styrelsen d. 22. februar 2016 registreringen på
       grund af manglende oprindeligt særpræg. varemærkehaver ankede styrelsens afgørelse
       til ankenævnet. under ankesagens behandling sendte ankenævnet et udkast til afgørelse
       til høring hos styrelsen. ifølge udkastet til afgørelse havde varemærket oprindeligt sær-
       præg. styrelsen fastholdt i sit høringssvar, at varemærket savnede oprindeligt særpræg
                                                    - 10 -
men mente, at der under ankesagen var fremkommet dokumentation for, at varemærket
var blevet indarbejdet.
på trods af styrelsens høringssvar traf ankenævnet d. 1. december 2016 en afgørelse,
hvor registreringen af varemærket blev opretholdt under henvisning til, a) at der efter
ankenævnets opfattelse var tale om et varemærke med oprindeligt særpræg, og b) at va-
remærket ikke blev opfattet som vildledende. ankenævnets kendelse er forkert, og derfor
bør registreringen af det omtvistede varemærke ophæves.
påstandene støttes på følgende bestemmelser:
•    varemærkelovens § 28, stk. 1, jf. 13, stk. 1 og stk. 2, nr. 1, om deskriptivitet og mang-
     lende særpræg og
•    varemærkelovens § 28, stk. 1, jf. § 14, nr. 2, og § 28, stk. 2, nr. 3 om vildledning.
bevisvurderingen og de retlige skøn
ankenævnet har gjort gældende, at nævnets formandskab og medlemmer besidder den
bedst mulige sagkundskab, og at det derfor kræver et meget sikkert grundlag at tilside-
sætte ankenævnets afgørelser.
sø- og handelsretten har i bo bedre-dommen principielt afvist ankenævnets synspunkt:
"der findes ikke grundlag for, at ankenævnets afgørelser skal underkastes en anden be-
dømmelse end ved andre varemærketvister."
efterfølgende er der afsagt domme, som i nogen grad støtter ankenævnets synspunkt.
de må dog under alle omstændigheder anses for at være uden afgørende betydning for
denne sag.
det gøres gældende, at dommerne i sø- og handelsretten ikke på nogen måde bør føle
sig begrænset af ankenævnets vurderinger - hverken for så vidt angår det faktuelle eller
det retlige.
for det 1. er der under retssagens behandling fremkommet væsentlige nye oplysninger,
som i sig selv er egnede til at sætte sagen i et andet lys end under ankenævnssagen.
for det 2. er sagsbehandlingen i sø- og handelsretten a) dels langt grundigere end an-
kenævnets sagsbehandling b) dels forbundet med flere og bedre retssikkerhedsgarantier
end ankenævnets sagsbehandling.
for det 3. lider ankenævnets afgørelse og sagsbehandling af 6 åbenlyse fejl. de 6 fejl er
følgende:
1)   ankenævnets afgørelse lever ikke op til de elementære krav til begrundelse, der føl-
     ger af forvaltningslovens § 24. der mangler således præcise henvisninger til de rele-
     vante bestemmelser vedrørende særprægsspørgsmålet (varemærkelovens § 28, jf. §
     13, stk. 1 og § 28, jf. § 13, stk. 2, nr. 1). derudover mangler der også en angivelse af de
     hovedhensyn, som har været bestemmende for det skøn, som ankenævnet har udø-
     vet ved vurderingen af særprægsspørgsmålet.
                                                 - 11 -
2)     ankenævnet bruger 1/3 af sin afgørelse på at tage stilling til irrelevante spørgsmål.
       ankenævnet har således i sin afgørelse med styrke argumenteret for, at varemærke-
       registreringen ikke skal udslettes i medfør af varemærkelovens § 14, nr. 4, eller § 15,
       stk. 4, nr. 2. sagen har imidlertid ikke på noget tidspunkt drejet sig om nogen af dis-
       se 2 bestemmelser, som hverken blev påberåbt under styrelsens eller ankenævnets
       behandling af sagen. det forekommer derfor meningsløst, at ankenævnet har fundet
       anledning til at bruge 1/3 af sin begrundelse på de 2 bestemmelser.
3) ankenævnet har overset et yderst relevant spørgsmål, som ankenævnet burde have
      taget stilling til. ankenævnet har således helt har undladt at tage stilling til de under
      ankesagen rejste spørgsmål vedrørende varemærkelovens § 28, stk. 2, nr. 3 om vild-
      ledende brug af varemærker.
4) ankenævnet konkluderede i sin afgørelse, at varemærket som naturligt varemærke
      og særegent navn på varemærkehavers faste ejendom nyder beskyttelse i henhold til
      varemærkelovens § 2, stk. 1. den bestemmelse siger imidlertid ikke, at naturlige va-
      remærker og særegne navne per automatik skal anses for at have særpræg, ligesom
      den ikke i sig selv hjemler beskyttelse af varemærker. bestemmelsen definerer alene,
      hvad et varemærke efter omstændighederne vil kunne bestå af, herunder for eksem-
      pel af ord og ordforbindelser. ankenævnets afgørelse er således baseret på en grund-
      læggende fejlfortolkning af varemærkelovens § 2.
5) i afgørelsen har ankenævnet anført, at det er uden betydning, "at der efterfølgende er
      opstået et byområde ved navn kokkedal". det viser, at ankenævnet har baseret sin
      afgørelse på en væsentlig faktisk vildfarelse. byområdet og stedbetegnelsen kokke-
      dal var nemlig opstået lang tid før registreringen af varemærket i 2008. dette er kor-
      rekt lagt til grund af styrelsen i dens langt grundigere afgørelse.
6) for det 6. har ankenævnet undladt at foretage den obligatoriske konkrete vurdering
      af særprægsspørgsmålet, fordi der efter ankenævnets opfattelse er tale om et natur-
      ligt varemærke. den kompetente varemærkemyndighed skal ifølge eu domstolens
      praksis foretage en konkret vurdering af alle relevante faktiske omstændigheder i
      forhold til de omfattede vare og tjenesteydelser, herunder vurdere a) om varemær-
      ket udelukkende er sammensat af deskriptive angivelser, og b) om der er erhvervs-
      drivende konkurrenter, der kan tænkes i fremtiden at kunne have interesse i at kunne
      anvende sådanne beskrivende angivelser. dette gælder også i relation til såkaldt na-
      turlige varemærker såsom et varemærke, der indeholder navnet på en fast ejendom.
      ankenævnet har i strid med anvisningerne i eu domstolens praksis ikke foretaget
      sådan en konkret vurdering, hvilket blandet andet fremgår af afgørelsens manglende
      henvisninger til varemærkelovens § 13, stk. 1 og § 13, stk. 2, nr. 1.
de ovenfor omtalte 6 åbenlyse sagsbehandlingsfejl er sigende og afspejler en generel
mangel på grundighed i sagsbehandlingen og kvalitet i afgørelsen. allerede derfor kan
der ikke være en formodning for, at ankenævnets afgørelse er korrekt. heraf følger, at
der heller ikke kan være en formodning for, at sø- og handelsrettens dommere skal læg-
ge ankenævnets vurderinger til grund for deres dom. tværtimod må der være en for-
modning for, at ankenævnet afgørelse er forkert, fordi den er behæftet med de nævnte
fejl.
særpræg og deskriptivitet
                                               - 12 -
indledning - mest om den grundlæggende jura
varemærket består af en kombination af 2 ord, hvoraf det ene er en geografisk stedbeteg-
nelse, og det andet er betegnelsen for en bygningsform, som ofte indrettes til slotshotel
med henblik på salg af slotsophold. fordi der er tale om en kombination af flere ord er
det nødvendigt at se på, hvordan kombinationen af deskriptive ord skal vurderes i relati-
on til særprægskravene i § 13, stk. 1, og § 13, stk. 2, nr. 1.
som hovedregel forbliver den blotte kombination af bestanddele, der hver for sig er be-
skrivende for egenskaber ved de varer eller tjenesteydelser, for hvilke der er ansøgt om
registrering, beskrivende for de nævnte egenskaber. ved blot at forbinde sådanne be-
standdele uden at tilføre dem en usædvanlig ændring, for eksempel af syntaktisk eller
semantisk karakter, kan der kun fremkomme et varemærke, som udelukkende er sam-
mensat af tegn eller angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne de nævnte va-
rers eller tjenesteydelsers egenskaber.
ord i et varemærke kan godt være deskriptive, selv om de rent faktisk ikke anvendes til
at beskrive de omfattede varer og tjenesteydelser. det er fuldt ud tilstrækkeligt, at ordene
"kan" anvendes som deskriptive. et ordmærke er udelukket fra registrering, hvis blot en
af flere mulige betydninger er deskriptiv.
ordene i et ordmærke skal anses for deskriptive, hvis det med rimelighed kan forudses,
at andre virksomheder i fremtiden kan have interesse i at anvende ordene til markedsfø-
ring af deres tilsvarende varer eller tjenesteydelser. i den forbindelse er det ligegyldigt,
om det drejer sig om mange eller få virksomheder. det er således i princippet fuldt ud til-
strækkeligt, hvis en enkelt anden virksomhed har sådan en legitim interesse.
det fremgår af ovenstående, at når ordene "kokkedal" og "slot" hver især og isoleret set
anses for at være deskriptive, så må kombinationen af de 2 ord som hovedregel også an-
ses for at være deskriptiv. det er i den forbindelse uden betydning, om ordkombinatio-
nen "kokkedal slot" kan have flere betydninger, hvoraf en eller flere må anses for ikke at
have deskriptiv karakter. det afgørende er nemlig i givet fald, om blot en enkelt af de fle-
re mulige betydninger er deskriptiv.
det fremgår endvidere, at ordkombinationen under alle omstændigheder må anses for at
være deskriptiv i relation til hotel- og restaurationsydelser, hvis det på registreringstids-
punktet i 2008 med rimelighed kunne forudses, at ksa i fremtiden kunne have interesse i
at anvende ordkombinationen "kokkedal slot" i forbindelse med markedsføringen af ho-
tel- og restaurationsydelser.
ordet "kokkedal"
i styrelsens guidelines for varemærker er følgende anført om geografiske stedbetegnel-
ser (understregning tilføjet her):
"for så vidt angår danske bynavne, så lægger styrelsen betydelig vægt på, at det i dan-
mark er sædvanligt, at erhvervsdrivende anvender danske bynavne til at angive, hvor
virksomheden hører hjemme. følgelig må det også forventes, at en given omsætnings-
kreds i danmark i langt de fleste tilfælde vil anse bynavnet for at være en angivelse af va-
rens oprindelsessted, ligesom en eneret til et dansk bynavn i langt de fleste tilfælde vil
medføre en utilbørlig begrænsning i andre danske erhvervsdrivendes mulighed for - på
sædvanlig vis - at angive, hvor deres virksomhed hører hjemme. . . . .
                                                - 13 -
følgelig vil styrelsen i langt de fleste tilfælde finde, at et dansk bynavn i danmark vil bli-
ve opfattet som en angivelse af de pågældende varers oprindelsessted, eller det sted
hvorfra tjenesteydelsen udbydes. . . . ."
styrelsen har i overensstemmelse med disse guidelines i sin afgørelse fra 2016 korrekt
konkluderet, at ordet "kokkedal" ifølge styrelsens faste praksis er et ord, der kan tjene til
at betegne en vares eller tjenesteydelses geografiske oprindelse. ankenævnet har i sin af-
gørelse undladt at tage stilling til spørgsmålet.
at styrelsens konklusion er korrekt, bekræftes af den gennemførte forbrugerundersøgel-
se. ifølge den opfatter den relevante kundekreds nemlig ordet "kokkedal" som en geogra-
fisk stedbetegnelse. på landsplan er det således 67,4 %, der forbinder ordet "kokkedal"
med eller har hørt eller set ordet "kokkedal" anvendt for en by, en bydel og/eller et post-
nummer, og når det kommer til sjællændere og fynboer, er det hele 77 %. det er således
ikke blot kendt men også velkendt, at "kokkedal" er en geografisk stedbetegnelse.
hertil kommer, at der i relation til hotel- og restaurationsbranchen er et betydeligt kon-
kret friholdelsesbehov. hos erhvervsstyrelsen er der således registreret 6 virksomheder
med branchekoderne "restauranter" og "hoteller", som har adresse med postnummeret
2980 kokkedal. der er således et ikke-ubetydeligt antal virksomheder i kokkedal, der kan
have interesse i at kunne anvende den geografiske betegnelse "kokkedal" som indikation
af deres geografiske tilhørsforhold.
det gøres gældende, at ordet "kokkedal" i hele den for denne sag relevante periode har
haft karakter af en geografisk betegnelse, som er omfattet af varemærkeloven § 13, stk. 2,
nr. 1, om geografiske oprindelsesangivelser.
ordet "slot"
styrelsen har i sin afgørelse fra 2016 korrekt konkluderet, at ordet "slot" er et ord, der ef-
ter styrelsens faste praksis kan tjene til at betegne en vares eller tjenesteydelses beskaf-
fenhed, idet ordet kan angive stedet, hvorfra varens eller tjenesteydelsen udbydes.
styrelsens konklusion er i god overensstemmelse med den administrative praksis, idet
styrelsen i andre sager også har været af den opfattelse, at ordet slot er deskriptivt og ik-
ke i sig selv kan bibringe et varemærke det krævede særpræg. i 2002 og 2005 afviste sty-
relsen således ansøgninger om registrering af henholdsvis varemærket "slotskoncerter"
og varemærket "sønderjyske slotsvine".
ankenævnet har i sin afgørelse undladt at tage stilling til spørgsmålet. ankenævnet har
imidlertid i svarskriftet gjort gældende, at ordet "slot" ikke er en angivelse af et sted,
hvorfra der drives en bestemt form for virksomhed., og at ordet derfor ikke er deskrip-
tivt.
det bestrides, at ordet "slot" i almindelig sprogbrug betegner en bygning af ikke-
kommerciel karakter. ordet "slot" bruges således både om egentlige slotte i traditionel
forstand og om herregårde, og herregårde er som bekendt betegnelsen for en type fast
ejendom, hvor der normalt drives erhvervsmæssig virksomhed. under alle omstændig-
heder er de bygninger, der i daglig tale kaldes slotte, faste ejendomme, som typisk er eg-
net til og rent faktisk bliver brugt til mange former for kommerciel virksomhed. som ek-
                                                - 14 -
sempler kan nævnes landbrug, skovdrift, hoteldrift, restaurationsdrift, afholdelse af kon-
ferencer, drift af kontorhotel, trækronevandringer, events, museumsudstillinger, afhol-
delse af koncerter og rundvisninger i bygninger og parkanlæg. blandt andet skal man
helt grundlæggende have et "slot", hvis man vil drive et slotshotel.
at et "slot" kan være og ofte er en fast ejendom, hvorfra der drives erhvervsmæssig virk-
somhed, er særlig relevant inden for hotel- og restaurationsbranchen, idet er er en reali-
tet, at et meget stort antal hoteller, restaurationer og konferencecentre drives fra gamle
slotte og herregårde. som eksempel kan det nævnes, at varemærkehaver driver hotel- og
restaurationsvirksomhed fra ikke mindre end 3 bygninger, der i markedsføringen beteg-
nes som "slotte". hotel og restaurationsvirksomhed er rent faktisk en af de få former for
virksomhed, som man med fornuft kan drive fra de gamle slotte.
hertil kommer, at ordet "slot" inden for hotel- og restaurationsbranchen udgør en beteg-
nelse for tjenesteydelsens beskaffenhed, idet et ophold på et gammelt slot har en helt an-
den karakter end for eksempel et ophold på et moderne hotel i en lufthavn. "slotsophold"
udgør således i dagens danmark en fuldstændig generiske betegnelse for en særlig form
for tjenesteydelse, der kun kan fås på et slot. der er med andre ord navnlig inden for ho-
tel- og restaurationsbranchen et betydeligt og anerkendelsesværdigt friholdelsesbehov,
for så vidt angår ordet "slot".
det er korrekt, at der i princippet ikke behøver at være en forretningsmæssig aktivitet
knyttet til et slot, jf. for eksempel amalienborg slot. det er imidlertid almindeligt kendt,
at der er så store omkostninger ved vedligeholdelsen af et slot, at det normalt kun kan lø-
be rundt, hvis der er knyttet væsentlige erhvervsmæssige indtægter til ejerskabet af slot-
tet. at et slot rent begrebsmæssigt ikke behøver at være knyttet til en erhvervsmæssig ak-
tivitets svarer således til, at man skal have en gård for at kunne drive en bondegård, men
at en gård meget vel kan være en lystgård, som ikke er genstand for kommerciel drift.
hertil kommer, at det afgørende er, om et slot "kan" bruges til drift af den relevante type
virksomhed. det er således uden betydning, at et slot også kan tjene som bopæl for prin-
ser og prinsesser, der ikke har økonomisk behov for at drive slottet som en rentabel virk-
somhed.
som det fremgår, må ordet "slot" navnlig i relation til hotel- og restaurationsvirksomhed
anses for at være deskriptivt og at savne særpræg.
kombinationen af ordet "kokkedal" og ordet "slot"
hovedreglen om kombination af deskriptive ord
som det fremgår ovenfor, er begge ordene "kokkedal" og "slot" deskriptive ord, der er
omfattet af registreringsforbuddet i varemærkelovens § 13, stk. 2, nr. 1. kombinationer af
sådanne omfattede angivelser, der hver for sig blot er beskrivende, forbliver som omtalt i
afsnit 6.1 som en klar hovedregel blot beskrivende og omfattet af forbuddet. det gælder
uanset om der er mange eller få andre virksomheder, der kan have interesse i mulighe-
den for at anvende den pågældende kombination af ord.
som undtagelse fra hovedreglen gælder, at særpræg efter omstændighederne vil kunne
anerkendes, hvis kombinationen af de beskrivende angivelser tilføres en usædvanlig æn-
dring, navnlig af syntaktisk eller semantisk karakter. sådan en ændring foreligger imid-
lertid ikke i denne sag, idet varemærket består af en simpel og ubearbejdet kombination
                                              - 15 -
af de 2 hver for sig deskriptive ord. hovedreglen finder således anvendelse. deraf følger,
at registreringen af varemærket skal ophæves.
selv om hovedreglen finder anvendelse i relation til et varemærke, vil varemærket selv-
sagt kunne registreres, hvis der foreligger den nødvendige dokumentation for indarbej-
delse. i denne sag er det imidlertid ikke relevant. i øvrigt dokumenterer den indhentede
forbrugerundersøgelse under alle omstændigheder tydeligt, at ordkombinationen "kok-
kedal slot" ikke er blevet et indarbejdet varemærke for varemærkehavers virksomhed i
brovst.
friholdelsesbehovet
helt uafhængigt af den ovenfor omtalte hovedregel, skal ordkombinationen "kokkedal
slot" under alle omstændigheder anses for at være deskriptiv i relation til hotel- og re-
staurationsydelser, hvis det på registreringstidspunktet i 2008 med rimelighed kunne
forudses, at der var et legitimt friholdelsesbehov, fordi en anden virksomhed i fremtiden
kunne have interesse i at anvende ordkombinationen "kokkedal slot" i forbindelse med
markedsføringen af hotel- og restaurationsydelser.
i denne sag var det ikke blot en abstrakt hypotese, at det på registreringstidspunktet med
rimelighed kunne forudses, at andre erhvervsdrivende kunne tænkes i fremtiden at ville
have interesse i at kunne anvende ordkombinationen "kokkedal slot" i forbindelse med
markedsføringen af hotel- og restaurationsvirksomhed. det var en konkret realitet, at
ksa kunne forudses inden for en overskuelig tidshorisont at ville påbegynde markedsfø-
ring af kokkedal slot i kokkedal som slotshotel med dertil hørende restaurant.
kokkedal slot i kokkedal, måtte ifølge den for slottet gældende fredning kun bruges til
meget få formål, herunder hotel- og restaurationsdrift. det måtte allerede derfor anses for
meget sandsynligt, at slottet inden for en overskuelig tidshorisont ville blive anvendt til
netop det formål. hertil kommer, at ksa havde registreret navnet "kokkedal slot aps"
som selskabsnavn, og i 2008 var i fuld gang med at renovere og indrette kokkedal slot i
kokkedal med henblik på drift af hotel og restaurationsvirksomhed i overensstemmelse
med den gældende fredningskendelse.
inden for hotel- og restaurationsbranchen var planerne med kokkedal slot endog almin-
deligt kendt allerede året før registreringen af varemærket. varemærkehaver rettede så-
ledes allerede i 2007 henvendelse til ksa's moderselskab for at protestere mod ksa's
planer.
som det fremgår, var konkrete planer om indretning og markedsføring af kokkedal slot i
kokkedal som hotel med dertil hørende restaurant i fuld gang med at blive gennemført.
der var med andre ord et konkret og veldokumenteret friholdelsesbehov. allerede derfor
burde ankenævnet ikke have opretholdt registreringen af varemærket.
at det ovenfor omtalte friholdelsesbehov for ordkombinationen "kokkedal slot" kun er
dokumenteret, for så vidt angår kokkedal slot i kokkedal, er uden betydning, idet det
klart fremgår af eu domstolens praksis, a) at det er uden betydning for særprægsvurde-
ringen, om det er mange eller få andre virksomheder, der kan tænkes at ville anvende en
ordkombination, og b) at "enhver" skal kunne anvende deskriptive ord og ordkombinati-
oner.
                                               - 16 -
varemærkets identifikations- og adskillelsesevne
det overordnede kriterium for særprægsvurderingen er, at et varemærke skal være egnet
til at identificere den vare eller tjenesteydelse, for hvilken det er søgt registreret, som hid-
rørende fra en bestemt virksomhed og dermed være egnet til at adskille varen eller tjene-
steydelsen fra andre virksomheders varer og tjenesteydelser. det skal bedømmes i for-
hold til den opfattelse, som den relevante kundekreds, der består af almindeligt oplyste,
rimeligt opmærksomme og velunderrettede gennemsnitsforbrugere, af de pågældende
varer eller tjenesteydelser, har af mærket.
med henblik på at tilvejebringe det bedst mulige grundlag for sagens afgørelse har ksa
med rettens og ankenævnets accept fået foretaget en forbrugerundersøgelse om opfattel-
sen hos den relevante kundekreds. undersøgelsen er i vidt omfang begrænset til hotel-
og restaurationsdrift. resultaterne af undersøgelsen må imidlertid som udgangspunkt
også være repræsentative, for så vidt angår de øvrige varer og tjenesteydelse, der er om-
fattet af varemærkeregistreringen, allerede fordi varemærkehavers primære virksomhed
er hotel- og restaurationsdrift.
på landsplan er det kun 20,2 %, der forbinder ordene "kokkedal slot" med eller har hørt
eller set ordene "kokkedal slot" anvendt for en restaurant og/eller et hotel. allerede der-
for må man konkludere, at cirka 80 % af den relevante kundekreds ikke opfatter ordene
"kokkedal slot" som en oprindelsesangivelse i relation til restauranter og hoteller.
blandt de personer, der forbinder ordene "kokkedal slot" med eller har hørt eller set or-
dene "kokkedal slot" anvendt for en restaurant (cirka 20 %), mener 66 %, at restauranten
ligger i kokkedal, mens kun 24 % har placeret restauranten i brovst, hvor varemærkeha-
vers virksomhed ligger.
blandt de personer, der forbinder ordene "kokkedal slot" med eller har hørt eller set or-
dene "kokkedal slot" anvendt for et hotel (cirka 20 %), mener 59 %, at hotellet ligger i kok-
kedal, mens kun 23 % har placeret hotellet i brovst, hvor varemærkehavers virksomhed
ligger.
blandt de cirka 20 %, der forbinder ordene "kokkedal slot" med eller har hørt eller set
ordene "kokkedal slot" anvendt for en restaurant og/eller et hotel, er der med andre ord et
voldsomt stort flertal, der mener, at det må dreje sig om en restaurant og/eller et hotel,
der ligger i kokkedal og dermed ikke i brovst, hvor varemærkehavers slot ligger.
tallene viser, at på landsplan identificerer kun cirka 5 % ordkombinationen "kokkedal
slot" med varemærkehavers virksomhed, mens cirka 13 % identificerer "kokkedal slot"
med ksa's virksomhed.
på den baggrund må man konkludere, at hele 95 % af den relevante kundekreds ikke op-
fatter varemærket som et varemærke, der identificerer hotel- og resturationsydelser som
hidrørende fra varemærkehavers virksomhed.
på spørgsmålet om "kokkedal slot" bliver opfattet som betegnelse for et slot beliggende i
bydelen kokkedal, svarede hele 66 % ja, mens kun 34 % svarede nej. besvarelsen bekræf-
ter, at en meget væsentlig del af den relevante kundekreds opfatter ordkombinationen
som en angivelse af, at der er tale om et slot beliggende i kokkedal.
                                              - 17 -
på spørgsmålet om "kokkedal slot" blev opfattet som navnet på en specifik fast ejendom,
svarede 79 % ja, mens 21 % svarede nej. på landsplan mente hele 71 %, at den specifikke
faste ejendom er ksa's "kokkedal slot" i kokkedal, mens kun 6 % var af den opfattelse,
at der var tale om varemærkehavers slot i brovst.
det overvældende flertal, der peger på kokkedal slot i kokkedal som den specifikke fa-
ste ejendom med navnet kokkedal slot, kan ikke tilskrives, at kokkedal slot i kokkedal
siden 2011 er blevet drevet som hotel- og restaurationsvirksomhed og i kraft deraf er ble-
vet landskendt. det er således kun cirka 13 %, der forbinder ordkombinationen "kokke-
dal slot" med ksa's hotel- og restaurationsvirksomhed, og fratrækker man disse 13 %, er
der stadigvæk et overvældende flertal på 58 %, der peger på kokkedal slot i kokkedal
som den specifikke faste ejendom med navnet "kokkedal slot". dette resultat er ikke spor
underligt men derimod helt forventeligt. det er nemlig helt naturligt at gå ud fra, at et
slot, hvis navn består af en kombination et bynavn og ordet "slot" må havegeografisk til-
knytning til den pågældende by. da der er tale om en helt naturlig forståelse af ordkom-
binationen, har det formodningen for sig, at en tilsvarende undersøgelse gennemført på
tidspunktet for registreringstidspunktet ville være kommet frem til et lignende resultat.
tallene vedrørende forståelsen af ordkombinationen "kokkedal slot" må derfor anses for
repræsentative også for forholdene på registreringstidspunktet.
på baggrund af ovenstående er det muligt at konkludere følgende:
•     et overvældende flertal i den relevante kundegruppe associerer ordkombinationen
      "kokkedal slot" med et slot geografisk placeret i kokkedal, herunder det specifikke
      slot, der hedder "kokkedal slot".
•     ordkombinationen "kokkedal slot" er derfor udelukkende egnet til at identificere en
      hotel- og restaurationsydelse som hidrørende fra et slot i kokkedal.
•     dette udelukker ifølge sagens natur, at ordkombinationen kan være egnet til at iden-
      tificere en hotel- og restaurationsydelse som hidrørende fra varemærkehavers virk-
      somhed i brovst.
•     når det overvældende flertal i den relevante kundegruppe associerer ordkombinati-
      onen med et slot i kokkedal, er den ligeledes ikke egnet til at adskille varemærkeha-
      vers ydelser fra ydelser, som hidrører fra et slot i kokkedal. det overvældende fler-
      tal vil nemlig som udgangspunkt associere ordkombinationen med ydelser fra en
      anden virksomhed med et slot i kokkedal.
•     undersøgelsens resultater vedrørende forståelsen af ordkombinationen "kokkedal
      slot" må anses for repræsentative også for forholdene på registreringstidspunktet,
      idet opfattelsen hos det overvældende flertal i den relevante kundegruppe svarer til
      den naturlige sproglige forståelse af ordkombinationen "kokkedal slot".
særprægsvurderingen i relation til naturlige varemærker
ifølge ankenævnet har det stor betydning for særprægsvurderingen, at varemærket er et
såkaldt naturligt varemærke i form af et navn. naturlige varemærker har imidlertid iføl-
ge eu domstolens praksis ikke nogen særstatus i relation til særprægsvurderingen og er
genstand for helt samme regler som andre ordmærker. særpræget skal derfor altid be-
dømmes konkret ud fra de almindelige kriterier. varemærkets status som naturligt va-
remærke er således helt uden betydning for vurderingen af dets særpræg eller mangel på
samme.
                                               - 18 -
ifølge forbrugerundersøgelsen er der mange, der opfatter ordkombinationen "kokkedal
slot" som navnet på en specifik ejendom (i kokkedal) og dermed som noget, der kunne
udgøre et såkaldt naturligt varemærke. det er imidlertid ikke i sig selv afgørende for,
hvordan ordkombinationen skal vurderes, idet naturlige varemærker som bekendt skal
underlægges helt samme særprægsvurdering som andre varemærker.
når ord har flere betydninger, skal ordene som omtalt ovenfor i afsnit 6.1 ifølge eu
domstolens praksis anses for at være deskriptive, hvis blot en af de mulige betydninger
er deskriptiv.
den gennemførte forbrugerundersøgelse viser, at cirka 2/3 opfatter ordkombinationen
"kokkedal slot" som en deskriptiv betegnelse for et slot beliggende i bydelen kokkedal.
det skal derfor i overensstemmelse med eu domstolens praksis lægges til grund, at der
er tale om en deskriptiv ordkombination uden særpræg.
det forhold, at forbrugerundersøgelsen viser, at et flertal også opfatter ordkombinationen
"kokkedal slot" som navnet på en specifik fast ejendom, der ligger i kokkedal, er til gen-
gæld ifølge eu domstolens praksis uden betydning. der er nemlig ifølge forbrugerun-
dersøgelsen blot tale om en af 2 mulige betydninger, og den anden betydning er som tid-
ligere omtalt klart deskriptiv og uden særpræg.
sammenfatning
man kan angribe spørgsmålet om særpræg og deskriptivitet i relation til ordmærker på
flere forskellige måder. for det første kan man ved opslag i ordbøger og lignende se på
de mulige betydninger af de i mærket indeholdte ord. for det andet kan man analysere
det konkrete friholdelsesbehov. for det tredje kan man undersøge, hvilke associationer
de i mærket indeholdte ord giver medlemmer af den relevante kundegruppe.
som det fremgår af afsnit 6.4.1 - 6.4.4 ovenfor, fører alle 3 angrebsvinkler til den samme
konklusion, nemlig at varemærket er deskriptivt og mangler særpræg. der kan følgelig
ikke herske nogen tvivl om, at registreringen af varemærket skal ophæves i medfør af va-
remærkelovens § 28, jf. § 13, stk. 1 eller § 28, jf. § 13, stk. 2, nr. 1.
betydningen af andre myndigheders administrative praksis
vurderingen af varemærket skal bedømmes ud fra markedsforholdene i danmark. alle-
rede derfor er der ikke nogen formodning for, at de 4 af ankenævnet påberåbte vare-
mærkeregistreringer fra eu ipo skal tillægges nogen betydning i denne sag. markeds-
forholdene i danmark er grundigt belyst i den indhentede forbrugerundersøgelse, som
derfor er langt mere relevant for sagens afgørelse.
hertil kommer, at de 4 af ankenævnet påberåbte varemærkeregistreringer fra eu ipo er
uden betydning, fordi de drejer sig om noget helt andet end denne sag.
der er i alle 4 sager tale om en bygning, som ligger i den by, hvis navn udgør en del af
varemærket. den relevante kundekreds må derfor som det naturlige udgangspunkt for-
modes at ville associere varemærket med den konkrete bygning i den pågældende by.
i denne sag forholder det sig helt anderledes. varemærkehavers "kokkedal slot" ligger
således i en afstand af 461 kilometer fra byen "kokkedal" og i en helt anden landsdel. det
                                              - 19 -
naturlige udgangspunkt må her være det omvendte, nemlig at den relevante kundekreds
ikke vil associere ordkombinationen med varemærkehavers slot. endvidere er det gen-
nem forbrugerundersøgelsen positivt dokumenteret, at den relevante kundekreds ikke
associerer varemærket med varemærkehavers slot men derimod med et helt andet slot,
som ligger i kokkedal. de nævnte forskelle er relevante og væsentlige. ingen af de 4 afgø-
relser bør derfor tillægges nogen som helst betydning ved afgørelsen af denne sag.
endvidere er der en væsentlig betydningsmæssig forskel mellem det engelske ord "cast-
le" og det danske ord "slot". ordet "castle" oversættes nemlig mest korrekt til det danske
ord "borg", der bruges om befæstede bygningsanlæg med et militært forsvarsformål. i
modsætning hertil anvendes ordet "slot" i daglig tale mest om anseelige bygninger, her-
under herregårde, som primært tjener civile formål.
vildledning
ankenævnets afgørelse vedrørende vildledning
varemærkelovens § 14, stk. 2, nr. 1, om varemærker, som er egnede til at vildlede med
hensyn en tjenesteydelses geografiske oprindelse, bør ifølge ankenævnets afgørelse alene
finde anvendelse, når "det direkte fremgår af vare- og tjenesteydelsesfortegnelsen, at dis-
se stammer fra et andet land end angivet i mærket". ankenævnet er med andre ord af
den opfattelse, at bestemmelsen skal fortolkes således, at man uden problemer kan regi-
strere et varemærke, der er vildledende, når blot der er tale om vildledning med hensyn
til oprindelse inden for landets grænser.
ankenævnets opfattelse er udtryk for en indskrænkende fortolkning, som ikke har støtte
i bestemmelsens ordlyd, og som er i klar modstrid med indlysende reale hensyn, der til-
siger, at forbrugerne ikke bør udsættes for vildledning
ankenævnets indskrænkende fortolkning er endvidere i konflikt med lovens forarbejder.
i 1958-varemærkebetænkningen kan man således læse følgende om vildledning med
hensyn til geografisk oprindelse (understregning tilføjet her):
"urigtige indtryk af varens geografiske oprindelse kan fremkaldes af såvel billedmotiver
som af tekstangivelser, der er optaget i varemærket. indeholder mærket et geografisk
navn som »helsingør«, »danmark«, »u.s.a.« o. s. v., og vedrører det varer, som ikke har
nogen forbindelse med den således angivne stedsbetegnelse, vil det normalt være vildle-
dende."
forarbejdernes udtrykkelige fremhævelse af bynavnet "helsingør" viser klart, at inden-
landsk vildledning, herunder vildledning med hensyn til oprindelse i en by eller lignen-
de, også skal anses for vildledning i varemærkelovens forstand. forarbejderne viser end-
videre, at det som hovedregel skal anses for vildledende, hvis et varemærke indeholder
en stedbetegnelse, og varemærkehavers varer og tjenesteydelser ikke har nogen forbin-
delse med den pågældende stedbetegnelse.
som det fremgår, er ankenævnets afgørelse, baseret på en fundamental fejlfortolkning af
§ 14, stk. 2, nr. 1.
ankenævnet har i øvrigt i sin afgørelse helt undladt at overveje det af sagen omfattede
spørgsmål om ophævelse af varemærkeregistreringen på grund af vildledende brug, jf.
varemærkelovens § 28, stk. 2, nr. 3.
                                               - 20 -
det følger af § 28, stk. 2, nr. 3, at en varemærkeregistrering kan ophæves hvis varemærket
på grund af varemærkehavers brug er blevet egnet til at vildlede, herunder med hensyn
til geografisk oprindelse. det fremgår udtrykkeligt, at der skal lægges vægt på den kon-
krete "brug" af varemærket. allerede fordi § 28, stk. 2, nr. 3, nævner varemærkehavers
"brug" er der ikke hjemmel til som gjort af ankenævnet at begrænse vildledningsvurde-
ringen til det, der "direkte fremgår af vare- og tjenesteydelsesfortegnelsen ".
varemærket er vildledende
ordet "kokkedal" er ubestrideligt en geografisk stedbetegnelse og opfattes i overens-
stemmelse hermed af den relevante kundekreds som en geografisk stedbetegnelse.
varemærket indeholder stedbetegnelsen "kokkedal", og den af varemærkehaver i nord-
jylland drevne virksomhed har ikke nogen forbindelse med kokkedal, der ligger i nord-
sjælland i en afstand af hele 461 km fra varemærkehavers virksomhed. det følger derfor
af varemærkelovens § 14 og § 28 og de tidligere omtalte lovforarbejder, at varemærkeha-
vers varemærke må anses for vildledende.
i den forbindelse må det anses for en skærpende omstændighed, at varemærkehaver dri-
ver virksomhed inden for hotel- og restaurationsbranchen, hvor virksomhedens faktiske
beliggenhed altid er af stor betydning for kunderne – uanset om de skal overnatte eller
blot skal indtage et måltid.
kriteriet "er egnet til at vildlede" i varemærkelovens § 14, stk. 1, nr. 2, skal i øvrigt fortol-
kes som "vil kunne vildlede offentligheden", idet det er den formulering, der er anvendt i
art. 4 i varemærkedirektiv 2436/2015. det indebærer, at der skal mindre til for at statuere
vildledning end angivet i § 14, stk. 1, nr. 2, idet det er nok, at der er en teoretisk risiko for
vildledning af en gennemsnitsforbruger.
at varemærket er beskrivende og dermed egnet til at vildlede bekræftes af følgende for-
hold:
•     forbrugerundersøgelsen viser, at et overvældende flertal af den relevante kunde-
      kreds opfatter ordkombinationen "kokkedal slot" som betegnelse for et slot, der lig-
      ger i kokkedal i nordsjælland.
•     styrelsen har i sit høringssvar fra ankenævnssagen i overensstemmelse hermed kor-
      rekt fastholdt, at sammensætningen af den geografiske stedbetegnelse "kokkedal"
      og ordet "slot" er beskrivende og "blot henviser til, at de omhandlede tjenesteydelser
      udbydes fra et slot i kokkedal".
at der rent faktisk er tale om et vildledende varemærke, som kan få forbrugere til at tro,
at varemærkehavers virksomhed ligger i kokkedal på nordsjælland, fremgår blandt an-
det af, at flere af de anmeldelser af varemærkehavers virksomhed, som man kan finde på
hjemmesiden tripadvisor.dk slet ikke handler om varemærkehavers virksomhed men
derimod om kokkedal slot i kokkedal. alle de bedste anmeldelser stammer således fra
forbrugere, som efter et ophold på slottet i kokkedal har ønsket at anmelde deres ophold
der, men som er blevet vildledt af varemærkehavers varemærke og derfor er kommet til
at anmelde varemærkehavers virksomhed i brovst i nordjylland.
                                               - 21 -
i relation til vildledningsspørgsmålet er det naturligvis uden betydning, at varemærke-
haver har valgt et varemærke, som svarer til navnet på varemærkehavers faste ejendom i
brovst. vildledning er nemlig en absolut ugyldighedsgrund, hvortil der ikke er knyttet
nogen form for dispensationsmuligheder.
hvis varemærker svarende til navnet på faste ejendomme skulle anses for undtaget fra
vildledningsforbuddet, ville det i øvrigt være nemt at omgå vildlednings-forbuddet. i gi-
vet fald kunne man blot give en fast ejendom et vildledende navn og derefter registrere
det vildledende navn som varemærke. sådan forholder det sig selvsagt ikke, og dette vi-
ser med al ønskelig tydelighed, at navnet på varemærkehavers faste ejendom i brovst ik-
ke kan legitimere den fortsatte registrering af det vildledende varemærke.
vildledning er en absolut registreringshindring, og selv hvis man – ukorrekt – kunne fin-
de på at antage, at varemærket har særpræg, skal registreringen af varemærket derfor
slettes på grund af vildledning.
beskyldningen om renommé-snyltning
kokkedal slot i kokkedal har ikke som hævdet af varemærkehaver fået navnet "kokke-
dal slot", fordi ksa eller en af de tidligere ejere, herunder hørsholm kommune, har haft
et ønske om at snylte på renommeet for den virksomhed, som varemærkehaver driver i
brovst. dette fremgår uomtvisteligt af det historiske forløb.
det nuværende kokkedal slot blev opført i 1866. navnet kokkedal stammer imidlertid
helt tilbage fra 1746.
hørsholm kommune købte i 1963 ejendommen kokkedal slot i kokkedal og fik i 1977
vedtaget en ny fredningskendelse på ejendommen. formålet med den nye fredningsken-
delse var blandt andet at muliggøre hotel- og restaurationsvirksomhed på den fredede
ejendom. ifølge kendelsen er det voldsomt begrænset, hvad ejendommen må bruges til
udover hotel- og restaurationsvirksomhed. i fredningskendelsen fra 1977 omtales ejen-
dommen som "kokkedal slot".
hørsholm kommune solgte i 2005 slottet til keops development a/s, som i 2007 videre-
solgte det til ksa.
det følger af det anførte,
•     at der allerede mange år, før varemærkehaver opstartede sin virksomhed i brovst,
      var konkrete tanker om indretning af kokkedal slot i kokkedal til hotel og restau-
      rant,
•     at slottets navn er af ældre dato og stammer tilbage fra mange år før opstarten af va-
      remærkehavers virksomhed, og
•     at navngivningen af "kokkedal slot" i kokkedal og ideen med at indrette slottet til
      hotel og restaurant derfor umuligt kan være inspireret af varemærkehavers virk-
      somhed i brovst.
der er med andre ord intet grundlag for at mistænke ksa eller nogen af de tidligere ejere
for forsøg på renomme-snyltning.
                                                - 22 -
rettens kompetence og prøvelsesret
ankenævnets hjemvisningspåstand forudsætter en begrænsning af den fulde prøvelses-
ret, som de danske domstole gennem mange år har haft i sager om ankenævnets afgørel-
ser. hjemvisningspåstanden forudsætter nemlig, at sø- og handelsretten er afskåret fra at
afsige dom om ophævelse af registreringen af varemærket, selv om det må anses for
godtgjort, at varemærket er deskriptivt, ikke har særpræg eller er vildledende.
ankenævnets principielle grundsynspunkt om begrænsning af sø- og handelsrettens
kompetence blev udtrykkeligt underkendt i rettens dugfriske dom af 30. august 2017 i en
sag om varemærket "roshen". retten anførte således følgende i sin dom (understregning
tilføjet her):
"det bemærkes i den forbindelse, at retten i tilfælde af tilstrækkelig klarhed og mulighed
for kontradiktion fra det ældre mærke ikke er afskåret fra at træffe afgørelse vedrørende
delvis imødekommelse af den ansøgte varefortegnelse, hvorfor ankenævnets afvisning-
spåstand over for roshens subsidiære påstande ikke er taget til følge."
konflikten i roshen-sagen havde en noget anden karakter end konflikten i denne sag.
den forskel er imidlertid naturligvis uden betydning for det principielle spørgsmål om,
hvorvidt sø- og handelsretten har fuld prøvelsesret i sager anlagt mod ankenævnet.
det i dommen anførte kriterium "mulighed for kontradiktion fra det ældre mærke" er op-
fyldt i denne sag,
•     idet ankenævnet som part i sagen selvsagt har "mulighed for kontradiktion", og
•     idet varemærkehaver i god tid er blevet procesunderrettet om sagen og derfor har
      haft mulighed for at intervenere og dermed også har haft "mulighed for kontradikti-
      on".
allerede fordi det af retten opstillede kriterium for fuld prøvelse af ankenævnets afgø-
relse således må anses for opfyldt, er det klart, at ankenævnet ikke kan begrænse sø- og
handelsrettens kompetence og fulde prøvelsesret. heraf følger, a) at ankenævnets
hjemvisningspåstand ikke bør tages til følge, og b) at der derimod bør afsiges dom i over-
ensstemmelse med en af ksa's påstande om hel eller delvis ophævelse af varemærkere-
gistreringen, hvis retten er enig i, at ankenævnets afgørelse ikke er korrekt.
reale hensyn taler også for bibeholdelse af sø- og handelsrettens fulde prøvelsesret.
hjemvisning til ankenævnet vil nemlig forlænge den samlede sagsbehandlingstid væ-
sentligt, og det er helt generelt utilfredsstillende for den borger, der er ankenævnets
modpart. det gælder naturligvis ikke mindst hvis hjemvisningen først sker efter en even-
tuel ankesags behandling i landsretten. navnlig når ankenævnets afgørelse som i denne
sag er behæftet med elementære sagsbehandlingsfejl, taler hensynet til borgeren for, at
sagen skal finde sin endelige afgørelse i sø- og handelsretten og ikke hjemvises til forny-
et behandling hos ankenævnet.
såvel retspraksis som reale hensyn taler med andre ord for, at sø- og handelsrettens
dommere kan afsige dom om ophævelse af varemærket, og sagen ikke skal hjemvises.
relevansen af den indhentede forbrugerundersøgelse
                                                    - 23 -
     det bestrides,
     •    at prøvelsen af ankenævnets afgørelse alene skal ske ud fra de på afgørelsestids-
          punktet foreliggende oplysninger, og
     •    at resultatet af den indhentede forbrugerundersøgelse derfor ikke kan føre til en til-
          sidesættelse af afgørelsen.
     for det 1. følger det af retspraksis og litteraturen, at en erklæring, som indhentes under
     en retssag om en ankenævnsafgørelse, udmærket kan føre til omgørelse af ankenævnets
     afgørelse, selv om der er tale om efterfølgende indhentede oplysninger, der først forelig-
     ger endog flere år efter, at ankenævnet har truffet sin omtvistede afgørelse.
     for det 2. frafaldt ankenævnet under det forberedende retsmøde d. 1. november 2017 si-
     ne indvendinger mod indhentelsen af forbrugerundersøgelsen. ankenævnet må derfor
     anses for at have accepteret forbrugerundersøgelsens relevans. når ankenævnet nu
     fremsætter nye indvendinger, afspejler det således blot det forhold, at ankenævnet ikke
     bryder sig om undersøgelsens resultater og derfor har fortrudt sin accept af undersøgel-
     sens gennemførelse. det gøres således gældende, at ankenævnet er bundet af sin accept
     og dermed må acceptere, at forbrugerundersøgelsen på normal vis indgår i rettens frie
     bevisbedømmelse.
     for det 3. følger det af eu domstolens praksis,
     •    at retten ved sin vurdering af spørgsmålet om varemærkeretligt særpræg og vild-
          ledning i en sag, der er anlagt til prøvelse af en afgørelse vedrørende en ansøgning
          om registrering af et varemærke, skal tage hensyn til alle de relevante faktiske om-
          stændigheder inden for de grænser, der gælder for dens beføjelser, således som de er
          fastlagt i de gældende nationale bestemmelser, og
     •    at dette blandt andet gælder resultaterne af fremlagte undersøgelser.
     det ville derfor stride mod eu domstolens praksis, hvis retten i sin frie bevisvurdering
     skulle se bort fra resultatet af forbrugerundersøgelsen.
     for det 4. er der ingen grund til at tro, at undersøgelsens resultat ville være blevet meget
     anderledes, hvis undersøgelsen var blevet gennemført, kort tid før ankenævnet traf afgø-
     relse i sagen.
     …”
ankenævnet for patenter og varemærker har i det væsentlige procederet i overensstemmelse
med påstandsdokumentet af 24. april 2018, hvoraf fremgår følgende:
     ”sagens tema
     kokkedal slot aps har indbragt ankenævnets afgørelse af 1. december 2016, hvorved an-
     kenævnet opretholdt varemærkeregistreringen kokkedal slot brovsts mærke vr 2008
     04492 kokkedal slot <w>, til domstolsprøvelse ved sø- og handelsretten.
                                              - 24 -
sagens tema er dermed domstolsprøvelsen af ankenævnets afgørelse; nemlig om kokke-
dal slot aps har tilvejebragt et tilstrækkeligt sikkert grundlag for at tilsidesætte afgørel-
sen. temaet kan ikke angå den varemærkeretlige tvist imellem kokkedal slot aps og
kokkedal slot brovst.
sø- og handelsretten skal således tage stilling til, om der er grundlag for at underkende
ankenævnets bedømmelse i afgørelsen af 1. december 2016, hvorved ankenævnet fandt,
at varemærket kokkedal slot har oprindeligt særpræg for de registrerede tjeneste-
ydelser, jf. varemærkelovens § 2, nr. 1, og at varemærket ikke er vildledende, jf. vare-
mærkelovens § 14, nr. 2.
der er derimod ikke tvist om den del af ankenævnets bedømmelse i afgørelsen af 1. de-
cember 2016, hvorved ankenævnet fandt, at varemærket ikke uhjemlet indeholder et sær-
egent navn på en andens faste ejendom, jf. varemærkelovens § 14, nr. 4, at der ikke fore-
ligger en relativ registreringshindring som følge af kokkedal slot aps’ brug af varemær-
ket kokkedal slot copenhagen, jf. varemærkelovens § 15, stk. 4, nr. 2, og at va-
remærkeregistreringen derfor skal opretholdes.
ankenævnet fandt i afgørelsen for så vidt angår spørgsmålet om særpræg, at varemærke-
registreringen vr 2008 04492 kokkedal slot <w> havde oprindelig særpræg – dvs. at
mærket allerede uden brug (indarbejdelse) var egnet til at adskille kokkedal slot i
brovsts tjenesteydelser omfattet af registreringen fra andre sådanne ydelser hidrørende
fra andre virksomheder.
ankenævnet havde herefter ikke anledning til også at vurdere, om varemærket havde
opnået særpræg igennem indarbejdelse, og bevisførelsen for sø- og handelsretten har hel-
ler ikke givet anledning til at genoptage det spørgsmål.
da ankenævnet ikke har behandlet spørgsmålet om indarbejdelse, kan retssagen ikke an-
gå dette spørgsmål.
anbringender
hovedanbringender
det gøres gældende, at kokkedal slot aps ikke har godtgjort et grundlag for at tilside-
sætte ankenævnets afgørelse af 1. december 2016, hvorved ankenævnet opretholdt vare-
mærkeregistreringen vr 2008 04492 kokkedal slot <w>, idet ankenævnet navnlig
fandt, at mærket havde oprindeligt særpræg, og at det ikke var egnet til at vildlede, selv
hvis det blev anvendt for en virksomhed beliggende i brovst, nordjylland.
ankenævnet for patenter og varemærker er sammensat af et formandskab og et antal
medlemmer, som skal besidde den bedst mulige sagkundskab vedrørende bl.a. vare-
mærker. det kræver derfor et sikkert grundlag at tilsidesætte ankenævnets afgørelser, jf.
u.2016.2174s, og kokkedal slot aps har ikke godtgjort, at det gør sig gældende i denne
sag.
i forhold til kokkedal slot aps’ anbringender i stævningen uddyber ankenævnet sine
hovedanbringender som følger:
kokkedal slot aps’ principale påstand
særpræg – oprindeligt særpræg
                                                 - 25 -
det centrale spørgsmål ved vurderingen af, om mærket kokkedal slot har oprinde-
lig særpræg, er, om den relevante kundekreds vil opfatte ordkombinationen kokkedal
slot som navnet på en specifik fast ejendom, eller om den relevante kundekreds vil opfatte
ordkombinationen som en kombination af en stedsbetegnelse og en særlig ejendomsform, dvs.
som et slot beliggende i bydelen kokkedal.
det er ankenævnets opfattelse, at den relevante kundekreds vil opfatte ordkombinatio-
nen kokkedal slot som navnet på en specifik fast ejendom.
ordet kokkedal er navnet på et byområde i nordsjælland, men vil anvendt sammen
med ordet slot fremstå som et navn på denne ejendom snarere end en geografisk angi-
velse. ordkombinationen kokkedal slot, der må vurderes samlet, vil derfor frem-
træde som navnet på kokkedal slot brovsts faste ejendom og er derfor et naturligt vare-
mærke.
dette understøttes af slottets særlige historie. ”kokkedal slot” er således ubestridt igen-
nem århundreder brugt til at benævne ejendommen kokkedal slot i brovst.
varemærket kokkedal slot <w> er således et naturligt varemærke, der har oprinde-
ligt særpræg, også for de registrerede varer og tjenesteydelser. varemærket nyder derfor
beskyttelse i henhold til varemærkelovens § 2, stk. 1, nr. 1, uden dokumentation for ind-
arbejdelse og kan derfor ikke ophæves med henvisning til varemærkelovens § 28, stk. 1,
jf. § 13, stk. 1 og stk. 2, nr. 1. at der igennem årene sideløbende har eksisteret to ejen-
domme kaldet kokkedal slot, og at der er opstået et byområde ved navn kokkedal, kan
ikke føre til et andet resultat.
der er efter de foreliggende oplysninger ingen særlig seværdighed eller økonomisk akti-
vitet, som kokkedal by i nordsjælland er kendt for af den kundekreds, som må være re-
levant for de af registreringen omfattede varer og tjenesteydelser. kokkedal by er ifølge
udskrift fra wikipedia således en bydel i hørsholm med ca. 10.000 indbyggere (2011-tal),
og ifølge opslag på diverse medier omtales bydelen oftere sammen med diverse krimina-
litet end på anden måde.
ankenævnets afgørelse er ikke forkert ved, som anført i replikken, s. 5, alene at indeholde
en vurdering af, om varemærket er et navn på en fast ejendom, idet ankenævnet derimod
har vurderet, om navnet også havde oprindeligt særpræg for de omfattede tjenesteydel-
ser.
ankenævnet har således i afgørelsen forholdt sig til, om varemærket kokkedal slot
har særpræg i iboende/oprindelig form – altså, om mærket uden brug (indarbejdelse) er
egnet til at adskille kokkedal slot i brovsts tjenesteydelser omfattet af registreringen fra
andre sådanne ydelser hidrørende fra andre virksomheder. ankenævnet har bl.a. vurde-
ret, at det ikke kunne ændre på mærkets evne til at adskille, at der gennem årene sidelø-
bende har eksisteret to ejendomme kaldet kokkedal slot, og at der er opstået et byområ-
de ved navn kokkedal.
hvis ankenævnet havde vurderet, at varemærket kokkedal slot havde særpræg, al-
lerede fordi det udgjorde navnet på en ejendom, ville disse betragtninger være uden be-
tydning.
                                               - 26 -
markedsundersøgelsen
den af kokkedal slot aps indhentede markedsundersøgelse kan ikke føre til en tilside-
sættelse af ankenævnets afgørelse af 1. december 2016.
markedsundersøgelsen dokumenterer ikke, at mærket kokkedal slot savnede oprin-
delig særpræg for de af registreringen omfattede tjenesteydelser på tidspunktet for anke-
nævnets afgørelse, og den kan heller ikke føre til en anden vurdering af spørgsmålet om
vildledning.
spørgsmålet om oprindelig særpræg angår som anført ovenfor, om den relevante kunde-
kreds vil opfatte ordkombinationen kokkedal slot som navnet på en specifik fast ejendom,
eller om den relevante kundekreds vil opfatte ordkombinationen som en kombination af en
stedsbetegnelse og en særlig ejendomsform, dvs. som et slot beliggende i bydelen kokkedal.
alene besvarelsen af spørgsmål 9 og 10 kan eventuelt være af relevans for afgørelsen af
dette spørgsmål. besvarelsen af spørgsmål 9 og 10 støtter ankenævnets afgørelse.
i spørgsmål 9 blev respondenterne spurgt: ”opfatter du ’kokkedal slot’ som betegnelse for et
slot beliggende i bydelen kokkedal?”
66,3 % svarede ja, mens 33,7 % svarede nej.
i spørgsmål 10 blev respondenterne spurgt: ”opfatter du ’kokkedal slot’ som navnet på en
specifik fast ejendom?”
79 % svarede ja, mens 21 % svarede nej.
der var således flere respondenter, der opfattede kokkedal slot som navnet på en speci-
fik fast ejendom end som betegnelse for et slot beliggende i bydelen kokkedal.
kokkedal slot aps har i 5. processkrift, s. 4-5, anført, at besvarelsen af spørgsmål 10 ikke
støtter ankenævnets synspunkt, da 71 % af respondenterne på landsplan ifølge besvarel-
sen af spørgsmål 11 (bilag 46, s. 17) mente, at den specifikke faste ejendom lå i kokkedal,
mens 6 % var af den opfattelse, at ejendommen lå i brovst. kokkedal slot aps mener her-
efter, at varemærket kokkedal slot ikke er egnet til at adskille kokkedal slot brovsts
tjenesteydelser fra andre virksomheders, herunder kokkedal slot aps’ tjenesteydelser.
det er imidlertid underordnet, hvor respondenterne måtte antage, at ejendommen ligger,
herunder om de måtte antage, at der er tale om ejendommen i brovst eller i kokkedal.
det, der er afgørende for at vurdere, om mærket har oprindelig særpræg, er, om mærket
som sådant (uden forudgående brug heraf og således uden indarbejdelse) er egnet til at udgøre et
varemærke – dvs. til at adskille en virksomheds varer og tjenesteydelser fra en anden virk-
somheds varer og tjenesteydelser.
hvis den relevante kundekreds opfatter mærket som et navn - dvs. som et ord, der bru-
ges til at udpege noget, eksempelvis en ejendom, en person el.lign. - er mærket ikke be-
skrivende, ligesom det ikke er en almindelig betegnelse i handelen såsom eksempelvis en
anprisende bemærkning. derimod vil det, når det anvendes for tjenesteydelser, kunne
angive disse tjenesteydelsers kommercielle oprindelse – dvs. skabe en sammenhæng mel-
lem tjenesteydelsen og virksomheden.
                                                - 27 -
det forhold, at kokkedal slot aps har markedsført sine egne tjenesteydelser under an-
vendelse af varemærket kokkedal slot eller mærket kokkedal slot copen-
hagen kan ikke føre til, at kokkedal slot ikke har oprindeligt særpræg.
et varemærke kan således ikke miste sin iboende evne til at adskille virksomheders tjene-
steydelser fra hinanden ved, at en virksomhed, der ikke er indehaver af varemærkeretten,
begynder at anvende mærket og dermed får forbrugerne til at associere mærket med sin
virksomhed i stedet for med varemærkeindehaverens virksomhed.
situationen kan således eksempelvis ikke sammenlignes med varemærkeretlig degeneration,
hvor et varemærke mister sin evne til at adskille sig som følge af, at mærket bliver til en
almindelig betegnelse inden for branchen for den vare eller tjenesteydelse, mærket er re-
gistreret for, jf. varemærkelovens § 28, stk. 2, nr. 2.
derimod kan der eventuelt eksistere en pligt for den yngre bruger af mærket, der har for-
anlediget markedet til at associere mærket med sin virksomhed i stedet for med vare-
mærkeindehaverens virksomhed, til at genoprette tilstanden forud for den yngre brugers
brug af mærket.
denne eventuelle problemstilling, der i amerikansk ret kendes som reverse confusion, jf.
herom eksempelvis merges, menell & lemley: intellectual property in the new technology
age, wolters kluwer law and business, 2012, 6th edition, s. 888 f., er dog et spørgsmål imel-
lem kokkedal slot i brovst og kokkedal slot aps.
problemstillingen er således heller ikke et element i afgørelsen af denne retssag, udover
at den kan bidrage til at illustrere, at det forhold, at den relevante kundekreds eventuelt
er mere tilbøjelig til at associere mærket kokkedal slot med slottet i kokkedal end i
brovst, ikke er af betydning for spørgsmålet om oprindeligt særpræg.
besvarelsen af de øvrige spørgsmål er også uden relevans for retssagen.
i spørgsmål 1-3 blev respondenterne anmodet om at oplyse, om og i så fald hvad ved-
kommende forbinder med ordet kokkedal. besvarelsen af disse spørgsmål er irrelevante,
allerede fordi sagen ikke angår varemærket kokkedal, men derimod varemærket
kokkedal slot. det er kombinationen af de to ord, der gør, at mærket har oprindelig
særpræg, og hvordan respondenterne opfatter ordene isoleret er således som udgangs-
punkt uden betydning. derudover dokumenterer besvarelsen ikke et særligt kendskab til
byen blandt forbrugerne men blot, at ca. 50 % forbinder ordet med byen eller har set det
anvendt herfor. det fremgår ikke heraf, at disse ca. 50 % af forbrugerne er bekendt med
andet, et at kokkedal er et bynavn, og således eksempelvis ikke, at de har et mere indgå-
ende kendskab til byen.
om respondenterne forbinder kokkedal slot med en restaurant, et hotel eller noget
tredje, og hvor respondenterne måtte antage, at denne eller dette i så fald er beliggende,
således som spørgsmål 4-8 søger at belyse, er endvidere uden betydning. dette kan alene
være af eventuel relevans i forhold til et spørgsmål om indarbejdelse. det er således ek-
sempelvis underordnet for spørgsmålet om, hvorvidt kokkedal slot har oprindeligt
særpræg, om forbrugerne er bekendte med varemærket. hvis det modsatte var tilfældet,
kunne et hidtil ubrugt varemærke ikke registreres. det er endvidere irrelevant, hvor for-
brugeren tror, at virksomheden, som anvender varemærket, er beliggende geografisk.
                                              - 28 -
derudover bemærker ankenævnet, at markedsundersøgelsens bevismæssige værdi er
begrænset, når der henses til, at forbrugere under 20 år uden oplyst relevant grund har
været udelukket fra undersøgelsen. dette synes ikke velbegrundet, idet en markedsun-
dersøgelse for at være retvisende må omfatte alle relevante forbrugere.
endelig bemærker ankenævnet, at markedsundersøgelsen ikke kan føre til en tilsidesæt-
telse af ankenævnets afgørelse, da prøvelsen af afgørelsen skal ske ud fra de på afgørel-
sestidspunktet foreliggende oplysninger.
det følger af almindelige principper om prøvelse af forvaltningsafgørelser, at der ved
domstolsprøvelsen alene kan inddrages oplysninger, der forinden har eller kunne have
været forelagt myndigheden, jf. f.eks. u.1996.1314h, u.2000.2223h, u.2001.1677h,
u.2006.639h, u.2006.2666/1h, u.2007.1336h, u.2008.2516h og u.2015.2395ø.
en markedsundersøgelse, der indhentes efter ankenævnets afgørelse af 1. december 2016,
og som vil belyse den aktuelle situation på tidspunktet for undersøgelsen, vil være baseret
på oplysninger, der ligger efter ankenævnets afgørelse, og som derfor i sagens natur ikke
forelå eller kunnet have foreligget, da ankenævnet traf afgørelse.
højesterets dom af 1. februar 2017
højesterets dom af 1. februar 2017 i sag 280/2015 gengivet i u.2017.1449h, der ændrede
østre landsrets dom af 26. august 2015, således at ordet bramstrup, der både var et navn
på et gods og et område på fyn, ikke var et særegent navn på godset, og at ejeren af
bramstrup gods derfor ikke kunne forhindre navnet automester bramstrup aps, kan
heller ikke føre til et andet resultat.
for det første lagde højesteret i dommen vægt på, at navnet bramstrup på egnen ikke kun
var anvendt som navn på godset bramstrup, men også som en adresseangivelse, og at
indehaveren af godset derfor ikke havde godtgjort, at bramstrup var et særegent navn på
hans faste ejendom. derimod tillagde højesteret det ikke vægt, at bramstrup også er nav-
net på en by beliggende ved hadsten mellem randers og århus i jylland.
en i forhold til højesteretsdommen væsentlig forskel fra sagen om mærket kokkedal
slot er således, at det stednavn, som højesteret i sagen tog hensyn til, er det sted, hvor
godset bramstrup er beliggende. det er ikke tilfældet for sagen om kokkedal slot,
der ikke er beliggende i den nordsjællandske by kokkedal.
dommen handlede for det andet kun om ordet ”bramstrup” og ikke ordkombinationen
”bramstrup gods”, og da sagen således alene angik et ord, der isoleret kunne opfattes
som en geografisk oprindelsesbetegnelse, kan sagen ikke føre til, at ordkombinationen
kokkedal slot mangler særpræg.
endeligt, for det tredje, handlede dommen ikke om særprægsvurderingen efter vare-
mærkelovens §§ 2, stk. 1, og 13, stk. 1 og 2, men om, hvorvidt navnet bramstrup udgjorde
et »særegent navn på fast ejendom« i den forstand, hvori begrebet er anvendt i lovens §
14, nr. 4.
tidligere varemærkeregistreringer
                                              - 29 -
kokkedal slot aps henviste under den administrative behandling til en række mærker,
som patent- og varemærkestyrelsen har nægtet registrering, herunder f.eks. kolding ho-
tel apartments, sexologhuset, karrebæksminde kro, københavns torvehaller, økogaar-
den, slotsbryggeriet, herning storcenter, sandwich kiosk, aarhus privatsygehus,
mv.
ordene hotel, kro, torvehaller, gaard, storcenter og kiosk indeholder i sig selv og umid-
delbart en angivelse af, hvilken art af virksomhed, der drives, nemlig hotelvirksomhed,
krovirksomhed, osv. mærkerne, der indeholder disse ord, kan derfor ikke sammenlignes
med ordet slot, der ikke angiver en bestemt virksomhedsart, i mærket kokkedal
slot.
mærkerne sexologhuset og slotsbryggeriet indeholder – udover ordene hu-
set og slot, der er en angivelse af ejendomsformen – en beskrivelse af, hvilken type
virksomhed, der drives fra denne ejendomsform, netop sexologvirksomhed og bryggeri-
virksomhed. dette er ikke tilfældet for kokkedal slot, der indeholder et navn og en
angivelse af ejendomsform, og som i øvrigt må vurderes samlet, og mærkerne kan derfor
ikke sammenlignes med mærket kokkedal slot. som anført ovenfor ses f.eks. også
betegnelsen ”slotshotel” anvendt ved drift af hotelvirksomhed fra en ejendom, der tidli-
gere har været betegnet som eller er karakteriseret ved et slot.
derudover bemærker ankenævnet, at den europæiske varemærkemyndighed, euipo,
har vurderet, at mærkerne ashford castle, leeds castle, steninge slott og
warwick castle alle kunne registreres som eu-varemærker med oprindeligt sær-
præg; bl.a. for tjenesteydelser, der enten er identiske med eller ligner de ydelser, kok-
kedal slot er registreret for. slotsnavnene er alle identiske med bynavne i henholds-
vis england og sverige.
i den forbindelse bemærker ankenævnet, at kokkedal slot aps’ synspunkt om, at disse
fire eu-varemærkeregistreringer afviger fra nærværende sag, idet slottene ligger i byer
med samme navn som slottene, og at registreringerne derfor skulle være uden relevans,
er forkert.
forbuddet mod at registrere varemærker, der er geografisk beskrivende for de ansøgte
eller registrerede varer/tjenesteydelser, er baseret på det varemærkeretlige friholdelses-
behov. det er underordnet, hvor den erhvervsdrivende, der har registreret det beskri-
vende varemærke, er beliggende, idet det afgørende er, at anvendelsen af ordet ikke skal
forbeholdes en enkelt erhvervsdrivende.
det er således eksempelvis underordnet, om den erhvervsdrivende, der måtte have regi-
streret varemærket copenhagen for hoteldrift, er beliggende i aarhus eller i køben-
havn, fordi det afgørende er, at ordet skal friholdes andre erhvervsdrivende, der måtte
have en legitim interesse i at bruge ordet.
de fire registreringer illustrerer, at euipo har vurderet, at kombinationen af navnene i
mærkerne, der også er bynavne, og ejendomsformen slot, ikke har en sådan beskrivende
karakter, at den skal friholdes andre erhvervsdrivende.
ankenævnet bestrider i den forbindelse ikke, at vurderingen af, om et varemærke har
særpræg i danmark, skal bedømmes ud fra de nationale forhold.
                                                 - 30 -
ankenævnet er således heller ikke bundet af afgørelser truffet af andre medlemsstaters
varemærkemyndigheder eller af euipo vedrørende identiske eller lignende varemærker,
men sådanne afgørelser kan på den anden side være en omstændighed, der kan tillægges
betydning og indgå i den samlede vurdering, når ankenævnet træffer afgørelse, jf. i den
retning c-218/01 (henkel), præmis 63.
ankenævnets afgørelses forenelighed med patent- og varemærkestyrelsens praksis
kokkedal slot aps har i det femte processkrift, s. 2, anført, at ankenævnets afgørelse er i
strid med fast administrativ praksis. kokkedal slot aps har i det væsentligste henvist til,
at ankenævnet ændrede patent- og varemærkestyrelsens afgørelse af 22. februar 2016.
ankenævnet er ikke bundet af patent- og varemærkestyrelsens afgørelse. det strider i sig
selv mod rekursadgangens natur, og det er tværtimod sådan, at de afgørelser, som anke-
nævnet træffer, er med til at beskrive den praksis, som styrelsen og ankenævnet skal føl-
ge, og ikke omvendt, jf. eksempelvis revsbech m.fl.: forvaltningsret – almindelige em-
ner, jurist- og økonomforbundets forlag, 2016, 6. udgave, s. 340.
kokkedal slot aps har ikke dokumenteret en administrativ praksis, hvorefter ankenæv-
net skulle have ophævet varemærkeregistreringen helt eller delvist. det er endvidere un-
derordnet for bedømmelsen af ankenævnets afgørelse, om der foreligger afgørelser truf-
fet af patent- og varemærkestyrelsen, som ikke svarer til den retsstilling, der følger af an-
kenævnets afgørelse.
det er i øvrigt indlysende, at det forhold, at ankenævnet nåede et andet resultat end pa-
tent- og varemærkestyrelsen, ikke er ensbetydende med, at ankenævnet har tilsidesat
styrelsens administrative praksis, endsige at det skulle kunne danne grundlag for at til-
sidesætte ankenævnets afgørelse.
det fremgår imidlertid også af patent- og varemærkestyrelsens afgørelse, at der ikke er
uenighed om reglernes grundlæggende indhold. styrelsen anførte i overensstemmelse
med det i processkrift a, s. 2, om sagens problemstilling følgende:
”det afgørende i denne sag er hvorvidt mærket kokkedal slot af omsætningskredsen må an-
ses for at blive opfattet som det særegne navn på en ejendom eller som en generisk angivelse af et
slot som er beliggende i det geografiske område kokkedal.”
patent- og varemærkestyrelsen synes herefter at have taget udgangspunkt i, at den rele-
vante kundekreds vil opfatte de to ord i ordkombinationen kokkedal slot som to
isolerede ord, og at det medfører, at ordkombinationen vil blive forstået således, at der er
tale om et slot beliggende i det geografiske område kokkedal.
ankenævnet vurderede i modsætning hertil, at ordkombinationen må ses samlet, og at
den relevante kundekreds derfor vil opfatte mærket som navnet på en fast ejendom.
særpræg – indarbejdelse
såfremt sø- og handelsretten måtte finde, at ankenævnets afgørelse kan tilsidesættes,
fordi varemærket kokkedal slot ikke har oprindeligt særpræg, skal sagen hjemvises
til ankenævnet for patenter og varemærker med henblik på afgørelse af, om mærket har
                                                      - 31 -
       opnået særpræg igennem indarbejdelse, idet ankenævnet ikke har haft anledning til at
       tage stilling til dette spørgsmål.
       vildledning
       varemærket kokkedal slot er ikke vildledende og kan derfor ikke ophæves med
       henvisning til varemærkelovens § 28, stk. 1, jf. § 14, nr. 2.
       for det første vil mærket som anført ovenfor, afsnit 2.1, ikke blive opfattet af den relevan-
       te kundekreds som beskrivende, men derimod som et navn på en fast ejendom. mærket
       vil allerede derfor ikke være egnet til at vildlede.
       derudover bemærkes, at et mærke alene kan være vildledende, hvis det direkte fremgår
       af fortegnelsen over varer- og tjenesteydelser, at varerne eller tjenesteydelserne stammer
       fra et andet land, end angivet i mærket. det forhold, at varerne- og tjenesteydelserne om-
       fattet af kokkedal slot brovsts varemærkeregistrering ikke hidrører fra det nordsjælland-
       ske område kokkedal men fra brovst, gør ikke mærket geografisk vildledende.
       at nogle forbrugere ifølge kokkedal slot aps har forvekslet kokkedal slot i nordjylland
       med kokkedal slot i nordsjælland kan ikke føre til vildledning, jf. varemærkelovens § 14,
       nr. 2, men alene til forvekslelighed, jf. varemærkelovens § 15, stk. 1, nr. 1-2, som ikke er et
       tema for sagen.
       den under sagen indhentede markedsundersøgelse kan heller ikke føre til, at varemærket
       kokkedal slot skulle være vildledende for de registrerede tjenesteydelser.
       kokkedal slot aps’ subsidiære påstand
       kokkedal slot aps’ subsidiære påstand er uklar og kan derfor ikke indgå i en domskon-
       klusion og skal følgelig afvises.
       formuleringen ”[…] varemærkeregistrering nummer vr 2008 04492 af varemærket kokke-
       dal slot skal ophæves, for så vidt angår […] en eller flere af følgende varer og tjenesteydelser
       […]” efterfulgt af en række tjenesteydelser holder sig således ikke inden for rammen af
       domstolsprøvelsen, men lægger op til, at retten skal vælge en eller flere varer eller tjene-
       steydelser, som ophævelsen skal gælde for, og skaber ikke klarhed over, hvad sagsøgeren
       konkret vil opnå.
       …”
sø- og handelsrettens begrundelse og resultat
efter oplysningerne i sagen kan ejendommen kokkedal slot i brovst føre sin historie tilbage
til middelalderen. det er ubestridt, at ejendommen i hele sin kendte historie har haft navnet
kokkedal slot. selvom ordet ”kokkedal” i sig selv er en geografisk betegnelse for et byom-
råde i nordsjælland, og ordet ”slot” betegner en bestemt ejendomsform, må ordene ”kokke-
dal slot” vurderet samlet således anses for det særegne navn på varemærkeindehaverens fa-
ste ejendom i brovst, som har særpræg for de varer og tjenesteydelser, som mærket er regi-
                                                    - 32 -
streret for. retten kan derfor tiltræde, at varemærket kokkedal slot nyder beskyttelse
efter varemærkelovens § 2, nr. 1. det ændrer ikke herved, at der i flere århundreder også har
eksisteret en ejendom i nordsjælland kaldet kokkedal slot.
den omstændighed, at de tjenesteydelser, som varemærkeindehaveren udbyder, ikke stam-
mer fra det nordsjællandske byområde kokkedal, men fra brovst i nordjylland, bevirker ik-
ke, at varemærket er vildledende, hvad angår geografisk oprindelse. varemærkeindehaveren
anvender navnet på sin faste ejendom på loyal vis, og det forhold, at der muligvis er sket
forveksling mellem varemærkeindehaverens tjenesteydelser, og de tjenesteydelser som ud-
bydes af ksa under navnet kokkedal slot copenhagen, kan ikke føre til, at varemærket an-
ses for vildledende, jf. varemærkelovens § 14, nr. 2.
den udarbejdede markedsundersøgelse kan ikke føre til en anden vurdering af de nævnte
forhold.
det følger af det anførte, at retten er enig med ankenævnet for patenter og varemærker i, at
der ikke er grundlag for at ophæve varemærket i medfør af varemærkelovens § 28, stk. 1, jf. §
13, stk. 1 og stk. 2, nr. 1 og § 14, nr. 2. dette gælder såvel en ophævelse af varemærket i sin
helhed som en ophævelse for en del af de varer og tjenesteydelser, som varemærket er regi-
streret for.
resultatet bliver herefter, at sø-og handelsretten tager ankenævnet for patenter og vare-
mærkers påstand om frifindelse til følge.
efter sagens udfald skal ksa betale sagsomkostninger til ankenævnet for patenter og vare-
mærker til dækning af rimelige udgifter til advokatbistand. beløbet fastsættes efter sagens
værdi, forløb og omfang til 75.000 kr. inkl. moms.
                                          thi kendes for ret:
ankenævnet for patenter og varemærker frifindes.
                                           - 33 -
i sagsomkostninger skal kokkedal slot aps inden 14 dage betale ankenævnet for patenter
og varemærker 75.000 kr. sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.
poul hartvig nielsen                   mette skov larsen                        jens krog
                                         (sign.)
                                      ___ ___ ___
                            udskriftens rigtighed bekræftes
                              sø- og handelsretten, den