text:
                             højesterets dom
                            afsagt fredag den 28. juni 2013
sag 143/2011
(1. afdeling)
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat lars apostoli)
mod
tdc a/s
(advokat søren lehmann nielsen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 3. afdeling den 31. marts 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, marianne højgaard pedersen,
henrik waaben, lars hjortnæs og jens kruse mikkelsen.
påstande
appellanten, skatteministeriet, har gentaget sin påstand om frifindelse.
indstævnte, tdc a/s, har påstået stadfæstelse og har gentaget sine subsidiære påstande.
dobbeltbeskatningsoverenskomst
dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem danmark og tjekkiet indeholder bl.a. følgende
bestemmelse (jf. bekendtgørelse (lovtidende c) nr. 66 af 11. juli 1983 og bekendtgørelse
(lovtidende c) nr. 123 af 8. december 1994):
                                               ”artikel 9
                                   indbyrdes forbundne foretagender
       1. i tilfælde, hvor
                                                  - 2 -
       a) et foretagende i en kontraherende stat direkte eller indirekte har del i ledelsen af,
            kontrollen af eller kapitalen i et foretagende i den anden kontraherende stat, eller
       b) samme personer direkte eller indirekte har del i ledelsen af, kontrollen af eller
            kapitalen i såvel et foretagende i en kontraherende stat som et foretagende i den an-
            den kontraherende stat,
       og der i noget af disse tilfælde mellem de to foretagender er aftalt eller fastsat vilkår
       vedrørende deres kommercielle eller finansielle forbindelser, der afviger fra de vilkår,
       som ville være blevet aftalt mellem uafhængige foretagender, kan enhver fortjeneste,
       som, hvis disse vilkår ikke havde foreligget, ville være tilfaldet et af disse foretagender,
       men som på grund af disse vilkår ikke er tilfaldet dette, medregnes til dette foretagendes
       fortjeneste og beskattes i overensstemmelse hermed.
       2. …”
højesterets begrundelse og resultat
tdc internet a/s, som siden er fusioneret med tdc a/s, og det tjekkiske teleselskab české
radiokomunikace a.s. ejede hver 50 % af aktierne i det tjekkiske teleselskab contactel s.r.o.
tdc internet og české radiokomunikace havde i årene 2000, 2001 og 2002 ydet lige store
lån til contactel. som led i en rekonstruktion af contactel konverterede begge ejerselskaber
den 28. juni 2002 ca. 80 % af de ydede lån til aktiekapital i contactel til kurs 100. som følge
af konverteringen fik contactel en positiv egenkapital, og kursværdien af tdcs restfordring
steg til pari.
sagen angår opgørelsen efter kursgevinstloven af tdcs kurstab i forbindelse med denne kon-
vertering af en del af selskabets fordring mod contactel. spørgsmålet er nærmere, om det
fradragsberettigede kurstab skal beregnes forholdsmæssigt i forhold til den konverterede del
af fordringen, eller om tdc kan forlange et større fradrag, ud fra det synspunkt at en
uafhængig kreditor ville have accepteret en større nedskrivning af den konverterede del af
fordringen, fordi kursværdien af restfordringen efter konverteringen igen var 100, og tabet på
den samlede fordring ved en eventuel likvikdation af contactel ville have været endnu større.
der er enighed mellem parterne om, at kurstabet på tdcs fordring på contactel skal opgøres
som forskellen mellem anskaffelsessummen og afståelsessummen, jf. herved
kursgevinstlovens § 26, stk. 1. der er samtidig enighed om, at transaktionen er foregået
mellem interesseforbundne parter, og at man derfor ikke kan lægge værdien af aktierne, som
den konverterede del af fordringen blev ombyttet til, til grund som afståelsessum ved
                                              - 3 -
tabsopgørelsen. der er endvidere enighed om fordringens kursværdi ved anskaffelsen (pari)
og om den samlede fordrings lavere værdi umiddelbart før konverteringen.
hverken ordlyden af eller forarbejderne til kursgevinstlovens § 26, stk. 1, angiver direkte,
hvordan kursgevinst eller kurstab skal opgøres, når kun en del af fordringen afstås. efter § 26,
stk. 4, om gevinst eller tab på gæld skal skyldnerens gevinst eller tab ved frigørelse for gæld
gennem afdrag beregnes forholdsmæssigt i forhold til afdragets størrelse.
højesteret finder det bedst stemmende med kursgevinstlovens § 26, stk. 1, at det
fradragsberettigede kurstab beregnes forholdsmæssigt i forhold til den del af fordringen, som
faktisk blev konverteret, jf. herved også § 26, stk. 4.
denne opgørelsesmetode er ikke i strid med danmarks forpligtelser i henhold til den dansk-
tjekkiske dobbeltbeskatningsoverenskomsts artikel 9 om anvendelse af armslængdeprincippet
ved transaktioner mellem indbyrdes forbundne foretagender.
højesteret frifinder herefter skatteministeriet.
sagsomkostninger er fastsat til dækning af advokatudgift for landsret og højesteret med
500.000 kr. og af retsafgift for højesteret med 6.000 kr., i alt 506.000 kr.
                                     thi kendes for ret:
skatteministeriet frifindes.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal tdc a/s inden 14 dage efter denne
højesteretsdoms afsigelse betale 506.000 kr. til skatteministeriet. beløbet forrentes efter
rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                           afsagt onsdag den 21. april 2010
sag 147/2007
(2. afdeling)
henrik læsø sørensen
som indtrædende kreditor for
hls hedensted holding aps under konkurs
(advokat niels johansen)
mod
pricewaterhousecoopers
(advokat claus holberg)
og
advokat ole møller jespersen
(advokat søren lundsgaard)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 11. afdeling den 23. marts 2007.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per sørensen, børge dahl, poul søgaard, poul
dahl jensen og jens peter christensen.
påstande
appellanten, henrik læsø sørensen som indtrædende kreditor for hls hedensted holding
aps under konkurs, har nedlagt påstand om, at de indstævnte, pricewaterhousecoopers og
advokat ole møller jespersen, in solidum til konkursboet skal betale 2.166.840 kr. med pro-
cesrente fra den 20. november 2004.
pricewaterhousecoopers og advokat ole møller jespersen har over for henrik læsø sørensen
påstået afvisning. hvad angår realiteten har de påstået stadfæstelse, og i deres indbyrdes for-
hold har de gentaget deres friholdelses- og frifindelsespåstande.
                                               - 2 -
supplerende sagsfremstilling
den 12. januar 2010 blev hls hedensted holding aps taget under konkursbehandling ved
skifteretten i horsens.
i brev af 11. februar 2010 til skifteretten meddelte boets daværende kurator, advokat ole
møller jespersen, at boet er uden midler til at indtræde i retssagen, og at kreditorerne i boet,
der reelt udgøres af nova bank fyn a/s, ikke ønsker at afholde de med sagens førelse for-
bundne omkostninger. det hedder videre i brevet:
        ”advokat niels johansen, der har ført sagen for hls hedensted holding aps oplyser,
        at henrik læsø sørensen ønsker at indtræde i sagen i medfør af konkurslovens § 137,
        stk. 1. henrik læsø sørensen er eneanpartshaver i hls hedensted holding aps og var
        selskabets direktør.
        jeg anmoder herefter venligst skifteretten om at fastsætte en frist for henrik læsø sø-
        rensens indtræden i sagen i overensstemmelse med konkurslovens § 137, stk. 1.”
af en udskrift af skifterettens retsbog fra den 3. marts 2010 fremgår, at skifteretten ”fastsatte
frist til den 6. april 2010 som sidste dag for kreditorerne til at indtræde efter konkurslovens §
137 i sagen mod pricewaterhousecoopers v/advokat claus ulrik holberg og ole møller je-
spersen v/advokat søren lundsgaard.”
ved brev af 8. marts 2010 til højesteret med kopi til de indstævntes advokater meddelte ad-
vokat niels johansen, at ”henrik læsø sørensen efter aftale med hovedkreditor nova bank
fyn a/s indtræder som kreditor, og at appellanten … herefter bliver ”henrik læsø sørensen
som indtrædende kreditor for hls hedensted holding aps under konkurs (tidligere hls
hedensted holding aps)”.”
af et brev af 12. marts 2010 fra nova bank fyn a/s til konkursboets daværende kurator
fremgår, at henrik læsø sørensen havde erhvervet 10.000 kr. af bankens fordring på
4.306.255,84 kr., og at det af banken anmeldte krav i boet følgelig nedsattes med 10.000 kr.
til 4.296.255,84 kr.
anbringender
pricewaterhousecoopers og advokat ole møller jespersen har til støtte for afvisningspåstan-
den navnlig anført, at det ikke er dokumenteret, at henrik læsø sørensen er fordringshaver i
                                                - 3 -
henhold til konkurslovens § 137. han var eneanpartshaver i det nu konkursramte holdingsel-
skab, men dette giver ham ikke ret til at indtræde i sagen i medfør af § 137. endvidere må det
være en forudsætning, at henrik læsø sørensen var blevet fordringshaver på det tidspunkt,
boet opgav at indtræde i sagen.
henrik læsø sørensen har heroverfor gjort gældende, at han opfylder betingelserne for at
indtræde i sagen. det er dokumenteret, at han har erhvervet 10.000 kr. af nova banks for-
dring mod boet, og at han dermed har opnået status som kreditor. endvidere er hans indtræ-
den i sagen sket inden for den frist, som skifteretten har fastsat.
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet supplerende forklaring af henrik læsø sørensen, ole
møller jespersen og claus olsen.
højesterets begrundelse og resultat
efter det fremkomne lægger højesteret til grund, at henrik læsø sørensen, der var enean-
partshaver i hls hedensted holding aps, har erhvervet en mindre del af nova bank fyn
a/s’ fordring mod holdingselskabet under konkurs. herefter – og da den af skifteretten fast-
satte frist for indtræden efter konkurslovens § 137 er overholdt – er henrik læsø sørensen
berettiget til at træde ind i og videreføre erstatningssagen mod pricewaterhousecoopers og
advokat ole møller jespersen. påstanden om afvisning tages derfor ikke til følge.
efter bevisførelsen lægges det til grund, at henrik læsø sørensen ønskede at lukke phone-
trade aps, fordi der var risiko for, at selskabets midler ville blive indefrosset eller beslaglagt,
hvis der opstod mistanke om, at de handlede mobiltelefoner var genstand for momssvindel.
højesteret lægger endvidere til grund, at det var afgørende for ham, at likvidationen af selska-
bet blev gennemført så hurtigt som muligt uden hensyn til, om der måtte være skattemæssige
fordele ved at vente.
på den baggrund finder højesteret, at der ikke er grundlag for at pålægge pricewaterhouse-
coopers eller advokat ole møller jespersen erstatningsansvar for, at henrik læsø sørensen
ikke blev rådgivet om de skattemæssige konsekvenser af likvidationen.
                                              - 4 -
højesteret tiltræder derfor, at pricewaterhousecoopers og advokat ole møller jespersen er
blevet frifundet, og stadfæster herefter landsrettens dom.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal henrik læsø sørensen inden 14 dage efter denne høje-
steretsdoms afsigelse betale 100.000 kr. til pricewaterhousecoopers og 100.000 kr. til advo-
kat ole møller jespersen. beløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                                           dom
afsagt den 16. december 2015 af vestre landsrets 16. afdeling (dommerne annette dellgren,
eva staal og camilla dalgaard (kst.)) i ankesag
v.l. b–2202–14
danske bank a/s
(advokat ole spiermann, københavn)
mod
selskabet af 15. september 1986
tjørring a/s under konkurs
(advokat morten plannthin, københavn)
biintervenient:
delacour dania advokatpartnerselskab
(advokat søren lundsgaard, københavn)
retten i herning har den 17. oktober 2014 afsagt dom i 1. instans (rettens nr. bs 5-620/2012).
påstande
for landsretten har appellanten, danske bank a/s, gentaget sin principale påstand for
byretten. subsidiært har banken nedlagt påstand om frifindelse mod betaling af 467.686,95 kr.
med procesrente fra den 28. juni 2012, subsidiært fra den 12. marts 2012.
indstævnte, selskabet af 15. september 1986 tjørring a/s under konkurs, har påstået
dommen stadfæstet. subsidiært har konkursboet nedlagt påstand om, at banken dømmes til at
betale 467.686,95 kr. med procesrente fra den 12. marts 2012, subsidiært fra sagens anlæg
den 28. juni 2012.
                                                - 2 -
supplerende sagsfremstilling
skat har den 26. februar 2015 truffet afgørelse om at nedsætte momskravet fra 9.559.274 kr.
til 7.647.419 kr., idet der efter en afgørelse fra eu-domstolen alene skal opkræves moms med
20 %. momssatsen på 20 % svarer til 25 % af 80 % af vederlaget.
skats krav i konkursboet er yderligere nedsat som følge af tilbagebetaling af indkomstskat
for indkomstårene 2007, 2008 og 2009, i alt 2.124.770 kr., idet skat har foretaget
modregning.
der er fremlagt nye bilag under anken. bl.a. er notatet fra advokat merete andersen og udkast
til notat fra advokat anders hedetoft fra advokatfirmaet delacour dania dateret henholdsvis
den 22. marts 2010 og den 9. april 2010 blevet fremlagt.
danske bank a/s har under anken opfordret konkursboet til at fremlægge nærmere angivne
dokumenter vedrørende skats behandling af momskravet, ligesom banken også har
anmodet skat om aktindsigt uden at have fået aktindsigt i alle ønskede dokumenter. det er
på denne baggrund bankens opfattelse, at konkursboet må identificeres med skat, og at det
skal tillægges processuel skadevirkning, at skat ikke har villet fremlægge alle dokumenter,
og at konkursboet ikke aktivt og reelt har søgt at få den tyske moms tilbagebetalt, hvorved
tabet ville blive begrænset.
der er endvidere fremlagt nogle dokumenter vedrørende den momsmæssige behandling af
eksport af campingvogne og lystbåde (det midtjyske projekt).
forklaringer
a, c, lars nørby rasmussen og kristian skree har afgivet supplerende forklaring for
landsretten.
a har supplerende forklaret, at en række campingvognsforhandlere på et tidligt tidspunkt
kontaktede en sjællandsk advokat i et forsøg på at få stoppet grænsehandlen. forespurgt hvad
han forstod ved turnover, har han forklaret, at han gik ud fra, at det var en
                                               - 3 -
virksomhedsoverdragelse. han vidste, at der skulle laves et nyt virksomhedsnummer, men
han vidste ikke, hvad der nærmere skulle foregå. i perioden fra september 2009 til august
2010, hvor virksomhedsoverdragelsen fandt sted, var der nok 3-5 møder med banken, men
han husker det ikke. der blev ved slutningen af hvert kalenderår holdt et møde med banken,
hvor udviklingen i selskabet blev drøftet, og sandsynligvis drøftede man også udkastet til
årsrapport. på mødet den 29. december 2009 havde skat været på kontrolbesøg, og i den
anledning havde selskabet været i kontakt med revisoren og advokat jens paulsen. han husker
ikke, om disse kontakter eller kontrolbesøget blev nævnt på mødet. han husker heller ikke,
om der på mødet blev talt om udlodning på mere end 1,1 mio. kr. der var en mundtlig aftale
med banken om en soliditetsgrad på 30 %. de havde aldrig talt om, hvad der ville ske, hvis
soliditetsgraden ikke var på 30 %. på mødet blev det aftalt, at banken skulle have
virksomhedspant. der blev ikke udleveret et udkast til skadesløsbrev. det var banken, der
skulle sørge for at få tilladelse af nordea og ge capital, men på et tidspunkt måtte c hjælpe
banken. han husker ikke, hvorfor banken skulle tale med nordea og ge capital, men det var
nok fordi, at pantet skulle omfatte campingvogne og fordringer.
det kan godt passe, at advokatfirmaet delacour kom ind i sagen den 18. marts 2010. indtil
højesterets dom den 21. juni 2010 i jet trade-sagen var han overbevist om, at selskabets
grænsehandelskoncept opfyldte de 9 betingelser, skat krævede for at godkende
arrangementet, og det mente advokaten også i notatet af 22. marts 2010, som han dog ikke
husker at have set dengang. han følte, at skat ved dommen af 21. juni 2010 lavede om på
spillereglerne med tilbagevirkende kraft. da skadesløsbrevet blev underskrevet i maj måned,
gik han ud fra, at selskabet ville fortsætte driften. han husker ikke at have drøftet med
banken, hvor krydserne med pantets omfang skulle sættes. bestyrelsen gik i foråret 2010 ud
fra, at skat i givet fald alene ville kunne opkræve differencen mellem momssatsen på 19 %
og momssatsen på 25 %, og dette beløb ville selskabet have kunnet betale, så han var meget
overrasket, da skats forslag til afgørelse kom. han havde ikke forestillet sig, at man af
samme vare kunne komme til at betale moms i to lande. han husker ikke at have set udkast til
notat af 9. april 2010 fra advokatfirmaet delacour. han husker, at de fik at vide, at de tyske
myndigheder ville tilbagebetale den tyske moms, hvis det var et krav fra den danske stat. han
husker ikke, om spørgsmålet om den tyske moms var afklaret, da virksomhedsoverdragelsen
fandt sted. han husker heller ikke, at advokatfirmaet senere modificerede vurderingen af
størrelsen af momskravet.
                                              - 4 -
han husker stadig ikke, om han deltog i mødet med banken den 19. maj 2010, eller om
banken på dette tidspunkt var blevet orienteret om overvejelserne om en
virksomhedsoverdragelse. det var først efter jet trade-dommen, at det blev besluttet at
overdrage virksomheden. han havde det ikke godt med denne beslutning. banken blev nok
spurgt efter dommen den 21. juni 2010, om den ville finansiere en virksomhedsoverdragelse.
det var ikke ham, der førte forhandlingerne med banken. coco holding var også med i det
nye selskab. de havde ikke før dommen af 21. juni 2010 talt med rådgiverne om at indstille
grænsehandlen. det havde de ikke følt behov for, da selskabet havde et bindende svar fra
skat, og selskabet opfyldte de 9 betingelser. det var derfor deres opfattelse, at skats sag i
forhold til selskabet var tynd. direktør lars nørby rasmussen og skiftende bankmedarbejdere
deltog i de årlige møder i december, og fra selskabet deltog c, vidnet og vist nok også b. han
husker ikke, hvorfor revisoren deltog i møderne med banken den 19. maj og den 19. juli 2010.
c har supplerende forklaret, at han ikke husker, hvor lang tid selskabet forhandlede parallelt
med danske bank og vestjysk bank om finansieringen, men det var nok på mødet den 19.
maj 2010, at banken blev spurgt om deltagelse i eventuel finansiering. han mener, at det kun
var på dette møde, at finansiering af virksomhedsoverdragelsen blev drøftet. det var ham og
revisoren, der talte med banken. banken havde ikke fået materiale fra selskabet til brug for
forelæggelse for bankens juridiske afdeling. han husker ikke, om der var drøftelser med
banken om finansiering i perioden mellem den 19. maj og den 19. juli 2010. da selskabet
modtog bankens afslag i brevet af 21. juli 2010, havde selskabet skiftet bankforbindelse, og
de havde kun et skuldertræk til overs for, at banken bad om et oplæg til en strategi for det
fremtidige kreditengagement. han husker ikke at have fået en orientering om, at de tyske
skattemyndigheder havde afslået at tilbagebetale tysk moms, men det er sandsynligt, at han
har. han husker, at han deltog i et møde, hvor agterskrivelsen fra skat blev drøftet. man
drøftede også risikoen for, at sagen gik dem imod. de fortalte banken om skats krav og om
den eventuelle manglende tilbagebetaling af tysk moms.
bankens virksomhedspant skulle omfatte køretøjer, varelager og debitorer. det var blevet
aftalt på mødet i december 2009. han hjalp banken med at få ge capital til at frafalde
pantsætningsforbuddet. han tror ikke, at han så delacours notat af 22. marts 2010 i foråret
2010. han gik længe ud fra, at worst case situationen ville være en opkrævning fra skat på
                                               - 5 -
momsdifferencen. banken gav ikke på mødet den 19. maj 2010 afslag på at finansiere en
virksomhedsoverdragelse, og banken fik heller ikke en egentlig forespørgsel om finansiering
af en eventuel virksomhedsoverdragelse, for de var ikke selv på dette tidspunkt afklaret med,
om der skulle finde en virksomhedsoverdragelse sted. beslutningen herom blev først taget
efter højesteretsdommen. det kan godt passe, at aftalen med vestjysk bank om finansiering
af virksomhedsoverdragelsen først faldt på plads midt i august.
lars nørby rasmussen har supplerende forklaret, at det var et krav fra banken på mødet i
december 2009, at banken fik virksomhedspant. det havde også været et krav på mødet i
2008, hvis der skulle ydes sæsonkredit, men dengang blev det ikke aktuelt. det var også et
krav i 2009 for sæsonkredit, at banken fik virksomhedspant. banken havde strammet op, og
der skulle ses på vilkårene for engagementet ved udgangen af august 2010, hvor
engagementet skulle nedbringes. banken ville have pant i aktiver af værdi, og det var
køretøjer, varelager og fordringer. pant i goodwill har som oftest ingen interesse, for hvis
virksomheden går konkurs, er der ingen goodwill, og man kan ikke særskilt sælge goodwill.
man sætter normalt i virksomhedspantebreve kryds i alle relevante rubrikker. da selskabet
havde fået at vide, at der senere skulle ses på kredittens størrelse, er det nok forklaringen på
ønsket om et pantebrev på 8 mio. kr. i stedet for 5 mio. kr. brevet af 21. januar 2010 blev
afleveret i forbindelse med et møde på virksomheden, fordi banken mundtligt ville fortælle
kunden, at ønsket om en forhøjelse af driftskreditten ikke kunne imødekommes, og at
kreditten skulle nedskrives. der var ikke blevet talt om grænsehandelsarrangementet på
møderne i december og januar, men banken havde tidligere fået oplyst, at
grænsehandelskonceptet var godkendt. banken ønskede ikke at have coco holding som
kunde, og da forhøjelsen af kreditten skulle anvendes til at udbetale udbytte til coco holding,
ville banken ikke være med til det.
det næste møde var den 19. maj 2010. han hørte da om agterskrivelsen, og at der var en
undersøgelse, men selskabets ledelse forklarede på ny, at konceptet overholdt skats krav.
banken blev på mødet betrygget i, at det hele kørte, som det skulle, og det var stadig
opfattelsen, at worst case var 2-3 millioner kr., som selskabet ikke ville have problemer med
at betale. det blev ikke på dette tidspunkt nævnt, at det kunne komme på tale at overdrage
virksomheden. hvis han havde hørt om det, ville han have kontaktet juridisk afdeling og
kreditafdelingen, for det kunne betyde, at worst case måske ikke kun var 2-3 millioner kr., og
                                                 - 6 -
filialen kunne heller ikke selv tage stilling til, om det nye selskab kunne overtage
engagementet. hvis banken ikke var blevet betrygget på mødet, ville banken måske have
overvejet en nedsættelse af kreditmaksimum og stoppet for yderligere træk på selskabets
konto.
det var kristian skree, der sørgede for at få skadesløsbrevet underskrevet. det havde taget
lang tid at få ge capital til at frafalde sit pantsætningsforbud. han ved ikke, hvad det er for et
oplæg kristian skree omtaler i mailen af 11. maj 2010. han ved ikke, om banken har
underskrevet en fratrædelseserklæring, som krævet af nordea.
han hørte under sin ferie i juli måned om virksomhedsoverdragelsesplanerne, idet han blev
orienteret om mødet, der havde været den 19. juli 2010. det var kreditafdelingen og juridisk
afdeling, der skrev brevet af 21. juli 2010, som han blev orienteret om. kristian skree eller
ivan thisgaard kontaktede ham om selskabets planer om en eller anden form for
virksomhedsoverdragelse. han husker dog ikke nærmere, hvad virksomhedsoverdragelsen
skulle ud på, men det gik vist ud på, at aktiverne skulle flyttes over i et andet selskab. banken
havde nok fået et oplæg, men han ved det ikke. banken skulle tage stilling til, om banken ville
finansiere virksomhedsoverdragelsen, og der var vist tale om en kreditfacilitet på 8 mio. kr.
han ved ikke, hvad der skulle blive tilbage i det gamle selskab. det var bankens
kreditafdeling, der skulle behandle anmodningen om finansiering.
han ved ikke, om banken havde haft kontakt med selskabets ledelse, før banken modtog
anmodningen om overførsel af engagementet. på dette tidspunkt var trækket på kreditten
højere end i maj måned. der var stadig trækningsmuligheder på et par millioner, og banken
foretog sig ikke noget for at hindre større træk. banken troede stadig, at
grænsehandelskonceptet var i orden. hvis banken i juli måned havde fået mistanke om
problemer med den fremtidige drift, ville man have fået en medarbejder fra særlige kreditter
til at tale med kunden og sørge for maksimal styring. banken modtog senere besked fra
vestjysk bank om overførsel af engagementet, og det opfattede banken således, at vestjysk
bank var interesseret i at få den gode del af ejerkredsen over. han meddelte regionschefen, at
banken mistede en god kunde. soliditetsgrænsen på 30 % var aftalt skriftligt. banken forholdt
sig løbende til, om soliditetsgrænsen var overholdt. han vil tro, at banken modtog
kvartalsrapporter, men han husker det dog ikke. efter mødet i januar 2010 fremgik det af
                                              - 7 -
bankens system, at der var ”tilbudt sikkerhed”, og det betød, at virksomhedspantet ikke var
gjort færdigt. det er ikke finansrådet, men finanstilsynet, der i givet fald sker indberetning
til.
kristian skree har supplerende forklaret, at det andet møde ikke var den 19. eller 20. januar,
men den 21. januar 2010, hvor brevet af samme dato blev afleveret. det var et krav fra
bankens side på mødet i december 2009, at banken fik virksomhedspant, og der havde man
talt om pant for 5 mio. kr. der blev ikke talt om grænsehandelsarrangementet på møderne i
december 2009 og januar 2010. selskabet havde ønsket en forhøjelse af kreditten, for at
kunne foretage en ekstraordinær udlodning til bs selskab, og det ville banken ikke være med
til. han kontaktede nordea og ge capital, fordi de skulle frafalde deres pantsætningsforbud,
da banken ville have virksomhedspant i fordringer og køretøjer. banken ville have pant i de
aktiver, der havde værdi. krydserne i skadesløsbrevets angivelse af panteret svarede til det,
der var aftalt i december 2009. c ringede senere og bad om en forhøjelse af skadesløsbrevet
til 8 mio. kr. vidnet var gået i gang primo 2010 med at rykke nordea og ge capital. han
havde problemer med at få kontakt med den rigtige person i ge capital, men c skaffede
navnet på kontaktpersonen. skadesløsbrevet blev udfærdiget i københavn, og han fik det så
tilbage med henblik på at få det underskrevet. i mailen af 11. maj 2010 bad han c om et
oplæg, og det drejede sig om ge capitals oplæg. han fik oplægget telefonisk før mødet den
19. maj. han husker ikke brevet af 2. juni 2010 fra nordea, og han kan ikke sige, om banken
har underskrevet fratrædelseserklæringen/frafaldserklæringen, men det går han ud fra.
banken så ikke på mødet i maj 2010 korrespondancen mellem selskabet og skat. de fik at
vide, at der kunne komme et krav på 10-11 mio. kr., men han gik stadig ud fra, at det netto
kun ville komme til at dreje sig om 2-3 mio. kr., fordi selskabet ville kunne få den tyske
moms tilbage. revisor deltog i mødet. der blev ikke på dette møde talt om
virksomhedsoverdragelse. a gav udtryk for, at han ikke vidste, hvor han stod med sin
virksomhed. trækket på kreditten var i maj omkring 4,3 mio. kr., og trækningsretten var på 8
mio. kr. hvis banken havde haft mistanke om fremtidige problemer, ville banken have sat loft
på trækket og kontaktet kreditafdelingen. efter underskrivelsen af skadesløsbrevet blev det
sendt til den afdeling i banken, der sørger for tinglysning. det er fast praksis i banken, at man
kører ud til kunden med et dokument, der skal underskrives, for så kan man samtidig få sat
vitterlighedsvidner på. herefter hørte han ikke mere fra selskabet før mødet i juli måned, hvor
                                                - 8 -
han for første gang hørte om en virksomhedsoverdragelse. de fik en forespørgsel til bankens
generelle holdning til at finansiere en virksomhedsoverdragelse, og banken fik ingen papirer.
banken var stadig ikke nervøs for selskabets drift, for så ville banken have sat loft på trækket
på kassekreditten. skat var ikke kommet med et krav, og banken forventede, at selskabet
kunne betale det krav, der eventuelt ville komme. banken bad i brevet af 21. juli 2010 om et
oplæg for den fremtidige drift, for der var flere muligheder f.eks. kaution. banken havde ved
årsskiftet givet udtryk for, at den syntes, at kreditten var for høj, og at engagementet skulle
nedbringes. danske bank havde fra ultimo 2009 generelt fokus på campingbranchen, men det
havde ikke noget med grænsehandlen at gøre. han kontaktede efter mødet den 19. juli 2010
juridisk afdeling om risikoen for banken ved en virksomhedsoverdragelse, og brevets ordlyd
er baseret på oplysninger fra juridisk afdeling. han kontaktede også kreditafdelingen om
muligheden for at finansiere den fremtidige drift, og derfor blev der efterspurgt et
strategioplæg. det varslede momskrav blev også drøftet med kreditafdelingen. han gik stadig
ud fra, at selskabet ikke ville komme til at betale mere end 2-3 mio. kr., fordi der var betalt
tysk moms. det var a, der på mødet den 19. maj 2010 havde fortalt banken om skats krav
på 10-11 mio. kr. og om nettokravet, og lars nørby rasmussen og vidnet delte as opfattelse.
a havde også givet udtryk for, at han ikke vidste, hvor han stod, for selskabet opfyldte alle de
9 punkter i grænsehandelskonceptet. derfor fortsatte selskabet også efter den 19. maj 2010
med at sælge campingvogne i tyskland.
han gik ud fra, at bankskiftet skete, fordi danske bank havde givet afslag på at finansiere
virksomhedsoverdragelsen, og det faldt ham ikke ind, at bankskiftet skete i forbindelse med
en virksomhedsoverdragelse. det, han var blevet overrasket over at høre, var, at selskabet
ville fortsætte i et nyt selskab. han var ikke overrasket over, at bankens tilgodehavende blev
indfriet.
procedure
parterne har i det væsentlige gentaget deres anbringender for byretten og har procederet i
overensstemmelse hermed.
biintervenienten har i ankesagen procederet til støtte for konkursboet.
                                                - 9 -
landsrettens begrundelse og resultat
insolvens
landsretten tiltræder af de grunde, som byretten har anført, at der i en situation som den
foreliggende, hvor skat i en agterskrivelse var fremkommet med forslag til en afgørelse,
ved vurderingen af insolvens skal lægges vægt på det beløb, som skat foreslog opkrævet.
det tiltrædes endvidere af de grunde, som byretten har anført, at det kan lægges til grund, at
selskabet i tilfælde af, at skats krav ikke blev nedsat, ved fortsat drift ikke ville have været i
stand til at betale sine kreditorer fuldt ud, og at selskabets ledelse var klar over dette. det
bemærkes herved tillige, at campingvognsbranchen var ramt af finanskrisen, og banken havde
da også på det årlige møde ultimo 2009 efter mange års kreditgivning krævet
virksomhedspant og på sigt en nedbringelse af trækningsretten på kassekreditten.
ved vurderingen af insolvens i sommeren 2010 finder landsretten, at der ikke skal tages
hensyn til den senere nedsættelse af skats krav som følge af en ændret beregning af
momsen og tilbagebetaling af skat.
omstødelse efter konkurslovens § 74
efter de afgivne forklaringer lægges det til grund, at der på mødet mellem banken og
selskabets ledelse den 29. december 2009 var enighed om, at banken skulle have et
virksomhedspant på 5 mio. kr. virksomhedspantet kunne dog først etableres, hvis nordea og
ge capital frafaldt deres pantsætningsforbud, idet banken ønskede pant i bl.a. campingvogne
og fordringer. der blev ikke udfærdiget skriftlige dokumenter på mødet, og det kan ikke efter
de afgivne forklaringer lægges til grund, at det blev endeligt fastlagt, hvad panteretten skulle
omfatte. på denne baggrund kan drøftelserne på mødet om virksomhedspant alene anses som
en hensigtserklæring. det tiltrædes derfor, at aftalen om virksomhedspant først blev indgået
ved underskrivelsen af skadesløsbrevet den 26. maj 2010.
spørgsmålet er herefter, om det afgørende tidspunkt i relation til omstødelse skal regnes fra
denne dato eller først fra tinglysningstidspunktet den 20. juli 2010. i hvert fald i et tilfælde
som det foreliggende, hvor der gik mere end 1½ måned fra underskrivelsen af
                                               - 10 -
skadesløsbrevet, til det blev tinglyst, tiltrædes det, at det afgørende tidspunkt i relation til
omstødelse efter konkurslovens § 74 er tinglysningsdatoen. konkurslovens § 73 kan efter
forarbejderne til bestemmelsen ikke føre til et andet resultat.
efter bevisførelsen kan det ikke med sikkerhed fastslås, om det på mødet den 19. maj 2010
blev nævnt, at selskabets ledelse overvejede en virksomhedsoverdragelse, idet forklaringerne
fra henholdsvis bankens repræsentanter og c samt selskabets revisor er modstridende. det
kan derimod lægges til grund, at det på mødet blev nævnt, at skats krav var på 10-11 mio.
kr., men at såvel selskabets ledelse som bankens repræsentanter var af den opfattelse, at
selskabet netto kun ville kunne komme til at betale 2-3 mio. kr. svarende til differencen
mellem den tyske momssats og den danske, idet den tyske moms ville blive tilbagebetalt.
bankens repræsentanter havde imidlertid ikke forudsætninger for at kunne vurdere, om
ledelsens antagelse var korrekt, og der kan derfor ikke lægges vægt på, at repræsentanterne
efter mødet uden nærmere undersøgelser følte sig betryggede.
med disse bemærkninger og i øvrigt af de grunde, som byretten har anført, tiltrædes det, at
banken ved tinglysningen af virksomhedspantet var eller burde have været bekendt med
selskabets insolvens og med, at banken ved virksomhedspantet i tilfælde af konkurs på
utilbørlig måde ville blive begunstiget på de øvrige kreditorers bekostning. det tiltrædes
endvidere af de grunde, som byretten har anført, at der ikke var tale om en ordinær overførsel
af engagementet, da banken den 26. august 2010 modtog en check på 5.745.323 kr.
landsretten tiltræder på denne baggrund, at virksomhedspantet og indfrielsen kan omstødes
efter konkurslovens § 74.
af de grunde, som byretten har anført, tiltrædes det, at konkursboet har krav på forretning fra
den 12. marts 2012.
landsretten stadfæster derfor byrettens dom i forholdet mellem konkursboet og banken.
danske bank a/s skal betale sagens omkostninger for landsretten til selskabet af 15.
september 1986 tjørring a/s under konkurs med 175.000 kr. beløbet er til dækning af
udgifter til advokatbistand og er uden moms. landsretten har ved fastsættelsen af beløbet lagt
                                           - 11 -
vægt på sagens værdi og omfang, herunder varigheden af hovedforhandlingen.
                                t h i k e n d e s f o r r e t:
byrettens dom stadfæstes for så vidt angår forholdet mellem danske bank a/s og selskabet
af 15. september 1986 tjørring a/s under konkurs.
danske bank a/s skal betale sagens omkostninger for landsretten til selskabet af 15.
september 1986 tjørring a/s under konkurs med 175.000 kr.
det idømte skal betales inden 14 dage.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                            afsagt tirsdag den 8. april 2014
sag 133/2013
(1. afdeling)
a
(advokat leo jantzen)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat birgitte kjærulff vognsen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 1. afdeling den 17. maj 2013.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, jon stokholm, poul dahl jensen,
lars hjortnæs og kurt rasmussen.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
appellanten, a, har gentaget sine påstande.
indstævnte, skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår anvendelsen af bestemmelsen i § 1, stk. 2, nr. 2, i lov om kommunal ejendoms-
skat på en landbrugsejendom. med den nævnte bestemmelse, der blev indsat i loven i 2002, er
der indført et maksimum for størrelsen af de grundværdistigninger, der kan indgå i beskat-
ningsgrundlaget ved beregningen af kommunal grundskyld. spørgsmålet i sagen er, hvordan
dette loft over stigninger i de afgiftspligtige grundværdier skal anvendes i forhold til en land-
                                               - 2 -
brugsejendom, hvor værdien af stuehusgrunden beskattes med en højere grundskyldpromille
end grundværdien af den resterende del af ejendommen (produktionsjorden).
af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder højesteret, at bestemmelsen i § 1, stk. 2,
nr. 2, i loven om kommunal ejendomsskat om loft over grundlaget for beregning af kommunal
grundskyld må forstås således, at loftet angår stigninger i ejendommens samlede grundværdi,
og at der ikke for landbrugsejendomme er et yderligere loft særligt for værdien af den del af
ejendommen, der vedrører stuehusgrunden.
højesteret tiltræder derfor, at as principale påstand ikke er taget til følge.
efter lovens § 2, stk. 2, beskattes landbrugsejendomme som nævnt efter to forskellige satser.
værdien af stuehusgrunden beskattes med en (højere) sats, mens grundværdien af den reste-
rende del af ejendommen (produktionsjorden) beskattes med en anden og lavere sats. beskat-
ningen af stuehusgrund og produktionsjord sker på grundlag af den afgiftspligtige grund-
værdi, og der er ikke ved indførelsen i 2002 af loftet over stigninger i den afgiftspligtige
grundværdi fastsat regler, der afskærer skattemyndighederne fra som sket at lade hele værdi-
stigningen på stuehusgrunden indgå i beskatningsgrundlaget, når loftet over ejendommens
afgiftspligtige grundværdi ikke derved overskrides.
højesteret tiltræder derfor, at as subsidiære påstand heller ikke er taget til følge.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a betale 30.000 kr. til skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                          afsagt tirsdag den 28. august 2018
sag 32/2018
(2. afdeling)
a
(advokat søren kroer, beskikket)
mod
ankenævnet for patienterstatningen
(advokat sanne h. christensen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 16. afdeling den 15. januar 2018.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, marianne højgaard
pedersen, kurt rasmussen, jens kruse mikkelsen og anne louise bormann.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, som landsretten har anført, stadfæster højesteret dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal as retshjælpsforsikring, subsidiært statskassen, betale
50.000 kr. til ankenævnet for patienterstatningen.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms
afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                        afsagt tirsdag den 8. december 2015
sag 140/2014
(1. afdeling)
a
(advokat michael christiani havemann, beskikket)
mod
aig europe dansk filial af aig europe limited united kingdom
(advokat claes wildfang)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i aarhus den 18. januar 2012 og af vestre lands-
rets 6. afdeling den 12. marts 2014.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: niels grubbe, poul dahl jensen, hanne schmidt,
oliver talevski og lars apostoli.
påstande mv.
appellanten, a, har nedlagt påstand om, at indstævnte, aig europe dansk filial af aig eu-
rope limited united kingdom (aig), skal betale 100.000 kr. med procesrente fra den 10.
november 2009 til hans konkursbo.
aig har påstået stadfæstelse.
byrettens og landsrettens domme omfattede tillige en erstatningssag, som bs konkursbo
havde anlagt mod a, og en sag, som a havde anlagt mod sit tidligere ansvarsforsikringssel-
skab, thisted forsikring g/s, med påstand om friholdelse. erstatningssagen blev anket til
højesteret, der ved dom af 25. august 2015 (ufr 2015.3902) stadfæstede landsrettens dom,
hvorefter a skulle betale ca. 5,5 mio. kr. i erstatning. sagen mod thisted forsikring blev ikke
anket.
                                                - 2 -
anbringender
a har navnlig anført, at erstatningskravet mod ham er omfattet af forsikringsdækningen i hen-
hold til vilkårene i forsikringsaftalen. efter højesterets dom af 25. august 2015 (ufr
2015.3902) er det klart, at erstatningskravet angår hans rådgivning som advokat om finansie-
ringsforhold og derfor er omfattet af forsikringens dækningsområde.
erstatningskravet er rejst i forsikringstiden, jf. punkt 8 i forsikringsaftalen. kravet blev såle-
des rejst ved advokat mejnertsens brev af 3. juli 2009 – næsten 3 år efter tegningen af forsik-
ringen. den første viden om en risiko for, at der ville blive fremsat et krav, fik han ved mod-
tagelsen af advokat mejnertsens brev af 21. september 2007 om et muligt krav og anmodning
om en suspensionsaftale – mere end et år efter tegningen af forsikringen.
den ansvarspådragende rådgivning af b fandt sted i 2003 – og dermed inden advokatansvars-
forsikringen hos aig trådte i kraft den 1. oktober 2006 – men betingelsen for selskabets er-
statningspligt er opfyldt, jf. punkt 8.3 i forsikringsaftalen. det er således godtgjort, at han ikke
på noget tidspunkt før forsikringens tegning i juli 2006 havde kendskab til eller formodning
om, at et erstatningskrav ville kunne rejses. betingelsen om god tro i henhold til forsikrings-
aftalens punkt 8.3 skal fortolkes i overensstemmelse med den præceptive regel i forsikrings-
aftalelovens § 5. det betyder, at forsikringstageren har bevisbyrden, men at beviskravet er
mildt. bestemmelsen i punkt 8.3 skal også fortolkes i sammenhæng med punkt 9 i forsikrings-
selskabets spørgeskema, som angår advokatens kendskab til omstændigheder, der kan tænkes
at medføre, at et krav vil blive rejst. før modtagelsen af advokat mejnertsens brev af 21. sep-
tember 2007 havde han slet ikke kunnet forestille sig, at hans rådgivning af b i 2003 kunne
give anledning til et erstatningskrav. dette understøttes af, at to af de fem højesteretsdommere
i erstatningssagen heller ikke fandt, at der var grundlag for et krav mod ham. efter bevisførel-
sen er det således klart, at han var i god tro, da han tegnede forsikringen i juli 2006, jf. forsik-
ringsaftalens punkt 8.3, jf. forsikringsaftalelovens § 5.
da han var i god tro om erstatningskravet på tidspunktet for tegningen af forsikringen i juli
2006, har forsikringsselskabet ikke mulighed for at frigøre sig for ansvar efter reglerne i for-
sikringsaftalelovens § 4 eller § 6. aig har i øvrigt heller ikke godtgjort, at det ville have
nægtet at overtage forsikringen, hvis han havde oplyst om risikoen for et erstatningskrav som
følge af rådgivningen af b i 2003. det påvirkede således ikke selskabets villighed til at over-
tage forsikringen, at han i spørgeskemaet havde orienteret selskabet om en anden mulig er-
                                                - 3 -
statningssag. også af den grund er aig afskåret fra at frigøre sig for ansvar, jf. forsikringsaf-
talelovens § 6, stk. 1.
aig har navnlig anført, at erstatningskravet, som a er dømt til at betale, ikke er omfattet af
advokatansvarsforsikringens dækningsområde. a har deltaget aktivt i bs bestræbelser på til-
vejebringelse af finansieringen til virksomhedskøbet i 2003, og spørgsmålet om kaution fra
hans eller hans hustrus side blev overvejet som en mulighed. dermed er der tale om aktivite-
ter, som ikke har med udøvelse af advokatvirksomhed at gøre, og som derfor ikke er omfattet
af forsikringsdækningen.
skaden falder uden for forsikringstiden og dermed forsikringsdækningen, fordi kravet mod a
ifølge forsikringsbetingelsernes punkt 8.2, litra b, nr. 2, anses for rejst, da han fik sin første
viden om, at der var risiko for en skade eller et tab. denne viden fik a allerede i august 2003,
da det gik op for ham, at der som følge af en fejl fra hans side ikke var sket en udskydelse af
datoen for købesummens deponering til den 1. september 2003, sådan som b havde ønsket.
senest da sagen mod b blev anlagt i 2005, fik han viden om risikoen for tab som følge af fejl
fra hans side, for retssagen mod b var jo en følge af, at b – med as bistand – havde fremsat
sit købstilbud uden det nødvendige finansieringsforbehold i en situation, hvor b ikke havde
finansieringen på plads. retssagen mod b var således en konsekvens af utilstrækkelig rådgiv-
ning fra as side, og erstatningskravet var på ca. 5,5 mio. kr. da a selv repræsenterede b un-
der denne retssag, havde han fuldt kendskab til sagens omstændigheder – og dermed også til
risikoen for, at erstatningskravet ville blive rettet mod ham selv, hvis b tabte sagen. under
alle omstændigheder var erstatningskravet dermed rejst, inden forsikringen trådte i kraft den
1. oktober 2006, og af den grund er kravet ikke dækket af forsikringen.
det fremgår endvidere af forsikringsbetingelserne, at såfremt den ansvarspådragende handling
eller undladelse er udvist, før forsikringen trådte i kraft den 1. oktober 2006, er erstatnings-
kravet ikke dækket af forsikringen, medmindre den sikrede advokat godtgør, at han ikke på
noget tidspunkt før forsikringens tegning havde kendskab til eller formodning om, at et erstat-
ningskrav ville kunne rejses, jf. aftalens punkt 8.3. denne bevisbyrde kan a ikke løfte, og
derfor er der også af den grund tale om et erstatningskrav, som ikke er omfattet af forsikrin-
gens dækning. som nævnt var han eller burde i hvert fald have været opmærksom på, at et
erstatningskrav fra b eller dennes konkursbo kunne blive aktuelt, hvis retssagen, som s under
konkurs havde anlagt mod b, blev tabt.
                                               - 4 -
forsikringsaftalelovens § 5 har ingen betydning for fortolkningen af vilkåret i forsikringsaf-
talens punkt 8.3. vilkåret i punkt 8.3 angår således forsikringens objektive dækningsområde
og ikke spørgsmålet, om forsikringsselskabet er bundet af aftalen trods urigtige oplysninger
fra forsikringstageren, jf. § 5.
forsikringsaftalelovens regler i §§ 4-7 om betydningen af urigtige oplysninger fra forsik-
ringstageren fører i øvrigt til samme resultat. forsikringsselskabet er således under alle om-
stændigheder fritaget for ansvar efter disse bestemmelser bl.a. som følge af, at a svigagtigt
eller i hvert fald uagtsomt gav urigtige oplysninger til selskabet i sin besvarelse af det spørge-
skema, som lå til grund for forsikringsaftalen. hvis han havde givet korrekte oplysninger om
sit kendskab til risikoen for et erstatningskrav på ca. 5,5 mio. kr., ville aig ikke have indgået
forsikringsaftalen med ham i den foreliggende form.
supplerende sagsfremstilling
i forbindelse med tegningen af advokatansvarsforsikringen hos aig udfyldte a i maj 2006 et
spørgeskema fra forsikringsselskabet. spørgeskemaets spørgsmål 9 er sålydende:
       ”har nogen, som vil være sikret under denne forsikring kendskab til nogen omstændig-
       hed, der kan tænkes at medføre, at et krav vil blive rejst overfor virksomheden eller no-
       gen af virksomhedens nuværende eller tidligere partnere, advokater eller øvrige ansatte
       ?”
a besvarede spørgsmål 9 med et kryds i ja-rubrikken samt omtale af en sag, der er uden for-
bindelse med sagen vedrørende b. sagen vedrørende b blev ikke nævnt.
i aig’s forsikringsbetingelser hedder det i punkt 2.1:
       ”forsikringen dækker sikredes erstatningsansvar for formuetab påført tredjemand ved
       sikredes, eller nogen for hvem sikrede har ansvaret, uagtsomme handling eller undla-
       delse i forbindelse med udøvelse af advokatvirksomhed.”
a blev erklæret konkurs den 26. maj 2014, og det fremgår af kurators redegørelse af 16. juni
2014 i medfør af konkurslovens § 125, stk. 1, at der i konkursboet er registreret aktiver for 0
kr. og passiver for 252.485.570 kr.
                                                - 5 -
den 18. december 2014 har procesbevillingsnævnet meddelt a fri proces i medfør af retsple-
jelovens § 329.
ved ankestævningen havde a gentaget sin påstand om friholdelse begrænset til 100.000 kr.,
men ved processkrift af 6. februar 2015 anmodede han om tilladelse til at ændre påstanden,
således at beløbsbegrænsningen på 100.000 kr. udgik. ved beslutning af 20. marts 2015 af-
slog højesteret anmodningen.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om aig europe dansk filial af aig europe limited united kingdom (aig) er
forpligtet til at dække en del af den erstatning, som a blev dømt til at betale til b under kon-
kurs ved højesterets dom af 25. august 2015 (ufr 2015.3902).
sagen udspringer af as bistand til b i forbindelse med dennes køb af en virksomhed i august
2003. da b ikke var i stand til at betale købesummen, hævede sælgeren senere samme måned
aftalen og foretog dækningssalg. ved højesterets dom af 29. oktober 2008 (ufr 2009.229)
blev b dømt til at betale sælgeren ca. 5,5 mio. kr. i erstatning for det tab, der blev konstateret
ved dækningssalget.
spørgsmålet er i første række, om erstatningskravet mod a angår hans virke som advokat, og
i givet fald om kravet er rejst i forsikringstiden.
ved højesterets dom af 25. august 2015 (ufr 2015.3902) blev a som nævnt dømt til at betale
ca. 5,5 mio. kr. i erstatning til bs konkursbo. højesteret fastslog, at a havde repræsenteret b
som advokat i forbindelse med købet, og at hans opdrag bl.a. omfattede rådgivning om finan-
sieringsforhold. højesteret fandt, at a var erstatningsansvarlig, fordi han ikke havde godt-
gjort, at han gav b rådgivning om de risici, denne påtog sig ved at afgive et bindende købs-
tilbud uden finansieringsforbehold, selv om der ikke var sikkerhed for, at finansieringen af
købet ville falde på plads. erstatningskravet angår herefter as virke som advokat og er derfor
omfattet af hans advokatansvarsforsikring i henhold til forsikringsbetingelsernes punkt 2.1.
                                                - 6 -
det fremgår af forsikringsbetingelsernes punkt 8.1, at forsikringen dækker erstatningskrav,
som rejses mod den sikrede i forsikringstiden. as forsikring hos aig trådte i kraft den 1. ok-
tober 2006 og dækker derfor ikke krav, som må anses for rejst mod ham inden dette tidspunkt.
efter forsikringsbetingelsernes punkt 8.2, litra b, nr. 2, anses et krav for rejst på det tidspunkt,
hvor den sikrede får sin første viden om, at der er risiko for, at der vil indtræde en skade eller
et tab. a var advokat for b under retssagen, der var anlagt af sælgeren af virksomheden i 2005
med påstand om betaling af en erstatning på ca. 5,5 mio. kr. højesteret finder, at det med
stævningen må have stået a klart, at der var risiko for, at en dom over b ville give anledning
til et tilsvarende erstatningskrav mod ham selv. det følger herefter af forsikringsbetingelser-
nes punkt 8.2, litra b, nr. 2, at erstatningskravet mod a må anses for rejst, inden hans forsik-
ring hos aig trådte i kraft, og at kravet allerede af den grund ikke er dækket af forsikringen.
højesteret har herefter ikke anledning til at tage stilling til, om aig også er fritaget for ansvar
efter forsikringsbetingelsernes punkt 8.3 og efter forsikringsaftalelovens regler om ansvars-
fritagelse som følge af urigtige oplysninger fra forsikringstageren.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
i sagsomkostninger for højesteret skal statskassen betale 50.000 kr. til aig. der er ved fast-
sættelsen af sagsomkostninger lagt vægt på, at sagens værdi er 100.000 kr., og på sagens om-
fang og karakter. der er endvidere taget hensyn til, at der under forberedelsen har været tvist
om forhøjelse af as påstand til ca. 5,5 mio. kr. endelig er det taget i betragtning, at sagen blev
omberammet kort før den oprindeligt berammede hovedforhandling den 18. august 2015.
                                        thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal statskassen betale 50.000 kr. til aig europe dansk
filial af aig europe limited united kingdom.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
f000201f - kj
                         udskrift
                             af
              sø- & handelsrettens dombog
                        ____________
den 17. marts 2003 blev af retten i sagen
f-2-00
handels- og kontorfunktionærernes forbund i danmark
som mandatar for
ff
(advokat lars svenning andersen)
   mod
dansk handel & service
som mandatar for
magasin du nord
rødovre
(advokat peter vibe jespersen)
afsagt sålydende
                          d o m:
denne sag angår spørgsmålet om, hvorvidt magasin du nord
rødovre (herefter magasin), fastsatte ffs løn i overens-
stemmelse med overenskomsten mellem dansk handel & ser-
vice og handels- og kontorfunktionærernes forbund i dan-
mark (herefter hk).
                           - 2 -
påstande
sagsøger, handels- og kontorfunktionærernes forbund i
danmark som mandatar for ff, har nedlagt påstand om:
principalt, at magasin tilpligtes at betale 7.600 kr. med
procesrente fra den 30. september 1996, subsidiært fra
sagens anlæg den 16. december 1999.
subsidiært, at magasin tilpligtes at anerkende, at ffs
løn i perioden 1. marts 1995 – 30. september 1996 ikke
var fastsat i overensstemmelse med principperne i den
mellem parterne gældende overenskomst § 5 d, litra c, og
at magasin tilpligtes at efterregulere lønnen for ff i
overensstemmelse med disse principper for den pågældende
periode samt, at magasin tilpligtes at betale procesrente
af efterreguleringen fra forfaldsdagen i den enkelte må-
ned.
sagsøgte, dansk handel & service som mandatar for magasin
du nord, har nedlagt påstand om frifindelse.
sagsfremstilling
ff blev i 1987 ansat som salgsassistent i magasin i rød-
ovre. magasins stueetage var i 1995/1996 organisatorisk
opbygget således, at der under forretningschef jes erik-
sen var en afdelingsleder for dameaccessories, helle
kragh. afdelingen havde 3 områdeassistenter, hvoraf jette
loven var områdeassistent for damelingeri og lædervarer,
i hvilken afdeling der i 1995/1996 var beskæftiget ff og
en elev. ff blev udnævnt til områdeassistent pr. 1. okto-
ber 1996.
ffs timeløn var i september 1996 79,80 kr. og i oktober
1996 82,20 kr.
                           - 3 -
ffs ansættelsesforhold er reguleret af landsoverenskom-
sten mellem dansk arbejdsgiverforening, dansk handel og
service og handels- og kontorfunktionærernes forbund i
danmark. af dennes § 5 d, litra a-f fremgår følgende:
”...
d. personlig løn.
a. lønnen for den enkelte medarbejder aftales i hvert en-
kelt tilfælde direkte mellem arbejdsgiveren og medarbej-
deren.
b. organisationerne er enige om, at arbejdsgiverne bør
lægge en systematisk vurdering til grund ved fastsættelse
af den personlige løn.
c. lønnen skal give udtryk for den enkeltes indsats, kva-
lifikationer, dygtighed, jobfleksibilitet, stillingens
indhold og ansvar samt eventuelt uddannelse.
d. såfremt der i det enkelte tilfælde er enighed herom
mellem virksomheden og medarbejderen/medarbejderne kan
forhandlinger om medarbejderens/medarbejdernes personlige
løn føres under medvirken af tillidsrepræsentanten.
e. parterne er enige om, at begge organisationer i til-
fælde, hvor misforhold på dette område som helhed taget
skønnes at være til stede, har påtaleret over for hinan-
den i overensstemmelse med de regler, som til enhver tid
måtte være gældende for behandling af faglig strid.
f. såfremt den personlige løn for den enkelte medarbejder
er i åbenbar strid med forudsætningen i stk. c, kan hver
af organisationerne begære en forhandling under medvirken
af begge organisationer.
...”
om sagens opståen og forløb:
i forbindelse med den årlige medarbejdersamtale den 11.
juni 1995 rejste ff krav om aflønning som områdeassi-
stent, idet hun fandt, at hun faktisk havde beføjelser og
ansvar som en områdeassistent, hvilket afvistes af maga-
sin.
sagen blev herefter videreført i det fagretlige system.
                           - 4 -
under den fagretlige behandling gjorde hk gældende, at
ffs løn ikke gav udtryk for de i § 5 d litra c nævnte
kriterier, hvilket blev bestridt af magasin, der samti-
digt gjorde gældende, at størrelsen af den personlige løn
ikke kunne gøres til genstand for fagretlig behandling.
sagen blev indbragt for en faglig voldgift, der afviste
denne. sagen blev herefter indbragt for arbejdsretten,
hvor den efter arbejdsrettens tilkendegivelse blev hævet.
sagen blev anlagt ved rødovre ret, der henviste den til
sø- og handelsretten, som ved dom af 1. juni 2001 afviste
sagen med henvisning til, at tvisten vedrørte et rent in-
teressespørgsmål.
dommen blev anket til højesteret, der hjemviste den med
følgende begrundelse:
”i lyset af art. 6, stk. 1, i den europæiske menneskeret-
tighedskonvention finder højesteret, at arbejdsretslovens
§ 11, stk. 2, må fortolkes således, at den giver en løn-
modtager adgang til at anlægge sag ved de almindelige
domstole om påståede løntilgodehavender m.v., ikke blot
når vedkommende faglige organisation konkret har tilken-
degivet ikke at ville iværksætte fagretlig behandling af
kravet, men også når organisationen – som her – generelt
har afskåret sig fra at kræve en fagretlig behandling.”
ved sin afgørelse lagde højesteret som ubestridt til
grund, at ff, hvis hun havde været uorganiseret, men an-
sat under samme overenskomst, ville have haft mulighed
for at få sit lønkrav afgjort ved de almindelige domsto-
le, og at hun efter arbejdsretslovens § 11, stk. 2, ville
have haft samme mulighed, hvis hk havde afvist at søge
hendes krav gennemført ved en fagretlig behandling.
om arbejdsopgaver og magasins medarbejdervurdering
i magasins standardskema for områdeassistenter er i ru-
brikken ”dine personlige arbejdsopgaver” anført: salg og
kundebetjening (pkim). herudover er der plads til angi-
                           - 5 -
velse af personlige arbejdsopgaver, som f.eks. kunne være
oplæring af afdelingens elever i samarbejde med afde-
lingsledelsen. i rubrikken ”beføjelser” er anført: afgive
suppleringsordre på stabelvarer, og i afdelingslederens
fravær at løse opgaver efter nærmere aftale med afd. le-
delsen. som succeskriterier er anført: 1. pkim adfærd, 2.
salg, 3. optimal varepræsentation indenfor ansvarsområ-
det. i det tilsvarende skema for salgsassistenter er de
personlige arbejdsopgaver de samme, i rubrikken ”beføjel-
ser” er alene angivet: afgive suppleringsordre, og i ru-
brikken ”succeskriterier” er punkt 1 og 2 det samme, mens
punkt 3 er: god kollegial opførsel.
i magasin foretages årlige samtaler med de ansatte. i
vurderingsskemaet fra den 7. juni 1995 for ff er der ud
for punkterne: professionel kundeservice, sortimentskend-
skab/varebestilling, vareoplæg/oprydning, administrati-
on/svindbekæmpelse og information afkrydset i rubrikken
”meget tilfredsstillende”, mens der ud for punktet samar-
bejde er afkrydset i rubrikken ”tilfredsstillende” samt
som bemærkning anført: ”kunne evt. bløde lidt op, hvis
der er problemer”. i skemaet for medarbejdersamtalen sam-
me dag er der alene anførelser i rubrikken: ”følgende er
gået godt”. her er anført om professionel kun-
de/brugerbetjening: ”giver en god og professionel betje-
ning (er blevet bedre til at sælge bijouteri)”, om samar-
bejdet med kolleger: ”fint, hjælpsom”, og om samarbejdet
mellem os to: ”fint”.
om elevuddannelse, herunder ffs forhold til to elever
i lederens elevhåndbog er i forordet anført:
”lederens elevhåndbog er et supplement til elevernes
elevhåndbog.
formålet med lederens elevhåndbog er at give den enkelte
leder et værktøj til brug ved oplæring af salgsassistent-
                           - 6 -
elever i det 2-årige praktikforløb de har i maga-
sin/illum.
det er salgsafdelingsledelsens ansvar at uddanne eleven i
den praktiske del af salgsassistentuddannelsen. – d.v.s.
give eleven en bred viden om forretningens drift, øko-
nomi, salg, markedsføring, disponering samt varekundskab.
afdelingsledelsen skal udarbejde en plan for elevens
praktiske oplæring, som sikrer en forsvarlig faglig ud-
dannelse indenfor de 4 praktikperioder, som uddannelsen
består af.”
til brug for sagen har to tidligere elever, henholdvis
reneé rasmussen og bettina pedersen, afgivet følgende er-
klæringer:
”undertegnede har været elev i lædervare fra 24 okt. 94
til 31 juli 96 bekræfter herved at alt jeg har lært om
dametasker/rejseartikler har jeg lært af ff.”
”undertegnet elev som er ansat i taskeafd. og rejseartik-
ler fra 1/8-95 bekræfter hermed at inde for taskeafdelin-
gen og rejseartikler er ff virkelig god til at lære fra
sig. jeg har lært meget inde for disse fag. ff forklarer
og giver god og grundig viden inde for branchen.”
provokationer
sagsøger har under sagens forberedelse opfordret sagsøgte
til at redegøre for aflønningen af salgsassistenter og
områdeassistenter i rødovre afdelingen samt for placerin-
gen af salgsassistenter/områdeassistenter indenfor de
lønspænd, de pågældende har, og med angivelse af ancien-
nitet.
sagsøgte har ikke ønsket at fremlægge disse oplysninger,
men af en revisorerklæring, udarbejdet på sagsøgtes for-
anledning, fremgår, at ff ifølge lønstatistikken var den
5. højest lønnede salgsassistent ud af 46 og den 4. la-
vestlønnede områdeassistent ud af 13 i rødovre afdelin-
gen.
                           - 7 -
forklaringer
ff har vedstået følgende forklaring afgivet under doms-
forhandlingen 17. april 2001 i sø- og handelsretten:
”at hun i 1958 blev udlært i butiksbranchen, og at hun i
1987 blev ansat som salgsassistent i magasins lædervare-
afdeling i rødovre. på daværende tidspunkt havde hun be-
skæftiget sig med lædervarer i 15 år.
jette loven, der var områdeassistent for både damelingeri
og lædervarer, havde travlt i damelingeriafdelingen og
vidste i øvrigt intet om lædervarer, hvorfor de sjældent
talte sammen.
når der var mangel på medarbejdere i ure- og bijouteriaf-
delingen, hjalp ff til der. det var ikke efter ordre fra
nogen, men blot når hun selv fornemmede, at der ville op-
stå problemer i denne afdeling, at hun hjalp til. hun
hjalp aldrig til i damelingeriafdelingen eller fik hjælp
derfra.
hendes arbejdsopgaver bestod i at indkøbe varer ud fra
det sortiment, som magasins indkøbere har valgt, hvorfor
hun ikke frit kunne vælge leverandører. det kan områdeas-
sistenterne heller ikke. hun valgte dog frit mellem va-
rerne i sortimentet, også i hvilket antal de skulle be-
stilles hjem. da hun også havde ansvaret for lagerstyrin-
gen, var det vigtigst, at der bestiltes korrekt hjem.
hun var også før udnævnelsen tildelt en rettenøgle, hvor-
efter hun kunne rette fejlslag i kasseapparat, og hun
hjalp de andre medarbejdere med fejlfinding i forbindelse
med kassedifferencer, som opdages, når en kasse skal luk-
kes. hun har løbende haft lukkevagter, hvor hun ikke måt-
te forlade stueetagen, før alle kasser var lukkede. som
salgsassistent havde hun ikke pligt til at deltage i luk-
kevagten, men hun gjorde det.
rettenøgler tildeles normalt kun områdeassistenter og af-
delingschefen, men enkelte andre salgsassistenter havde
foruden hende fået tildelt en.
det var hende, der tog sig af oplæringen af elever i af-
delingen. hun har i perioden succesivt haft ca. 7 – 8
elever. i dag er der ikke længere elever i lædervareafde-
lingen. jette loven havde intet med elevoplæringen at gø-
re, selv om det normalt var områdeassistentens ansvar,
idet jette loven havde sine egne elever i damelingeri.
                           - 8 -
hun havde nok ikke det formelle ansvar, men det reelle
ansvar, idet hun stod for den daglige drift.
hun har ikke fået udleveret ”lederens elevhåndbog” og har
heller ikke modtaget den i samme håndbog omtalte plan for
elevens 4 praktikperioder, som afdelingsledelsen ifølge
bogen skulle udarbejde.
hun havde ikke formelle elevsamtaler, men da der kun var
hende og eleven i afdelingen, talte de løbende om even-
tuelle problemer.
hun havde samme ansvarsområder og var tildelt samme befø-
jelser som salgsassistent, som er beskrevet i den frem-
lagte jobbeskrivelse for en anden medarbejder, som var
områdeassistent. dette betød, at hun før udnævnelsen også
stod for samarbejde i afdelingens områder, for informa-
tion til/fra afdelingsledelse og indkøber, for supple-
ringsordrer samt lager, og at hun var beføjet til at af-
give suppleringsordrer på stabelvarer og var under-
skriftsberettiget. hun løste dog ikke aftalte opgaver i
afdelingsledelsens fravær, men det har hun heller ikke
gjort efter udnævnelsen.
hun har aldrig udarbejdet 16 ugers planer hverken før el-
ler efter udnævnelsen.
hun har altid fået pæne vurderinger ved den årlige perso-
nalesamtale, og baggrunden for, at hun i vurderingen af
7. juni 1995 kun får ”tilfredsstillende” ved punktet sam-
arbejde, samt at der er tilføjet ”kunne evt. bløde lidt
op, hvis der er problemer”, skyldes, at 2 medarbejdere i
ure- og bijouteriafdelingen ofte skændtes, og det ville
derfor være ønskeligt for ledelsen, hvis hun forsøgte at
forlige parterne. for de øvrige punkter har hun ”meget
tilfredsstillende”.
det er hendes opfattelse, at hun ikke har fået nye an-
svars- eller beføjelsesområder efter sin udnævnelse til
områdeassistent. den overordnede organisation af dameac-
cessories blev dog ændret i forbindelse med hendes udnæv-
nelse, idet hun tillige blev områdeassistent for bijoute-
riafdelingen, hvorefter hun fik ledelsesansvar over for
en salgsassistent i lædervareafdelingen samt to salgsas-
sistenter i bijouteriafdelingen.
hun havde ikke fået lønforhøjelse de sidste par gange før
udnævnelsen, men havde bedt om lønforhøjelse i 1995. hun
er ikke bekendt med, hvilke lønninger andre fik, men hun
så lønstatistikken.”
                           - 9 -
hun har supplerende forklaret, at det var afdelingslede-
ren, der holdt personalesamtaler med eleverne. afdelings-
lederen spurgte ikke om hendes vurdering af eleverne in-
den samtalerne, og hun blev heller ikke på andre tids-
punkter anmodet om udtalelser om dem. i forbindelse med
statusopgørelse gjorde hun forarbejdet, inden revisoren
kom, hvilket normalt var en opgave, som områdeassisten-
terne varetog. det blev aldrig aktuelt for hende at lave
16 ugers planer, men hun har aldrig afvist at gøre det.
jette loven ville gerne fortsætte med 16 ugers planerne
og var god til det. hun er ikke blevet spurgt om at ud-
føre opgaver i ledelsens fravær, og hun ved ikke, hvilke
opgaver der kunne komme på tale.
lene mejer holdt op samtidig med, at hun selv overtog an-
svaret for bijouteriafdelingen, hvor der var en 3-4 med-
arbejdere. det betød ikke det store for hende, at hun fik
ansvaret for afdelingen, idet de altid hjalp hinanden.
forretningschefens begrundelse for, at hun fik ansvaret
for bijouteriafdelingen var ordret, at ”du kan ligeså
godt få bijouteri med”.
hun fik den 29. juli 1996 meddelelse fra hk om, at hun
var blevet bevilget en lønforhøjelse på 2,50 kr. fra den
1. august 1996. hun blev medio september kaldt op til af-
delingsleder helle kragh, der fortalte, at hun ville få 2
kr. mere i timen fra den 1. oktober. da hun oplyste helle
kragh om meddelelsen fra hk, ville helle kragh gå til
forretningschef jes eriksen. helle kragh vendte tilbage
omkring den 20. september og sagde, at hun fik løn-
forhøjelsen på 2,50 kr. i timen, men det skulle først ske
med virkning fra den 1. oktober, og så skulle hun have
titel af områdeassistent. helle kragh sagde i den forbin-
delse: ”og så er vi nødt til at udnævne dig til områdeas-
sistent. nu får du så høj en løn, at du ikke kan hedde
                           - 10 -
salgsassistent.” udnævnelsen indebar ingen ændringer i
hendes daglige arbejde, der fortsatte som hidtil.
i relation til hendes tidligere forklaring kan tilføjes,
at ansvaret fulgte med udnævnelsen. i dag har hun ledel-
sesansvar for tre faste assistenter og fire assistancer.
ilse johansen har forklaret, at hun blev ansat i magasin
i 1977. hun var tillidsrepræsentant i rødovre afdelingen
fra omkring 1980, og indtil hun fratrådte i 1998.
samtlige tillidsrepræsentanter i magasin mødes med ledel-
sen ca. 1. marts i kongens nytorv afdelingen for at tale
om, hvorledes puljerne skal fordeles mellem de forskelli-
ge afdelinger. forretningschefen i den enkelte afdeling,
fordeler herefter puljen lokalt til de enkelte medarbej-
dere på grundlag af indstilling fra afdelingslederne. den
enkelte medarbejder kan klage over sin løn til tillidsre-
præsentanten, som forelægger det for forretningschefen. i
1995 var der fire medarbejdere, som over for hende havde
fremsat ønske om højere løn. hun meddelte dette til for-
retningschefen, som imødekom ønsket for to af dem. de to
afslag var begrundet med, at der ikke var tilstrækkeligt
med midler i puljen til at imødekomme alle ønskerne, og
at man valgte at prioritere de unge medarbejdere højest,
da de ældre medarbejdere alligevel ville blive i forret-
ningen. på den baggrund valgte hun at gå videre med sagen
til hk.
i 1996 var der ni medarbejdere, herunder ff, som ønskede
lønforhøjelse. fire af de ni medarbej-dere fik lønforhø-
jelse. forretningschef jes eriksen be-svarede med et ”ja”
og et bekræftende nik hendes konsta-tering af, at det var
rigtigt at give ff lønforhøjelse og udnævne hende til om-
rådeassistent. hun havde de samme opgaver før som efter
udnævnelsen. hun hu-sker ikke, om ff var en af de ni, som
                           - 11 -
fik lønforhøjelse fra puljen. at fem af de ni medarbejde-
re ikke fik lønforhøjelse, blev begrundet med, at der ik-
ke var tilstrækkeligt med midler i puljen til at imøde-
komme alle ønskerne. det var efter forretningschefens
forslag, at ff blev udnævnt til områdeassistent, hvilket
han begrundede med, at det var nødvendigt for, at hun
kunne få den højere løn. forretningschefen forklare-de,
at udnævnelsen til områdeassistent indebar for ff, at hun
skulle tage sig af bijouteriafde-lingen. vidnet konstate-
rede, at det stort set var det samme arbejde, som ff ud-
førte før med den ændring, at hun fik ansvaret for udar-
bejdelse af 16-ugersplaner, men disse udarbejdede jette
loven. i øvrigt tager områdeassistenter opgaver for afde-
lingslederen, og det er ikke muligt præcist at sige,
hvilke opgaver det er i det enkelte tilfælde.
alle troede inden ffs udnævnelse, at hun allerede var om-
rådeassistent, idet hun varetog en områdeassistents opga-
ver, og ff deltog også i om-rådeassistenternes møder. hun
er ikke klar over, hvor mange medarbejdere der skulle re-
ferere til ff. ved udnævnelsen til områdeassistent be-
holdt ff sit hidtidige personaleansvar, herunder for de
salgsassistenter, som hele tiden havde refereret til hen-
de.
hun kan ikke huske lene mejer. det er muligt, at lene me-
jer havde ansvaret for bijouteriafdelingen, indtil ff
overtog ansvaret for afdelingen. hun husker, at der kun
stod to unge i afdelingen, som lå lige ved siden af læ-
dervareafdelingen.
ud fra lønstatistikken kunne hun se, at magasin opererede
med nogle lønrammer. det var imidlertid ikke noget, maga-
sin skiltede med, men alle vidste det. lønrammerne har
ikke været forhandlet med tillidsrepræsentanterne. at der
er lønrammer, fremgår også af handlingsforløbet for ff,
                           - 12 -
hvor forretningschefen meddelte, at det var nødvendigt at
udnævne hende til områdeassistent for at give hende løn-
forhøjelse. der er ikke nogen systematik i lønforhøjel-
serne, og de er ikke anciennitetsafhængige. det er imid-
lertid klart, at man ikke kan få lønforhøjel-se, hvis man
har fået en dårlig vurdering, men fine vur-deringer med-
fører ikke automatisk, at man får lønforhø-jelse. vurde-
ringsskemaerne blev brugt til evaluering af alle medar-
bejderne.
jes eriksen vedstod følgende forklaring afgivet under
domsforhandlingen den 17. april 2001 i sø- og handelsret-
ten:
”at han netop er fratrådt som forretningschef for magasin
i rødovre, hvor han blev ansat i september 1995.
ved hans ansættelse havde ffs lønsag varet ca. 4 måneder,
og han blev involveret heri efter en samtale med den da-
værende tillidsrepræsentant ilse johansen. han husker ik-
ke i detaljer, hvad samtalen drejede sig om ud over, at
det var et spørgsmål, om ff skulle have 2,00 kr. eller
2,50 kr. mere i timen.
lønforhandlingerne i magasin foregik således, at der var
en pulje, der skulle fordeles blandt medarbejderne. afde-
lingslederne udarbejdede en begrundet indstilling om de
medarbejdere, som eventuelt kunne få lønforhøjelse, hvor-
efter han traf beslutningen.
magasin opererer ikke med særlige lønrammer eller lønka-
tegorier for de enkelte salgsassistenter eller områdeas-
sistenter. lønnen fastsættes individuelt som beskrevet i
overenskomsten. der vil dog i kraft af flere beføjelser
og større ansvarsområde være en forskel i gennemsnitsløn-
nen for en salgsassistent og en områdeassistent, men de
enkelte medarbejderes løn sammenlignes ikke og offentlig-
gøres ej heller. når en medarbejder forfremmes, gives der
derfor ikke et fast tillæg, idet den enkelte medarbejders
kvalifikationer vurderes, hvorefter lønnen fastsættes.
den enkelte ansatte kan ikke se, om han får ”den rigtige
løn”.
det er afdelingslederen, der er ansvarlig for elevuddan-
nelsen, men den praktiske oplæring påhviler alle i virk-
somheden. det er afdelingslederen, der afholder samtaler
med eleven og laver opfølgning på skoleophold.
                           - 13 -
han deltog i beslutningen om forfremmelsen af ff til om-
rådeassistent. ved forfremmelsen ændredes organisationen
således, at ff foruden at være områdeassistent for læder-
varer tillige skulle være områdeassistent for bijouteri.
samtidig blev lædervareafdelingen et focusområde, idet
afdelingen havde potentiale for øget salg.
med udnævnelsen ændredes ffs opgaver, idet hun nu var an-
svarlig for den daglige bemandingstilpasning, indgik i en
turnus med ansvar for lukkevagter samt skulle udarbejde
16 ugers planer. om hun reelt udarbejdede 16 ugers pla-
ner, ved han ikke.
ff havde før udnævnelsen ikke ansvaret for den daglige
bemandingstilpasning. om hun enkelte gange alligevel hav-
de påtaget sig arbejdet uden om afdelingslederen, ved han
ikke.
det er korrekt, at ff også før udnævnelsen var tildelt en
rettenøgle, men dette var et levn fra en gammel ordning,
hvor magasin havde ”nøglepersoner”. i dag har kun område-
assistenterne og afdelingscheferne rettenøgle.”
han har supplerende forklaret, at han blev ansat som for-
retningschef i rødovre afdelingen i september 1995. det
var ikke var ham, der traf beslutningen eller havde sam-
talerne om, hvorfor ff ikke fik lønforhøjelse dette år.
lønsystemet var således bygget op, at der var en pulje
til fordeling til lønforhøjelser i rødovre afdelingen, og
afdelingslederen kom med forslag til, hvorledes puljen
skulle anvendes. de medarbejdere, som var utilfredse med
forslaget, kunne fremsætte ønske om lønforhøjelse til
tillidsrepræsentanten, som derefter talte med ham og af-
delingslederen. hvis ønsket ikke blev imødekommet, gav de
en begrundelse herfor. han er ikke klar over, hvad be-
grundelsen var i ffs tilfælde.
ved vurderingen i forbindelse med lønfastsættelserne an-
vendte man vurderingsskemaerne, som udarbejdedes ved med-
arbejdersamtalerne. lønnen blev fastsat specifikt for den
enkelte medarbejder ud fra de kriterier, som er nævnt i
                           - 14 -
overenskomsten, hvilket han går ud fra, at tillidsre-
præsentanterne var klar over.
han har ikke bekræftet, at det var rigtigt at give ff
lønforhøjelse og udnævne hende til områdeassistent, idet
hendes opgaver var de samme som før udnævnelsen.
hverken områdeassistenter eller salgsassistenter har le-
delsesansvar. der er ingen decideret referenceorden, idet
afdelingslederne har det overordnede ansvar og kan udde-
legere. det var afdelingslederne, som havde ansvaret for,
at statusopgørelserne blev korrekte, og områdeassisten-
terne medvirkede ved opgørelsen. han er ikke bekendt med,
om ff medvirkede til udarbejdelse af sta-tusopgørelse, og
han har ikke været involveret i, hvor-vidt ff skulle ud-
arbejde 16 ugers planer før og efter udnævnelsen til om-
rådeassistent.
under domsforhandlingen den 17. april 2001 i sø- og han-
delsretten blev der afgivet af følgende forklaringer af
mette ibsen og helle kragh.
mette ibsen har forklaret,
”at hun var elev i lædervareafdelingen fra 1. august 1993
til 1. august 1994, hvorefter hun afsluttede sin elevpe-
riode i skoafdelingen.
det var alene ff, der stod for hendes oplæring. afde-
lingsleder helle kragh var formelt ansvarlig for elevud-
dannelsen, men det var ff, der stod for den praktiske op-
læring. det var dog helle kragh, der afholdt de to årlige
elevsamtaler.
områdeassistent jette loven havde intet med hendes oplæ-
ring at gøre.”
helle kragh har forklaret,
”at hun tidligere har været ansat i magasin i rødovre, og
at hun i 1995 var afdelingsleder for dameaccessories. hun
havde ansvaret for 12 afdelinger med i alt 30 medarbej-
dere. der var 3 områdeassistenter, men da der ikke var en
områdeassistent for lædervareafdelingen, varetog hun selv
                           - 15 -
dette område. hun havde ansvaret for den daglige drift og
forestod indkøb og suppleringsindkøb. jette loven, der
var områdeassistent for damelingeri, udarbejdede 16 ugers
planer for begge afdelinger og forestod løsning af beman-
dingsproblemer, hvis vidnet ikke selv var til stede, men
jette loven var ikke i øvrigt områdeassistent for læder-
vareafdelingen.
den overordnede forskel mellem en salgsassistent og en
områdeassistent er, at sidstnævnte har ansvar for ret-
telse af fejlslag samt fejlfinding i forbindelse med kas-
sedifferencer, er underskriftsberettiget samt har ansva-
ret for den daglige bemandingsplan. ff var omfattet af en
gammel ordning, hvorefter enkelte salgsassistenter var
tildelt en rettenøgle og var underskriftberettiget, men
hun havde ikke ansvaret for den daglige bemandingsplan,
hvorefter man tilrettelægger arbejdstiden for de øvrige
medarbejdere, idet vidnet selv forestod dette arbejde.
ved udnævnelsen overtog ff foruden lædervareafdelingen
tillige ure- og bijouteriafdelingen. lædervareafdelingen
blev samtidig udvidet. ved denne organisationsændring fik
ff derfor også ansvaret for 3 medarbejdere i ure- og bi-
jouteriafdelingen.
ff blev instrueret i, hvilke arbejdsopgaver hun nu skulle
bestride, og jette loven skulle sætte ff ind i, hvordan
16 ugers planer blev udarbejdet, men om ff selv har udar-
bejdet bemandingsplaner, ved hun ikke. ff skulle efter
udnævnelsen deltage i en turnusordning for lukkevagter,
hvorefter hun skulle sikre sig, at alle kasser blev luk-
ket korrekt, når forretningen lukkede. samtidig skulle
hun hjælpe som områdeassistent i andre områder, såfremt
disse havde brug for hjælp.
baggrunden for ffs lønregulering var udnævnelsen til om-
rådeassistent. der er ikke faste lønrammer for magasins
medarbejdere, og lønreguleringen var ikke en anerkendelse
af ffs hidtidige arbejdsindsats.
det almindelige salgsarbejde lærer eleverne af både
salgs- og områdeassistenter, hvorimod ansvaret for elev-
uddannelsen påhvilede hende som afdelingsleder. hun af-
holdt 2 årlige elevsamtaler og fulgte op på skoleophold
og udarbejdede elevvurderinger.”
procedure
sagsøger har til støtte for den principale påstand an-
ført, at ffs løn ikke er fastsat i overensstemmelse med
kriterierne fastlagt i overenskomsten. der er tale om en
                           - 16 -
minimallønsoverenskomst, hvor der er krav om en syste-
matisk vurdering efter kriterierne i overenskomstens § 5
d, litra c. det må efter statistikken mv. lægges til
grund, at ansvaret som områdeassistent efter en sådan sy-
stematisk vurdering i sig selv burde have medført en hø-
jere løn for ff, hvilket også ses af den stigning, der
fulgte med udnævnelsen. sagsøger har anmodet sagsøgte om
at fremlægge dokumentation for lønniveauet for områdeas-
sistenter med det formål dels at påvise, at der var et
konkret lønspænd indenfor, hvilket alle områdeassisten-
ters løn lå, og dels at få afklaret, om lønforskelle mel-
lem medarbejderne afhang af anciennitet, antallet af med-
arbejdere under sig etc. derved vil-le man kunne godtgøre
indenfor, hvilket interval ffs løn skulle ligge, og hvor-
vidt hendes løn i 1995 lå uden for dette interval, hvil-
ket i bekræftende fald ville medføre, at hun havde doku-
menteret at have et krav. da sagsøgte ved sin nægtelse af
at imødekomme begæringen har afskåret sagsøger fra at do-
kumentere sit krav, må det komme sagsøgte til skade.
på det foreliggende grundlag er der alene mulighed for at
vurdere, om ff udførte et arbejde, som sva-rede til en
områdeassistents, og om det burde have med-ført en højere
løn, end hun fik. sagsøgte bestrider, at ff i 1995 udfør-
te arbejdsopgaver svarende til en områdeassistents, hvil-
ket må indebære, at sagsøgte er enig i, at ff fik en løn
svarende til en salgsassistents og ville få en højere løn
som områdeassi-stent. det er derfor afgørende, hvilket
indhold ff arbejde havde. efter bevisførelsen må det læg-
ges til grund, at i hvert fald siden foråret 1995 havde
hun arbejdsopgaver svarende til en områdeassistents. til-
lids-repræsentant ilse johansen har bekræftet, at ff hav-
de de samme opgaver før og efter udnævnelsen, at læderva-
reafdelingen var fysisk adskilt fra lingeriaf-delingen,
således at ff forestod lædervare-afdelingen uden hjælp
fra afdelingslederen, at hun stod for den praktiske ud-
                           - 17 -
dannelse af elever, at hun havde ret-tenøgle, og at hun
var underskriftsberettiget, hvilket alle var områdeassi-
stentopgaver. klargørelse af status-opgørelsen til revi-
sor var en yderligere områdeassistent-opgave, hun havde,
uanset at det formelle ansvar lå andet steds. hun udar-
bejdede hverken før eller efter udnævnel-sen 16-
ugersplaner, hvilket er i overensstemmelse med jes erik-
sens forklaring om, at ikke alle områdeassistenter havde
ens arbejdsopgaver. efter en overordnet vurdering må det
konkluderes, at ff havde ledelsesop-gaver og varetog et
arbejde svarende til en områdeassi-stents. ff har derfor
et krav på højere løn fra 1. marts 1995. som udgangspunkt
påhviler det sagsøger at føre bevis for kravets størrel-
se. dette udgangspunkt må imidlertid fraviges, når den
ene part har de afgørende informationer. sagsøgers pligt
til opfyldelse af bevis-byrden rækker ikke længere end
til at fremkomme med et oplæg, der ved hjælp af dokumen-
tation fra sagsøgte kan afklare spørgsmålet. da sagsøgte
ikke loyalt har imødekommet sagsøgers begæringer om op-
lysninger, må der være formodning for, at de udbedte op-
lysninger ville vise, at ff havde krav på et lønløft i
den påståede størrelsesorden. der må derfor gives sagsø-
ger medhold i den principale påstand.
såfremt retten i overensstemmelse med sædvanligt antagne
principper ikke finder sig kompetent til at tage stilling
til størrelsen af ffs konkrete løn, må det pålægges maga-
sin at fastsætte lønforhøjelsens størrelse under iagtta-
gelse af overenskomstens principper. det gøres gældende,
at magasin ikke har overholdt overenskomstens § 5 d, lit-
ra c. retten har ikke på det grundlag, som sagsøgte har
fremlagt, mulighed for at konstatere, om der er en syste-
matik i lønningerne efter for eksempel anciennitet og an-
svar etc., hvilket må komme sagsøgte til skade. af det
fremlagte materiale fremgår, at der er for-skel på lønnen
for salgsassistenter og områdeassistenter, hvilket også
                           - 18 -
indikeres af lønforhøjelsen i forbindelse med ffs udnæv-
nelse. som anført vedrørende den principale påstand må
det lægges til grund, at ff allerede inden udnævnelsen
udførte et ar-bejde svarende til en områdeassistents.
hendes løn burde derfor efter overenskomstens kriterier
ligge i et højere interval, end hun oppebar inden udnæv-
nelsen. såfremt ffs løn var fastsat ud fra anciennitet,
ind-sats og kvalifikationer, burde den således ligge
langt oppe i intervallet for områdeassistenter. hun fik
topka-rakter på otte af ni områder, som skemaet til brug
for medarbejdersamtalerne omhandler. sagsøgte burde loy-
alt have medvirket til afklaring af bevistemaerne, da
sagsø-ger ikke selv har mulighed for at producere det
fornødne materiale, idet hk´s lønstatistikker kun inde-
holder spo-radiske oplysninger. da sagsøgte ikke har
gjort dette, må bevisbyrden for, at der er foretaget en
systematisk vur-dering i ffs tilfælde, påhvile sagsøgte.
denne bevisbyrde er ikke løftet, hvorfor der må gives
sagsøger medhold.
vedrørende sagsøgtes anbringender om interessetvist be-
mærkes, at dette spørgsmål må anses for afgjort ved høje-
sterets dom af 27. juni 2002.
sagsøgte har anført, at der i den foreliggende sag er ta-
le om en interessetvist, og en sådan kan retten ikke tage
stilling til. da der ikke kan ske afvisning, må der ske
frifindelse. højesteret har ikke i præmisserne taget
stilling til, om der er tale om en interessetvist eller
en retstvist. at der er tale om en interessetvist, følger
af, at grundlaget for kravet er ansættelseskontrakten
samt overenskomsten, og at lønnen aftales individuelt i
afdelingerne, hvorfor medarbejderne ikke har krav på en
konkret løn. lønfastsættelsen hviler således på et afta-
leprincip, og tvister, der hidrører herfra, er interesse-
konflikter efter definitionen på sådanne. hvis retten
                           - 19 -
fastsætter ffs løn, opnår hun en bedre ret, end hun har
efter overenskomsten, hvilket er i strid med overens-
komstaftaleprincippet. der må således allerede af formel-
le grunde ske frifindelse.
overfor sagsøgers principale påstand gøres det gældende,
at det er sagsøgers bevisbyrde, at sagsøgte har handlet
overenskomststridigt. sagsøger har søgt at løfte bevis-
byrden ved at påvise, at ff havde de samme arbejdsopgaver
før og efter sin udnævnelse til områdeassistent. ved sø-
og handelsrettens tidligere afgørelse fandt der imidler-
tid en realitetsbehandling sted, hvor retten lagde til
grund, at sagsøger i forbindelse med udnævnelsen og løn-
forhøjelsen fik andre opgaver, end hun hidtil havde haft.
hendes kompetence blev udvidet, og hun fik flere ansvars-
områder. der ses ikke under den fornyede bevisførelse at
være fremkommet oplysninger, der bør kunne ændre denne
vurdering. sagsøger har derfor ikke løftet sin bevisbyr-
de.
sagsøger har heller ikke ført bevis for på, hvilke punk-
ter sagsøgte har handlet i strid med overenskomsten. hvis
der er tale om en bestemt fortolkning af overenskomsten,
er det en faglig voldgift og ikke retten, der skal tage
stilling hertil. det bestrides endvidere, at der er tale
om omvendt bevisbyrde. der må således ske frifindelse for
den principale påstand.
vedrørende sagsøgers subsidiære påstand gøres det ligele-
des gældende, at sagsøger ikke har påvist, hvorledes sag-
søgte skulle have fraveget de i overenskomsten nævnte
kriterier for lønfastsættelsen. sagsøgte har ved lønfast-
sættelsen udøvet et skøn indenfor overenskomstens rammer,
og et sådant skøn er domstolene afskåret fra at efter-
prøve. spørgsmålet er, hvor meget der kan indfortolkes i
kriterierne, men dette må afgøres ved en fagretlig be-
                           - 20 -
handling, da der er tale om overenskomstfortolkning. løn-
nen fastsættes efter en lang række kriterier for den en-
kelte medarbejder, og efter bevisførelsen er det nærmest
bevist, at magasin ved lønfastsættelsen har lagt vægt på
de i overenskomsten nævnte kriterier. efter bevisførelsen
er der ikke belæg for, at der skulle være et bestemt ni-
veau for lønningerne hos magasin for de enkelte stil-
lingskategorier. da sagsøger heller ikke på anden vis har
påvist, at lønfastsættelsen ikke er sket efter overens-
komstens kriterier, kan der heller ikke gives sagsøger
medhold i den subsidiære påstand.
vedrørende sagsøgers anbringende om, at sagsøgtes mang-
lende fremlæggelse af lønoplysninger bør tillægges pro-
cessuel skadevirkning, anføres det, at sagsøgte ikke øn-
sker at offentliggøre sine lønstatistikker, men har i
stedet fremlagt en revisorerklæring, der burde være fyl-
destgørende. endvidere har hk sine egne lønstatistikker,
og helt afgørende er, at oplysningerne i lønstatistik-
kerne må anses for irrelevante for den foreliggende sag,
hvilket understøttes af, at sagsøger påstår en lønstig-
ning på 2,50 kr. i timen helt uafhængigt af, hvad andre
medarbejdere får i løn. når sagsøger anfører, at kriteri-
erne ikke er iagttaget, er kollegaernes løn heller ikke
relevant, idet kriterierne netop indicerer, at der skal
ske en individuel vurdering. der er således ikke grundlag
for at tillægge den manglende opfyldelse af provokationer
processuel skadevirkning.
retten skal udtale
efter bevisførelsen må det lægges til grund, at der før
ffs udnævnelse til områdeassistent ikke var udnævnt en
områdeassistent for lædervareafdelingen. ff havde efter
en tidligere ordning rettenøgle og var underskriftberet-
tiget, hvilket normalt ikke til-kommer salgsassistenter.
                           - 21 -
ff havde derimod ikke ansvaret for bemandingsplanlægnin-
gen eller elevernes uddannelse, uagtet at hun oplærte
disse. ved udnævnelsen til områdeassistent fik ff tildelt
ansvaret for ure- og bijouteriafdelingen, der havde tre
medarbej-dere, ligesom lædervarer blev gjort til et fo-
kusområde. ffs stilling blev herved ændret, således at
hun fik det formelle ansvar for to afdelinger. det findes
ikke godtgjort, at ff før udnævnelsen var tildelt dette
ansvar for lædervareafdelingen, uagtet at hun udførte
visse opgaver, der normalt henhørte under en områdeassi-
stent.
efter overenskomstens § 5 d, litra c, skal lønnen give
udtryk for den enkeltes indsats, kvalifikationer, dygtig-
hed, jobfleksibilitet, stillingens indhold og ansvar samt
eventuelt uddannelse.
efter oplysningerne om ffs arbejdsområde og lønmæssige
placering i gruppen af henholdsvis salgsassi-stenter og
områdeassistenter finder retten ikke grundlag for at
fastslå, at sagsøgte skulle have tilsidesat over-
enskomstens kriterier i forbindelse med fastsættelsen af
ffs løn, således at ff har krav på lønforhøjelse fra et
tidligere tidspunkt end sket. sagsøgtes frifindelsespå-
stand tages derfor til føl-ge.
                   thi kendes for ret:
sagsøgte, dansk handel & service som mandatar for magasin
du nord rødovre, frifindes.
sagsøgeren, handels- og kontorfunktionærernes forbund i
danmark som mandatar for ff, betaler inden 14 dage til
sagsøgte 15.000 kr. i sagsomkostninger.
                             - 22 -
hans havsager mette christensen           jens christian larsen
                             (sign.)
                          ___ ___ ___
               udskriftens rigtighed bekræftes
               p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                             højesterets dom
                        afsagt torsdag den 16. februar 2017
sag 124/2016
(1. afdeling)
frederiksberg forsyning a/s,
frederiksberg kloak a/s,
frederiksberg fjernvarme a/s,
frederiksberg bygas a/s
og
ctr i/s
(advokat thomas bang for alle)
mod
metroselskabet i/s
(advokat håkun djurhuus)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 6. afdeling den 17. maj 2016.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: thomas rørdam, jytte scharling, marianne
højgaard pedersen, vibeke rønne, jens peter christensen, jan schans christensen og kurt
rasmussen.
påstande
appellanterne, frederiksberg forsyning a/s, frederiksberg kloak a/s, frederiksberg
fjernvarme a/s, frederiksberg bygas a/s og ctr i/s, har gentaget deres påstand om, at
indstævnte, metroselskabet i/s, skal anerkende at være forpligtet til at betale omkostninger til
omlægning af appellanternes ledningsanlæg ved – principalt alle og subsidiært færre end alle
– metrostationerne østerport, aksel møllers have, frederiksberg og frederiksberg allé.
metroselskabet i/s har påstået stadfæstelse.
                                              - 2 -
anbringender
appellanterne har frafaldet anbringendet om, at ledningsejernes eventuelle betalingsfor-
pligtelse ikke bør omfatte fordyrelser (meromkostninger) af anlægsprojektet ved stationen
aksel møllers have som alternativ til ledningsomlægninger.
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, som landsretten har anført, stadfæster højesteret dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal frederiksberg forsyning a/s, frederiksberg kloak
a/s, frederiksberg fjernvarme a/s, frederiksberg bygas a/s og ctr i/s solidarisk betale 1
mio. kr. til metroselskabet i/s.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms
afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                       afsagt tirsdag den 14. september 2010
sag 36/2010
(2. afdeling)
jakobsen & sønner a/s under konkurs
(advokat michael serring)
mod
sydbank a/s
(advokat carsten led-jensen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 14. afdeling den 18. december 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per walsøe, poul søgaard, vibeke rønne, jens
peter christensen og hanne schmidt.
påstande
appellanten, jakobsen & sønner a/s under konkurs, har nedlagt påstand om, at indstævnte,
sydbank a/s, til konkursboet skal betale 798.742,05 kr., subsidiært 617.000 kr., med proces-
rente fra den 8. januar 2009.
sydbank a/s har påstået stadfæstelse.
konkursboet er for højesteret indtrådt i sagen i stedet for anpartsselskabet rødbo. konkurs-
boet har for højesteret reduceret sin påstand med et beløb svarende til restindeståendet på
deponeringskontoen, idet der mellem parterne er truffet særskilt aftale om vilkårene for ud-
betaling heraf.
                                               - 2 -
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, der er anført af landsretten, stadfæster højesteret dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal jakobsen & sønner a/s under konkurs betale 75.000
kr. til sydbank a/s.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.