text:
                                          udskrift
                                               af
                              østre landsrets dombog
                                         ____________
                                             dom
afsagt den 10. oktober 2012 af østre landsrets 5. afdeling
(landsdommerne thomas lohse, michael kistrup og mette undall-behrend (kst.)).
5. afd. nr. b-3171-11:
if skadeforsikring
filial af if skadeforsäkring ab
(advokat michael steen wiisbye)
mod
ankestyrelsen
(kammeradvokaten v/advokat henrik nedergaard thomsen)
denne sag, der er anlagt ved retten i glostrup den 22. december 2010, er ved kendelse af 6.
oktober 2011 henvist til behandling ved østre landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk.
1.
sagen drejer sig om, hvorvidt arbejdsskadesikringslovens bestemmelser om kapitalisering af
erhvervsevnetabserstatning er til hinder for, at den fulde erhvervsevnetabserstatning kan be-
gæres kapitaliseret i en sag som den foreliggende, hvor skadelidtes erhvervsevnetab overstiger
50 pct., og hvor der på tidspunktet for udbetaling af erhvervsevnetabserstatning efter arbejds-
skadesikringsloven allerede er udbetalt en fuldt kapitaliseret erhvervsevnetabserstatning efter
erstatningsansvarsloven, og skadelidte har anerkendt derved at være fyldestgjort også i hen-
hold til arbejdsskadesikringsloven.
                                                 - 2 -
sagsøgeren, if skadeforsikring, filial af if skadeforsikring ab (herefter benævnt if skade-
forsikring), har nedlagt følgende påstande:
    1. sagsøgte, ankestyrelsen, tilpligtes at anerkende, at ankestyrelsens afgørelse af 26.
        juni 2009 ikke er gyldig.
    2. sagsøgte, ankestyrelsen, tilpligtes at anerkende, at if skadeforsikring med den erstat-
        ning, selskabet har udbetalt til a i henhold til erhvervsansvarsforsikringen, fuldt ud
        har opfyldt sin pligt til at erstatte as erhvervsevnetab efter ulykken den 14. maj 2003 i
        henhold til arbejdsskadeforsikringen, og at if skadeforsikring således ikke har pligt til
        at udbetale yderligere erhvervsevnetabserstatning i henhold til arbejdsskadeforsikrin-
        gen.
sagsøgte har over for if skadeforsikrings påstand 1 påstået frifindelse og over for påstand 2
principalt afvisning, subsidiært frifindelse.
sagsfremstilling
a var den 14. maj 2003 udsat for en arbejdsulykke, da han under arbejde som arbejdsmand
blev skubbet ned fra et stillads af nogle væltende spær. efter at være faldet ned fik a spærene
over sig, hvorved han pådrog sig kraniebrud og blødning i kraniet.
arbejdsskadestyrelsen anerkendte den 30. september 2003 hændelsen som en arbejdsskade.
as arbejdsgiver havde tegnet såvel erhvervsansvarsforsikring som arbejdsskadeforsikring hos
if skadeforsikring, og det er ubestridt, at a var berettiget til erstatning efter såvel erstatnings-
ansvarsloven som arbejdsskadesikringsloven.
i henhold til erhvervsansvarsforsikringen udbetalte if skadeforsikring i 2005 a conto
1.655.733,63 kr. i erhvervsevnetabserstatning efter erstatningsansvarsloven, svarende til et
erhvervsevnetab på 65 pct.
                                               - 3 -
ved afgørelse af 22. februar 2006 vurderede arbejdsskadestyrelsen as erhvervsevnetab til 75
pct. og fastsatte samtidig den løbende erstatning til 13.612 kr. månedligt.
på baggrund af en klage fra a forhøjede arbejdsskadestyrelsen den 6. marts 2006 den for a
fastsatte årsløn og ændrede derfor den løbende erstatning til 13.936 kr. månedligt.
if skadeforsikring ankede arbejdsskadestyrelsens afgørelse dels på grund af fastsættelsen af
årslønnen, dels fordi a efter if skadeforsikrings opfattelse ikke havde krav på yderligere er-
statning på grund af udbetalingen efter erstatningsansvarsloven.
den 13. november 2006 stadfæstede ankestyrelsen arbejdsskadestyrelsens afgørelse. om
spørgsmålet om betydningen af den allerede udbetalte erstatning efter erstatningsansvarsloven
udtalte ankestyrelsen blandt andet:
      ”…
      derudover bemærker vi, at arbejdsskadelovgivningen er primær i forhold til er-
      statningsansvarsloven, hvorfor den, der allerede har betalt erstatning efter erstat-
      ningsansvarsloven, har krav på at få udbetalt det erstatningsbeløb af samme art,
      som forsikringsselskabet i henhold til arbejdsskadeloven har pligt til at betale.
      hvis der således er betalt erstatning efter erstatningsansvarsloven, og dette beløb
      overstiger det beløb, der skal betales efter arbejdsskadeloven, har den tilskade-
      komne ikke krav på yderligere erstatning. hvis de ønsker en konkret beregning af
      størrelsen af det beløb a er berettiget til efter arbejdsskadeloven kan de henvende
      dem til arbejdsskadestyrelsen.
      …”
efter en begæring om kapitalisering af det størst mulige beløb af den løbende erhvervsevne-
tabserstatning fastsatte arbejdsskadestyrelsen ved afgørelse af 6. december 2006 et kapital-
beløb pr. 1. januar 2007 til 1.112.488 kr. (svarende til et erhvervsevnetab på 50 pct.) og den
løbende ydelse pr. samme dato til 4.770 kr. månedligt (svarende til de resterende 25 pct. af
erhvervsevnetabet).
if skadeforsikring anmodede herefter arbejdsskadestyrelsen om at beregne hele erhvervsev-
netabserstatningen på 75 pct. som et kapitalbeløb, da a efter if skadeforsikrings opfattelse
ikke havde krav på yderligere erstatning, fordi den allerede udbetalte erstatning efter erstat-
ningsansvarsloven oversteg den erstatning, han efter if skadeforsikrings beregninger havde
krav på efter arbejdsskadesikringsloven.
                                                - 4 -
i marts 2007 udbetalte if skadeforsikring yderligere 298.668 kr. til a i erhvervsevnetab-
serstatning efter erstatningsansvarsloven, således at der i alt var udbetalt erhvervsevnetabs-
erstatning efter erstatningsansvarsloven med 1.954.402 kr., svarende til et erhvervsevnetab på
75 pct.
as advokat lasse dalberg meddelte ved e-mail af 22. januar 2007 og brev af 27. marts 2007
til if skadeforsikring, at a accepterede, at erhvervsevnetabserstatningen (i arbejdsskadesagen)
kapitaliseredes fuldt ud, og at erstatningssagen blev afsluttet uden yderligere erstatningsud-
betaling i arbejdsskadesagen.
ved afgørelse af 2. juli 2007 fastholdt arbejdsskadestyrelsen, at der ikke kunne ske kapitali-
sering af erhvervsevnetabserstatning ud over, hvad der svarer til 50 pct. erhvervsevnetab, da
der ikke var lovhjemmel hertil.
ved brev af 16. juli 2007 oplyste arbejdsskadestyrelsen efter ønske fra if skadeforsikring
endvidere, at hvis tilskadekomne efter arbejdsskadelovens regler kunne kapitalisere hele den
efter arbejdsskadeloven tilkendte løbende erstatning for erhvervsevnetab, ville kapitalbeløbet
for 75 pct. erhvervsevnetab udgøre 1.668.731 kr. opgjort pr. 1. januar 2007.
if skadeforsikring ankede arbejdsskadestyrelsens afgørelse af 2. juli 2007 til ankestyrelsen,
som den 26. juni 2009 stadfæstede afgørelsen. af ankestyrelsens afgørelse fremgår blandt
andet:
        ”resultatet er:
           • erstatning for tab af erhvervsevne kan ikke kapitaliseres ud over 50 procent.
        vi er således kommet til samme resultat som arbejdsskadestyrelsen.
        (…)
        begrundelsen for afgørelsen
        der er ikke lovhjemmel til at kapitalisere erstatning for tab af erhvervsevne ud
        over 50 procent.
                                                - 5 -
      vi har lagt vægt på, at det fremgår af § 43 i lov om forsikring mod følger af ar-
      bejdsskade, at løbende årlig erstatning på 50 procent og derover efter begæring fra
      den skadelidte kan omsættes til et kapitalbeløb svarende til 50 procents erhvervs-
      evnetabserstatning. vi har endvidere lagt vægt på, at der ikke er hjemmel til at
      gøre undtagelser, heller ikke efter en konkret vurdering.
      i as sag er der tilkendt erstatning for tab af erhvervsevne svarende til 75 procent.
      det fremgår af sagens oplysninger, at der er anmodet om kapitalisering og at ar-
      bejdsskadestyrelsen ved afgørelse af 6. december 2006 kapitaliserede størst muligt
      beløb af den løbende erstatning. det fremgår endvidere, at resten af erstatningen
      vil blive udbetalt som en månedlig ydelse.
      henset til, at der er kapitaliseret størst muligt beløb af den løbende erstatning, kan
      der ikke kapitaliseres yderligere.
      i as sag er der også tilkendt erstatning for tab af erhvervsevne efter erstatnings-
      ansvarsloven. forsikringsselskabet har oplyst, at erstatningen efter erstatningsan-
      svarsloven udgør 75 procent og at hele erstatningen er udbetalt som kapitalbeløb.
      da erstatning efter arbejdsskadelovgivningen er primær i forhold til erstatning ef-
      ter erstatningsansvarsloven eksisterer der derfor et krav mellem skadevolders for-
      sikringsselskab på ansvarssiden og forsikringsselskabet i arbejdsskadesagen, der i
      aktuelle sag for begges vedkommende er if… skadeforsikring.
      den resterende månedlige ydelse skal på baggrund af kravet derfor udbetales til
      skadevolders forsikringsselskab og dette skal ske, indtil skadevolders forsikrings-
      selskab på ansvarssiden ikke længere har et modkrav.
      det skal bemærkes, at arbejdsskadestyrelsen alene vejledende har oplyst if…
      skadesikring om kapitalværdien for erhvervsevnetabserstatning svarende til 75
      procent efter arbejdsskadelovgivningen.
      (…)”
retsgrundlag
de relevante bestemmelser i den dagældende arbejdsskadesikringslov (lovbekendtgørelse nr.
943 af 16. oktober 2000) har følgende ordlyd:
      ”
      § 32. (…)
      (…)
      stk. 4. erstatningen tilkendes som en løbende ydelse, medmindre denne kapitali-
      seres efter reglerne i § 43.
      (…)”
                                               - 6 -
      ”
      § 40. (…)
      stk. 2. er der som følge af arbejdsskaden udbetalt skadelidte eller dennes efter-
      ladte erstatning af en erstatningsansvarlig skadevolder eller dennes forsikringssel-
      skab, har skadevolderen henholdsvis forsikringsselskabet krav på af arbejdsskade-
      forsikringsselskabet eller arbejdsmarkedets erhvervssygdomssikring at få godt-
      gjort det erstatningsbeløb af samme art, som arbejdsskadeforsikringsselskabet el-
      ler arbejdsmarkedets erhvervssygdomssikring har pligt til at betale på det tids-
      punkt, hvor kravet fremsættes.”
      ”
      § 43. løbende årlig erstatning tilkendt efter § 32 for tab af erhvervsevne på min-
      dre end 50 pct. skal normalt og uden den erstatningsberettigedes samtykke om-
      sættes til et kapitalbeløb. af løbende årlig erstatning tilkendt for tab af erhvervs-
      evne på 50 pct. og derover omsættes efter den erstatningsberettigedes begæring
      herom den del af erstatningen, der svarer til 50 pct. erhvervsevnetab, til kapital-
      beløb. (…)
      (…)”
      ”
      § 59. (…) skadelidtes eller dennes efterladtes krav mod den erstatningsansvarlige
      nedsættes, i det omfang der er betalt eller er pligt til at betale ydelser til de pågæl-
      dende efter denne lov.”
bestemmelsen i § 59, 2. pkt., der er citeret ovenfor, svarer til den tidligere lovs § 55, stk. 2,
der blev indført ved lov nr. 79 af 8. marts 1978 om arbejdsskadeforsikring. af de specielle
bemærkninger til lovforslaget vedrørende § 55, stk. 2, fremgår følgende om bestemmelsen
(folketingstidende 1977-78, tillæg a, spalte 946):
      ”stk. 2. hensigten med bestemmelsen er at udelukke mulighed for dobbelterstat-
      ning til skadelidte i det omfang, forsikringsselskabets regresret bortfalder. dette
      opnås ved at fastslå, at skadelidte ikke kan fremsætte krav mod den erstatnings-
      pligtige i anledning af et tab, han har fået eller vil få erstattet over den lovpligtige
      arbejdsskadeforsikring.”
bestemmelserne i § 40, stk. 2, og § 43, stk. 1, 2. pkt., blev affattet ved lov nr. 390 af 20. maj
1992 om forsikring mod følger af arbejdsskade.
af de almindelige bemærkninger til lovforslaget fremgår følgende om kapitalisering af erstat-
ning for tab af erhvervsevne (folketingstidende 1991-92, tillæg a, sp. 3752-3753):
      ”(…)
                                               - 7 -
         ved erhvervsevnetabserstatninger på 50 pct. eller derover foreslås det, at der
      efter begæring udbetales et kapitalbeløb svarende til 50 pct. erhvervsevnetab,
      mens den resterende erhvervsevnetabserstatning betales som løbende ydelse.
         der er således tale om en stramning i forhold til gældende praksis for så vidt an-
      går omfanget af kapitalisering, men også en lempelse, idet kapitaliseringsbegæ-
      ring altid skal imødekommes. forslaget skal ses i sammenhæng med ilo-kon-
      vention 102 og den europæiske kodeks for social sikring, hvorefter erhvervsev-
      netabserstatning ydes som periodisk ydelse. endvidere skal forslaget ses i sam-
      menhæng med den fremtidige udvikling af området for forsørgelsesmuligheder
      ved indkomstbortfald for eksempel gennem opbygning af en egentlig arbejdsmar-
      kedspension. målet i et sådant system må være en samordning af løbende ydelser,
      som sikrer en fremtidig forsørgelse, samtidig med at det sociale pensionssystem
      aflastes.”
af de specielle bemærkninger til § 40 fremgår følgende (folketingstidende 1991-92, tillæg a,
sp. 3764-3765):
      ”(…)
         bestemmelsens stk. 2, som er ny, må ses i sammenhæng med den gældende lovs
      § 55, efter hvilken skadelidtes krav mod en erstatningsansvarlig skadevolder ned-
      sættes svarende til arbejdsskadeerstatningen. den foreslåede bestemmelse tager
      højde for de situationer, hvor skadelidte eller de efterladte har modtaget erstat-
      ningsbeløb fra skadevolderen eller dennes ansvarsforsikringsselskab, men endnu
      ingen eller kun delvis erstatning efter arbejdsskadeforsikringsloven. bestemmel-
      sens sigte er undgåelse af dobbelterstatning. ved bestemmelsen pointeres, at er-
      statningskravet og erstatningsforpligtelsen skal vedrøre samme erstatningsart (er-
      hvervsevnetabserstatning contra erhvervsevnetabserstatning, méngodtgørelse
      contra méngodtgørelse og så videre). endvidere pointeres, at arbejdsskadeforsik-
      ringsselskabet kun kan forpligtes indenfor det beløb, det på tidspunktet for kravets
      fremsættelse stadig er pligtigt at betale efter arbejdsskadeforsikringsloven. har
      skadelidte på dette tidspunkt eksempelvis fået udbetalt erhvervsevnetabserstatning
      som engangskapital, skal arbejdsskadeforsikringsselskabet naturligvis ikke godt-
      gøre et fremsat krav for tab af erhvervsevne.”
endvidere er der i de specielle bemærkninger anført følgende om § 43 (folketingstidende
1991-92, tillæg a, sp. 3765):
      ”(…)
         med de nye kapitaliseringsregler indføres en ret for den erstatningsberettigede
      til at vælge mellem løbende erstatning og kapitalerstatning. for den efterladtes
      vedkommende kan den fulde erstatning for hele erstatningsperioden begæres ka-
      pitaliseret, hvorimod der for den, der er berettiget til erstatning for tab af er-
      hvervsevne, er lagt loft på kapitaliseringsmuligheden. specielt med hensyn til er-
      hvervsevnetabserstatningen er bestemmelsen for så vidt angår valgfriheden en vi-
      dereførelse af den allerede efter gældende lov meget lempelige kapitaliseringsad-
      gang, hvorimod omfanget af kapitaliseringsmuligheden er en begrænsning i for-
      hold til gældende lov, som giver mulighed for total kapitalisering.
                                                - 8 -
       (…)”
forklaringer
advokat lars lindevang madsen har forklaret blandt andet, at han er chef for advokatfunk-
tionen i if skadeforsikring og rådgiver if skadeforsikring, blandt andet i forbindelse med
drøftelser med ankestyrelsen. i if skadeforsikring er det to forskellige afdelinger, der tager
sig af erstatning efter erstatningsansvarsloven og erstatning efter arbejdsskadesikringsloven.
den problemstilling, der er opstået i denne sag, er ikke opstået tidligere, hverken med if ska-
deforsikring som ansvarsforsikringsselskab eller som arbejdsskadeforsikringsselskab. if ska-
deforsikring har ikke tidligere lagt så stort et beløb ud, da det er dyrt at tage fejl. ankestyrel-
sens afgørelse i denne sag vil intet nyt indebære for arbejdsskadeforsikringsafdelingen, men
for ansvarsforsikringsafdelingen, der skal modtage erhvervsevnetabserstatningen som en lø-
bende ydelse, er det et problem, da man ikke har et system, der kan håndtere dette, og da det
vil være tidskrævende. erstatningsansvarsloven kender ikke begrebet ”løbende ydelse”, hvor-
for ansvarsforsikringsafdelingen ikke er vant til at arbejde hermed. det er et problem, at sa-
gerne ikke kan afsluttes. den løbende ydelse er desuden en brutto-ydelse, hvilket indebærer,
at skadelidte skal betale skat af det beløb, der udbetales. ankestyrelsens afgørelse giver såle-
des også praktiske problemer for skadelidte. det kan også have betydning, hvis skadelidte
søger offentlig hjælp. for forsikringsselskabet giver skattepligten også problemer, for når
bruttoydelsen er betalt af arbejdsskadeforsikringsafdelingen tilstrækkeligt mange gange til, at
det beløb, der er udbetalt efter erstatningsansvarsloven, er betalt, kommer ansvarsforsikrings-
afdelingen til at mangle den del af ydelsen, der er betalt til skat. modregningen kan således
ikke gennemføres fuldt ud. erhvervsevnetabserstatningen bør anses som en kapitalydelse,
hvorfra skal trækkes en anden kapitalydelse. ellers kan der ikke modregnes. de løbende ydel-
ser vil også sammenlagt blive et større beløb end det kapitaliserede. hvis skadelidte døde to år
efter udbetalingen af en kapitaliseret erhvervsevnetabserstatning efter erstatningsansvarslo-
ven, ville man kontakte arbejdsskadestyrelsen vedrørende spørgsmålet om den løbende
ydelse. i den situation, hvor der træffes midlertidig afgørelse om erhvervsevnetabserstatning,
og hvor erstatningen derfor ikke kan kapitaliseres efter arbejdsskadesikringsloven, kapitalise-
rer if skadeforsikring heller ikke en udbetaling efter erstatningsansvarsloven. skadelidte i
denne sag har tilkendegivet, at han anser sig som fyldestgjort efter arbejdsskadesikringsloven.
if skadeforsikring har ikke været i dialog med finanstilsynet om, hvordan problemet med
hensættelser skal løses.
                                                - 9 -
procedure
if skadeforsikring har til støtte for påstand 1 gjort gældende, at det fremgår udtrykkeligt af
arbejdsskadesikringslovens forarbejder, at de almindelige erstatningsretlige regler gælder ved
siden af arbejdsskadesikringsloven. den erhvervsevnetabserstatning, a har fået udbetalt efter
erstatningsansvarsloven, overstiger erstatningen efter arbejdsskadesikringsloven, hvorfor der
ikke foreligger et tab.
det fremgår af såvel arbejdsskadesikringslovens forarbejder som den juridiske teori, at reglen
om, at arbejdsskadesikringsloven skal dække forud for erstatningsansvarsloven ved arbejds-
skader, skyldes, at man vil sikre, at skadelidte ikke modtager dobbeltkompensation. i denne
sag sikres dette hensyn netop ved, at if skadeforsikring og a har aftalt, at der er gjort endeligt
op med as krav efter begge love med den udbetalte erstatning efter erstatningsansvarsloven.
hvis man fulgte ankestyrelsens synspunkt, ville skadelidte blive overkompenseret.
samspillet mellem arbejdsskadesikringsloven og erstatningsansvarsloven begrænser ansvars-
forsikringens pligt til at udbetale erstatning til skadelidte, men det kan ikke antages, at det
samtidig har været meningen at begrænse ansvarsforsikringens mulighed for at udbetale er-
hvervsevnetabserstatning efter erstatningsansvarsloven, når en sådan erstatning kan opgøres
uden at afvente opgørelsen efter arbejdsskadesikringsloven. det harmonerer med, at der som
udgangspunkt er aftalefrihed mellem skadelidte og skadevolder. erstatningsansvarsloven § 27
gør endeligt op med, hvilke begrænsninger der gælder i aftalefriheden ved personskade. i
denne sag har skadelidte, der var bistået af advokat, indgået aftale om, at erhvervsevnetabs-
erstatning kapitaliseres fuldt ud, og at der herefter ikke skal betales yderligere fra arbejdsska-
deforsikringen. ankestyrelsen kan ikke tilsidesætte denne aftalefrihed.
af forarbejderne til lov nr. 390 af 20. maj 1992 fremgår, at bestemmelsen i arbejdsskadesik-
ringslovens § 40, stk. 2, har til formål at undgå dobbelterstatning, og såfremt ”skadelidte på
dette tidspunkt eksempelvis [har] fået udbetalt erhvervsevnetabserstatning som engangskapi-
tal, skal arbejdsskadeforsikringsselskabet naturligvis ikke godtgøre et fremsat krav for tab af
erhvervsevne”. denne udtalelse i lovens forarbejder støtter if skadeforsikrings standpunkt.
                                              - 10 -
hensynet til, at erhvervsevnetabserstatningen kan få karakter af en forsørgelsesydelse ved
løbende udbetaling, gør sig ikke gældende i denne sag, hvor der allerede er udbetalt fuld er-
hvervsevnetabserstatning. erstatning efter erstatningsansvarsloven og arbejdsskadesikringslo-
ven opgøres i vidt omfang efter samme erstatningsretlige principper, og lovgiver tog også ved
tilblivelsen af erstatningsansvarsloven højde for bl.a. sociale hensyn.
en konsekvens af ankestyrelsens afgørelse vil være, at skadelidte stilles ringere i en arbejds-
skadesag end i andre personskadesager, f.eks. trafikskadesager, hvor skadelidte ville få udbe-
talt et kapitalbeløb svarende til erhvervsevnetabet på 75 pct. hvis ankestyrelsens afgørelse
følges, skal a principielt betale skat hver måned af et beløb, som han ikke modtager, hvorved
værdien af den udbetalte erhvervsevnetabserstatning reduceres væsentligt. endvidere skal der
principielt ske modregning af den fiktive løbende ydelse, hvis a modtager sociale ydelser.
om det efter skadens indtræden stod ansvarsforsikringen frit for at aftale med a, at erhverv-
sevnetabserstatningen efter erstatningsansvarsloven skulle udbetales som en løbende ydelse,
er ikke relevant i denne sag, hvor if skadeforsikring først kunne opgøre erstatningen efter
erstatningsansvarslovens regler. det ville være helt usædvanligt at udbetale en erhvervsevne-
tabserstatning efter erstatningsansvarsloven som en løbende ydelse. under alle omstændighe-
der har skadelidte krav på at få erhvervsevnetabserstatningen efter erstatningsansvarsloven
udbetalt som en kapitalerstatning og på at få udbetalt erstatningen en måned efter, at skade-
volder har været i stand til at indhente de oplysninger, der er fornødne til bedømmelse af er-
statningens størrelse.
rent praktisk vil det være meget vanskeligt at beregne, med hvilke beløb og med hvilken takt
fiktive løbende udbetalinger efter arbejdsskadesikringsloven skal modregnes i den udbetalte
erstatning efter erstatningsansvarsloven. sådanne forsikringsretlige problemer kan ikke have
været tilsigtet. det er en forudsætning for begge loves regler, at de kan administreres af for-
sikringsselskaberne. højesteret har i andre sager lagt vægt på, at erstatningsreglerne i erstat-
ningsansvarsloven skal være klare og lette at administrere.
den retstilstand, som følger af ankestyrelsens afgørelse, vil være både urimelig og i strid med
de formål og hensyn, som ligger bag bestemmelserne i arbejdsskadesikringsloven.
                                                - 11 -
til støtte for påstand 2 har if skadeforsikring gjort gældende, at ankestyrelsens afgørelse og
forudsætningerne bag har direkte betydning for if skadeforsikrings samlede opgørelse og ud-
betaling af den erhvervsevnetabserstatning, der i henhold til samspillet mellem arbejdsskade-
sikringsloven og erstatningsansvarsloven tilkommer a.
det er if skadeforsikrings opfattelse, at ankestyrelsens afgørelse ikke er korrekt, og if skade-
forsikring har derfor en retlig interesse i at få afgjort, om if skadeforsikring er forpligtet til at
opgøre erhvervsevnetabserstatning i en arbejdsskadesag som den foreliggende på den måde,
som ankestyrelsen forudsætter – eller om if skadeforsikring er berettiget til at opgøre og ud-
betale erhvervsevnetabserstatning efter de principper, som if skadeforsikring under denne sag
gør gældende, at man er berettiget til at anvende. at ankestyrelsen ved den omtvistede afgø-
relse har forudsat, at if skadeforsikring ved erstatningsopgørelsen har en pligt, som if skade-
forsikring bestrider, indebærer tillige, at der foreligger en konkret tvist. påstand 2 vedrører if
skadeforsikring som arbejdsskadeforsikringsselskab, og ankestyrelsens afgørelser har i sa-
gens natur retsvirkning for arbejdsskadeforsikringen.
ankestyrelsen har til støtte for påstanden om frifindelse over for påstand 1 gjort gældende, at
det følger af arbejdsskadesikringslovens § 32, stk. 4, at udgangspunktet efter loven er, at en
erhvervsevnetabserstatning tilkendes som en løbende ydelse. udgangspunktet fraviges dog, i
det omfang erstatningen kan kapitaliseres efter arbejdsskadesikringslovens § 43.
det springende punkt er herefter, om skadevolders forsikringsselskab skal tåle at få erhvervs-
evnetabserstatningen efter arbejdsskadesikringsloven udbetalt som en til dels løbende ydelse,
eller om selskabet har krav på at få erstatningen udbetalt som et kapitalbeløb i videre omfang,
end den skadelidte ville have ret til.
arbejdsskadesikringslovens § 43 er efter sin ordlyd ganske klar: erstatning for erhvervsev-
netab på mindre end 50 pct. skal normalt og uden den skadelidtes samtykke omsættes til et
kapitalbeløb, og af erstatning for erhvervsevnetab på 50 pct. eller derover omsættes på begæ-
ring kun den del af erstatningen, der svarer til 50 pct. erhvervsevnetab, til et kapitalbeløb,
mens resten udbetales som en løbende ydelse. der er efter arbejdsskadesikringsloven § 43
således alene er hjemmel til at kapitalisere op til 50 pct. af den erhvervsevnetabserstatning,
                                                - 12 -
der som udgangspunkt skal udbetales som en løbende ydelse, og der er ikke hjemmel til at
dispensere fra denne bestemmelse.
forarbejderne til § 43 giver et lige så klart billede af, at folketinget ikke havde i tankerne, at
der skulle dispenseres fra reglen. ved indførelsen af § 43 i 1992 blev der netop foretaget en
stramning, som betød, at omfanget af kapitaliseringsmuligheden blev begrænset i forhold til
gældende lov, som ellers gav mulighed for fuld kapitalisering ud fra et skøn. en kapitalisering
af mere end 50 pct. af erhvervsevnetabet vil dermed stride mod både lovreglens ordlyd, moti-
ver og formål.
den omstændighed, at a fra sin arbejdsgivers erhvervsansvarsforsikringsselskab fik udbetalt
erstatning efter erstatningsansvarsloven svarende til et erhvervsevnetab på 75 pct. præjudice-
rer ikke arbejdsskadesikringslovens system. det følger af arbejdsskadesikringslovens § 59, at
den skadelidtes krav mod den erstatningsansvarlige nedsættes, i det omfang der er betalt eller
er pligt til at betale ydelser efter arbejdsskadesikringsloven. erstatningen efter arbejdsskade-
forsikringsloven er dermed principal.
desuden bygger erstatningsansvarsloven og arbejdsskadesikringsloven på vidt forskellige og
ikke sammenlignelige hensyn. erstatningsansvarsloven har et erstatningsretligt sigte, mens
arbejdsskadesikringsloven også har et socialt sigte.
det bestrides, at ankestyrelsens afgørelse af 26. juni 2009 begrænser den aftalefrihed, der
gælder efter erstatningsansvarslovens § 27, stk. 1, modsætningsvis. det stod således ansvars-
selskabet frit for at aftale med a (efter skadens indtræden), at erhvervsevnetabserstatningen
efter erstatningsansvarsloven skulle udbetales som en løbende ydelse.
if skadeforsikrings standpunkt synes reelt at hvile på en de lege ferenda betragtning, nemlig
at der bør findes en hjemmel i loven, så forsikringsselskaberne slipper for det besvær at skulle
administrere en månedlig indbetaling, henholdsvis udbetaling. det er imidlertid et politisk
lovgivningsspørgsmål, som en domstolsafgørelse ikke kan besvare.
til støtte for afvisningspåstanden over for if skadeforsikrings påstand 2 har ankestyrelsen
gjort gældende, at det ikke kan prøves i en sag mod ankestyrelsen, om if skadeforsikring er
                                               - 13 -
frigjort fra sin erstatningsforpligtelse over for a, allerede fordi ankestyrelsen ikke er part i
det privatretlige aftaleforhold mellem disse parter.
spørgsmålet om, i hvilket omfang arbejdsskadeselskabet er frigjort over for a, behandles di-
rekte i arbejdsskadesikringslovens § 40, stk. 2. bestemmelsen tager højde for de situationer,
hvor skadelidte har modtaget erstatning fra ansvarsselskabet, men endnu ingen eller kun del-
vis erstatning fra arbejdsskadeselskabet.
a har af ansvarsselskabet fået udbetalt i alt 1.954.402 kr. i erhvervsevnetabserstatning i hen-
hold til erstatningsansvarsloven, svarende til et erhvervsevnetab på 75 pct., og ankestyrelsen
har noteret sig, at a med dette beløb faktisk anser sig for fyldestgjort også i forhold til sit krav
efter arbejdsskadesikringsloven. sådan som if skadeforsikring har formuleret sin påstand 2 er
der ikke en konkret tvist, som skaber en retlig interesse for påstanden.
til støtte for den subsidiære frifindelsespåstand gøres de samme anbringender gældende, som
er anført til støtte for afvisningspåstanden.
landsrettens begrundelse og resultat
det følger af den dagældende arbejdsskadesikringslovs § 32, stk. 4, at erstatning for erhvervs-
evnetab tilkendes som en løbende ydelse, medmindre denne kapitaliseres efter reglerne i lo-
vens § 43. af den dagældende § 43 fremgår, at af en løbende årlig erstatning tilkendt for tab
af erhvervsevne på 50 pct. og derover omsættes efter den erstatningsberettigedes begæring
den del af erstatningen, der svarer til 50 pct. erhvervsevnetab, til kapitalbeløb.
det følger modsætningsvis af ordlyden af § 43, at der ikke kan ske kapitalisering af erstatning
for erhvervsevnetab ud over 50 pct. heller ikke bestemmelsens forarbejder tilsiger, at der,
generelt eller i særlige situationer som den foreliggende, skulle være mulighed for at begære
erhvervsevnetabserstatning kapitaliseret i videre omfang.
endvidere giver hverken ordlyden af bestemmelserne i arbejdsskadesikringslovens § 59, 2.
pkt., og § 40, stk. 2, eller disses forarbejder holdepunkter for at antage, at det forhold, at an-
svarsforsikringsselskabet har udbetalt en fuldt kapitaliseret erhvervsevnetabserstatning efter
                                             - 14 -
erstatningsansvarsloven, skulle indebære en adgang til at begære kapitalisering af erhvervsev-
netabserstatningen efter arbejdsskadesikringsloven i videre omfang, end hvad der følger af
ovennævnte §§ 32, stk. 4, og 43.
landsretten finder herefter ikke grundlag for at tilsidesætte ankestyrelsens fortolkning af ar-
bejdsskadesikringslovens bestemmelser om kapitalisering af erhvervsevnetabserstatning.
det forhold, at a har indgået aftale med if skadeforsikring om fuld kapitalisering af er-
hvervsevnetabserstatningen efter erstatningsansvarsloven og har anerkendt derved at være
fyldestgjort også i forhold til arbejdsskadesikringsloven, kan ikke føre til andet resultat.
ankestyrelsen skal derfor frifindes for if skadeforsikrings påstand 1.
for så vidt angår if skadeforsikrings påstand 2, som efter sin formulering angår forholdet
mellem if skadeforsikring og skadelidte a, finder landsretten, at en sådan påstand ikke kan
prøves i en sag mod ankestyrelsen, hvor a ikke er part. denne påstand afvises derfor.
efter sagens udfald og omfang skal if skadeforsikring betale sagsomkostninger for landsret-
ten til ankestyrelsen med i alt 40.000 kr. beløbet omfatter udgifter til advokatbistand inkl.
moms.
                                    thi kendes for ret:
ankestyrelsen frifindes for if skadeforsikrings påstand 1.
if skadeforsikrings påstand 2 afvises.
i sagsomkostninger for landsretten skal if skadeforsikring betale 40.000 kr. til ankestyrelsen.
det idømte skal betales inden 14 dage efter denne doms afsigelse.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                        afsagt onsdag den 8. november 2017
sag 219/2016
(1. afdeling)
randers kommune
(advokat henrik qwist)
mod
randersegnens boligforening under konkurs
(advokat søren hammer westmark)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i randers den 27. marts 2015 og af vestre lands-
rets 1. afdeling den 1. april 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, marianne højgaard pedersen,
jan schans christensen, kurt rasmussen og anne louise bormann.
påstande
appellanten, randers kommune, har påstået frifindelse.
indstævnte, randersegnens boligforening under konkurs, har påstået stadfæstelse.
randers kommune har opfyldt landsrettens dom.
anbringender
randers kommune har supplerende anført navnlig, at den modregningsfri konto i danske
bank ”ny-randers b.f” er oprettet af den midlertidige forretningsfører, anders rønne-
bro, i et forsøg på bedst muligt at adskille afdelingernes midler fra boligorganisationens mid-
ler. det var på grund af tidspres ikke muligt på anden vis at foretage fuldstændig adskillelse af
afdelingernes midler fra boligorganisationens, ligesom det alene var muligt at gennemføre en
                                                - 2 -
adskillelse af afdelingernes fremtidige midler i form af afdelingernes lejeindtægter for decem-
ber måned 2011. den midlertidige forretningsfører havde heller ikke konkret mulighed for at
oprette en konto i en anden bank med et nyt særskilt cvr-nummer, da en afdeling i en bolig-
organisation – uanset princippet om økonomisk uafhængighed – ikke kan anses for en selv-
stændig juridisk enhed, jf. ufr 2008.1983 h, og derfor ikke har eget cvr-nummer.
den særegne juridiske konstruktion af almene boligorganisationer, hvor hver afdeling ikke er
en særskilt juridisk enhed og derfor ikke har selvstændig handleevne, gør, at det altid vil være
boligorganisationen, der kan råde over afdelingernes midler. dette ændrer dog ikke på, at
midlerne de facto tilhører afdelingerne, jf. almenboliglovens § 16, stk. 1. indeståendet på kon-
toen udgør derfor rettelig et lovbestemt separatistkrav, jf. konkurslovens § 32, stk. 1, modsæt-
ningsvis, og almenboliglovens § 16, stk. 1.
for det tilfælde, at indeståendet anses for omfattet af konkursmassen, er kravene fra arbej-
dernes andels boligforening (aab), holst advokater og deloitte på i alt 1.779.625 kr. foran-
stillede krav efter konkurslovens § 94, nr. 1. det er ubestridt, at der i konkursboet er dækning
til alle § 94-krav. udgifterne er afholdt i et forsøg på at finde en redningsplan og løse boligor-
ganisationens økonomiske problemer efter reglerne i almenboligloven, hvilke regler må be-
tragtes som lex specialis i forhold til reglerne om f.eks. rekonstruktion i konkursloven. al-
menboliglovens regler om indsættelse af en midlertidig forretningsfører i § 165, stk. 3, har
således forrang for konkurslovens regler om rekonstruktion.
det bestrides, at højesteret ikke kan tage stilling til, om der er tale om foranstillede krav efter
konkurslovens § 94, nr. 1.
randersegnens boligforening under konkurs har supplerende anført navnlig, at midlerne på
kontoen i danske bank indgår i konkursmassen, jf. konkurslovens § 32, idet de ikke blev
holdt adskilt fra randersegnens boligforenings øvrige formue. det er heller ikke muligt at
henføre den indbetalte leje til de enkelte afdelinger under boligforeningen. boligforeningen
var ikke forpligtet til at holde midlerne adskilt fra sin øvrige formue eller undlade at råde over
midlerne. boligforeningen rådede da også over midlerne ved bl.a. betaling af aab, holst
advokater og deloitte.
                                               - 3 -
de betalinger, der kræves omstødt, kan ikke henføres under konkurslovens § 94, nr. 1, allere-
de fordi der ikke har været foretaget nogen prøvelse af de betalte krav i skifteretten, jf. kon-
kurslovens § 242. ud fra det kommissorium, som randers kommune vedtog forud for ind-
sættelsen af anders rønnebro som midlertidig forretningsfører, og ud fra den administra-
tionsaftale, der blev indgået med aab, er der intet, der underbygger, at der blev udført ar-
bejdsopgaver, som var omfattet af konkurslovens § 94, nr. 1.
supplerende sagsfremstilling
af kommissorium for midlertidig administration af randersegnens boligforening, som er
vedtaget af randers kommune den 31. oktober 2011, fremgår bl.a.:
      ”1.       baggrund
      randers kommune er tilsynskommune for randersegnens boligforening.
      30. juni 2011 blev kommunen tilfældigt opmærksom på, at randersegnens boligfor-
      ening allerede i 2010 havde indgået aftale om køb af 1 projekt med ustøttede boliger. på
      mødet med daværende forretningsfører svend aage nielsen den 4. august blev randers
      kommune gjort opmærksom på, at randersegnens boligforening havde indgået aftale
      om køb af 4 ustøttede boligprojekter. umiddelbart efter mødet kom det frem, da ran-
      dersegnens boligforening søgte om kommunal godkendelse til køb, at foreningen havde
      indgået af tale om køb af 6 ustøttede boligprojekter i randers kommune. samtidig søg-
      te randersegnens boligforening derudover om godkendelse af 2 ustøttede boligprojek-
      ter i norddjurs kommune og 2 i syddjurs kommune. ingen af de 10 projekter var god-
      kendt af kommunerne.
      …
      randers kommune har siden 11. oktober eftersøgt oplysninger, redegørelser samt for-
      slag til løsninger i randersegnens boligforening, men har endnu ikke modtaget de efter-
      spurgte nødvendige oplysninger om driften eller tilfredsstillende forslag til løsning af
      problemstillingerne af randersegnens boligforening. seneste har randersegnens bolig-
      forening udarbejdet redegørelse af 25. oktober til randers kommune. redegørelsen er
      ikke fyldestgørende, og indeholder ikke brugbare lovlige forslag til løsning af proble-
      merne i randersegnens boligforening. randers kommune finder derfor nu, at det er
      nødvendigt at sikre, at alle forhold i randersegnens boligforening udredes, og at der
      søges tilvejebragt varige løsninger for boligforeningens enkelte afdelinger og dermed
      afdelingernes lejere.
      på den baggrund anser randers kommune det for absolut nødvendigt straks at meddele
      påbud i henhold til almenboliglovens § 165 og indsætte en midlertidig forretningsfører
      for at sikre en forsvarlig drift. de opgaver som pålægges den midlertidige forretningsfø-
      rer er beskrevet under punkt 2-6, idet det er forudsat, at randers bolig fortsat varetager
      de almindelige administrative opgaver i boligforeningen.
                                        - 4 -
2.       forretningsførerens kompetence
den midlertidige forretningsfører skal i perioden varetage de opgaver som den øverste
myndighed, bestyrelsen, de enkelte afdelingers ledelser og den af bestyrelsen ansatte
forretningsfører varetager. forretningsføreren får således tillagt alle kompetencer i rela-
tion til beslutning om boligorganisationen.
3.       10 nye ustøttede boligprojekter
den midlertidige forretningsfører skal udrede alle forhold vedrørende boligforeningens
køb af:
a.  langdalen, assentoft (8 boliger).
b.  søndervangen, spentrup (8 boliger).
c.  kristrupvej 39 (4 boliger).
d.  kristrupvej 67 (10 boliger).
e.  tingager, harridslev (10 boliger).
f.  bakkestjernedalen, dronningborg (10 boliger).
g.  akacievej 2 (10 boliger), norddjurs kommune.
h.  akacievej 5 (8 boliger), norddjurs kommune.
i.  ternevej 47 (10 boliger), syddjurs kommune.
j.  ternevej 27 (10 boliger), syddjurs kommune.
den midlertidige forretningsfører skal undersøge, hvorvidt der foreligger gyldige bin-
dende aftaler mellem randersegnens boligforening og sælgerne af de enkelte ejen-
domme, herunder fremskaffe alle skriftlige aftaler mellem parterne, og undersøge om
køb er blevet godkendt af de rette organer i randersegnens boligforening, herunder om
og i hvilket omfang der er oprettet nye afdelinger. dersom boligforeningen ikke er
juridisk bundet af eksisterende aftaler, vil det blive vurderet om disse aftaler skal hæves.
alle økonomiske forhold skal udredes med henblik på at skabe fuldt overblik over,
hvornår aftaler er indgået, hvorledes kontakten mellem boligforeningen og sælger er
etableret, hvornår udlejning af de enkelte boliger er påbegyndt, herunder om der er ud-
arbejdede almennyttige boligkontrakter for alle udlejede boliger, og i givet fald om dis-
se kontrakter overholdes.
den midlertidige forretningsfører skal udarbejde budgetter for hvert enkelt projekt og
forslag til finansiering af købene indenfor lovens rammer, i forsøg på at gennemføre
købene i boligselskabets regi i nyoprettede afdelinger. kan der ikke for hvert enkelt pro-
jekt skabes fornuftig finansiering, skal den midlertidige forretningsfører med sælgerne
genforhandle vilkårene for købet i et forsøg på, at få gennemført køb af hver enkelt af
de 10 nye ustøttede boligprojekter i en ny afdeling i randersegnens boligforening. det
bedst mulige forhandlingsresultat forelægges tilsynet, der i nødvendigt omfang drøfter
aftalerne med ministeriet for by, bolig & landdistrikterne, til vurdering af, om det lig-
ger inden for lovens rammer, og i bekræftende fald herefter forelægge det for de respek-
tive kommuner.
4.       andre ukendte forpligtelser
                                                - 5 -
      den midlertidige forretningsfører skal undersøge, hvorvidt randersegnens boligfor-
      ening måtte have pådraget sig yderligere forpligtelser udover de under punkt 3 nævnte
      10 nye ikke kommunalt godkendte ustøttede boligprojekter, og i givet fald redegøre for
      randersegnens boligforeningens forpligtelser ved disse eventuelt yderligere forhold
      samt udarbejde forslag til foreningens håndtering af forpligtelserne.
      randers kommune er bekendt med, at der kan være tale om yderligere forpligtelser /
      ikke kendte aftaler vedrørende:
      a.   vivaldisvej, hornbæk.
      b.   genvejen, asferg.
      c.   spentrup kro.
      d.   falbegrunden.
      e.   randersvej i mejlby.
      5.       økonomiske forhold i øvrigt
      den midlertidige forretningsfører skal udrede de faktiske og økonomiske forhold i ran-
      dersegnens boligforening. den midlertidige forretningsfører skal udrede, hvorvidt der
      er gennemført sammenlægning af støttede og ustøttede boligprojekter, og i hvilket om-
      fang dette er sket. økonomien i de ustøttede boligprojekter skal kontrolleres, for at sikre
      den fremtidige drift i de enkelte afdelinger.
      den midlertidige forretningsfører skal vurdere, hvorvidt de enkelte ejendomme og afde-
      linger som sådan har økonomiske problemer, og i givet fald i hvilket omfang. boligfor-
      eningens revisor kpmg statsautoriseret revisionspartnerselskab, samt østjysk bank
      a/s bør inddrages i denne undersøgelse.
      randers kommune er blandt andet på baggrund af revisionsprotokollat af 13. oktober
      2011 fra boligforeningens revisor kpmg statsautoriseret revisionspartnerselskab ble-
      vet opmærksom på, at forretningsgangene i randersregnens boligforening ikke funge-
      rer tilfredsstillende. der påpeges manglende interne kontroller og manglende bestyrel-
      sesrapportering m.v.
      den midlertidige forretningsfører skal i samarbejde med randers bolig fremkomme
      med konkrete forslag til at sikre, at den daglige drift af boligselskabet fungerer, og at
      der etableres en plan for tilfredsstillende forretningsgange og kontrolsystemer i bolig-
      selskabet for at sikre et bedre samlet overblik over boligselskabets administration og
      økonomiske forhold også i fremtiden.
      …”
retsgrundlag
af lov nr. 374 af 22. maj 1996, jf. lovbekendtgørelse nr. 1116 af 2. oktober 2017, om almene
boliger fremgår bl.a.:
                                               ”kapitel 1
                                       almen boligvirksomhed
                                               - 6 -
      …
                                               organisation
      …
      § 16. en afdeling i en boligorganisation er økonomisk uafhængig af andre afdelinger og
      af boligorganisationen. hvert byggeforetagende skal udgøre en særlig afdeling af bolig-
      organisationen. den enkelte afdeling skal have skøde på ejendommen.
      …
                                                 kapitel 13
                                          tilsyn og styringsdialog
      …
      § 165. kommunalbestyrelsen kan meddele de påbud, som skønnes nødvendige for at
      sikre en forsvarlig drift af den almene boligorganisation og dens afdelinger i overens-
      stemmelse med de regler, der er fastsat herfor.
      stk. 2. kommunalbestyrelsen kan udpege en forretningsfører til midlertidigt at overtage
      boligorganisationens administration.
      stk. 3. kommunalbestyrelsen kan i særlige tilfælde udpege en forretningsfører, der mid-
      lertidigt varetager de funktioner i boligorganisationen eller i en af boligorganisationens
      afdelinger, som i henhold til boligorganisationens vedtægter er tillagt boligorganisatio-
      nens og afdelingens ledelse.”
§ 24 og § 47 i bekendtgørelse nr. 1540 af 16. december 2013 om drift af almene boliger har
følgende ordlyd:
      ”§ 24. en afdeling hæfter ikke for andre afdelingers eller for boligorganisationens for-
      pligtelser.
      stk. 2. boligorganisationen hæfter ikke for en afdelings forpligtelser, medmindre den
      har påtaget sig en sådan forpligtelse.
      § 47. boligorganisationen skal forvalte boligorganisationens og afdelingernes midler
      bedst muligt under hensyntagen til størst mulig sikkerhed og bedst mulig forrentning.
      stk. 2. boligorganisationen beslutter, om der skal være separat eller fælles forvaltning af
      afdelingsmidler. ved separat forvaltning oprettes bank- og depotbeholdninger for hver
      afdeling. ved fælles forvaltning oprettes samlede bank- og depotbeholdninger.
      stk. 3. boligorganisationens midler kan indgå i en fælles forvaltning. afdelinger, der
      ikke er solvente, må ikke indgå i en fælles forvaltning. hvis boligorganisationen ikke
      længere er solvent, skal der være separat forvaltning.”
højesterets begrundelse og resultat
i sensommeren 2011 opstod der mistanke om, at der var økonomiske problemer og uregel-
mæssigheder i den almene boligorganisation randersegnens boligforening, og randers
kommune blev som tilsynsmyndighed involveret. i oktober 2011 besluttede kommunen at
                                              - 7 -
indsætte en midlertidig forretningsfører i medfør af almenboliglovens § 165, stk. 3. i ran-
dersegnens boligforening var der fælles forvaltning af boligorganisationen og dens enkelte
afdelingers midler. den midlertidige forretningsfører, anders rønnebro, besluttede at oprette
en modregningsfri bankkonto i danske bank for at undgå modregning fra boligforeningens
sædvanlige bankforbindelse, østjydsk bank. kontoen blev oprettet med ”ny-randers
b.f” som kontohaver. på kontoen blev den 6. december 2011 indsat ca. 5,67 mio. kr., som
hidrørte fra husleje for december 2011, betalt af lejerne i boligforeningens seks afdelinger.
samme dag og den efterfølgende dag blev der betalt i alt ca. 1,8 mio. kr. fra kontoen til den
midlertidige administrator og til advokat og revisor, som havde bistået denne. den 8. decem-
ber 2011 blev boligforeningen erklæret konkurs på begæring af den midlertidige forretnings-
fører.
sagen angår, om indeståendet på kontoen i danske bank indgår i randersegnens boligfor-
enings konkursbo, jf. konkurslovens § 32. i givet fald skal der tages stilling til, om de betalin-
ger, som skete fra kontoen den 6. og 7. december 2011, kan omstødes efter konkurslovens §
67 og § 74, herunder om betalingerne angår krav, der er fortrinsberettigede efter konkurslo-
vens § 94, nr. 1.
en afdeling i en almen boligorganisation er økonomisk uafhængig af andre afdelinger og af
boligorganisationen, jf. almenboliglovens § 16. af § 47 i bekendtgørelse om drift af almene
boliger fremgår, at boligorganisationen beslutter, om der skal være separat eller fælles for-
valtning af afdelingsmidler, og at også boligorganisationens midler kan indgå i en fælles for-
valtning.
almenboligloven regulerer ikke, i hvilket omfang midler, der hidrører fra huslejeindbetalin-
ger, og hvor der er fælles forvaltning af afdelingernes og boligorganisationens midler, indgår i
boligorganisationens konkursbo. almenboligloven regulerer heller ikke, om betaling for ar-
bejde udført af en midlertidig forretningsfører i henhold til almenboliglovens § 165 er en for-
trinsberettiget fordring i konkursboet. disse spørgsmål må derfor afgøres på grundlag af kon-
kurslovens regler og almindelige konkursretlige principper.
kontoen i danske bank blev oprettet med ”ny-randers b.f” som kontohaver og med det
formål at undgå, at huslejeindtægterne fremover gik ind på boligforeningens konto i østjydsk
                                               - 8 -
bank, og at denne bank kunne modregne heri med sit tilgodehavende hos boligforeningen.
der var ingen begrænsninger i boligforeningens adgang til at anvende midlerne til betaling af
boligforeningens udgifter, og betalingerne, som skete fra kontoen, og som er omfattet af den-
ne sag, er da også udgifter, som påhvilede boligforeningen, og som afdelingerne ikke hæftede
for, jf. § 24 i bekendtgørelse om drift af almene boliger mv. højesteret tiltræder på denne
baggrund, at afdelingerne ikke havde separatiststatus med hensyn til indeståendet på kontoen,
og at indeståendet derfor indgik i randersegnens boligforenings formue og dermed i kon-
kursmassen, jf. konkurslovens § 32.
spørgsmålet er herefter, om der kan ske omstødelse af betalingerne fra kontoen.
randers kommune har gjort gældende, at der ikke kan ske omstødelse, fordi betalingerne
angår fordringer, der ville være fortrinsberettiget i konkursboet, jf. konkurslovens § 94, nr. 1.
det er ubestridt, at der i konkursboet er dækning til alle fortrinsberettigede krav efter § 94, og
konkursboet har derfor ikke lidt noget tab ved betalingerne, hvis de pågældende fordringer er
omfattet af bestemmelsen. om fordringerne er omfattet af § 94 har endvidere betydning for i
hvert fald vurderingen efter § 74 af, om den pågældende fordringshaver på utilbørlig vis er
blevet begunstiget på de øvrige fordringshaveres bekostning. højesteret finder derfor, at der
under de foreliggende omstændigheder må tages stilling til, om de fordringer, der er betalt, er
omfattet af konkurslovens § 94.
de betalinger, som konkursboet kræver omstødt, er betaling til aab for det arbejde, som er
udført af bl.a. anders rønnebro som midlertidig forretningsfører, og for den rådgivning, der
er udført af holst advokater og af revisionsfirmaet deloitte i tilknytning hertil.
det fremgår af det kommissorium, som randers kommune vedtog for den midlertidige admi-
nistration af randersegnens boligforening, og den administrationsaftale, som på foranledning
af kommunen blev indgået mellem randersegnens boligforening og aab, at det arbejde, som
skulle udføres af anders rønnebro, navnlig gik ud på at udrede alle forhold vedrørende bolig-
foreningens køb af 10 nye ustøttede boligprojekter og at komme med forslag til finansiering
af disse projekter. endvidere skulle anders rønnebro bl.a. komme med forslag til at sikre, at
den daglige drift af boligforeningen fungerede, og at der blev etableret en plan for tilfredsstil-
                                              - 9 -
lende forretningsgange og kontrolsystemer. det fremgår af anders rønnebros forklaring for
byretten, at han den 14. november 2011 meddelte kommunen, at der ikke var grund til at bru-
ge kræfter på at redde hovedafdelingen (randersegnens boligforening), men at det interessan-
te var at redde afdelingerne. det fremgår endvidere af såvel hans som advokat henrik strands
forklaring, at østjydsk bank, som var boligforeningens største kreditor med et tilgodehavende
på ca. 17 mio. kr., allerede på det første møde klart tilkendegav, at den ikke ønskede at for-
handle om en løsning på foreningens økonomiske vanskeligheder.
på den anførte baggrund tiltræder højesteret, at de omhandlede betalinger som anført af by-
retten ikke kan anses som rimelige omkostninger ved forsøg på at tilvejebringe en samlet ord-
ning af randersegnens boligforenings økonomiske forhold ved rekonstruktion, afvikling,
akkord eller på anden måde og derfor ikke er omfattet af konkurslovens § 94, nr. 1.
af de grunde, som landsrettens flertal har anført, tiltræder højesteret, at betingelserne for om-
stødelse efter konkurslovens § 67 og § 74 er opfyldt.
da randers kommune blev frigjort fra sin kautionsforpligtelse ved betalingerne, og da kom-
munen kendte de omstændigheder, som begrunder kravet om omstødelse, kan kravet rettes
mod kommunen, jf. konkurslovens § 80.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal randers kommune betale 80.000 kr. til randers-
egnens boligforening under konkurs.
sagsomkostningsbeløbet skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse og
forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                              højesterets dom
                            afsagt onsdag den 16. maj 2012
sag 104/2012
(1. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t
(advokat anne-birgitte bjerre-olsen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i odense den 31. maj 2011 og af østre landsrets
20. afdeling den 30. juni 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, marianne højgaard pedersen, poul
dahl jensen, vibeke rønne og michael rekling.
påstande
dommen er anket af begge parter med påstand om, at landsrettens dom ændres, således at t
udvises med et indrejseforbud gældende i 6 år.
anbringender
parterne har samstemmende gjort gældende, at der, da den ubetingede del af den straf, som t
blev idømt ved landsretten, blev nedsat til 6 måneder, ikke er hjemmel i udlændingelovens §
32 til at fastsætte indrejseforbuddets længde til 12 år. indrejseforbuddet burde i stedet være
fastsat til 6 år, jf. udlændingelovens § 32, stk. 2, nr. 2.
højesterets begrundelse og resultat
efter parternes samstemmende påstande, som højesteret tiltræder, ændres landsrettens dom
for så vidt angår bestemmelsen om udvisning således, at t udvises med et indrejseforbud i 6
år.
                                           - 2 -
                                  thi kendes for ret:
landsrettens dom ændres således, at t udvises med et indrejseforbud i 6 år.
statskassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.


text:
p0011001 - asn
                          udskrift
                              af
               sø- & handelsrettens dombog
                         ____________
den 29. april 2005 blev af skifteretten i sagen
p-11-04
ecommit a/s
(advokat thomas kelstrup)
   mod
dagbladet dagen a/s under konkurs
(ved kurator, advokat troels mørch tuxen,
ved advokat thomas heering)
afsagt sålydende
                           d o m:
under denne sag, der er anlagt den 13. maj 2004, har
ecommit a/s (herefter benævnt anmelderen) nedlagt endelig
påstand om, at dagbladet dagen a/s under konkurs ved ku-
rator, advokat troels tuxen, (herefter benævnt boet) til-
pligtes at betale anmelderen 162.992 kr. i overensstem-
melse med konkurslovens § 82 med tillæg af renter fra sa-
gens anlæg.
boet har nedlagt påstand principalt om frifindelse, sub-
sidiært frifindelse mod betaling af et af skifteretten
fastsat mindre beløb.
                           - 2 -
dommen er udfærdiget i medfør af retsplejelovens § 218 a,
stk. 2.
sagen drejer sig om, hvorvidt der i forbindelse med ef-
terleverancer af edb-udstyr fra anmelderen til dagbladet
dagen  a/s  er taget  et  gyldigt  ejendomsforbehold. på-
standsbeløbet udgøres af det beløb, som anmelderen efter
konkursen betalte boet for at få det omhandlede edb-
udstyr udleveret. beløbet er deponeret med henblik på ud-
faldet af sagsanlægget.
parterne er enige om, at den første leveringsaftale, der
blev indgået mellem anmelderen og dagbladet dagen a/s (på
daværende tidspunkt benævnt atlas publishing a/s), er be-
skrevet i en kontrakt af 6. maj 2002.
om fremtidige leverancer mellem parterne fremgår blandt
andet følgende af kontrakten af 6. maj 2002:
    "der er ikke taget højde for ekstra workstations og
    bærbare, som blevet foreslået fra atlas´ side, da man
    ikke kan vente på 4-timers tilkald i tilfælde af ned-
    brud, men disse kan købes, når endelig antal kendes,
    på samme vilkår, der er indeholdt i tilbudet ..."
om leveringsbetingelserne fremgår følgende af kontrakten:
    ”pga af tidspres og der helst ikke må være dele, som
    er et forsinkende led i leverancen ordres varer så
    hurtigt som muligt samlet, når kontraktsunderskrivel-
    se er sket og leveres til atlas’ adresse, så snart
    varen er på lager hos ecommit.
    atlas bekræfter at have læst ecommits leveringsbetin-
    gelser og accepterer disse.”
                           - 3 -
det er ubestridt, at anmelderens ”samhandelsbetingelser”
var trykt på alle de originale fakturaer udstedt i for-
bindelse med det omhandlede edb-udstyr.
på forsiden af fakturaerne er blandt andet anført, at:
    ”alle leverancer sker i henhold til vores salgs- og
    leveringsbetingelser, jf. bagsiden”.
af samhandelsbetingelsernes punkt 3 fremgår blandt andet,
at:
    "ejendomsretten  til  det solgte  forbliver  ecommit´
    indtil hele købesummen er betalt ..."
der er under domsforhandlingen afgivet forklaring af finn
damgaard (tidligere direktør hos anmelderen), ebbe nybo
(medejer af anmelderen), rolf engsig (tidligere ansat i
dagbladet dagen a/s) og peter linck (tidligere admini-
strerende direktør for dagbladet dagen a/s).
anmelderen har gjort gældende, at der i forbindelse med
den oprindelige aftale mellem anmelderen og dagbladet da-
gen a/s blev taget et gyldigt ejendomsforbehold i det om-
handlede edb-udstyr. da der specifikt var henvist til ef-
terleverancerne i den oprindelige kontrakt, må disse be-
tragtes som en del af kontakten, hvorfor de er omfattet
af ejendomsforbeholdet.
derudover har anmelderen gjort gældende, at dagbladet da-
gen a/s fra den oprindelige kontrakt og de fremsendte
fakturaer kendte anmelderens salgs- og leveringsbetingel-
ser, inden efterleverancerne fandt sted og dermed havde
accepteret disse som en del af aftalen, også selvom der
kun antydningsvis måtte være henvist til dem i aftalen.
dette fremgår også klart af den erklæring, som peter
                              - 4 -
linck afgav overfor boet, og af de afgivne vidneforkla-
ringer.
boet har gjort gældende, at det ikke er godtgjort, at der
ved den oprindelige aftale eller senere er indgået aftale
om ejendomsforbehold vedrørende efterleverancerne. det er
ikke  godtgjort,   at   anmelderens  ”samhandelsbetingelser”
var en del af den oprindelige aftale eller i øvrigt, at
disse var vedtaget mellem parterne, hvorfor de ikke kan
anses for værende en del af aftalegrundlaget. et ejen-
domsforbehold kan ikke tages alene med henvisning til ge-
nerelle leveringsbetingelser, men skal særligt være frem-
hævet for at være vedtaget. parternes oprindelige aftale
indeholdt ikke den fornødne individualisering af de sene-
re leverancer, hvorfor de ikke er omfattet af ejendoms-
forbeholdet.
boet har herudover gjort gældende, at den efterfølgende
erklæring fra peter linck om ejendomsforbeholdets gyldig-
hed ikke kan tillægges vægt overfor boet og dettes øvrige
kreditorer, idet de effekter, der påberåbes ejendomsfor-
behold i, er leveret før erklæringens udfærdigelse.
skifteretten skal udtale:
efter bevisførelsen, herunder de afgivne vidneforklarin-
ger, lægger skifteretten til grund, at aftalen kom i
stand efter forudgående forhandling, blandt andet i for-
bindelse med et møde i københavn mellem finn damgaard og
ebbe nybo for anmelderen og rolf engsig, peter linck og
morten linck for dagbladet dagen a/s.
efter  ebbe  nybos   og   rolf  engsigs forklaringer  lægger
skifteretten videre til grund, at anmelderens "samhan-
delsbetingelser" og spørgsmålet om ejendomsforbehold hav-
de været drøftet og var aftalt mellem parterne før indgå-
                           - 5 -
else af kontrakten af 6. maj 2002. der var dermed aftalt
et gyldigt ejendomsforbehold for det edb-udstyr, som var
direkte omfattet af kontrakten af 6. maj 2002.
efter ordlyden af denne kontrakt finder skifteretten det
imidlertid ikke godtgjort, at ejendomsforbeholdet i kon-
trakten kan udstrækkes til også at omfatte efterleveran-
cer. skifteretten har i denne forbindelse lagt vægt på,
at kontrakten ikke indeholder en nærmere angivelse af ef-
terleverancerne, hverken for så vidt angår varernes an-
tal, art eller type.
skifteretten finder ud fra samme betragtninger heller ik-
ke, at det efter de afgivne forklaringer er godtgjort, at
der mundtligt blev aftalt ejendomsforbehold mellem par-
terne forud for leveringen af varerne. erklæringen af 3.
januar 2003 fra peter linck er i denne forbindelse uden
selvstændig betydning.
de fakturaer, som blev udstedt i forbindelse med de sene-
re leverancer, indeholder bestemmelse om ejendomsforbe-
hold. imidlertid blev disse fakturaer efter ebbe nybos
forklaring først sendt til dagbladet dagen a/s dagen ef-
ter, at varerne var sendt. under disse omstændigheder
findes der heller ikke i kraft af fakturaerne at være ta-
get ejendomsforbehold i de varer, som er omfattet af sa-
gen.
da anmelderen herefter ikke har haft ejendomsforbehold i
varerne, frifindes boet for anmelderens påstand.
                   thi kendes for ret:
dagbladet dagen a/s under konkurs ved kurator, advokat
troels mørch tuxen, frifindes.
                                - 6 -
anmelderen, ecommit a/s, betaler inden 14 dage fra dato
til boet sagens omkostninger med 17.000 kr.
                     jeanette melchior
                               (sign.)
                            ___ ___ ___
                 udskriftens rigtighed bekræftes
                 p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                      højesterets kendelse
                          afsagt tirsdag den 12. marts 2013
sag 328/2012
anklagemyndigheden
mod
t1
(advokat ervin birk)
og
t2
(advokat peter hjørne)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i næstved den 29. maj 2012 og kendelse
af østre landsrets 4. afdeling den 13. august 2012.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: niels grubbe, thomas rørdam og vibeke rønne.
påstande
de kærende, t1 og t2, har nedlagt påstand om, at deres anke af retten i næstveds dom af 29.
maj 2012 til frifindelse realitetsbehandles i landsretten.
anklagemyndigheden har tilsluttet sig de kærendes påstand.
landsretten har henholdt sig til sin afgørelse.
sagsfremstilling
ved retten i næstveds dom af 29. maj 2012 blev t1 og t2 i en offentligt påtalt injuriesag
hver idømt 10 dagbøder á 500 kr. for overtrædelse af straffelovens § 267 ved at have fremsat
nogle ærefornærmende sigtelser mod en navngiven politiassistent i en gruppe på facebook.
                                                - 2 -
t1 og t2 blev ved dommen endvidere pålagt at betale 20.000 kr. i tortgodtgørelse til politi-
assistenten, og retten kendte samtidig nogle nærmere angivne sigtelser for ubeføjede i medfør
af straffelovens § 273, stk. 1, om mortifikation.
t1 og t2 ankede dommen til frifindelse.
ved ankemeddelelse modtaget i østre landsret den 12. juni 2012 nedlagde statsadvokaten for
midt-, vest- og sydsjælland, lolland og falster med henvisning til retsplejelovens § 902, stk.
2, nr. 1, påstand om afvisning af anken.
ved kendelse af 13. august 2012 blev anken afvist af østre landsret med følgende begrun-
delse:
       ”der er ved byrettens dom idømt 10 dagbøger á 500 kr. for overtrædelse af straffelovens
       § 267, samt fastsat bestemmelse om betaling af tortgodtgørelse, ligesom nogle sigtelser
       blev kendt ubeføjede.
       betingelserne for anke i retsplejelovens § 902, stk. 2, findes ikke opfyldt, idet de tiltalte
       ikke er idømt mere end 20 dagbøder, og da bemærkningerne i domskonklusionen om, at
       ærefornærmende sigtelser er ubeføjede, samt den fastsatte tortgodtgørelse ikke er of-
       fentligretlige følger.”
anbringender
parterne har samstemmende for højesteret anført, at bestemmelsen i dommen i den offentligt
påtalte injuriesag om, at en række ærefornærmende sigtelser kendes ubeføjet, jf. straffelovens
§ 273, stk. 1, omfattes af udtrykket ”andre offentligretlige følger” i retsplejelovens § 902, stk.
2, nr. 4. anke af dommen kræver derfor ikke procesbevillingsnævnets tilladelse.
retsgrundlag
retsplejelovens § 902 har sin oprindelse i retsplejelovens § 962, stk. 2, der i den oprindelige
retsplejelov (lov nr. 90 af 11. april 1916) havde følgende ordlyd:
       ”i politisager kan dommen ordentligvis kun paaankes af overanklageren, naar andre
       følger end bøde eller konfiskation kunne idømmes efter det lovbud, tiltalen lyder
       paa, og af tiltalte kun, naar højere straf er idømt end bøde af 40 kr. eller konfiskation
       af genstande af tilsvarende værdi.
        …”
                                                - 3 -
ved lov nr. 300 af 30. juni 1922 fik § 962, stk. 2, følgende ordlyd:
      ”i politisager kan domme ordentligvis kun paaankes af det offentlige, naar andre of-
      fentligretlige følger (jfr. § 684) end bøde eller konfiskation kan idømmes efter de
      lovbestemmelser, tiltalen lyder paa. anke fra tiltaltes side kan ordentligvis kun finde
      sted, naar højere straf end bøde af 60 kr. eller konfiskation af genstande af tilsva-
      rende værdi eller andre offentligretlige følger er idømt.
      …”
§ 684 havde dengang følgende ordlyd:
      ”efter denne bogs regler behandles endvidere, uden hensyn til, om der samtidig ned-
      lægges paastand om straf, sager, hvorunder det offentlige nedlægger paastand om:
      …
      (14)     mortifikation af ærefornærmelser, der i henhold til § 683 paatales offentlig.”
ved lov nr. 385 af 20. maj 1992 om bl.a. ændring af retsplejeloven, hvor blandt andet son-
dringen mellem politisager og statsadvokatsager blev ophævet, udgik henvisningen til § 684
af § 962, stk. 2. baggrunden for, at henvisningen til § 684 udgik af § 962, fremgår ikke af
forarbejderne.
bestemmelsen er ikke siden blevet ændret af betydning for denne sag. den fik sin nuværende
placering i § 902 i forbindelse med en ændring af retsplejeloven og forskellige andre love ved
lov nr. 538 af 8. juni 2006.
ifølge lovbekendtgørelse nr. 1063 af 17. november 2011, der var gældende på tidspunktet for
de kærendes anke af retten i næstveds dom af 29. maj 2012, havde retsplejelovens § 902, stk.
1 og 2, således følgende ordlyd:
      ”anklagemyndigheden kan kun anke, når der efter loven kan idømmes andre offentlig-
      retlige følger end bøde eller konfiskation for lovovertrædelsen.
      stk.2.   tiltalte kan kun anke, når tiltalte har givet møde i byretten og er idømt
      (1)      mere end 20 dagbøder,
      (2)      en bøde på over 3.000 kr.,
      (3)      konfiskation af genstande af tilsvarende værdi eller
      (4)      andre offentligretlige følger.”
                                               - 4 -
retsplejelovens § 684, stk. 1, har i dag følgende ordlyd:
       ”efter denne bogs regler behandles endvidere, uden hensyn til, om der samtidig nedlæg-
       ges påstand om straf, sager, hvorunder det offentlige nedlægger påstand om:
       ..
       6) mortifikation eller godtgørelse i henhold til straffelovens § 273, når ærefornærmende
       sigtelser påtales offentlig.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om bestemmelsen i retten i næstveds dom af 29. maj 2012 i den offentligt på-
talte injuriesag om, at en række ærefornærmende sigtelser kendes ubeføjet (mortificeres), jf.
straffelovens § 273, stk. 1, omfattes af udtrykket ”andre offentligretlige følger” i retsplejelo-
vens § 902, stk. 2, nr. 4, således at t1 og t2 kan anke dommen til landsretten uden procesbe-
villingsnævnets tilladelse.
højesteret finder, at udtrykket ”andre offentligretlige følger” i såvel stk. 1 som i stk. 2, nr. 4, i
retsplejelovens § 902 efter bestemmelsens ordlyd og forhistorie må forstås således, at det bl.a.
omfatter mortifikation efter straffelovens § 273, stk. 1, i en offentligt påtalt injuriesag.
t1 og t2 kan derfor anke retten i næstveds dom til landsretten uden tilladelse fra procesbe-
villingsnævnet.
højesteret tager herefter parternes samstemmende påstand til følge.
kæremålsomkostningerne for højesteret fastsættes af landsretten i forbindelse med behand-
lingen af ankesagen.
                                        thi bestemmes:
t1 og t2s anke til frifindelse af retten i næstveds dom af 29. maj 2012 skal realitetsbehand-
les i landsretten.


text:
                             højesterets dom
                           afsagt fredag den 29. april 2011
sag 170/2009
(2. afdeling)
hk/danmark som mandatar for allan neergaard iversen
(advokat karen-margrethe schebye)
mod
skat
(kammeradvokaten ved advokat niels banke)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i viborg den 5. maj 2008 og af vestre landsrets
12. afdeling den 4. marts 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: niels grubbe, thomas rørdam, poul dahl jensen,
jens peter christensen og henrik waaben.
påstande
appellanten, hk/danmark som mandatar for allan neergaard iversen, har gentaget sin på-
stand.
indstævnte, skat, har påstået stadfæstelse.
anbringender
hk/danmark som mandatar for allan neergaard iversen har navnlig anført, at allan neer-
gaard iversens kørsel mellem bopælen og arbejdspladsen i viby j må anses for at være en
tjenesterejse, idet han som udgangspunkt ikke var retligt forpligtet til at udføre denne, men fik
en tjenstlig ordre herom. tjenesterejseaftalen udelukker ikke, at kørsel mellem bopæl og ar-
bejdsplads, hvis det er et nødvendigt led i ansættelsen, kan karakteriseres som en tjenesterejse.
skat overholdt forud for den skete virksomhedsoverdragelse (strukturreformen) ikke gæl-
                                               - 2 -
dende regler om rettidigt varsel vedrørende væsentlige stillingsforandringer, men bestemte, at
overflytningen til viby j skulle træde i kraft straks. herefter blev rejsen mellem bopæl og
arbejdssted et nødvendigt led i tjenesten. skat tilbød således også, at kørslen kunne foregå i
tjenestetiden.
den økonomiske kompensation for forøgede rejseudgifter er ikke en særlig ordning indført
specielt for skat. der er tale om anvendelse af et helt almindeligt ansættelsesretligt princip,
hvorefter væsentlige stillingsændringer, herunder ændret arbejdssted, alene kan træde i kraft
forud for opsigelsesvarslets udløb, hvis der kompenseres herfor såvel tidsmæssigt som øko-
nomisk i opsigelsesperioden.
han har været berettiget til at antage, at han kunne benytte sin private bil til transporten, idet
skat på intet tidspunkt har tilkendegivet andet.
han opfyldte tjenesterejseaftalens betingelser for udbetaling af kilometergodtgørelse efter høj
sats. det bemærkes herved, at der ikke i hans hidtidige ansættelsesforhold havde været an-
vendt skriftlig kørselsbemyndigelse.
endvidere var han berettiget til udbetaling efter den høje sats i henhold til den af silkeborg
kommune fast anvendte praksis, som udgør en bindende lokalkutyme, stiltiende lokalaftale,
”husaftale” eller tilsvarende. denne lokalaftale/kutyme udgør en integreret del af hans indivi-
duelle ansættelsesvilkår og er således en rettighed omfattet af virksomhedsoverdragelseslo-
ven. en ændring af hans rettigheder i så henseende vil udgøre en ændring af et væsentligt an-
sættelsesvilkår, hvorfor opsigelse heraf alene kan ske direkte over for ham og med hans indi-
viduelle opsigelsesvarsel. en sådan opsigelse foreligger ikke, og han har ikke frafaldet sin ret
dertil.
skat har navnlig anført, at skat ikke er forpligtet til at kompensere allan neergaard iver-
sen for kørsel i opsigelsesperioden ud over kilometergodtgørelse efter lav takst. skat har
valgt at anvende den takst, der efter aftale med organisationerne dækker udgifterne ved kørsel,
og den beslutning er der ikke noget retligt grundlag for at tilsidesætte. spørgsmålet er således,
om allan neergaard iversen skal modtage højere kompensation for kørsel, end hvad der ellers
antages at udgøre omkostningsdækning.
                                                 - 3 -
der er ikke tale om, at allan neergaard iversen har været pålagt en daglig tjenesterejse efter
tjenesterejsereglerne. der er således tale om kørsel mellem hjem og arbejde, som slet ikke er
omfattet af tjenesterejseaftalen. at fusionsorganisationen ved en fejl har anvendt udtrykket
tjenesterejse i et internt notat, kan allan neergaard iversen ikke støtte ret på, særligt ikke når
det direkte i notatet er angivet, at der vil blive honoreret til lav sats.
tjenesterejseaftalen giver i øvrigt aldrig nogen et retskrav på kørsel til høj sats. tværtimod
opererer aftalen med det klare udgangspunkt, at tjenesterejser i egen bil honoreres efter den
lave takst, hvilket understøtter, at kørsel afregnet med den lave takst giver tilstrækkelig dæk-
ning. den foreliggende kørsel har haft karakter af et midlertidigt fænomen, der må honoreres
med den gængse sats for kørsel, som de faglige organisationer har aftalt, og som må antages
at dække udgifter ved kørsel.
virksomhedsoverdragelsesloven er ikke relevant for sagen, da de tidligere kommuner ikke har
været i en tilsvarende eller sammenlignelig situation.
selv hvis virksomhedsoverdragelsesloven skulle være relevant, er der ikke dokumenteret en
kutyme for, at der i silkeborg kommune har været betalt kilometergodtgørelse til høj takst for
kørsel svarende til allan neergaard iversens kørsel mellem hjem og arbejde. bevisbyrden for,
at der foreligger en kutyme, påhviler allan neergaard iversen. bevisbyrden er streng, og det
må navnlig kræves, at der er dokumenteret en kutyme inden for præcis den situation, der er
tale om.
supplerende sagsfremstilling
i et notat fra fusionsorganisationen, told- og skattestyrelsen, dateret 24. august 2005 med
rettelser af 25. oktober 2005 om kompenserende foranstaltninger i forbindelse med ændring af
arbejdssted hedder det bl.a.:
       ”følgende former for kompenserende foranstaltninger kan med fordel bringes i anven-
       delse:
       1. mulighed for at medregne den øgede transporttid i arbejdstiden.
       2. refusion af den faktiske merudgift til transport; evt. tilbud om fælles bustransport.
       …
                                               - 4 -
      ad 1:
      betaling af den øgede transporttid sker ved, at transporttiden medregnes i arbejdstiden i
      en periode, der svarer til den del af medarbejderens opsigelsesvarsel, der ligger efter fu-
      sionstidspunktet den 1. november 2005.
      …
      ad 2:
      der kan ske kompensation af den faktiske merudgift til transport i forhold til medarbej-
      derens hidtidige transportudgifter. hvis der anvendes offentlig transport, skal der afle-
      veres dokumentation for merudgiften hertil. hvis der anvendes egen bil, kan kørsels-
      godtgørelse ydes med laveste kilometersats. kompensation ydes i så fald for de kørte
      ekstra kilometre, efter de almindelige regler for kørselsgodtgørelse.
      formålet er, at medarbejderen stilles, som før den fysiske omplacering. i opsigelsespe-
      rioden betragtes den del af rejsen til arbejdsstedet, der ligger ud over den sædvanlige
      rejse, derfor som tjenesterejse.”
ved e-mail af 1. december 2005 anmodede en medarbejder ved skat personalekonsulent i
silkeborg kommune leif rattenborg bøgedal om at få tilsendt ”retningslinier/kutyme ved
silkeborg kommune for udbetaling af kørselsgodtgørelse.” leif rattenborg bøgedal svarede
ved e-mail af 5. december 2005 bl.a.:
      ”vi har jo ikke skrevet særligt meget om kørselsgodtgørelse, så det må bestemt være en
      kutyme, at vi udbetaler den høje takst ... også selv om der ikke foreligger en skriftlig be-
      myndigelse fra ansættelsesmyndigheden, som der skal …
      silkeborg kommune har haft en fast regel om, at der til alle udbetales den høje kilome-
      tertakst.
      dog bortset fra længerevarende uddannelse …”
forklaringer
der er til brug for højesterets sag 105/09, hk/danmark som mandatar for eva jensen m.fl.
mod skat, afgivet forklaring af leif rattenborg bøgedal som supplement til den forklaring,
han i nærværende sag har afgivet for byret og landsret.
leif rattenborg bøgedal har forklaret, at det tilfælde, han til sidst i sin forklaring for lands-
retten henviste til, drejede sig om en medarbejder, der boede tæt på amtsgården i århus og
efterfølgende skulle arbejde i den nye silkeborg kommune. dette forøgede den pågældendes
afstand fra hjem til det nye arbejdssted med mere end 40 kilometer og blev derfor betragtet
                                                 - 5 -
som en væsentlig ændring. ændringen skulle for at få virkning pr. 1. januar varsles i juni må-
ned. det nåede man imidlertid ikke, hvorfor ændringen blev varslet i juli. som følge heraf var
man nødt til at indgå en konkret aftale med den pågældende medarbejder vedrørende januar.
det blev således aftalt, at medarbejderen i januar kunne køre i arbejdstiden og få udbetalt kør-
selsgodtgørelse med den lave takst. aftalen blev indgået med medarbejderen personligt. for-
mentlig blev den relevante faglige organisation underrettet.
han har ikke kendskab til, om man i århus amt havde praksis for at køre til høj takst.
når han tidligere har forklaret, at man i den gamle silkeborg kommune altid kørte til høj
takst, vedrørte det perioden fra 1986 og frem. det var kun den periode, han havde kendskab
til. den høje takst blev anvendt til tjenestekørsel inden for de første 20.000 kilometer.
retsgrundlag
af tjenesterejseaftalen af 30. juni 2000 som offentliggjort i bilag 1 til finansministeriets cir-
kulære nr. 12212 af 30. juni 2000 fremgår bl.a.:
       ”tjenesterejse. definition
       § 3. for at der kan tales om en tjenesterejse forudsættes,
       - at rejsen er et nødvendigt led i tjenesten, og
       - at den af tjenestestedet godkendes som en tjenesterejse.
       …
       tjenesterejsens længde og varighed
       § 5. en tjenesterejses længde og varighed beregnes normalt med tjenestestedet som
       start- og slutpunkt.
       stk. 2. hvis tjenesterejsen har et andet start- og/eller slutpunkt end tjenestestedet (f.eks.
       bopælen), og det ikke vil være rimeligt for den ansatte eller tjenestestedet, at tjeneste-
       stedet er start- og slutpunkt, kan det faktiske start- og/eller slutpunkt efter konkret vur-
       dering anvendes ved beregningen.
       …
       bil eller motorcykel
       § 14. for kørsel i privat bil eller på privat motorcykel udbetales godtgørelse pr. km efter
       lav sats. satsen fremgår af det til enhver tid gældende satsreguleringscirkulære.
       skriftlig kørselsbemyndigelse
                                                 - 6 -
      § 15. hvis der med en stilling er forbundet regelmæssig kørsel af større omfang og/eller
      speciel art i privat bil eller på privat motorcykel, kan tjenestestedet udfærdige en skrift-
      lig kørselsbemyndigelse til den ansatte. bemyndigelsen skal være personlig, og inde-
      holde en afgrænsning af de rejser, som kan foretages i henhold til denne.
      stk. 2. for kørsel, der er omfattet af bemyndigelsen, udbetales godtgørelse pr. km efter
      høj sats, jf. det til enhver tid gældende satsreguleringscirkulære, indtil 20.000 km i et
      kalenderår … for kørsel ud over 20.000 km udbetales godtgørelse med lav sats.”
af personalestyrelsens personaleadministrativ vejledning udskrevet den 20. maj 2008 frem-
går bl.a.:
      ”21.2.8. hvad er en tjenesterejse?
      for at der kan være tale om en tjenesterejse, skal rejsen være et nødvendigt led i tjene-
      sten. vurderingen af, om dette er tilfældet, foretages af tjenestestedet.
      der opstår ind imellem tvivl om afgrænsningen mellem på den ene side tjenesterejsebe-
      grebet og på den anden side forflyttelse. en forflyttelse til udlandet kaldes undertiden
      udsendelse.
      en ansat udfører normalt sit arbejde på det faste tjenestested. hvis arbejdet skal udføres
      på et andet sted, foreligger der en tjenesterejse, og reglerne i tjenesterejseaftalen skal
      anvendes.
      hvis en ansat får et nyt, fast tjenestested, taler man om forflyttelse. i disse tilfælde skal
      reglerne om flyttegodtgørelse anvendes, jf. kapitel 22.
      målet for en tjenesterejse er i det følgende benævnt det midlertidige tjenestested, møde-
      stedet eller bestemmelsesstedet.
      …
      21.3.5.3. kilometergodtgørelse
      gennem den lave sats ydes der dækning for de variable udgifter, der er forbundet med
      at køre i bil, dvs. benzin, dækslid, værditab og vedligeholdelse. den høje sats yder der-
      udover delvis dækning for de fast udgifter, der er forbundet med at holde bil, dvs. for-
      sikring, ejerafgift m.m.
      …
      hovedreglen er, at den lave sats anvendes på kørsel i privat bil og på privat motorcykel.
      …
      merudgifterne ved mere lejlighedsvis at køre tjenstligt i privat bil mv. anses for dækket
      gennem godtgørelse af de variable udgifter.
      …
                                                 - 7 -
       den høje sats er beregnet til ansatte, der forudsættes at stille bil til rådighed i forbin-
       delse med deres arbejde, eller som efter tjenestestedets vurdering kun vanskeligt kan be-
       stride dette, hvis de ikke kørte i privat bil.
       …
       det er tjenestestedets skøn, hvad der skal forstås ved ”større omfang” og ”speciel art”.
       ved afgørelsen skal der lægges vægt på hovedbegrundelsen for den høje sats, nemlig
       om den ansattes tjenstlige kørsel er af et sådant omfang og/eller art, at det kan siges, at
       den tjenstlige kørsel er nødvendig eller i hvert fald af væsentlig værdi for tjenesteste-
       det.”
højesterets begrundelse og resultat
der er enighed mellem parterne om, at ændringen af allan neergaard iversens faste arbejds-
sted fra silkeborg til viby j indebar en væsentlig ændring af hans arbejdsforhold. han kunne
derfor vælge mellem at betragte sig som opsagt eller fortsætte på de ændrede vilkår. uanset
om han accepterede ændringen eller ej, var han imidlertid fra ændringstidspunktet og indtil
udløbet af opsigelsesperioden forpligtet til at møde på det nye arbejdssted mod kompensation
tidsmæssigt og økonomisk, herunder for forøgede transportudgifter ved kørsel i privat bil. der
er endvidere enighed om omfanget af den forlængede transport, som han skal kompenseres
økonomisk for. spørgsmålet er herefter, efter hvilken kilometersats kompensationen skal op-
gøres.
skat har fastsat kompensationen for forøgede transportudgifter efter en takst, der svarer til
den lave sats for kørselsgodtgørelse efter tjenesterejseaftalen af 30. juni 2000 § 14. højesteret
finder, at denne sats, der er beregnet på grundlag af sædvanlige variable udgifter ved bilkør-
sel, herunder udgifter til benzin, slid, vedligeholdelse og kilometerafhængigt værditab, må
antages at dække de forøgede transportudgifter ved kørsel i en midlertidig periode i egen bil,
som den ansatte i forvejen råder over.
spørgsmålet er herefter, om allan neergaard iversen på andet grundlag har et yderligere krav.
den kørsel, som allan neergaard iversen i opsigelsesperioden foretog mellem sin bopæl og
det nye faste arbejdssted, kan ikke anses for en tjenesterejse efter tjenesterejseaftalen. han har
allerede derfor ikke på grundlag af tjenesterejseaftalens regler krav på kørselsgodtgørelse efter
den høje sats. det kan ikke føre til et andet resultat, at den øgede transporttid i opsigelsesperi-
oden blev indregnet i arbejdstiden.
                                                - 8 -
det er ikke godtgjort, at der i silkeborg kommune var kutyme for i tilfælde af ændring af fast
arbejdssted i opsigelsesperioden at yde kørselsgodtgørelse efter den høje sats. der er ikke
oplyst nogen eksempler på en sådan praksis, tværtimod fremgår det af leif rattenborg bøge-
dals forklaring, at der i det eneste kendte tilfælde blev ydet godtgørelse efter den lave sats.
herefter tiltræder højesteret, at skat er frifundet, og stadfæster derfor dommen.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal hk/danmark som mandatar for allan neergaard iver-
sen betale 25.000 kr. til skat.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.