text:
                                              dom
afsagt den 14. juni 2017 af østre landsrets 14. afdeling
(landsdommerne benedikte holberg, niels fenger og jeanette melchior (kst.)).
14. afd. nr. b-1401-15:
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat sune riisgaard)
mod
a
(advokat eduardo panzeri vistisen)
denne sag, der er anlagt den 26. september 2014 ved retten i glostrup, er ved kendelse af 4.
juni 2015 henvist til behandling ved østre landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.
sagsøgeren, skatteministeriet, har principalt nedlagt påstand om, at sagsøgte, a, skal aner-
kende, at hans skattepligtige indkomst for indkomstårene 2010 og 2011 forhøjes med hen-
holdsvis 30.533 kr. og 91.620 kr., subsidiært at as skatteansættelse vedrørende indkomstårene
2010 og 2011 hjemvises til fornyet behandling ved skat.
a har påstået frifindelse.
sagsfremstilling
sagen drejer sig om, hvorvidt a i 2010 og 2011 er skattepligtig af værdien af fri bil vedrøren-
de en bil af mærket toyota hilux 3,0 pickup med reg.nr. … (herefter toyotaen), eller om bi-
len er specialindrettet, således at den ikke er omfattet af beskatningsreglerne om fri bil i lig-
ningslovens § 16, stk. 4. i sidstnævnte fald opstår der tillige spørgsmål om eventuel beskat-
ning efter ligningslovens § 16, stk. 3.
                                                - 2 -
a var på det for sagen relevante tidspunkt hovedaktionær og direktør i selskabet vvs-x a/s
(herefter selskabet).
selskabet ejede eller leasede flere biler, der alle var registreret til ren erhvervsmæssig anven-
delse. den 16. september 2010 leasede selskabet herudover den i nærværende sag omhandle-
de toyota, der er en pickup med fire døre og en længde på 5,26 meter. af det fremlagte
salgsmateriale fra toyota fremgår, at den pågældende type hilux fås både som varebil og som
personbil.
toyotaen blev indregistreret til blandet benyttelse erhverv/privat. i forbindelse med ind-
registreringen afgav a desuden en erklæring om anvendelsen af køretøjet, hvori han bl.a. un-
derskrev følgende:
                "undertegnede erklærer herved, at køretøjet … skal anvendes således:
                …
                blandet privat og erhvervsmæssigt:
               - køretøjet ejes af en virksomhed, hvor anvendelsen er både i virksom-
                    heden og til andre formål, fx privat."
i overensstemmelse med den nævnte angivelse om blandet privat og erhvervsmæssig brug har
selskabet årligt betalt 5.040 kr. i privatbenyttelsesafgift i medfør af vægtafgiftsloven.
den 16. december 2011 blev a standset i toyotaen på y-gade i forbindelse med skats og
politiets såkaldte julefrokost-razzia. af fremlagte fotos fra standsningen fremgår, at der i bilen
lå pizzabakker på gulvet ved passagersædet, og på passagersædet var der fastspændt en barne-
stol. det fremgår af afgørelse af 26. juni 2014 fra skatteankenævn frederiksberg, at a til
skat og politiet forklarede, at han var på vej hjem fra selskabet, og at han havde pizza med
til familien. senere skulle han tilbage til selskabet. i relation til barnesædet forklarede han, at
hans datters børnehave lå på den direkte vej mellem selskabet og hjemmet, hvorfor han under-
tiden afleverede sin datter i forbindelse med kørslen til selskabet. da toyotaen blev standset
den 16. december 2011, var den ikke forsynet med selskabets logo eller lignende.
skat indledte efterfølgende ligningssag, og i forbindelse hermed blev toyotaen den 2. no-
vember 2012 fremvist for skat med henblik på, at skat kunne vurdere, om bilen var spe-
cialindrettet i ligningslovens § 16, stk. 4’s forstand. følgende fremgår af mødereferatet:
                                                 - 3 -
       ”skat besigtigede bilen og kunne konstatere at bilen nu var blevet omregistreret
       til erhvervsmæssig anvendelse, ligesom der var trykt firmanavn på bilens sider. i
       kabinen bag passagersædet var der en reol med værktøj, som var fastmonteret til
       gulvet.
       i lastrummet var der værktøj, pakker og reservedele, herunder en affugter.
       på mødet oplyste du bl.a. følgende:
       du var uddannet elektriker og vvs. husstanden består af ægtefælle og 2 børn. i
       ejer 1 personbil som din ægtefælle anvender. hun arbejder også i selskabet. sel-
       skabet har 6 varevogne og 1 ladvogn.
       du bruger bilen til vagtkørsel. selskabet har døgnvagt hele året. døgnvagt koster
       kr. 120.000 om året for selskabet til tillæg mm. derfor kører du så mange vagter
       som muligt for at spare på udgifterne. alle selskabets biler står på de ansattes pri-
       vatadresser, fordi selskabets adresse har været udsat for meget hærværk, tyveri
       mm.
       på en typisk arbejdsdag, kører du direkte fra hjemmet til enten en kunde eller til
       selskabet. bilen står altid på privatadressen, også når du afholder ferie. der er 5-6
       km mellem hjemmet og selskabets adresse.
       på forespørgsel om hvorfor bilen er registreret til blandet anvendelse, oplyste du,
       at bilsælgeren havde fortalt om de nye skærpede regler vedr. privatkørsel i pri-
       vatbil. ved at registrere bilen til blandet anvendelse, kunne du – ifølge bilsælgeren
       – købe bilen fri i en periode, hvis du f.eks. ville bruge bilen privat en weekend. du
       havde dog aldrig anvendt bilen privat.
       din revisor oplyste, at man havde omregistreret bilen til 100 % erhvervsmæssig
       brug fra 1. november 2012.
       grunden til, at du havde valgt en toyota hilux var, at den har motorkraft nok til at
       trække en trailer med rendegraver. endvidere var den god at sidde i, da du har
       dårlig ryg.
       det var din opfattelse, at bilen er specialindrettet, og derfor omfattet af reglerne
       herom. lagerrummet er uopvarmet.”
skat traf afgørelse i sagen den 19. november 2012. det var skats opfattelse, at a var skat-
tepligtig af værdien af fri bil for indkomstårene 2010 og 2011. værdien af den frie bil blev
opgjort til hhv. 30.533 kr. og 91.620 kr. for indkomstårene 2010 og 2011. særligt med hensyn
til spørgsmålet om, hvorvidt toyotaen var specialindrettet, anførte skat følgende:
                                                - 4 -
      ”for så vidt angår vurderingen om der er tale om en specialindrettet bil, er vi for-
      sat af den opfattelse, at bilen ikke er specialindrettet.
      der er lagt vægt på følgende momenter:
      -        det er et køretøj, der som udgangspunkt uden den pågældende indretning
               er velegnet til privat brug
      -        køretøjet er ikke ved indretningen blevet uegnet til privat brug
      -        tingene kan tages ud af køretøjet, hvis der er behov herfor.
      -        køretøjet er ikke tilsmudset eller med lugtgener, der gør det uegnet til pri-
               vat brug
      -        køretøjet var ikke påtrykt med firmanavn.”
a påklagede skats afgørelse til skatteankenævn frederiksberg. ved afgørelse af 26. juni
2014 omgjorde skatteankenævn frederiksberg skats afgørelse og besluttede, at a ikke
skulle beskattes af værdien af fri bil for indkomstårene 2010 og 2011. *skatteankenævnets
begrundelse lød som følger:
      ”hvis arbejdsgiveren stiller en bil til fri rådighed, som den ansatte kan bruge pri-
      vat, er der som hovedregel tale om et skattepligtigt personalegode (fri bil). se ll
      § 16, stk. 4. det er rådigheden over den fri bil, der beskattes. det skattepligtige
      beløb fastsættes derfor uafhængigt af privatkørslens omfang.
      det er kun rådighed over firmabil til privat kørsel, der udløser beskatning efter ll
      § 16, stk. 4. den erhvervsmæssige kørsel for firmaet i firmaets bil beskattes ikke.
      da nævnet finder, efter en konkret vurdering, at bilen udelukkende benyttes er-
      hvervsmæssigt bortfalder beskatningen af fri bil.
      nævnet giver dermed fuldt medhold.”
det er denne afgørelse, der er indbragt for domstolene ved nærværende sag.
skatteministeriet har til brug for sagen fremlagt oplysninger om, at der i perioden 2010-2011
blev registreret i alt 435 toyota hilux’er. af disse blev 207 registreret til udelukkende er-
hvervsmæssig anvendelse, 37 til ”mandskabs-/materielkørsel” og 1 til ”brandsluknings-
/redningskørsel”. 190 af bilerne blev indregistreret til enten hel eller delvis privat anvendelse,
idet 2 af bilerne blev nyindregistreret som private personbiler.
forklaringer
der er for landsretten afgiver forklaringer af a, c og b.
                                               - 5 -
a har forklaret bl.a., at selskabet leasede toyotaen til brug for vvs-arbejde. da han ville have
mulighed for tillige at benytte toyotaen i forbindelse med, at han ombyggede sit hus, valgte
han efter sælgers rådgivning at få den indregistreret til blandet erhvervsmæssig og privat be-
nyttelse, således at han kunne ”frikøbe” bilen til den private brug. hensigten med at indregi-
strere bilen til blandet privat og erhvervsmæssig anvendelse var således ikke, at han i øvrigt
ville bruge bilen privat. han endte i øvrigt med ikke at bruge bilen i forbindelse med ombyg-
ningen af huset. bilen er heller ikke herudover blevet brugt privat bortset fra enkelte tilfælde i
forbindelse med kørsler, der i øvrigt var arbejdsmæssige, og som efter hans opfattelse kunne
ske inden for reglerne for fri erhvervskørsel. han har en diskusprolaps, og toyotaen var i den
henseende et velegnet køretøj, bl.a. på grund af sædet og den høje ind- og udstigningshøjde.
i forbindelse med, at han leasede toyotaen, blev den specialindrettet til brug for hans vvs-
virksomhed. nogle af hans øvrige biler havde alene reoler med skuffer i den ene side af last-
rummet, mens andre havde flere. i højre side af toyotaen på det sted, hvor bagsædet oprinde-
ligt havde været, var der opsat en reol med skuffer, hvori han opbevarede småting. på bagsi-
den af reolen var der hylder, som han brugte til større håndværktøj. der var i venstre side af
bilen tillige plads til en taske til dyre komponenter, som han ikke turde lade ligge i bilen. ba-
gest i bilen var der et lastrum, som bl.a. blev benyttet til at fragte værktøj så som vandstøvsu-
gere og affugtere. det var også her, at han placerede grussække, og det er derfor, at man på de
fremlagte billeder ser grus i lastrummet. lastrummet blev herudover anvendt til at trans-
portere reservedele så som toiletter, der skulle skiftes. når der ikke var flere skuffer og reoler
i lastrummet, var det netop for at have plads til sådanne større løsgenstande.
han fik i forbindelse med ombygningen af bilen sat en sort plastikbund i toyotaen, således at
dens lastrum let kunne rengøres for bl.a. grus ved spuling. efter hans opfattelse var bilen
normalt snavset i lastrummet. den var også snusket i førerkabinen, typisk fra en medarbejders
arbejdsbukser. det var dog ikke værre, end at han undertiden fragtede sine børn i toyotaen.
han sætter nemlig pris på, at der er rent, og bilen var jo en værdigenstand, der skulle holdes i
pæn stand.
det hændte, at han brugte toyotaen til at besøge kunder, men han udførte selv vvs-opgaver i
ca. halvdelen af sin arbejdstid. herudover havde han havde døgnvagten det meste af året. han
brugte i begge sammenhænge selv toyotaen som sit rullende værksted. af samme grund stod
den som oftest parkeret foran hans bopæl uden for arbejdstiden og i ferier. af hensyn til
                                                  - 6 -
døgnvagten lå der normalt bl.a. en affugter og en vandstøvsuger i toyotaens lastrum. på en
almindelig arbejdsdag kørte han derfor direkte fra hjemmet til selskabet eller til en kunde.
toyotaen blev tillige anvendt af en af hans medarbejdere til at køre større mængder grus og til
at trække tungere læs. den kunne på grund af sin størrelse, sit anhængertræk og sit firehjuls-
træk bruges til firmaopgaver, som de andre biler ikke kunne klare. de benyttede den således
bl.a. til at trække trailere til minigravere, ligesom den undertiden blev brugt til at trække fir-
maets andre biler fri, når disse sad fast ude på arbejdspladserne.
han havde ikke døgnvagten den dag, han blev standset, og det var derfor, at toyotaens last-
rum ikke var fyldt med arbejdsredskaber mv. aftenen forinden havde han på sin privatadresse
udarbejdet et større tilbud. da han opdagede, at han havde glemt nogle af tegningerne der-
hjemme, valgte han at køre hjem for at hente dem. han aftalte med sin hustru, at han på vej
hjem skulle købe nogle pizzaer til aftensmad. han hentede pizzaerne på frederikssundsvej,
hvilket var præcis den vej, han alligevel ville have kørt til og fra arbejde.
på et af de billeder, som skat tog den pågældende aften, ser man i lastrummet bl.a. en pap-
kasse til noget legetøj og en rød barnekuffert. han havde lagt kufferten og papkassen i vare-
vognen, da han ville smide dem i en pap-container, som de havde i vvs-firmaet. den barne-
stol, som man ser på et andet billede fra skats kontrol, var mest hos hans far, der undertiden
hjalp med at hente børnene. faktisk var det sjældent – måske en gang om måneden – at han
brugte toyotaen til at bringe børn til og fra skole og børnehave. passagersædet blev mest
brugt til at transportere medarbejdere, ligesom han havde et arbejdsbord, som han kunne
fæstne på passagersædet. da bilen blev standset, var han i færd med at designe et firmalogo,
og det var derfor, at der ikke var logo på bilen. alle firmaets øvrige biler havde logo på.
c har forklaret bl.a., at hun er gift med a. i 2010-11 havde de en volvo 50 som privatbil. de
kørte begge i volvoen, men hun brugte den mest. de kørte ikke til og fra arbejde i samme bil,
idet hun brugte volvoen, og a kørte i toyotaen. da a havde døgnvagten i firmaet, når de
ikke holdt ferie, holdt toyotaen tit hjemme hos familien over natten. bilen kunne være be-
skidt, men a kan lide, at der er rent, og han brugte et overtræk til førersædet, hvis han var
beskidt, f.eks. som følge af kloakarbejde. bag førersædet var der en reol med hylder.
                                                - 7 -
hun var ikke involveret i beslutningen om, hvorledes toyotaen skulle indregistreres, men hun
ved, at den ikke blev brugt i forbindelse med ombygningen af huset. a brugte heller ikke i
øvrigt toyotaen privat. de købte undertiden take away, men det var en engangssituation, at
toyotaen blev anvendt hertil. a skulle ikke køre en omvej for at hente børn fra arbejde. det
var i øvrigt sjældent, at han hentede og bragte børn i toyotaen. som oftest var passagersædet
tomt. nogle gange var der opsat et stort plastikskrivebord, der kunne monteres på sædet.
papæsken og kufferten i bagagerummet skulle smides i firmaets pap-container. den dag, a
blev standset, ringede han og sagde, at han kom hjem til aftensmad, da han havde glemt nogle
papirer derhjemme. han kom hjem og fortalte, at han var blevet standset af skat. han kørte
efter aftensmad tilbage til virksomheden.
b har forklaret bl.a., at han er vvs-montør og har arbejdet i as virksomhed. a var direktør,
men arbejdede også som vvs-mand i ca. halvdelen af arbejdstiden. vidnet har selv brugt toy-
otaen til at køre grus, da den kassebil, som han normalt havde til rådighed, ikke kunne trække
en trailer. han brugte nok toyotaen 3-4 gange om måneden. han tror ikke, at a har kørt pri-
vat i bilen, der bar præg af, at den blev brugt til arbejde. bag reolen med skuffer var der nogle
hylder, hvor der var plads til renseværktøj mv. på passagersædet var der normalt en boks med
papirer, kuglepenne, computer mv. der var ofte en vandstøvsuger i bilen. nogle gange var det
et børnesæde i varerummet. de havde en container til pap i firmaet.
procedure
skatteministeriet har gjort gældende, at der særligt i forhold til biler, der er indregistreret til
blandet privat og erhvervsmæssigt brug, må være en klar formodning for, at der er tale om en
bil, som er egnet som alternativ til en personbil. at toyotaen fungerede som værkstedsvogn,
betyder ikke i sig selv, at den var specialindrettet i bestemmelsens forstand. heller ikke det
forhold, at bilen havde betydelig trækkraft, har betydning. det afgørende moment ved vurde-
ringen af, om et køretøj er specialindrettet, er derimod, om køretøjet må anses for et egnet
alternativ til en privat bil.
den pågældende toyota fremstod efter sin art og fremtræden ikke som et specialindrettet kø-
retøj, der var uanvendeligt til privat kørsel. omkring halvdelen af de toyota hilux’er, som
blev indregistrerede i 2010 og 2011, blev indregistreret til enten hel eller delvis privat anven-
delse. toyotaen blev heller ikke ved den konkrete indretning til et specialindrettet køretøj, der
var uegnet til privat benyttelse i den forstand, dette udtryk anvendes i ligningslovens § 16, stk.
                                                 - 8 -
4. toyotaen havde således dels et passagersæde, dels var den fastspændte reol kun placeret i
kabinen bag passagersædet og fyldte desuden alene en mindre del af kabinen bag forsæderne.
skatteministeriet har i den forbindelse bestridt, at der bag førersædet var placeret en yderlige-
re reol. bilens egnethed til privat kørsel understøttes herudover af, at der var sideruder i last-
rummet, at den frie del af lastrummet havde en sådan størrelse, at det kunne bruges til trans-
port af private genstande, og at reolen mv. uden problemer kunne tages ud af køretøjet i til-
fælde af behov for at transportere større private genstande. at bilens anden sæderække var
fjernet, viser blot, at der var tale om en varebil, men ikke, at varebilen var specialindrettet.
endvidere viser det forhold, at a kunne medbringe fødevarer og sit barn i bilen, at der hver-
ken var en sådan tilsmudsning eller lugtgener, at bilen var uegnet til privat anvendelse.
for så vidt angår skatteministeriets subsidiære påstand har ministeriet gjort gældende, at a
har kørt privat i toyotaen. omfattes bilen ikke af § 16, stk. 4, skal han derfor beskattes efter
ligningslovens § 16, stk. 3. as kørsel mellem hjem og arbejdsplads udgjorde ikke en er-
hvervsmæssig kørsel, og hans afhentning af mad og aflevering af børn var dermed ikke privat
kørsel i tilknytning til erhvervsmæssig kørsel. a skal på den baggrund beskattes med et beløb,
der svarer til, hvad det ville koste at leje en bil med tilsvarende anvendelsesmuligheder. vær-
diansættelsen er en ligningsopgave, der skal udøves af skat, hvorfor sagen i givet fald skal
hjemvises til fornyet behandling.
a har gjort gældende, at toyotaen opfylder hovedparten af de kriterier, der efter
skm2008.354.skat og ligningsvejledningen indikerer, at et køretøj er specialindrettet og
uegnet til at træde i stedet for et privat køretøj. for det første var der ikke tale om en smart
personbil, der blev ombygget til en varevogn, men om en bil, der oprindeligt var en kasse-
vognslignende arbejdshest uden luksus, og som både i størrelse og øvrige karakteristika ad-
skilte sig fra den normale personbil. det er i den forbindelse sigende, at de fremlagte oplys-
ninger om indregistreringer af toyota hilux’er i danmark viser, at bilen så godt som aldrig
indregistreres som personbil.
for det andet blev toyotaen ombygget til varebil og specialindrettet til håndværkervirksom-
hed i form af vvs. a har i den forbindelse gjort gældende, at det gennem de afgivne vidnefor-
klaringer er godtgjort, at der var monteret to reoler i det område af kabinen, hvor der tidligere
havde været bagsæde. der var et erhvervsmæssigt behov for skufferne og hylderne, men der
var ligeledes et erhvervsmæssigt behov for at holde det bageste varerum fri for specialindret-
                                                 - 9 -
tede hylder, da der skulle være plads til redskaberne til døgnvagten og borttransportering af
f.eks. cementsække, toiletter og vaskemaskiner mv. endvidere indebar den måde, hvorpå reo-
len og hylderne blev fæstnet, at de ikke blot kunne indsættes igen efter udtagning, og at dette
ikke ville kunne foretages mange gange.
for det tredje er biler indrettet til vvs-virksomheder ifølge skats egen meddelelse et kerne-
område for specialindrettede biler. det er sjældent, at vvs-vogne har erhvervsbetingede instal-
lationer på de to passagersæder. endvidere følger det af retspraksis, at større personbiler kan
være specialindrettede på trods af, at der er ruder i bilen, og at bilen uden specialindretning
normalt anvendes som personbil. toyotaen lugtede ligesom andre vvs-biler og bar generelt
præg af erhvervsmæssig brug.
endelig, for det fjerde, havde as vvs-firma et erhvervsmæssigt behov for en bil med firehjuls-
træk, stor trækkraft og betydelig lasteevne.
såfremt bilen ikke anses for specialindrettet, er a enig i, at bilen har været stillet til rådighed
for hans private brug, således at skatteministeriets principale påstand skal tages til følge.
for så vidt angår skatteministeriets subsidiære påstand har a gjort gældende, at det følger af
skats egen praksis, at a ikke skal beskattes af kørsel mellem hjem og arbejde, når han ikke
har taget befordringsfradrag. det er desuden gjort gældende, at skatteministeriet ikke har
fremlagt dokumentation for, at a har kørt privat i bilen ud over de særlige tilfælde, der tilla-
des i forbindelse med rent erhvervsmæssig kørsel. der er derfor ikke grundlag for at hjemvise
sagen til fornyet ligning.
retsgrundlaget
med virkning fra 1. juli 1993 indførtes regler om beskatning af rådighed over firmabiler i lig-
ningslovens § 16, stk. 4. bestemmelsen omfatter efter 1. pkt. kun firmabiler, der er stillet til
rådighed til ”privat benyttelse”, men kan i øvrigt finde anvendelse på varebiler, herunder va-
rebiler af en betydelig størrelse, jf. henvisningen i § 16, stk. 4, til § 4, stk. 1, ii, a, i lov om
vægtafgift på motorkøretøjer.
i de specielle lovbemærkninger til § 16, stk. 4, jf. lovforslag nr. l 181, ft 2001-02, anføres
bl.a. følgende:
                                               - 10 -
      ”det skal bemærkes, at den foreslåede bestemmelse ikke angår de såkaldte særlige
      køretøjer, det vil sige lastvogne, kranvogne og andre specialkøretøjer. køretøjer,
      som ikke anses for egnede som alternativ til en privat bil, er i forvejen ikke omfat-
      tet af ligningslovens § 16, stk. 4.”
skatteministeren har i et svar til folketingets skatteudvalg den 13. august 1999 – tfs
1999.703 – beskrevet undtagelsen således:
      "der er imidlertid køretøjer, som ikke umiddelbart anses for omfattet af reglerne
      om fri bil til rådighed. det gælder f.eks. lastvogne, slamsugere, tankvogne, kran-
      vogne og andre specialkøretøjer, hvor indretningen gør bilen uegnet eller meget
      lidt egnet til privat benyttelse. foreligger der lukkede kassevogne med fastmonte-
      rede hylder samt fastmonteret værktøjsindretning, må vognene anses som sådanne
      specielt indrettede værkstedsvogne, at benyttelsen af vognene til befordring mel-
      lem bopæl og arbejdsplads ikke udløser beskatning af bil til rådighed, men alene
      medfører bortfald af befordringsfradraget for den pågældende strækning.
      da ovennævnte køretøjer ikke anses for egnede som alternativ til en privat bil, ud-
      løser privat kørsel i sådanne køretøjer ikke beskatning efter ligningslovens § 16,
      stk. 4."
spørgsmålet om, hvilke køretøjer der efter skats administrative praksis anses for at falde
uden for ligningslovens § 16, stk. 4, er nærmere behandlet i skats juridiske vejledning
2017-1, pkt. c.a.5.14.1.13 særlige køretøjer. i det pågældende afsnit – der i alt væsentligt
viderefører den på sagstidspunktet gældende skm 2008.354.skat – fremgår bl.a. følgende:
      ”specialkøretøjer
      der er køretøjer, der normalt ikke er omfattet af reglerne om fri bil til rådighed.
      det gælder fx lastvogne, slamsugere, kranvogne, tankbiler og andre specialkøretø-
      jer.
      disse køretøjer anses ikke for egnede som alternativ til en privat bil, og privat
      kørsel i sådanne køretøjer udløser derfor ikke beskatning efter ll § 16, stk. 4.
      se d.a.11.3 om den momsmæssige behandling af specialkøretøjer.
      specialindrettede køretøjer
      specialindrettede køretøjer er biler der almindeligvis er egnede som en privat bil,
      men som på grund af indretningen mv. ikke er egnet til at træde i stedet for en pri-
      vat bil.
      disse køretøjer anses ikke for egnede som alternativ til en privat bil, og privat
      kørsel i sådanne køretøjer udløser derfor ikke beskatning efter ll § 16, stk. 4. det
      er en forudsætning, at bilerne ikke må bruges – og rent faktisk ikke bliver brugt –
      til privat kørsel i øvrigt. kun de biler, der efter deres art og fremtræden kan bruges
                                         - 11 -
som alternativ til en privat bil, er omfattet af ll § 16, stk. 4. vurderingen er dog
konkret.
…
vurderingen af om der er tale om et specialindrettet køretøj
det er bilens indretning, der afgør, om bilen er uegnet som alternativ til en privat
bil eller ej. se tfs 1994, 667 lr.
ved vurderingen af om der konkret er tale om et specialindrettet køretøj, skal føl-
gende krav være opfyldt:
•    køretøjet må ikke egne sig som alternativ til en privat bil
•    der skal være et erhvervsmæssigt behov for, at køretøjet er indrettet på den
     specielle måde
•    det specialindrettede køretøj skal være nødvendigt for, at brugeren kan udfø-
     re sit arbejde.
det er som udgangspunkt uden betydning, hvilket hverv den ansatte har, men der
skal være behov for, at den ansatte bruger de værktøjer og hjælpemidler, der er i
køretøjet for, at den ansatte kan udføre sit job. den ansatte eller dennes arbejdsgi-
ver kan med andre ord ikke blot montere en masse hylder i køretøjet for på den
måde at kunne køre skattefrit til og fra arbejde. der skal være et erhvervsmæssigt
behov for indretningen af køretøjet.
hvis en advokat eksempelvis kører i et køretøj, der er indrettet med faste reoler til
lovsamlinger mv. er det derfor ikke tilstrækkeligt. det kan nemlig ikke siges at
være en nødvendighed for at udføre arbejdet.
der er visse erhverv, der med større sandsynlighed kan få godkendt et køretøj som
specialindrettet end andre. det er erhverv, hvor de køretøjer, der er nødvendige
for at udføre arbejdet, er store, fordi der skal bruges meget værktøj mv., og der
hvor køretøjet bliver tilsmudset, og hvor der måske også opstår lugtgener. der kan
som eksempel nævnes:
• vvs
• elektriker
• servicemontør
• murer
• maler
• fiskesælger.
derimod fx ikke:
• advokat
• ejendomsmæglere
• skolelærere
• kontorpersonale
• arkitekt og ingeniør.
…
                                       - 12 -
dette skema viser en række forhold, der taler for og imod, at et køretøj skal vurde-
res som specialindrettet og uegnet som alternativ til en privat bil:
      forhold der taler for special-                forhold der taler imod special-
      indrettet:                                    indrettet:
      der er tale om et større køretøj.             køretøjet er smart og minder
                                                    om biler, der normalt bruges
                                                    privat.
      der er tale om en kassevogn.                  køretøjet er rent og pænt ind-
                                                    vendig, så man ikke behøver
                                                    arbejdstøj for at køre i den.
      der er ikke sideruder i køretø-               køretøjet er en ladvogn uden
      jets varerum.                                 nogen eller kun begrænset spe-
                                                    cialindretning.
      der er som følge af et er-                    der er ikke et erhvervsmæssigt
      hvervsmæssigt behov indrettet                 behov for køretøjets indretning.
      mange fastspændte reoler, der
      fylder det meste af køretøjets
      lastrum.
      køretøjet er ud over de fast-                 der er ikke erhvervsmæssigt
      spændte reoler også fyldt med                 behov for at medbringe det på-
      nødvendigt værktøj og mate-                   gældende værktøj mv.
      rialer.
      køretøjet er beskidt som følge                køretøjet har firehjulstræk,
      af den erhvervsmæssige brug.                  uden at den erhvervsmæssige
                                                    brug nødvendiggør dette.
      køretøjet lugter ubehageligt                  køretøjets normale anvendel-
      som følge af den erhvervsmæs-                 sesområde svarer ikke til den
      sige brug.                                    erhvervsmæssige anvendelse.
      der er indrettet erhvervs-
      betingede installationer på sæ-
      det ved siden af føreren.
      køretøjet bærer generelt præg
      af erhvervsmæssig brug.
der skal normalt lægges vægt på flere af de forhold, der er nævnt i skemaet ud
over de generelle betingelser, som er nævnt over skemaet. der kan dog også være
andre konkrete forhold, der har betydning for vurderingen.
…
eksempel 2
hvis der køres i en kassevogn uden sideruder, hvor der er monteret faste reoler i
det meste af køretøjets lastrum, som er nødvendige for at kunne udføre arbejdet,
vil der sandsynligvis være tale om et specialindrettet køretøj, der er uegnet til at
                                                 - 13 -
       træde i stedet for en privat bil. der skal derfor ikke ske beskatning af fri bil, men
       kun af den faktiske private brug efter de regler og med de undtagelser, der er
       nævnt ovenfor.
       eksempel 3
       typeeksemplet på et specialindrettet køretøj er vvs-kassevognen, der er helt
       fyldt op med reoler med værktøj og materialer til brug for den ansattes arbejde.
       disse vogne anerkendes også som værkstedsvogne.
       …
       eksempel 5
       hvis der ikke er så mange fastspændte reoler mv. i køretøjet, der måske heller ik-
       ke er så voldsom stort, og det er rent indvendig, så det udmærket kan bruges som
       alternativ til en privat køretøj, er der ikke tale om et specialindrettet køretøj.”
landsrettens begrundelse og resultat
efter ligningslovens § 16, stk. 4, skal den skattepligtige ved indkomstopgørelsen medregne
den skattepligtige værdi af en bil, der er stillet til rådighed for den skattepligtiges private be-
nyttelse, når benyttelsen sker som led i et ansættelsesforhold eller som led i aftale om ydelse
af personligt arbejde i øvrigt. bestemmelsen omfatter både personbiler og varebiler. for visse
køretøjer gælder der imidlertid en særlig praksis, hvorefter privat kørsel ikke udløser beskat-
ning efter ligningslovens § 16, stk. 4, men derimod beskatning efter ligningslovens § 16, stk.
3. undtagelsen omfatter efter forarbejderne til § 16 særlige køretøjer såsom kraner, lastbiler
og andre specialkøretøjer, der ikke kan anses for egnede som alternativ til en privat bil.
den i sagen omhandlede toyota hilux var større end en normal personbil. den var ikke luk-
suspræget, og der var tale om et køretøj, som i første række var designet til at blive benyttet til
andre og mere krævende opgavetyper end blot personbefordring. en toyota hilux adskiller
sig imidlertid ikke som biltype fra normale personbiler på en så afgørende måde, at den alle-
rede før eventuelle modifikationer kan anses for uegnet til at blive anvendt som normal bil i
den forstand, dette udtryk anvendes i ligningslovens § 16, stk. 4. det bemærkes herved, at
bilen ifølge toyotas eget markedsføringsmateriale kan leveres som personbil, og at en større
del af de toyota hilux’er, der blev indregistreret i det for sagen relevante tidsrum, var regi-
streret til delvis privat kørsel, således som det bl.a. var tilfældet for bilen i nærværende sag.
det er ubestridt, at toyotaen blev indrettet på en måde, der var hensigtsmæssig for, at a kun-
ne udføre sine forskellige opgaver for vvs-firmaet. efter ligningslovens forarbejder og praksis
omfattes et køretøj imidlertid alene af den nævnte undtagelse til § 16, stk. 4, såfremt det spe-
                                              - 14 -
cialindrettes til den pågældende arbejdsopgave på en sådan måde, at det derved bliver uegnet
som alternativ til en privat bil.
efter bevisførelsen bestod den foretagne specialindretning af toyotaen reelt kun i montering
af et skuffemodul bag passagersædet og en rengøringsvenlig bundplade. landsretten finder, at
disse ændringer ikke var af en sådan karakter og et sådant omfang, at toyotaen derved ophør-
te med at være et egnet alternativ til en privat bil og således i skatteretlig henseende kunne
anses for specialindrettet. det forhold, at der angiveligt var et erhvervsmæssigt behov for, at
størstedelen af bilen forblev umøbleret – idet bilen hermed forblev velegnet til transport af
bl.a. arbejdsværktøj, reservedele og grussække – indebærer ikke, at bilen herved må anses for
specialindrettet.
at toyotaen ikke var specialindrettet i skatteretlig forstand, understøttes endelig af, at den
ved skats besigtigelse ikke fremtrådte tilsmudset og lugtende, at sideruderne ikke var dæk-
ket til, og at den ikke var forsynet med firmalogo eller lignende.
herefter, og idet der er enighed mellem parterne om, at bilen har været stillet til rådighed for
as private brug, tager landsretten skatteministeriets principale påstand til følge.
a skal betale sagsomkostninger for landsretten til skatteministeriet med i alt 31.740 kr. belø-
bet omfatter 1.740 kr. til dækning af retsafgift og 30.000 kr. til dækning af udgifter til advo-
katbistand inkl. moms. ved fastsættelsen af beløbet til dækning af udgifterne til advo-
katbistand er der ud over sagens værdi taget hensyn til, at sagen er henvist til landsretten som
principiel, og at der har været forhandlinger om eventuel udmeldelse af syn og skøn.
                                   thi kendes for ret:
a skal anerkende, at hans skattepligtige indkomst for indkomstårene 2010 og 2011 forhøjes
med henholdsvis 30.533 kr. og 91.620 kr.
i sagsomkostninger for landsretten skal a inden 14 dage betale 31.740 kr. til skattemini-
steriet. sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.
                                              (sign.)
                                           - 15 -
                                       ___ ___ ___
*) berigtiget i medfør af retsplejelovens § 221, stk. 1.
københavn den 18. august 2017


text:
kobenhavns byret
udskrift af dombogen
dom
afsagt den 21. marts 2017 i sag nr. bs 29c-673012016
coop danmark a/s
roskildevej 65
2620 albertslund
mod
ej endomsselskabet ryesgade kommanditaktieselskab
danalien 1,2. th.
9000 aalborg
sagens baggrund og parternes pfistande
denne del af sagen, der er anlagt den 2. november 2016, vedr4rer sp6rgsmi-
let om, hvorvidt der i den omhandlede lejekontrakt er givet afkald pi regule-
ring til markedslejen. der trcffes i medf6r af retsplejelovens $ 253, stk' 2,
saerskilt afgorel se herom.
 sagsoger. coop danmark a./s, har nedlagt pistand om, at sagsogte tilpligtes
 at anerkende, at den huslejeforh6jelse, denne har varslet overfor sagsoger
 den 2l . juni 2016, er en nullitet og siledes ingen retsvirkning har.
 sagsogte. ejendomsselskabet rvesgade kommanditaktieselskab, har nedlagt
 pistand om frifindelse.
 dommen indeholder ikke en fuldstandig sagsfremstilling,        jf. retsplejelovens
 $ 218 a.
 oplysningerne i sagen
 lejekontrakt af 15. juli 1966 indgiet mellem fabrikant n,h. petersen og
 snedkermester o,j. nielsen og irma aktieselskab indeholder f6lgende be-
 stemmelse     i $ 6:
  ,,lejemdlet                                                                  mdne-
               forts&tter, indtil det af en af parterne opsiges med seks
 ders skriftligt varsel til den l. i en mdned. dog kan lejemdlet af udlejerne
  tidligst opsiges til ophpr den l. ianuar i976, hvorhos udleierne tillegger le-
 jerne ret tilfortsettelse af lejemdlet i tre femdrige pertoder (d.v-s- 1/1 1976 -
  3t/12 1980, 1/t 1981 - 3l/12 1985 og ]/t 1986 - 3l/12 1990)tildennufast-
  satte leje, eller - sdfremt udlejerne @nsker lejenforhpjet - til en leje, der til
  sin tid, hvis parterne ikke kan enes herom, vil vgre at fastsztte af en vold-
  gtttsret besrdemle af to uvilt)ige mend, den ene udpeget af@stifternes kre-
                                                             sm6lsso r-st02-k194.0:-tl-lrl-m00-dl9
                                                                                side 2/10
ditfurening, den anden af kpbenhavns grundejerforening. disse to mend
udpeger i j'ellesskab en domnter til.formand for voldgijtsretten. hvis vold'
giftsmrendene ikke kan blive enige om valg af formand, udpeges denne af
prz sidenten for @stre landsret.
         vedfastsettelse af lejen skal voldgiftsretten navnlig tage hensyn til, at
butikslejemdlet skal yde en forholdsmessig drckning af de stedfundne sttg-
ninger i ejendommes driftsomkostntnger, og desuden skal der tages hensyn
  til den almindeltge udvikling i butikslejen i kvarteret eller tilsvarende kvar-
 terer, samt endelig til sddanne forbedringer af forretningsmessig verdi,
 som ejerne mdtte have gennemfgrt.
          (janset uopsigeligheden kan udleierne kreve udligning             for     nye eller
                                                                 gang er beregnet
fctrrlgede ejenclomsskatter og afgtfter, efter at derfqrste
 skatter og afgijter.for tlen nye eiendom, .ifr. lejelovens $ 37. fastsrcttes skat-
 te- og afgiftsforhgjelsen pd et tidspunkt, der ligger mindre end tre mdneder
                                                                                - u-
forudfor den dato, hvorfraforh@ielsen har virkning, kan leieforhpielsen
 anset lejelovens $ 37 - gennemf1res med kortere varsel, dog mindst                       6n   md-
 ned.
         endelig kan lovhjemlede leieforhqjelser pdlignes lejerne, men der skal
  ved de lejefastseuelser, der kan finde sted ved begyndelsen af de i stk. i om-
  talte femdrige perioder, tages hensyn til sddanne pdlignede forhpielser."
  et til6g til lejekonrrakten indgiet mellem direktgr jgrgen k6lpin v/advokat
  bent kromann og irma aktieselskab har fglgende ordlyd:
   "tillag, til lejekontrakt a.f i 5. juli t 966 mellem direktqr jqrgen kplpin v/ ad-
   vokat bent kromann som udlejer og irma aktieselskab som lejer.
   $ 6 i tejekontrakten udgdr og erstattes aff@lgende betingelser:
           lejemdlet fortsetter indtil det af en af parterne opsiges med seks md-
   neders skrifttigt varsel til den l. i en mdned. dog yder udleier leier ret til
  fortsattelse    af leiemdlet ifemdrige perioder,fprste periode l/1 1981 - 31/12
    1985.
           for f@rste periode fra i . januar 1981 til 3 l december i985 sker der
   en regulering af leien pr. l. ianuar l98l til kr. 322.000 drligt'
           herefter er udlejer berettiget til hvert femte dr at forhlie lejen med
   404o af den procennise stigning som detailpristallet i den pdgtzldende peri-
   ode er unrlergdet. basis .for reg,ttleringen er detailpristallet .for ianuar l98l .
   reguleringen sker stedse med en leie         pd kr. 322.000 som basis. regulerin-
   gen skerf\rste gang l.ianuar lgs6forperioden i/l 1986 til 3l/12 1990.
            (janset uopsigeligheden og stigningerne kan udlejer kreve udligning
   for  nye eller forggede ejendomsskatter og afgifter som mdtte blive pdlignet
    efter l. april 1980."
    forklaringer
    der er afgivet partsforklaring af rikke vang, coop danmark a/s,
                                                                                q
                                                                 s1l)u6t446-50r-sl u2-kl 94.02jllll'l-mog[)l
                                                                                side 3/10
og charlotte k6fer christensen, ejendomsselskabet ryesgade kommandi-
taktieselskab.
rikke vang forklarede, at hun er juridisk chef i coop ejendomme og har
veeret ansat hos sags@ger siden 1. marts 2015. hun har tidligere arbejdet som
advokat og ej endomsmregler.
sags@ger gjorde indsigelse mod nordeas varsling, da der           ikke var hjemmel i
aftalen til lejeforhgjelse. nordea, v/ advokat leif djurhuus udtog stevning,
men sagen blev opgivet.
 sags6gtes varsling blev sendt til sagsogers administrator datea. den blev vi-
 deresendt til hende pfr mail, men 16 i spamfilteret, si hun si den f/rst efter
 udlobet af indsi gel sesfri sten.
 hun har kun kendskab til nordeas varsling fra2ol l ' den blev trukket tilba-
 ge pi grund af den indsigelse, som sags6ger fremkom med. det var samme
 ind,sigelse, som er gjort geeldende under nrrvrerende sag. staevningen blev
 ikke trukket tilbage som led i et stprre aftalekompleks'
 hun kan ikke sige, om lejekontrakten er typisk, men hun har set lignende
 kontrakter.
  charlotte kdfer kristensen forklarede, at hun har arbejdet hos sags@gte i 6
  flr. hun er portefoljemanager. hun har en baggrund som ejendomsmregler.
  hun var ansat i sags/gte, da de overtog ejendommen for 6 flr siden'
  de si f6rst lejekontrakten efterf6lgende. en advokat gennemgik kontrakten,
  inden de overtog ejendommen. de fik ikke nogen advarsel om lejekontrak-
  ten. det var forst, da de havde overtaget ejendommen, at de gennemgik kon-
  trakten og faldt over, at kontrakten var atypisk. de si, at tillagget var lavet,
  for at man kunne regulere lejen uden at skulle igennem en voldgiftssag. de
   skrev netop ikke noget om, at man ikke kunne regulere op til markedslejen'
   der stfir, at tillrgget regulerer $ 6 i lejekontrakten. parterne satte sig ned
   uden voldgift og aftalte, at lejen skulle hrves fra de ca. 152.000 og aftalte
   en regulering. der stir ikke noget om, at der ikke kan reguleres til markeds-
   lejen.
   sags6gte kontaktede nordea for at hore, hvorfor       strvningen var trukket.
   nordea havde flere lejemil med sags6ger. de havde ikke frafaldet, fordi de
   ikke troede, at de kunne vinde, men fordi det var led i en samlet aftale. hun
    talte med margit gustavsen. hun er ikke bekendt med en tidligere varsling
    fra nordea.
    da sagsogte fandt ud af, at de syntes, at lejen var under markedslejen, kon-
    taktede de sagspger. de fandt ogsi, at kontrakten med tillrg pfl tilleeg var en
    smule foreldet. de foreslog en gennemgang og modemisering. de havde en
                                                               s i ln)rr l146-50 i-sl1j2_( i er 01-1 u.r l _i{uofl) i
                                                                                q
                                                                                side 4/10
dialog med sags6ger, der godt kunne teenke sig en modernisering af lejem6-
let, og at der ikke kom en lejeforhojelse hvert 6r, de talte sammen et flrs tid,
men der kom ikke noget ud af det. sags6ger n&vnte til sidst, at der ikke var
hjemmel til forh6jelse, sags6gte fik vurderet lejemilet af uafhaengige vurde-
ringsmeglere. sags0ger fik det ogsi vurderet. sags0ger brugte edc og ny-
bolig. sags0gte brugte reed og colliers.
sags/gte varslede lejeforhojelse over for sags@ger. hun var overrasket over'
at der ikke kom en indsigelse fra sagspger, der vidste, at varsel om lejeforh6-
jelse ville komme.
margit gustavsen fra nordea          sagde, at de dengang havde sat sig ned om
 forhandlingsbordet med sags6ger og talt om en rrekke ejendomme. der hav-
 de veret tale om et "bunkebryllup". hun har ikke set et retsforlig eller an-
 det. margit sagde, at hun havde sendt alt, hvad hun havde.
 parternes synspunkter
 sagsdger. coop danmark a/s ,har i pistandsdokument af 6. februar 2017
  anfart f6lgende:
 det gores til grund for denne pistand grldende:
  ar    tilhgget fra 1980/bilag      2 fuldt og helt iht. sit indhold gor op med,
        hvilke huslejereguleringsmuligheder, udlejer/sags@gte har,
  at    dette direkte fremgir af teksten, der pfl udtommende vis g0r op med
         sags6gtes huslejereguleringsmuligheder, og siledes hverken henviser
         til/tager forbehold om ogsfl at kunne verdiregulere iht. dagrldende le-
        jelovs $ 47,
  at     det tillreg iht. sit ordvalg direkte "erstatter" det oprindelige afta-
         legrundlag, der "udgar" 0f. vedhaftede sider fra den oprindelige le-
        jekontrakt tillige med tilfugget), hvori sags6gte havde ret til at varsle
         huslejeforhgjelser, hvis den almindelige udvikling i butikshuslejen i
         kvarteret tilsagde dette - altsi verdiregulering,
  at      tillegget fra 1980 derfor sflvel iht. sit indhold som formulering som i
          forhold til sin kontekst/historik endeligt og udt6mmende afklarer sag-
          s6gtes husl ejereguleringsmul    i gheder,
   at     sagsogte   i forbindelse med indgielsen af tillagget fra 1980 var repre-
          senteret af advokat bent kromann, der mi antages bflde at have kendt
          reglerne i dageldende lejelovs $ 47 og retsstillingen i tilknytning her-
          til,
   at     man ikke ensidigt som aftalepart kan "varsle sig ud" af en konkret af-
                                                                  sl u6t44&50l-s1 02-k194.02- rl-ul-mouv)19
                                                                                side 5/10
         tale, idet aftaler eendres ved nye aftaler eller aftaletilsidesaettelser, hvil-
         ket indebeerer,
at       varslingen i sig selv er en nullitet og ikke kan have/fi retsvirkning
         mellem parterne.
sags6gte. ejendomsselskabet ryesgade kommanditaktieselskab, har                                    i pi-
standsdokument af5. februar 2017 anf4rt fplgende:
indsigelse efter udlpbet af 6-ugers fristen,       jf.  $ 1 3, stk. 9
til stptte for den nedlagte pfistand g6res det         grldende,    at allerede fordi sag-
soger ikke rettidigt har gjort indsigelser mod varslingen, sti,r denne ved
magt, jf. bl.a. niels gangsted-rasmussen & jeppe wedel nielsens er-
                                                                                juni
t,ue.vrteie*fli, 8. udgave, s. 144. den varslede lejeforh6jelse af den 21.
2016, jf. bilag 5, er siledes grldende i henhold til sit indhold'
 det er ubestridt, at varslingen,     jf. bilag 5, opfylder alle formalia i henhold til
 erhvervslejelovens $ 13.
                                                                                i
 det er endvidere ubestridt, at sags6ger f6rst efter udl6bet af 6-ugersfristen
                                                                           jf'     bilag         6'
 $ 13, stk. 9 96r indsigelse mod den varslede lejeforh6jelse'
 ex tuto g6res det grldende, at sflfremt retten mfltte komme frem til, at
                                                                                par-
 t"*" ,"d tillegget i 1980, jf. bilag 2, har fraskrevet sig retten til at kreeve le-
 jen reguleret tii markedslejen, har sags6ger ved sin sene reklamation givet
  .rug.olte berettiget forvenining om, at lejen kan reguleres efter
                                                                                erhvervsleje-
  lovens $ 13.
   sags0gtes adgang til regulering til markedslejen
                                                                                med husle-
  oei bestrldes, at tillagget fra 1980 (bilag 2) fuldt og helt gdr op
  j eregul eringsmuli ghedeme'
   det beror pa en konkret fortolkning af parternes aftale, om de med
                                                                                tillrgget
   har onsket at fraskrive sig muligheden for at kraeve lejen reguleret
                                                                                til det le-
   jedes vrerdi, senere markedslejen, jf. u.2012'87112h'
                                                                                regulering
    parternes hensigt med tillag fra 1980 har ikke v&ret' at udelukke
    til det lejedes verdi. sags6ger har ikke f6rt bevis for, at det har veret parter-
    nes hensigt at udelukke regulering til det lejedes vrrdi'
                                                                                januar 2000 var
    irjeaftaler indgiet for erhvervslejeloven tradte i kraft den l
                                                                                derfor
    omfattet af lejelovens $ 4, stk. 3 (tidligere stk. 2). lejeaftalen anses
    for indgiet pa lor"n, vilkflr, medmindre andet udtrykkeligt fremgir af afta-
    len. dei skal siledes mere til at anse lejeaftaler indgiet for erhvervslejelo-
                                                                                det er tilfrl-
    vens ikrafttrrdelse for at fravige lovens udgangs ved aftale, end
     det for  aftaler indgaet efter l. januar 2000, jf, lars top rud-petersen i huset
     jura nr. 6, september 2012.
                                                                      srd6 i 446-50 l -s1l)2-k l94.02rll'ml_m0ufl)le
                                                                                side 6/10
kontrakten er indgiet mellem       pi den ene side henholdsvis en fabrikant og
en snedkermester og pi den anden side irma aktieselskab. da kontrakten
og det efterf6lgende tillaeg er konciperet af irma aktieselskabs advokat,
b0r alle uklarheder i kontrakten tolkes til ugunst for sags6gte, som den pro-
fessionelle og strrke part i forholdet.
fprst knap 9 ir efter lejekontrakten (bilag l) blev indgiet, blev der med leje-
loven i 1975 indf4rt mulighed for at krrve lejen reguleret til det lejedes vrr-
di i bestfiende og nyindgflede lejeforhold.
de i lejekontrakten anf6rte "lovhjemlede lejeforh6jelser" (bilag 1, s. 5n) om-
fatter sf,ledes ikke regulering til det lejedes vzerdi eller markedslejen, da be-
grebet f6rst blev indf6rt knap 9 ir efter kontraktens indgielse.
den oprindelige lejekontrakts $ 6 indeholder en fortsattelsesret i femflrige
perioder med en omstrndig reguleringsadgang ved aftale eller voldgift. det-
 te afsnit modificeres i 1980 med et tillrg, hvor sags6ger indrgmmes en
 fortseettelse i femflrige perioder. i den fprste periode aftales lejen til kr.
  322.000, og i de f6lgende perioder kan lejen reguleres hvert 5. tr med 40 %o
 af detailpristallet. parterne kunne pfl dette tidspunkt efter lejeloven krrve le-
jen reguleret til det lejedes vrrdi. det har siledes ikke varet pflkrrvet at ta-
 ge sarskilt forbehold herfor ved udfrrdigelsen af tillregget, da lovens ud-
 gangspunkt jo netop finder anvendelse, medmindre andet udtrykkeligt er af-
 talt.
  det mitte vrre ibenbart for parterne, at en regulering baseret piblot 40 vo
  af detailpristallet, der trcder i kraft hver 5. ir ikke med tiden sikrer udlejer
  en tilstrakkelig rimelig ieje. sags6ger mi ved tillaggets indgflelse have vre-
  ret bevidst om den davarende udlejers ret til at krcve lejen reguleret i over-
  ensstemmelse med den dagrldende lejelov. der ses ingen anden grund for
  sags@ger til at acceptere en si stor lejeforh6jelse.
  eventuelle uklarheder i tillregget skal tolkes til ugunst for sags6ger,                  jf. det
  ovenfor anforte.
  erhvervslejelovens $ l3 finder anvendelse, medmindre parterne udtrykkeligt
  har aftalt andet. sags6ger har ikke l6ftet sin bevisbyrde for, at det har vzeret
  parternes intention at fraskrive sig retten til at krrve lejen reguleret til det
  lej edes verdi/markedslejen.
  retspraksis om forbehold for regulering iht. lovens udgangspunkt, der ikke
   gentages i tillag
   i tbb \ggg.2g2 indgik parterne i 1980 en lejekontrakt, der var uopsigelig fra
   udlejers side i l0 ir. samtidig indgik parterne et tilleg med trappelejeregule-
   ring og med fplgende klausul:
                 "(janset at udlejer har indr@mmet lejeren uopsigelighed, er den
                                                              s1 d06 t 46-50 l -s1r2-k t 94.02rrl-ll t -mou\d l 9
                                                                                side 7/10
                ajialte uopsigelighed og den aftalte leieforhoielse ikke til hinder
               .fb  r g e nne mf6 re is e af i ej e.fo r h 6.i e is e e.fi e r i ej e i ov e ns al mi nde li g e
                re gler"    .
parterne aftalte       i 1985 lejenedsettelse, pristalsregulering og forlangelse af
uopsigelighed for en tiirig periode, alt som modstykke til lejers accept af
konkurrerende udlejning. der var ikke i tillagget taget udtrykkeligt forbe-
hold om lejeforhgjelse til det lejedes vrrdi. landsrettens flertal udtalte, at
der ikke var grundlag for at fortolke tilhgget siledes, at udlejer havde opgi-
vet forbeholdet om at fi lejen forhgjet efter de gzeldende regler om det leje-
des   vrrdi.
ligeledes indf6rte udlejeren i sagen t8b2000.27 i tillreg til lejekontrakt fra
  1963 i tilleg i 1972 og i978 et forbehold om ret til at forh6je lejen efter le-
j  elovgivnin gens regl er.
 i forbindelse med en aftalt lejeforhojelse i 1986 blev det aft'alt' at lejen frem-
 over skulle reguleres i hen-hold til det lgnregulerede pristal men uden torbe-
 holdet om forhojelse i henhold til lejeloven. landsretten udtalte, at der ikke
 var holdepunkter for at antage, at parterne med reguleringsklausulen havde
  onsket at aflose den almindelige adgang                  til lejeregulering efter det lejedes
  vrrdi.
  i u.2012.87|/2[aftalte parterne i 1978 et tilleg til lejekontrakten fra 1953,
  hvorefter lejen fremover skulle reguleres pi grundlag af det l6nregulerede
  pristal. tillegget udgjorde ikke i sig selv et tilstrakkeligt grundlag for at an-
  iug., ut udlejeren havde givet afkald pi at krave lejen reguleret til det leje-
  des  vrrdi:
                  "leielovgivningen har siden 1975 givet en udleier i et er-
                 hvervslejemdl adgang til - medmindre andet er aftalt - at forlan-
                                                                                det leje-
                 ee lejeforhojelse, sdfremt lejen er v@sentlist lavere end
                 desverdi,if.s35,stk.2,idendageldendelejelov,derblevvi-
                 deref4rt som $ 47 i lejeloven af 1979, senere som $ 3 i er-
                 hvervslejereguleringsloven f t 988, som nu er erstattet af s i 3 i
                 erhvervslejeloven om adgang for hver af parterne til at forlange
                  lejen reguleret til markedslejen, hvis den geldende leje er vre-
                  sentlist lavere eller vesentligt hgjere end markedslejen'
                  lejelovgivningen har i samme periode ikke vreret til hinder for,
                  at u ved aftale har kunnet betinge sig en adgang til at regulere
                  lejen i medf4r af serlige reguleringsklausuler ved siden qf regu-
                  leringen efter de n?vnte lovbestemmelser (sdkaldt kombinati-
                  onsregulerinil, if. hgjesterets dom gengivet i ujr 1990'248'
                  er en aftale om pristalsregulering eller anden serlig regulering
                  aflejenindgdet i periodenfra den l. ianuar 1992 til den 31. de-
                   cember i999, kan u kun kreve lejen forhqjet i medf@r af er-
                   hvervslejelouens $ i 3, sdfremt det udtrykkeligt fremgdr af lejeaf-
                   talen, at udlejeren tillige kan kreve lejen reguleret efter $ 3 i
                   den dagreldende erhvervslejeregulertngslov, if' denne lovs $ 9,
                    stk.4, 2. pkt., og erhvervslejelovens $ 80, srk. 5,4' pkt' er en af-
                                                                                slin16trl6-s0r-s] 02-kl')4.02111-l! l-mou-\dl 9
                                                                                side 8/10
              tale om pristalsregulering eller anden sarlig regulering, aflejen
              indgdet f4r den i . januar 1992 eller efter den 31. december
               1999, md det bero pd en konkret fortolkning af parternes aftale
              og grundlag af almindelige fortolkningsprincipper, om u kan
              antages samtidigt at have givet ajkald pd at kreve lejeregule'
              ring efter lejelovgivningens regler omforhgjelse aflejen til det
              lejedes verdi, henholdsvis markedslejen, jf. nu ell s 13.
              lejekontrakten mellem ludlejer] og [leier] blev oprindelig ind-
              gdet i 1956, og ved tiltegget til leiekontrakten af 19. oktober
                1978 blev det bl.a. bestemt, at lejen fremover skulle reguleres pd
              grundlag af det l4nregulerede pristal. denne aftale om pristals-
               regulering udg@r efter hpiesterets opfattelse ikke i sig selv til'
              strekkeligt grundlagfor at antage, at iudlejer] samtidig gav aj-
               kald pd at kreve lejeibrh@jelse i medf4r qf s 35, stk. 2, i den da-
               geldende lejelov, nu ell $ 13. der foreligger heller ikke andre
               omstendigheder, som - sammen med den aftalte pristalsregule-
               ring af lejen - giver grundlag for at fastsld, at et sddant aftald
               var et led i parternes afiale."
tilsvarende udtalte h6jesteret ilj.2012.3561h, at et tillreg, hvori parterne
aftalte pristalsregulering af lejen, ikke medfgrte et afkald pi at krcve lejen
reguleret til det lejedes vrrdi. lejekontrakten fra 1978 indeholdt under de
almindelige bestemmelser en henvisning til regulering efter lejelovgivnin-
gens regler.
det er siledes i retspraksis fastsliet, at lejen kan krcves reguleret, selv nir
der i den oprindelige lejekontrakt er forbehold for lejeregulering efter leje-
lovgivningens regler, men der i senere tilleeg ikke er taget forbehold herfor'
parterne har     i det vesentligste procederet i overensstemmelse hermed'
 rettens begrundelse og afgorelse
 i den oprindelige lejekontrakt af 15. juli 1966 $ 6 om lejeregulering ved
 voldgift, er det, ud over at der kunne ske lejeforhgjelse som f6lge af stignin-
 ger i skatter og afgifter samt driftsomkostninger, blandt andet anf6rt, at
 voldgiftsretten navnlig skal tage hensyn til, "at butikslejemilet skal yde en
 forholdsmressig drekning af de stedfundne stigninger i ejendommens drifts-
 omkostninger, og desuden skal der tages hensyn til den almindelige udvik-
 ling i butikslejen i kvarteret eller tilsvarende kvarterer, samt endelig til sfl-
 danne forbedringer af forretningsmessig vrrdi, som ejerne mfltte have gen-
 nemf6rt". der indgir siledes i $ 6 blandt andet lejevrrdi- eller markedsleje-
 betragtninger.
  i tillagget til lejekontrakten fra 1980 er det anf6rt, at $ 6 i lejekontrakten
  "udgflr og erstattes" af blandt andet en reguleringsmekanisme, som fortsat
  indeholder mulighed for at regulere lejen som f6lge af skatter og afgifter,
                                                              s1u06 i 446-50 l-s1 02-k l94.02rrl-l0l-m0utrdl9
                                                                                side 9/10
men som     i ovrigt baserer sig p& en pristalsregulering af lejen, idet udlejer er
berettiget til hvert femte flr at forhoje lejen med 40o/o af den procentvise stig-
ning som detailpristallet i den pflgaldende periode er undergiet, med basis i
detailpristallet for januar  l98l   og en leje pfl 322.000 kr.
i  1980 var der i lejelovgivningen indsat bestemmelser om regulering af lejen
til det lejedes vrrdi, hvilket udlejer, der var reprrsenteret af advokat, mi
antages at have vrret bekendt med. det forhold, at det fremgflr af tillagget,
at den oprindelige kontrakts bestemmelse om, at der skulle tages hensyn ti1
den almindelige udvikling af butikslejen i kvarteret eller tilsvarende kvarte-
rer, skulle udgi og erstattes af en pristalsregulering, mi efter 2 dommeres
opfattelse tages som udtryk for, at udlejer mi antages at have givet afkald p[
at kreve lejeregulering efter lejelovgivningens almindelige regler herom.
det forhold, at det ikke udtrykkeligt er anfprt, at lejelovgivningens alminde-
lige regler om lejeregulering herved er fiaveget, findes ikke at endre her-
ved.
da erhvervslejelovens $ 13, stk. 2, herefter ikke finder anvendelse for det
omhandlede lejemil, finder disse dommere ikke, at sags@gers manglende
rettidige indsigelse mod sags6gtes varsling om lejeforh6jelse ved skrivelse
 af 21. juni 2016,har nogen retsvirkning.
 disse dommere vil derfor tage sags@gers pflstand       til folge.
 en dommer finder, at tillaggets bestemmelse om forhpjelse af lejen med
 40vo af den procentvise stigning, som detailpristallet i den pflgrldende peri-
 ode er undergflet, hvert 5. ir, ikke i sig selv udg/r et tilstrakkeligt grundlag
 for at antage, at udlejer samtidig har givet afkald pfl at krreve lejeforhpjelse i
 medfor af den dageldende lejelovs $ 35, stk. 2, nu erhvervslejelovens $ 13,
 stk. 2.
 efter denne dommers opfattelse kunne parteme krcve lejen reguleret til det
 lejedes vardi efter den dageldende lejelov. det har derfor ikke varet pikra-
 ver ar rage udtrykkeligt forbehold herom ved udfrrdigelsen af tilhgget, da
 lejelovens regler fandt anvendelse, medmindre andet udtrykkeligt var aftalt.
 denne dommer vil derfor tage sags@gtes frifindelsespistand                til fglge
  der afsiges dom efter stemmeflertallet, hvorfor sags6gers pflstand tages til
  f61ge.
  vedr/rende sagens omkostninger forholdes som nedenfor bestemt, idet ret-
  ten kan oplyse, at der er tilkendt retsafgift 30.220 kr' og et passende bel6b
  til drkning af udgift til advokatbistand 55.000 kr. retten har ved fastseettel-
  sen taget hensyn til sagens vrrdi, forlpb og udfald.
  thi kendes for ret:
                                                               stl)061 {46-s0l-sll2-kl e4.u2rrll! l-r'lug\dl 9
                                                                                side 10/10
sags6gte, ej endomssel skabet ryesgade kommanditakti eselskab, skal aner-
kende, at den huslejeforh6jelse, denne har varslet overfor sagsoger den 21.
juni 2016, er en nullitet og siledes ingen retsvirkning har.
 sags0gte skal inden l4 dage til coop danmark a/s betale sagens omkost-
ninger til coop danmark a/s med 85.220 kr.
 de idpmte sagsomkostninger forrentes efter rentelovens $ 8         a.
 janne hauskov             lene sadolin-holst           frank kristensen
 udskriftens ri gtighed bekraftes.
 k6benhavns byret, den 7. november 2017.
 jacob n6rgaard, kontorful dmrgti g
                                                          s1'd061 44&su r-s1 02-l( 1q4.02- ll-lol-m0g\dle
 publiceret til portalen d. 27-03-2018 kl. 10:30
modtagere: advokat anne louise husen, advokat harry ruby andreasen

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
 -
                                  udskrift
                                      af
                   sø- og handelsrettens dombog
                                  ──────────
den 9. februar 2001 blev af retten i sagen
h-0139-99
theodor dalgaard-sørensen
(advokat peter blenstrup nielsen)
   mod
vida ab
(advokat morten kroon)
afsagt sålydende
                                    d o m:
dommen behandler spørgsmålet om sagsøgeren, theodor dalgaard-sørensen, i forbindelse
med opsigelse af en agenturaftale har krav mod sagsøgte, vida ab, om godtgørelse efter han-
delsagentlovens § 25.
parternes påstande
                                              - 2 -
dalgaard-sørensen har nedlagt påstand om at vida skal betale 368.758,64 kr. til dalgaard-
sørensen med proces rente fra sagens anlæg den 12. juli 1999.
vida har nedlagt påstand om frifindelse.
sagens omstændigheder
dalgaard-sørensen og vida kom i slutningen af 1997 i kontakt med hinanden. dalgaard-
sørensen var på daværende tidspunkt salgschef hos import kompagniet, aalborg. vida er
moderselskab for 5 datterselskaber der hver driver savværk.
den 29. december 1997 og den 21. januar 1998 blev der afholdt møder mellem dalgaard-
sørensen og administrerende direktør hos vida, santhe dahl. møderne mundede ud i at der
mellem parterne med virkning fra den 1. marts 1998 blev indgået agenturaftale. den skriftlige
agenturaftale blev konciperet af dalgaard-sørensens advokat og underskrevet af dalgaard-
sørensen og vida henholdsvis den 1. og den 3. maj 1998.
af aftalen fremgår blandt andet:
   "...
                                        §2
distrikt:
agentens distrikt er hele danmark.
som bilag 1 vedlægges liste over 30 kunder, som agenturgiver i forvejen selv handler med.
agenturgiver vil også selv i fremtiden forestå betjening af de i bilag 1 nævnte kunder og
agenten får ikke provision af agenturgiverens salg til de i bilag 1 nævnte kunder.
...
                                       §4
provision:
agenten modtager i perioden 1. marts 1998 til 30. juni 1998 en grundprovision på dek
40.000,00 + moms pr. måned.
                                               - 3 -
fra 1. juli 1998 modtager agenten en fast provision på dek 30.000,00 + moms pr. måned.
endvidere modtager agenten 1% i provision af faktureret omsætning incl. transport.
...
endvidere modtager agenten dek 3,50 pr. kørt kilometer for agenturgiveren, idet agenten
forpligter sig til at føre kørselsregnskab.
...
agenten har også krav på 1% provision hvis en kunde, som agenten tidligere har besøgt eller
optaget ordre hos bestiller direkte hos agenturgiveren.
agenten afholder selv alle udgifter vedrørende sin virksomhed, herunder husleje, telefon,
porto, brevpapir, edb, forsikring, m.v.
...
                                         §9
repræsentation i øvrigt:
agenten må ikke - så længe nærværende aftale er i kraft - repræsentere andre savværker i
danmark end agenturgiverens.
                                         §10
markedsføring:
agenten tilrettelægger markedsføring efter agenturgiverens anvisninger. agenturgiveren
betaler udgifter til markedsføringsmateriale.
..."
dalgaard-sørensens hverv bestod i at afsætte vidas produkter til danske trælasthandlere. der
blev i hvert enkelt tilfælde indgået kontrakt med det af vidas datterselskaber/savværker som
skulle producere varer til opfyldelse af den indgåede kontrakt.
umiddelbart efter indgåelsen var der mellem parterne korrespondance om hvilke kunder vida i
forvejen handle- de med, jf. aftalens § 2, og hvilke kunder der fremover kunne betjenes af
                                               - 4 -
dalgaard-sørensen. i dommen undlades en nærmere opregning af disse.
ved brev og fax af 12. februar 1999 opsagde vida agenturaftalen. af opsigelsen fremgår:
"...
det avtal som ingicks i maj 1998 sägs härmed upp med omedelbar verkan. det betyder att vi
fullföljer avtalets innebörd under såväl innevarande månad som mars månad 1999.
vid sammanträde med santhe dahl i göteborg har denna önskan redan anmälts. det lämnades
även då förslag till fortsatt samarbete, innebärande att du arbetar med rörlig provision på
2,5%. du är naturligtvis fri att arbeta med andra leverantörer.
för ordningens skull sänder vi detta brev både per fax och brev idag. vi önsker att du
bekräfter uppsägningen av avtalet.
vi ser frem emot ett fortsatt samarbete med dig. om något är oklart om framtida villkor,
diskuteras det med santhe dahl.
..."
ved fax af 23. februar 1998 bekræftede advokat peter blenstrup nielsen på vegne dalgaard-
sørensen opsigelsen af agenturaftalen. advokaten tog forbehold for kompensationskrav. han
tilkendegav at vidas forslag om fremtidigt samarbejde med en provisionssats på 2,5 procent
var uacceptabelt. advokaten anførte at såfremt dalgaard-
sørensen "skal acceptere en forringelse af sin agenturaftale må han tilsvarende have de bedst
mulige salgs- vilkår og i den forbindelse har min klient oplyst, at
                                                      3
f. eks. det danske trælastkompagni kan købe en m hos dem kr. 50,00 billigere og at det
danske trælastkompag- ni yderligere opnår en rabat på 1,5%"
ved fax af 24. februar 1998 afviste vida dalgaard-sørensens kompensationskrav. vida stillede
sig uforstående overfor at dalgaard-sørensen ikke kunne acceptere den normale procentsats
for agentprovision indenfor træbranchen.
vidas omsætning med kunder i danmark hvor kontrakterne er indgået gennem dalgaard-
sørensen, har samlet udgjort 12.340.608 sek. heraf har omsætningen efter den 31. marts
1999 været på 938.934 sek.
                                               - 5 -
dalgaard-sørensen har udarbejdet en oversigt over de kunder han har betjent, med markering
af de kunder der angiveligt blev tilført af ham. oversigten udelades i dommen.
af dalgaard-sørensens skatteoplysninger fremgår at han i 1998 og 1999 havde skattepligtigt
virksomhedsoverskud på henholdsvis 397.244 kr. og 108.151 kr.
forklaringer
theodor dalgaard-sørensen har forklaret at han i 1960 blev uddannet snedker og fra 1973
har været ansat i for skellige virksomheder der handlede med tømmer. fra 1993 har han været
salgschef.
han fik kontakt med santhe dahl fra vida i december 1997. de havde to møder henholdsvis
den 29. december 1997 og den 21. januar 1998. han har på intet tidspunkt set de notater fra
mødet der er fremlagt under sagen. han har aldrig fået eller bedt om mødereferater.
han kendte vida fra tidligere. han vidste at vida selv handlede med storkunder, for eksempel
odense tømmerhandel. i 95% af handlerne blev der anvendt agenter.
                                                  3
på møderne blev det ikke drøftet hvilket antal m træ han som minimum skulle sælge. han
                                                                            3
mener derfor ikke at han skulle være forpligtet til at sælge mindst 20.000 m træ. der blev
heller ikke talt om hvilke kunder han skulle besøge. derimod blev det drøftet hvad de enkelte
savværker kunne præstere.
der blev ikke talt om at vida havde andre agenter i danmark, men derimod om at vidas
datterselskaber selv handlede med storkunder i danmark.
han ophørte hos import kompagniet ved udgangen af december 1997. han tog kunder med fra
tidligere ansættelse. før han tiltrådte som agent for vida den 1. marts 1998, ekspederede han
kunder for vida der i de tilfælde send- te kontrakten direkte til kunden.
i forbindelse med kontraktindgåelsen var der mellem ham og vida enighed om at en del kunder
var hans, uanset vida først havde opført dem som vidas kunder. han forstod på de
pågældende kunder at de ikke tidligere havde handlet med vida.
                                               - 6 -
han har handlet med en del trælasthandlere som er tilknyttet det danske trælastkompagni
a/s. fakturaer der er påført konto nr. 106.98, vedrører hans salg.
efter opsigelsen har han måttet finde nye samarbejdspartnere. han er agent for 2 savværker
hvor han alene får 3 procent provision ved aktuelt salg. han har her- under 3 store
tømmerhandlere som kunder. på nær 10 kun- der har han mistet alle de kunder han leverede
til da han havde kontrakt med vida, herunder de kunder som han havde tilført.
han blev efter kontraktsophøret bekendt med at en af vidas nye agenter i danmark handlede
med en af hans tidligere kunder.
det er en statsautoriseret revisor der har udarbejdet hans regnskab som er fremlagt under
sagen. regnskabet udviser blandt andet et overskud på kørsel på 73.000 kr. dette overskud
blev anvendt til kontorudgifter (edb, printer, fotokopi mv.).
han kan ikke huske sit samlede salg i den tid han var agent for vida.
santhe dahl har forklaret at han er administrerende direktør hos vida. selskabet har tidligere
solgt til kunder i danmark, dels gennem agenter, dels direkte for eksempel til det danske
trælastkompagni a/s. i det omfang der blev solgt gennem agent, var provisionen på 2 til 2½%
i enkelte tilfælde 3%. vida har ikke tidligere indgået aftale med agenter om fast vederlag.
han kom i 1997 i kontakt med dalgaard-sørensen der da var ansat hos import kompagniet
som havde økonomiske vanskeligheder.
på mødet med dalgaard-sørensen den 29. december 1997 noterede han dalgaard-sørensens
tidligere beskæftigelse. der blev endvidere drøftet forventninger til fremtidigt salg. parterne
                                              3
lavede en kalkule på årligt salg af 20.000 m træ eller en omsætning på 3,4 mill. kr.
på mødet den 21. januar 1998 blev der mellem parterne også drøftet et tillæg for
kørseludgifter.
dalgaard-sørensen stillede krav om at en del af provisionen blev givet som fast vederlag.
                                              3
forudsætningen var årligt salg af 20.000 m der imidlertid let ville kunne opfyldes når man tog
                                               - 7 -
branchen i betragtning.
han fandt ikke at der var anledning til at anføre i kontrakten at vida havde andre agenter i
danmark. dette havde været oplyst under forhandlingsforløbet. hver agent fik i øvrigt sin egen
kundeliste, så der var kun konkurrence når agenterne på eget initiativ opsøgte kunder. det
kunne i så fald ske at flere agenter opsøgte samme kunde.
aftalen med en kunde kunne vedrøre flere leverancer. den sidste leverance kunne tidsmæssigt
ligge langt efter kontraktens indgåelse. fakturaerne blev udskrevet løbende, og vidas agenter
fik over fax sendt fakturakopi pr. leverance.
da samarbejdet havde forløbet et stykke tid viste det sig, at målsætningen ikke blev opfyldt.
han besøgte derfor dalgaard-sørensen i juni 1998 hvor de drøftede si- tuationen. der
foreligger ikke notater fra mødet. han har ikke haft andre møder med dalgaard-sørensen. han
besluttede at give samarbejdet en chance til, og i den følgende tid solgte man i visse tilfælde
med ekstra rabatter.
i januar 1999 foretog vida en optælling af dalgaard- sørensens salg. i de sidste 10 måneder af
                             3
1998 var der solgt 5.000 m træ. på den baggrund blev der den 27. januar 1999 holdt et møde
i gøteborg hvor dalgaard- sørensen blev tilbudt at fortsætte på normale provi- sionsvilkår.
dalgaard-sørensen blev således tilbudt en provision på 2,5% der senere kunne forhøjes til 3%.
derimod ville vida ikke længere give dalgaard-sørensen et fast vederlag. til gengæld kunne
dalgaard-sørensen fremover også samarbejde med andre end vida. dalgaard- sørensen sagde
under mødet at han ville tale med sin advokat.
efter opsigelsen af agentaftalen har dalgaard-sørensen i enkelte tilfælde indgået kontrakter for
vida. i de tilfælde har dalgaard-sørensen fået 3% provision. der er afregnet provision for
samtlige de aftaler, der er indgået, også før opsigelsen.
dalgaard-sørensen har ikke skaffet nye kunder af betydning. dette har kunnet konstateres ved
at se på den totale omsætning.
christer johansson der nu er bestyrelsesformand for vida, har forklaret at han var
koncernchef hos vida da aftalen med dalgaard-sørensen blev indgået. han var koncernchef
indtil den 1. februar 1999.
                                              - 8 -
han deltog i nogle møder i forbindelse med aftalens indgåelse, men havde også tidligere mødt
dalgaard-sørensen. det blev i forbindelse med agentaftalens indgåelse oplyst at vida havde
andre agenter i danmark.
det var dalgaard-sørensen der krævede at der blev udfærdiget en skriftlig kontrakt. aftalerne
med vidas andre agenter var og er alene mundtlige. det var også første gang i hans tid hos
vida at der blev indgået aftale om fast vederlag til en agent.
han udfærdigede den fremlagte liste over kunder som vida havde handlet med. listen blev
udfærdiget i maj 1998 ud fra oplysninger, som han havde fået fra vidas datterselskaber. han
fik senere dalgaard-sørensens kommentarer til listen med angivelse af de kunder som denne -
mente han tidligere havde handlet med. han accepterede dette, uanset vida tillige havde
handlet med nogle af de af dalgaard-sørensen anførte kunder.
særlig for så vidt angår det danske trælastkompagni a/s var forholdet det at kontrakter blev
indgået med dette selskabs filialer. dalgaard-sørensen ville derfor få provision af de enkelte
kontrakter der var indgået med en filial.
dalgaard-sørensen har ikke tilført vida nye kunder, i hvert fald ikke kunder af beløbsmæssig
betydning.
rasmus nielsen har forklaret at han har været ansat som lager- og kørselsforvalter i det
danske trælastkompagni, hobro, fra april 1999 til og med marts 2000. den forretning hvor
han var ansat, er 100% ejet af det danske trælastkompagni a/s.
når der skulle købes træ, rettede han henvendelse til en "intern sælger" hos firmaet høeg-
hagen. det var sjældent der blev bestilt/købt træ fra moderselskabet. de enkelte
trælasthandlere under det danske trælastkompagni a/s havde frie hænder til indkøb. beta-
linger blev foretaget centralt over det danske trælastkompagni a/s.
han har ikke personligt handlet med dalgaard-sørensen.
bent kruse har forklaret at han er ansat i transportfirmaet sveda, århus, der blandt andet
kører transporter fra sverige. han har arbejdet for dalgaard-sørensen. nogle af de transporter
                                              - 9 -
der er omhandlet i de fremlagte transportpapirer, har han kørt for dalgaard-sørensen.
procedure
dalgaard-sørensen har til støtte for sin påstand nærmere anført at han allerede i forbindelse
med at opsigelsen blev bekræftet, tog forbehold med hensyn til at kræve kompensation. dette
forbehold må forstås i overenstemmelse med handelsagentlovens §§ 25 og 26.
opsigelsen af kontraktsforholdet har virkning fra den 13. måned efter aftalens ikrafttræden.
han har derfor krav på 2 måneders opsigelse, jf. handelsagentlovens § 22, stk. 1. da der er
opsagt med et varsel der er en måned for kort, har han krav på en måneds grundprovision.
det bestrides at der er opsagt i januar 1999.
han har tilført vida et betydeligt antal kunder. den liste over kunder som vida havde
udfærdiget, indeholdt en del af hans kunder hvilket han straks meddelte til vida. at vida har
oplysninger om hans kunder, må skyldes at listen er udfærdiget i maj 1998, på hvilket
tidspunkt vidas savværker allerede havde fået kontrakter som han havde indgået, herunder
kontrakter indgået før agentaftalens ikrafttræden.
trælasthandlere der er ejet af den danske trælasthandel a/s, skal ikke betragtes som en
enhed da dette selskab lader de enkelte filialer forestå indkøbene. det må lægges til grund
efter den forklaring der er afgivet af rasmus nielsen.
vida har ikke opfyldt provokationen vedrørende nærmere dokumentation for at vida forud for
aftalens indgåelse havde samtlige de kunder der var opført på den liste som vida udfærdigede.
efter bevisførelsen og den manglende opfyldelse af provokationen må sagsøgerens oplysninger
i den udarbejdede oversigt over kunder lægges til grund. herefter har han tilført 49 kunder.
der er også tale om kunder som han har besøgt, men ikke indgået kontrakt med. disse kunder
vil vida i fremtiden kunne drage fordel af.
de kunder som han har tilført, har hovedsageligt været mindre virksomheder. vida har under
sagen ikke givet oplysninger om at de kunder ikke fortsat er kunder hos vida, direkte betjent
eller betjent af andre agenter.
                                                - 10 -
vida har ikke i forbindelse med aftalens indgåelse oplyst at selskabet havde andre agenter i
danmark. vida har derved handlet illoyalt.
når henses til hans dokumenterede indtægtsnedgang, må det lægges til grund at han har
tilført vida kunder der fortsat handler med vida. da det endvidere ud fra sagens
omstændigheder, herunder indtægtsnedgangen, er rimeligt at tillægge ham en godtgørelse, er
han berettiget hertil efter handelsagentlovens § 26 jf. § 25, stk. 1, jf. her- ved bent iversen,
handelsagenten & eneforhandleren, 3 udg., side 175.
                                                            3
forudsætningen om at der årligt skulle sælges 20.000 m træ, er udokumenteret. såfremt
denne forudsætning var væsentlig, skulle den have været skrevet ind i aftalen.
idet der henvises til afgørelserne i ufr 1996, side 310 vl og ufr 1997, side 571 sh,
modificeret af det forhold at agentforholdet ikke har varet i lang tid, skal der udmåles en
godtgørelse svarende til hans indtjening i 8 måneder.
vida har til støtte for sin påstand nærmere anført at aftalen mundtligt blev opsagt på mødet
den 27. januar 1999. under alle omstændigheder blev aftalen opsagt ved brev og fax af 12.
februar 1999 og altså inden udløbet af første år efter aftalens indgåelse. dermed er der opsagt
rettidigt i forhold til opsigelsesvarslet på 1 måned, jf. handelsagentlovens § 22, stk. 1. der
henvises endvidere til bent iversen, handelsagenten & eneforhandleren, 3. udg., side 144 samt
betænkning 1151/1988 side 106 hvorefter opsigelsesvarslet beregnes på grundlag af hvert
påbegyndt år agenturaftalen har bestået uopsagt. det er udtrykkeligt angivet at det er den
modsatte ordning af funktionærlovens.
dalgaard-sørensen har bekræftet og dermed anerkendt opsigelsen med det angivne varsel.
dertil kommer at dalgaard-sørensens anbringende om for kort varsel først fremkommer i
påstandsdokumentet. dalgaard-sørensen er derfor afskåret fra at gøre dette gældende.
det må blandt andet ved christer johanssons forklaring lægges til grund at dalgaard-sørensen
ikke har tilført vida nye kunder. det er dalgaard-sørensens bevisbyrde at der er tilført nye
kunder, jf. erling borcher i ufr 1999b, side 79. det forhold at der i løbet af 10 måneder i 1998
                          3
alene er solgt 5.000 m træ, indicerer at der ikke har været kundetilgang af betydning.
                                               - 11 -
der er ikke oplyst forhold, hvorefter betaling af godtgørelse kan anses for rimelig. dalgaard-
sørensen har fået provision af samtlige handler. efter den 1. marts 1999 endda med 3%
                                                                                3
dalgaard-sørensen havde stillet i udsigt at der årligt kunne sælges 20.000 m træ. det var
baggrunden for at vida indgik på en for dem meget usædvanlig aftale der adskilte sig
væsentligt fra andre af vidas agentaftaler idet den indeholdt et betydeligt fast vederlag. i prak-
sis blev omsætningen væsentligt dårligere end kalkuleret, og vida havde derfor ikke andet valg
end at opsige aftalen.
i forbindelse med opsigelsen blev dalgaard-sørensen tilbudt at fortsætte som agent på
særdeles rimelige vilkår nemlig med provision på 3%. dalgaard-sørensen indtægtsnedgang
skyldes at han ikke indgik på denne favorable aftale.
vida har ikke handlet illoyalt i forbindelse med indgåelsen af aftalen. det er ikke anført i aftalen
at vida ikke måtte have andre agenter. havde dette været en væsentlig forudsætning for
dalgaard-sørensen, kunne han have fået det indføjet i aftalen der vel at mærke blev
konciperet af dalgaard-sørensens advokat.
såfremt der skal udmåles en godtgørelse til dalgaard-sørensen, skal der lægges vægt på at
agenturforholdet kun har varet i et år. hertil kommer at dalgaard-sørensen fik et fast vederlag
og ikke formidlede handler af betydning. sagen adskiller sig væsentligt fra sagen i ufr. 1996,
side 310 vl.
rettens begrundelse og resultat
det er ikke godtgjort at dalgaard-sørensen blev opsagt før ved modtagelsen af vidas brev/fax
af 12. februar 1999. da opsigelsen blev foretaget i det første år af aftaleperioden, var den
rettidig i forhold til ophør ved udgangen af marts 1999, jf. betænkning nr. 1151/1988 om
handelsagenter og handelsrejsende side 106.
der er ikke tilstrækkeligt grundlag for at fastslå at dalgaard-sørensen har skaffet vida nye
kunder af betydning eller har foranlediget en betydelig udvidelse af den bestående kundekreds.
navnlig er der ikke grundlag for at antage at der ved dalgaard-sørensen medvirken er skabt
varige fordele af betydning, når salgstallene og varigheden af agenturforholdet tages i
                                               - 12 -
betragtning.
i det begrænsede omfang dalgaard-sørensen måtte have tilført vida kunder, vil eventuel
betaling af godtgørelse under hensyn til omstændighederne ikke være rimelig.
agenturforholdet var kortvarigt, og dalgaard-sørensen fik ud over provision for indgående
handler et efter forholdene usædvanligt, betydeligt fast vederlag. dertil kommer at dalgaard-
sørensen fik tilbud om at fortsætte som agent på sædvanlige og fuldt ud rimelige vilkår.
dalgaard-sørensen får derfor ikke medhold i sin påstand.
         t h i k e n d e s f o r r e t:
sagsøgte, vida ab, frifindes.
sagsøgeren, theodor dalgaard-sørensen, skal inden 14 dage efter denne doms afsigelse til
sagsøgte, vida ab, betale sagens omkostninger med 26.000 kr.
              jens feilberg
mogens trepka                        klavs olsen
                                      (sign.)
                          udskriftens rigtighed bekræftes
                   p. j. v. sø- og handelsretten, den 09/02-01


text:
                             højesterets dom
                         afsagt torsdag den 9. februar 2017
sag 87/2016
(1. afdeling)
hk/danmark som mandatar for a
(advokat michael møllegaard jessen)
mod
dsb
(advokat morten ulrich)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 8. afdeling den 25. april 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jens peter christensen, oliver talevski, jan
schans christensen, kurt rasmussen og jens kruse mikkelsen.
sagen er behandlet sammen med højesterets sag 88/2016.
påstande
appellanten, hk/danmark som mandatar for a, har gentaget sin påstand om, at indstævnte,
dsb, skal anerkende, at rådighedstillægget på 6.084,99 kr. pr. 26. marts 2013 skal indgå i
rådighedslønnen til ham, og at forfaldne tillæg skal forrentes fra lønnens forfaldstid.
dsb har påstået stadfæstelse.
forklaringer
der er for højesteret afgivet forklaring af c.
supplerende om retsgrundlaget
af betænkning nr. 483/1969, 1. del om tjenestemandsloven, s. 128-129, fremgår følgende
bemærkninger til den foreslåede bestemmelse i tjenestemandslovens § 32 om rådighedsløn:
                                                  - 2 -
       ”i den fremstilling, der er givet i betænkningens kapitel 3, afsnit 2, punkt 4, om ændrin-
       ger i tjenestemandsstillingens omfang og beskaffenhed, er det anført, at der i de fore-
       slåede nye ansættelsesvilkår for tjenestemænd ikke er behov for at bevare en vente-
       pengeordning af samme karakter som hidtil. kommissionen finder, at der i det nye tje-
       nestemandssystem vil blive taget fornødent hensyn til tjenestemændenes berettigede
       krav på tryghed ved en regel om, at der i indtil 3 år udbetales den hidtidige løn såfremt
       ændringer i forvaltningens organisation eller arbejdsform nødvendiggør nedlæggelse af
       tjenestemandens stilling. forudsætningen for en sådan ydelse må være, at det ikke har
       været muligt at tilbyde tjenestemanden en passende stilling inden eller uden for hans
       ansættelsesområde, som han ville være pligtig at overtage, og i den 3-årige periode må
       pligten til at overtage en stilling, der opfylder disse krav, bestå. såfremt den for den hid-
       tidige stilling fastsatte pligtige afgangsalder passeres i løbet af 3-års perioden, må der
       finde afskedigelse sted på normale vilkår.
       kommissionen går i øvrigt ud fra, at der for nyansatte tjenestemænd vil blive fastsat
       udvidede ansættelsesområder og hensigtsmæssige regler for behandling af spørgsmål
       om overgang til andet ansættelsesområde, således at det kun i sjældne undtagelses-
       tilfælde vil være påkrævet at anvende den i § 32 foreslåede regel.”
tjenestemandslovens § 55, stk. 1 og 2, har følgende ordlyd:
       ”§ 55. en tjenestemand, som i medfør af reglerne i § 12 eller af anden årsag, der ikke
       kan tilregnes den pågældende, overgår til en anden passende stilling, hvor lønnen er
       lavere end i den hidtidige stilling, bevarer lønnen i den hidtidige stilling.
       stk. 2. lønnen i den hidtidige stilling omfatter den samlede faste løn, herunder
       pensionsbidrag til en supplerende pensionsordning. løndele, der ydes som kompen-
       sation for overarbejde, merarbejde eller arbejde på ubekvemme tidspunkter, indgår ikke.
       tidsbegrænsede og opgavebestemte løndele indgår indtil periodens udløb henholdsvis
       opgavevaretagelsens ophør.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om det løntillæg, som a modtog for at deltage i dsb’s vagtordning til afklaring
af sikkerhedsmæssige hændelser, skal medregnes ved beregningen af rådighedslønnen efter
tjenestemandslovens § 32, stk. 1.
a blev med virkning fra den 15. februar 2009 ansat som undersøgelsesleder hos dsb. den 1.
maj 2009 indtrådte han i den nævnte vagtordning. grundlaget for vagtordningen er en aftale
af 3. oktober 2007 indgået mellem dsb, hk trafik & jernbane og ingeniørforeningen om
vagt i operatørvirksomheden dsb. det fremgår af aftalen bl.a., at vagten er etableret som en
                                                - 3 -
ugevagt i alle døgnets timer, og at rådighedsvagten aflønnes med et nærmere bestemt årligt
grundbeløb, som fordeles ligeligt mellem deltagerne i vagten.
ved brev af 21. marts 2013 til a meddelte dsb, at han blev opsagt med virkning fra
udgangen af juni 2013, hvorefter han ville have ret til rådighedsløn.
efter tjenestemandslovens § 32, stk. 1, bevarer en tjenestemand, der afskediges, fordi
ændringer i forvaltningens organisation eller arbejdsform medfører, at stillingen nedlægges,
”sin hidtidige løn” i tre år. som det fremgår af forarbejderne til bestemmelsen, er der en nær
sammenhæng mellem reglerne om rådighedsløn og tjenestemænds pligt til at overtage en
anden passende stilling, idet rådighedsløn først kommer på tale, når der ved nedlæggelse af
tjenestemandens stilling ikke kan anvises en anden passende stilling. ved overtagelse af en
anden passende stilling i en sådan situation bevarer tjenestemanden, hvis lønnen er lavere,
”lønnen i den hidtidige stilling”, jf. tjenestemandslovens § 55, stk. 1.
der er ikke i tjenestemandsloven eller dens forarbejder grundlag for at antage, at en tjeneste-
mand, der går på rådighedsløn som følge af stillingsnedlæggelse, skal stilles bedre i henseen-
de til aflønning end den tjenestemand, der i samme situation pålægges at overtage en anden
passende stilling. højesteret finder derfor, at udtrykket ”hidtidige løn” i lovens § 32 og ud-
trykket ”lønnen i den hidtidige stilling” i § 55 må forstås på samme måde.
efter tjenestemandslovens § 55, stk. 2, 2. pkt., omfatter lønnen i den hidtidige stilling bl.a.
ikke løndele, der ydes som kompensation for overarbejde, merarbejde eller arbejde på
ubekvemme tidspunkter. ifølge forarbejderne til § 55 (folketingstidende 2003-04, tillæg a,
lovforslag nr. l 67, s. 2241) indebærer denne bestemmelse, at heller ikke kompensation for
rådighedsvagt omfattes.
højesteret finder på denne baggrund, at tillægget for at deltage i dsb’s vagtordning til afkla-
ring af sikkerhedsmæssige hændelser ikke skal medregnes ved opgørelsen af as rådighedsløn
efter tjenestemandslovens § 32, stk. 1.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                              - 4 -
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal hk/danmark som mandatar for a betale 30.000 kr. til
dsb.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms
afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.