text:
                       højesterets kendelse
                       afsagt torsdag den 22. november 2012
 (det forbydes offentligt at gengive navn, stilling eller bopæl eller på anden måde offentliggøre identiteten
                                             på de nedennævnte)
sag 258/2012
anklagemyndigheden
mod
t1
(advokat hanne reumert, beskikket)
og
sag 259/2012
anklagemyndigheden
mod
t2
(advokat thorkild høyer, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af københavns byret den 12. april 2012 om fortsat va-
retægtsfængsling af t1 indtil den 18. maj 2012 og kendelse af 8. maj 2012 om fortsat vare-
tægtsfængsling af t2, indtil der er afsagt dom i sagen. østre landsrets 14. afdeling har ved
kendelser af 25. juni 2012 stadfæstet byrettens kendelser om fortsat varetægtsfængsling af
begge.
procesbevillingsnævnet har den 15. august 2012 givet tilladelse til, at sagerne indbringes for
højesteret.
                                             - 2 -
i påkendelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, poul søgaard, thomas rørdam,
michael rekling og oliver talevski.
påstande mv.
de kærende, t1 og t2, har påstået løsladelse.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
landsretten har henholdt sig til afgørelserne.
kæremålene er for højesteret behandlet i forbindelse med hinanden.
sagsfremstilling
anklageskriftet mv.
t1 er født den --- december 1988, og t2 er født den --- august 1988. der er rejst tiltale imod
dem ved anklageskrift af 20. april 2012, hvori det hedder bl.a.:
      ”anklageskrift
      t1,
      …
      t2,
      …
      t3,
      …
      t4,
      …
      og
      t5
      …
      sættes herved under tiltale ved københavns byret under medvirken af nævninger til
      straf
                                                  1.
      t1 og t2
                                          - 3 -
for overtrædelse af straffelovens § 114, stk. 1, nr. 7, jf. til dels § 21,
ved på de nedenfor nævnte tidspunkter og steder med forsæt til at volde omfattende
ødelæggelse af fremmed ejendom, som anført i straffelovens § 180, 2. led, og med for-
sæt til at skræmme en befolkning i alvorlig grad eller uretmæssigt at tvinge danske eller
udenlandske offentlige myndigheder eller en international organisation til at foretage
eller undlade at foretage en handling eller at destabilisere eller ødelægge et lands eller
en international organisations grundlæggende politiske, forfatningsmæssige, økonomi-
ske eller samfundsmæssige strukturer, at have begået og forsøgt at begå terrorhandlinger
som nævnt i stk. 1, nr. 7, der i kraft af deres karakter eller den sammenhæng, hvori de
begås, kunne tilføje danmark eller et andet land eller en international organisation al-
vorlig skade, idet de tiltalte i forening
                                              1a.
den 17. april 2010 ca. kl. 2.30 med to molotovcocktails forsøgte at sætte ild til virksom-
heden ---, --- i ---, hvor der blev opbevaret pelse til en samlet værdi af mere end 6 milli-
arder kr., hvilket mislykkedes, fordi molotovcocktailene kun ramte asfalten foran byg-
ningerne, hvor ilden blev slukket af en medarbejder,
                                              1b.
den 14. maj 2010 ca. kl. 1.30 ved hjælp af brændbar væske satte ild til politiskolen,
brøndbyøster boulevard 30 i brøndby, og til flere politibiler på stedet, hvorved der
skete skader for ca. 2 millioner kr.,
                                              1c.
på et ikke nærmere fastlagt tidspunkt mellem den 23. august 2010 kl. 23.00 og den 24.
august 2010 kl. 6.00 med en molotovcocktail satte ild til et skilt ved den i forhold 1a
nævnte virksomhed ---, hvorved der skete skader for omkring 50.000 kr., ligesom de
klippede hul i hegnet ind til virksomheden med henblik på at sætte ild til den, hvilket af
ukendte årsager mislykkedes,
                                              1d.
den 20. september 2010 ca. kl. 3.00 ved hjælp af brændbar væske flere steder satte ild til
bygningerne på adressen --- i ---, hvor virksomheden --- opbevarede pelse for ca. 100
millioner kr., hvorved der opstod skader for ca. 1,5 millioner kr.,
                                              1e.
den 27. oktober 2010 ca. kl. 2.10 knuste en rude ind til nestlé danmark, dampfærgevej
28 i københavn, og dernæst ved hjælp af brændbar væske og en molotovcocktail satte
ild til virksomheden, hvorved der opstod skader for ikke under 2 millioner kr.,
                                              1f.
den 10. november 2010 ca. kl. 1.45 knuste en rude ind til virksomheden saga fur of
scandinavia, sandbjergvej 26 i vedbæk, og ved hjælp af brændbar væske og en molo-
tovcocktail satte ild til virksomheden, hvorved der skete skader for ca. 1,7 millioner kr.,
                                              1g.
den 8. december 2010 ca. kl. 2.45 knuste en rude ind til politiets efterretningstjeneste,
klausdalsbrovej 5 i søborg, og ved hjælp af brændbar væske satte ild til bygningen,
hvorved der skete skader for ca. 3 millioner kr.,
                                            - 4 -
                                                 1h.
den 11. januar 2011 ca. kl. 2.35 klippede hul i hegnet ind til rigspolitiet koncern it,
landlystvej 34 i hvidovre, og ved hjælp af brændbar væske satte ild til bygningerne,
hvor der opbevares udstyr mv. til en samlet værdi af 85 millioner kr., og til to biler,
hvorved der skete skader, som foreløbig er opgjort til 200.000 kr.,
                                                 1i.
den 14. januar 2011 ca. kl. 2.55 med et kanonslag knuste en rude ind til nordeas hoved-
kontor, strandgade 3 i københavn, med henblik på at sætte ild til bygningen ved hjælp
af en fakkel og 20 liter benzin, hvilket af ukendte årsager mislykkedes.
                                                  2.
alle
for overtrædelse af straffelovens § 114, stk. 1, nr. 7, jf. til dels § 21,
ved den 6. april 2011 ca. kl. 2.50 i hammerensgade i københavn, med forsæt til at
skræmme en befolkning i alvorlig grad eller uretmæssigt at tvinge danske eller uden-
landske offentlige myndigheder eller en international organisation til at foretage eller
undlade at foretage en handling eller at destabilisere eller ødelægge et lands eller en in-
ternational organisations grundlæggende politiske, forfatningsmæssige, økonomiske el-
ler samfundsmæssige strukturer, at have forsøgt at begå en terrorhandling som nævnt i
stk. 1, nr. 7, der i kraft af sin karakter eller den sammenhæng, hvori den begås, kunne
tilføje danmark eller et andet land eller en international organisation alvorlig skade, idet
de tiltalte i forening ved hjælp af hjemmelavet napalm (benzin med flamingostykker)
satte ild til den græske ambassade med forsæt til at volde omfattende ødelæggelse af
fremmed ejendom, jf. straffelovens § 180, 2. led, og under sådanne omstændigheder, at
de indså, at beboerne i ejendommene ved siden af ambassaden var kommet i livsfare, jf.
straffelovens § 180, 1. led, hvis ikke branden var blevet opdaget og slukket i tide af to
beboere fra naboejendommen. ved branden opstod der skader for ca. 300.000 kr.
                                                  3.
t1, t3, t4 og t5,
for overtrædelse af straffelovens § 114, stk. 1, nr. 7, jf. § 21,
ved den 26. april 2011 ca. kl. 1.45, med forsæt til at volde omfattende ødelæggelse af
fremmed ejendom, som anført i straffelovens § 180, 2. led, og med forsæt til at
skræmme en befolkning i alvorlig grad eller uretmæssigt at tvinge danske eller uden-
landske offentlige myndigheder eller en international organisation til at foretage eller
undlade at foretage en handling eller destabilisere eller ødelægge et lands eller en inter-
national organisations grundlæggende politiske, forfatningsmæssige, økonomiske eller
samfundsmæssige strukturer, at have forsøgt at begå en terrorhandling som nævnt i stk.
1, nr. 7, der i kraft af sin karakter eller den sammenhæng, hvori den begås, kunne tilføje
danmark eller et andet land eller en international organisation alvorlig skade, idet de
tiltalte i forening knuste en rude ind til politiskolen, brøndbyøster boulevard 30 i
brøndby, med henblik på at sætte ild til bygningerne ved hjælp af ca. 30 liter benzin og
nødblus, hvilket mislykkedes, fordi de tiltalte blev anholdt af politiet.
                                                  4.
…
                                                  5.
…”
                                              - 5 -
sagens forløb
t1 blev anholdt den 26. april 2011 og har været frihedsberøvet siden. t2 blev anholdt den 18.
maj 2011 og har været frihedsberøvet siden.
anklagemyndigheden har oplyst, at efterforskningen i sagen i det væsentlige var afsluttet ved
udgangen af 2011.
den 25. januar 2012 indgav anklagemyndigheden til københavns byret anmodning om for-
håndsberammelse af hovedforhandling i sagen. på et retsmøde den 24. februar 2012 blev ho-
vedforhandlingen forhåndsberammet til foretagelse i københavns byret som nævningesag fra
den 29. oktober 2012 til den 17. december 2012. den berammede hovedforhandling omfatter
20 retsdage. i retsbogen hedder det herom bl.a.:
      ”berammelsen blev drøftet.
      advokat hanne reumert oplyste, at hun kan give møde fra marts 2012.
      følgende muligheder for berammelse i 2012 blev drøftet:
      anklagemyndigheden kunne ikke møde på de tilbudte dage i uge 34, advokat thorkild
      høyer kunne ikke møde på de tilbudte dage i uge 35, retten kunne ikke tilbyde dage i
      uge 36, advokat hanne reumert kunne ikke møde i ugerne 37, 38, den 24. september og
      25. september, berammelse var ikke mulig de resterende dage i uge 39, retten kunne
      ikke tilbyde datoer i uge 40 og 42, berammelse var af forskellige årsager ikke mulig i
      uge 41, og advokat peter hjørne kunne ikke møde i uge 43.
      en række øvrige datoer blev tilbudt.
      advokatfuldmægtig berith ernst oplyste, at advokat michael juul eriksen ikke kunne
      give møde følgende datoer, hvor de øvrige forsvarere og anklagemyndigheden kunne
      møde:
      29. oktober, 30. oktober, 31. oktober, 1. november, 2. november, 5. november, 6. no-
      vember, 7. november, 8. november, 12. november, 16. november, 19. november, 20.
      november, 22. november, 23. november, 29. november og den 17. december, men at
      hun har mulighed for at give møde.
      retten besluttede, at sagen forhåndsberammes til hovedforhandling i retslokale 27 som
      følger:
      29. oktober, 30. oktober, 31. oktober 2012,
                                                 - 6 -
        5. november, 6. november, 7. november, 12. november, 15. november, 16. november,
        19. november, 20. november, 22. november, 29. november 2012,
        3. december, 4. december, 5. december, 11. december, 12. december, 13. december og
        17. december 2012.”
det er oplyst, at byretten forventer at træffe afgørelse om skyldsspørgsmålet den 17. decem-
ber 2012.
anbringender
t1 har til støtte for sin påstand om løsladelse anført, at der ikke er begrundet mistanke om, at
han er skyldig i forhold 1-2. i forhold 3 har han erkendt forsøg på overtrædelse af straffelo-
vens § 181, men der er ikke begrundet mistanke om, at han har forsøgt at overtræde straffelo-
vens § 114 eller § 180.
der er ikke bestemte grunde til at frygte, at han på fri fod vil begå nye lovovertrædelser af
samme beskaffenhed, jf. retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 2. der kan ved vurderingen heraf
ikke lægges vægt på antallet og arten af forhold, som han er tiltalt for. der må tages hensyn
til, at han ikke er tidligere straffet af betydning, og at hans personlige og sociale forhold ikke
er ustabile.
der foreligger endvidere ikke sådanne særlige omstændigheder, at varetægtsfængslingen kan
opretholdes trods udløbet af et års fristen i retsplejelovens § 768 a, stk. 1, nr. 2. der må hertil
kræves en kvalificeret gentagelsesrisiko og et kvalificeret mistankegrundlag, der grænser til
særligt bestyrket mistanke, og disse betingelser er ikke opfyldt.
t2 har til støtte for sin påstand om løsladelse anført, at der ikke er begrundet mistanke om, at
han er skyldig i forhold 1-2.
han er ustraffet, og der er derfor ikke nogen klar underbygning af gentagelsesrisiko, jf. rets-
plejelovens § 762, stk. 1, nr. 2.
der foreligger heller ikke sådanne særlige omstændigheder, at varetægtsfængslingen kan op-
retholdes trods udløbet af fristen på et år i retsplejelovens § 768 a, stk. 1, nr. 2. den allerede
                                                - 7 -
langvarige varetægtsfængsling svækker en eventuel gentagelsesrisiko. endvidere vil der blive
tale om en betydelig overskridelse af et års fristen.
anklagemyndigheden har til støtte for påstanden om stadfæstelse anført, at der er begrundet
mistanke om, at t1 er skyldig i forhold 1-3, og at t2 er skyldig i forhold 1-2. t1 og t2 havde
forsæt til omfattende ødelæggelser af fremmed ejendom som nævnt i straffelovens § 180, 2.
led, og de havde endvidere terrorforsæt som nævnt i straffelovens § 114, stk. 1.
der er bestemte grunde til at frygte, at t1 og t2 på fri fod vil begå ny ligeartet kriminalitet, jf.
retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 2. det forhold, at de ikke tidligere er straffet for ligeartet kri-
minalitet, udelukker ikke, at der kan ske varetægtsfængsling efter bestemmelsen.
ved bedømmelsen af gentagelsesrisikoen i denne sag må der henses til antallet af organise-
rede ildspåsættelser begået regelmæssigt inden for et år, og til at ildspåsættelserne først op-
hørte, da de blev anholdt. der må endvidere henses til baggrunden for ildspåsættelserne, her-
under at t1 og t2 havde terrorforsæt.
der foreligger sådanne særlige omstændigheder, at betingelserne for varetægtsfængsling ud
over et år er opfyldt, jf. retsplejelovens § 768 a, stk. 1, nr. 2. der skal lægges vægt på karakte-
ren af den kriminalitet, som t1 og t2 er tiltalt for. sagen er endvidere fremmet med den for-
nødne hurtighed, jf. retsplejelovens § 768, og fortsat varetægtsfængsling vil ikke være i strid
med det proportionalitetskrav, der fremgår af retsplejelovens § 762, stk. 3. selv hvis de for-
hold, som t1 og t2 er tiltalt for, henføres under straffelovens § 180 eller § 181, kan der for-
ventes langvarige fængselsstraffe, således at betingelserne for fortsat varetægtsfængsling ud
over fristen på et år er opfyldt.
t1 og t2 skal subsidiært varetægtsfængsles i henhold til retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 3,
og mere subsidiært i henhold til retsplejelovens § 762, stk. 2, nr. 1.
retsgrundlaget
retsplejelovens § 768 a, der blev indsat ved lov nr. 493 af 17. juni 2008, har følgende ordlyd:
                                                - 8 -
      ”§ 768 a. medmindre retten finder, at der foreligger særlige omstændigheder, må vare-
      tægtsfængsling ikke finde sted i et sammenhængende tidsrum, der overstiger
      1) 6 måneder, når sigtelsen angår en lovovertrædelse, som efter loven ikke kan medføre
      fængsel i 6 år, eller
      2) 1 år, når sigtelsen angår en lovovertrædelse, som efter loven kan medføre fængsel i 6
      år eller derover.
      stk. 2 …
      stk. 3. fristerne nævnt i stk. 1 og 2 omfatter tidsrummet frem til hovedforhandlingens
      begyndelse i første instans.”
retsplejelovens § 768 a er bl.a. baseret på overvejelserne i betænkning nr. 1492/2007 om be-
grænsning af langvarige sigtelser og varetægtsfængslinger afgivet af justitsministeriets straf-
feretsplejeudvalg. i forslaget til bestemmelsen anføres i de almindelige bemærkninger bl.a. (l
78, folketingstidende 2007-08, 2. samling, tillæg a, s. 2933 ff):
      ”udvalget anfører, at varetægtsfængsling er et særligt alvorligt straffeprocessuelt ind-
      greb, … den belastning, som en varetægtsfængsling er forbundet med, skyldes efter ud-
      valgets opfattelse ikke alene den usikkerhed, der følger af sigtelsen og den skete fængs-
      ling, men også usikkerhed med hensyn til fængslingens længde og dermed f.eks.
      spørgsmål om, hvorvidt den pågældende kan genoptage sit arbejde eller sin uddannelse
      efter endt fængsling, forholdet til familie og venner mv. belastningen må antages nor-
      malt at blive større i takt med indgrebets varighed, og navnlig derfor bør varetægtsperi-
      odens længde begrænses mest muligt.
      udvalget finder på den anførte baggrund, at der er behov for yderligere tiltag for at be-
      grænse den tidsmæssige udstrækning af varetægtsfængslinger. udvalget bemærker i øv-
      rigt, at det indgrebets alvorlige karakter taget i betragtning må påhvile både politi, an-
      klagemyndighed og domstole ved arbejdstilrettelæggelsen at være særligt opmærk-
      somme på at bidrage til at fremme disse sager med henblik på, at en varetægtsfængsling
      bliver af kortest mulige varighed.
      …
      … udvalget har overvejet, om der bør ske ændringer i de gældende regler om tidsgræn-
      ser for varetægtsfængslinger, herunder om der i loven bør fastsættes en tidsgrænse for
      længden af den samlede periode, hvor en sigtet kan være varetægtsfængslet.
      …
      der er enighed i udvalget om at foreslå, at der indføres længstefrister for varetægts-
      fængsling, men udvalget har delt sig i et flertal (8 medlemmer) og et mindretal (2 med-
      lemmer) med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt der i særlige tilfælde bør være mulig-
      hed for at varetægtsfængsle ud over fristerne, eller om fristerne bør være ufravigelige.
      5.5.1.2. flertallet anfører, at der vil kunne komme et tidspunkt, hvor varetægtsfængslin-
      gen må ophæves, selv om der fortsat (f.eks. på grund af fortsat flugt-, recidiv- eller kol-
      lusionsrisiko) kan være et vist behov for varetægtsfængsling, men at det er vanskeligt
      præcist at angive, hvornår dette tidspunkt indtræder, idet det vil afhænge af en række
                                          - 9 -
forhold, herunder kriminalitetens art og grovhed mv. der kan ved den mest alvorlige og
komplicerede kriminalitet af forskellige grunde være et stærkt behov for varetægts-
fængsling gennem længere tid.
flertallet finder, at en absolut overgrænse må antages i givet fald at ville få betydning
navnlig ved varetægtsfængslinger i meget alvorlige sager. en sådan overgrænse ville på
den baggrund nødvendigvis føre til løsladelse også i tilfælde, hvor det efter gældende
ret ville fremstå som helt åbenbart, at fængslingsbetingelserne, herunder også propor-
tionalitetskravet, i øvrigt er opfyldt. der kan som eksempel herpå nævnes kompliceret,
grov bandekriminalitet, herunder narkotikakriminalitet, med internationale forgreninger
eller drabssager med særligt tidskrævende undersøgelser.
flertallet kan på denne baggrund ikke anbefale en absolut overgrænse for varetægts-
fængsling. flertallet finder, at der i stedet i retsplejeloven bør fastsættes et tidspunkt,
hvor varetægtsfængsling bør være ophørt, eller hvor det må kræve en særlig begrun-
delse, hvis varetægtsfængslingen skal fortsætte.
i overensstemmelse hermed foreslår flertallet, at der indføres fravigelige overgrænser
for, hvor længe varetægtsfængsling kan opretholdes.
…
tre medlemmer af flertallet (repræsentanterne for politiet og anklagemyndigheden) be-
mærker, at en frist på et år for varetægtsfængsling i sager med en strafferamme på fæng-
sel i 6 år eller derover kan få betydning i en større del af de alvorligste straffesager.
…
det er disse tre medlemmers opfattelse, at der er mulighed for at foretage opstramnin-
ger, således at varigheden af politiets og anklagemyndighedens sagsbehandlingstid, in-
den der foreligger et anklageskrift, bliver nedbragt. rigsadvokaturen har i overens-
stemmelse hermed oplyst over for udvalget, at man snarest vil tage skridt til at drøfte
mulighederne herfor med statsadvokaterne og politidirektørerne.
de nævnte tre medlemmer anfører, at anklagemyndigheden imidlertid er uden væsentlig
indflydelse på den sidste del af perioden før hovedforhandlingen, hvor sagen bliver be-
rammet og afventer hovedforhandlingens begyndelse. den ovennævnte undersøgelse af
nævningesagerne viser således bl.a., at kun i 34 pct. af sagerne var hovedforhandlingen
indledt senest 3 måneder efter udfærdigelsen af anklageskrift. varigheden af denne pe-
riode kan formentlig i et vist omfang forkortes ved anvendelsen af den foreslåede regel
om forhåndsberammelse. udvalgets tilkendegivelser om, at kriminalitetens karakter i
høj grad skal spille en rolle ved domstolenes afgørelse om varetægtsfængsling ud over
fristen, kan også medvirke til, at der ikke sker løsladelse i de alvorligste straffesager.
de tre medlemmer har dog alligevel en vis bekymring for, om der under den foreslåede
retstilstand i nogle tilfælde vil kunne ske løsladelse fra varetægtsfængsling i alvorlige
straffesager kort tid før hovedforhandlingen, hvor dette kan forekomme stødende eller
medføre vanskeligheder for gennemførelsen af hovedforhandlingen.
det er derfor efter de tre medlemmers opfattelse af stor betydning, at de foreslåede reg-
ler om frister for varetægtsfængsling gennemføres i sammenhæng med udvalgets andre
forslag, der har til formål at nedbringe berammelsestiden, og at retterne udviser stor
                                               - 10 -
      agtpågivenhed med henblik på, at sager fremmes og styres således, at sådanne fristover-
      skridelser undgås. det er også en væsentlig forudsætning for de tre medlemmer, at de
      skærpede betingelser for varetægtsfængsling efter udløbet af fristen i praksis anvendes i
      overensstemmelse med de udførlige bemærkninger til udvalgets lovudkast. det følger
      bl.a. heraf, at varetægtsfængsling efter retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 3 (om risiko for
      påvirkning af efterforskningen mv.), også kan være på sin plads efter afslutningen af
      efterforskningen og tiltalerejsning, samt at selve den grove kriminalitets karakter i al-
      vorligere sager naturligt vil indgå i skønnet over, om varetægtsfængslingen kan fort-
      sættes ud over de angivne frister.
      …
      5.5.1.5. justitsministeriet er enig i udvalgets overvejelser og forslag om at fastsætte fri-
      ster for varetægtsfængslingers tidsmæssige udstrækning, …, og lovforslaget er udformet
      i overensstemmelse hermed.
      justitsministeriet er endvidere enig med flertallet i, at væsentlige hensyn taler imod at
      gøre de foreslåede tidsfrister absolutte. en absolut tidsgrænse ville navnlig ramme va-
      retægtsfængslinger i meget alvorlige straffesager og ville således bl.a. kunne føre til
      løsladelse i alvorlige straffesager kort tid før hovedforhandlingen, hvor dette kan fore-
      komme stødende eller medføre vanskeligheder for den videre gennemførelse af straffe-
      sagen. justitsministeriet kan endvidere tilslutte sig de synspunkter, som særligt er anført
      af politiets og anklagemyndighedens repræsentanter i udvalget om, hvordan den fore-
      slåede mulighed for i særlige tilfælde at fravige fristerne for varetægtsfængsling bør an-
      vendes i praksis.
      på den anførte baggrund er lovforslaget udformet i overensstemmelse med flertallets
      lovudkast.”
i de specielle bemærkninger hedder det bl.a. (folketingstidende 2007-08, 2. samling, tillæg a,
s. 2952 ff.):
      ”der lægges ikke op til en ændring af fængslingsgrundene som sådan, men der lægges
      op til en skærpelse af kravene for anvendelsen af den enkelte fængslingsgrund ved læn-
      gerevarende varetægtsfængslinger med henblik på en mere nuanceret vurdering end ef-
      ter gældende ret af, om fortsat fængsling efter udløb af fristen på henholdsvis 6 måneder
      og 1 år er nødvendig.
      ved rettens vurdering heraf må der bl.a. tages udgangspunkt i den anvendte fængslings-
      grund.
      varetægtsfængsling efter retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 1 (unddragelsesfare), og §
      762, stk. 1, nr. 2 (gentagelsesfare), vil - forudsat at betingelserne for varetægtsfængsling
      fortsat er opfyldt - i sagens natur normalt vare ved, indtil sagen er afsluttet …
      ved fængsling efter de nævnte bestemmelser indebærer kravet om særlige omstændig-
      heder, at der må foretages en samlet vurdering med udgangspunkt i en skærpet vurde-
      ring dels med hensyn til de omstændigheder, der er omtalt i § 768 (dvs. navnlig om ef-
                                                  - 11 -
        terforskningen fremmes med tilstrækkelig hurtighed), dels med hensyn til nødvendighe-
        den af at opretholde fængslingen efter den anvendte fængslingsgrund.
        den skærpede opmærksomhed med hensyn til nødvendigheden af fængslingens opret-
        holdelse indebærer også, at retten må være særlig opmærksom på hensynet til propor-
        tionalitetskravet efter retsplejelovens § 762, stk. 3, …
        der må endvidere foretages en fornyet vurdering af gentagelsesrisikoen efter stk. 1, nr.
        2, ud fra karakteren af den pågældende kriminalitet og varigheden af den hidtidige
        fængsling…
        i alle tilfælde vil den påsigtede kriminalitet spille en betydelig rolle, således at fortsat
        fængsling efter fristerne især kan komme på tale i alvorlige straffesager, dvs. i sager om
        alvorlig, personfarlig kriminalitet samt andre sager af særlig samfundsmæssig betyd-
        ning, hvor den forventede straf vil være på flere års fængsel. retten skal således efter en
        helhedsbedømmelse foretage en kritisk vurdering af nødvendigheden af fortsat vare-
        tægtsfængsling i lyset af varigheden af den hidtidige fængsling.
        …
        ved vurderingen af spørgsmålet om fængslingens opretholdelse ved den mest alvorlige
        kriminalitet - f.eks. i drabssager, de alvorligste narkotikasager mv. - vil selve den grove
        kriminalitets karakter naturligt indgå i skønnet over, om varetægtsfængslingen kan fort-
        sættes ud over de angivne frister. navnlig i tilfælde, hvor tiltale er rejst, og hvor der fo-
        religger en mistanke af en betydelig styrke, vil kriminalitetens karakter af en meget al-
        vorlig forbrydelse - ved siden af den konkrete fængslingsgrund - kunne indgå som et
        væsentligt hensyn, der kan bevirke, at der må antages at foreligge særlige omstændig-
        heder efter den foreslåede bestemmelse.”
højesterets begrundelse og resultat
hovedspørgsmålet for højesteret er, om betingelserne for fortsat varetægtsfængsling af t1 og
t2 i medfør af retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 2, er opfyldt, herunder navnlig om der forelig-
ger sådanne særlige omstændigheder, at varetægtsfængslingen skal opretholdes efter udløbet
af den frist på et år, som er fastsat i retsplejelovens § 768 a, stk. 1, nr. 2.
t1 har været frihedsberøvet fra den 26. april 2011, og t2 har været frihedsberøvet fra den 18.
maj 2011. de er ved anklageskrift af 20. april 2012 tiltalt for terrorisme, til dels forsøg herpå,
jf. straffelovens § 114, stk. 1, nr. 7, jf. til dels § 21. hovedforhandlingen i københavns byret
begyndte den 29. oktober 2012, og der forventes truffet afgørelse om skyldsspørgsmålet den
17. december 2012.
højesteret tiltræder, at der er begrundet mistanke om, at t1 og t2 har overtrådt straffelovens
§ 114, stk. 1, nr. 7, jf. til dels § 21, at betingelserne for fortsat varetægtsfængsling efter rets-
                                                 - 12 -
plejelovens § 762, stk. 1, nr. 2, er opfyldt, og at varetægtsfængslingen kan udstrækkes ud over
et år, jf. retsplejelovens § 768 a, stk. 1, nr. 2.
særligt om retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 2, og § 768 a, stk. 1, nr. 2, bemærkes:
bestemmelsen i 762, stk. 1, nr. 2, må forstås således, at varetægtsfængsling ikke er udelukket,
selv om den sigtede ikke er tidligere straffet, jf. højesterets kendelse af 13. juni 2007 (ufr
2007 s. 2350). når der er begrundet mistanke om terrorisme eller forsøg herpå, og den sigtede
hører til en gruppe, der har et fælles aktionsmål, er der i retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 2,
hjemmel til varetægtsfængsling, hvis den sigtedes forhold gør det nærliggende at antage, at
den pågældende vil fortsætte med at begå terrorhandlinger.
efter retsplejelovens § 768 a, stk. 1, nr. 2, må varetægtsfængsling i et sammenhængende tids-
rum, der overstiger et år, ikke finde sted, medmindre retten finder, at der foreligger særlige
omstændigheder.
bedømmelsen af, om der foreligger særlige omstændigheder, beror efter forarbejderne på en
konkret helhedsvurdering af sagens omstændigheder i hvert enkelt tilfælde. med hensyn til
varetægtsfængsling efter retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 2, fremgår det af forarbejderne, at
en gentagelsesfare normalt vil vare ved, indtil sagen er afsluttet, men at kravet om særlige
omstændigheder indebærer, at der skal foretages en samlet bedømmelse med udgangspunkt i
en skærpet vurdering dels med hensyn til de omstændigheder, der er omtalt i retsplejelovens §
768 (navnlig om efterforskningen er fremmet med fornøden hurtighed), dels med hensyn til
nødvendigheden af at opretholde fængslingen efter den anvendte fængslingsgrund. retten må
herved være særlig opmærksom på proportionalitetskravet i retsplejelovens § 762, stk. 3, og
der må foretages en fornyet vurdering af gentagelsesrisikoen ud fra karakteren af kriminalite-
ten og varigheden af den hidtidige fængsling.
det fremgår endvidere af forarbejderne, at kriminaliteten vil spille en betydelig rolle, således
at fortsat fængsling efter fristerne især kan komme på tale i alvorlige straffesager, dvs. i sager
om alvorlig, personfarlig kriminalitet samt andre sager af særlig samfundsmæssig betydning,
hvor den forventede straf vil være på flere års fængsel. hvor tiltale er rejst, og hvor der fore-
ligger en mistanke af betydelig styrke, vil kriminalitetens karakter af en meget alvorlig for-
                                                - 13 -
brydelse ved siden af den anvendte fængslingsgrund kunne indgå som et væsentligt hensyn,
der kan bevirke, at der må antages at foreligge særlige omstændigheder, som begrunder va-
retægtsfængsling ud over den fastsatte frist på et år.
t1 og t2 er tiltalt for en meget alvorlig forbrydelse, nemlig terrorisme, til dels forsøg herpå.
efter tiltalen har de i flere tilfælde over en periode på ca. et år overtrådt eller forsøgt at over-
træde straffelovens § 114, stk. 1, nr. 7. henset hertil og til den begrundede mistanke om deres
bevæggrunde er det nærliggende at antage, at de på fri fod vil begå ny ligeartet kriminalitet.
denne risiko kan ikke antages at være afsvækket som følge af den tid, de har været frihedsbe-
røvet. det proportionalitetskrav, der fremgår af retsplejelovens § 762, stk. 3, taler ikke imod
fortsat varetægtsfængsling. efterforskningen er fremmet med den fornødne hurtighed, jf. rets-
plejelovens § 768, og sagen blev i februar 2012 forhåndsberammet til hovedforhandling, der
er begyndt. på denne baggrund tiltræder højesteret, at der efter en samlet vurdering foreligger
sådanne særlige omstændigheder, at det i medfør af retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 2, er nød-
vendigt at udstrække varetægtsfængslingen af t1 og t2 ud over fristen på et år i retsplejelo-
vens § 768 a, stk. 1, nr. 2.
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelser af 25. juni 2012.
                                         thi bestemmes:
landsrettens kendelser af 25. juni 2012 stadfæstes.


text:
                             højesterets dom
                           afsagt torsdag den 16. juni 2011
sag 201/2009
(2. afdeling)
patientskadeankenævnet
(kammeradvokaten ved advokat benedicte galbo)
mod
a
(advokat lasse dalberg)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 15. afdeling den 3. juli 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per walsøe, marianne højgaard pedersen, poul
dahl jensen, henrik waaben og hanne schmidt.
påstande
appellanten, patientskadeankenævnet, har påstået frifindelse.
indstævnte, a, har påstået stadfæstelse.
anbringender
patientskadeankenævnet har vedrørende skadens alvor navnlig anført, at det fremgår af
retslægerådets besvarelse af spørgsmål 7 og spørgsmål h, at a havde betydende gener fra sin
rektumprolaps med daglig pressetrang, ve-lignende smerter og afgang af slim og blod og uden
fuld kontrol over afføring og flatus. grundsygdommen medførte forringet livskvalitet. opera-
tionen og dens følger i form af anastomoselækage, blodforgiftning og ophold på intensiv af-
deling indebar et kortvarigt forløb og medførte indlæggelse i mindre end 6 uger, og den an-
lagte stomi blev lagt tilbage i august 2004. den eneste varige følge af anastomoselækagen er
as brok, der medfører smerter og nødvendiggør brug af brokbind. der er derfor ikke grundlag
                                                - 2 -
for at tilsidesætte patientskadeankenævnets vurdering, hvorefter komplikationerne efter ope-
rationen ikke er mere alvorlige end de gener, som grundsygdommen medførte.
om skadens sjældenhed har patientskadeankenævnet anført, at retslægerådet også efter op-
lysningerne fra de to skønsmænd har fastholdt, at der ikke i den lægevidenskabelige litteratur
er grundlag for at fastslå, at komplikationerne indtræder i mindre end 2 % af tilfældene. hertil
kommer, at retslægerådet i svaret på spørgsmål g har anført, at as tobaksforbrug medførte
en ca. tre gange forøget risiko for komplikationer, herunder anastomoselækage. på denne
baggrund, og da der efter patientskadeforsikringslovens § 2, stk. 1, nr. 4, skal tages hensyn til
as helbredstilstand i øvrigt, har a ikke godtgjort, at komplikationerne var så sjældne, at de
berettiger til erstatning. i øvrigt kan der ikke tillægges skønsmændenes erklæring nogen be-
vismæssig betydning, idet deres udtalelse er baseret på et mere end spinkelt statistisk materi-
ale. det tilkommer endvidere retslægerådet at udtale sig om lægelige spørgsmål til brug for
retssager.
a har navnlig anført, at der ved bedømmelsen af spørgsmålet om erstatning skal lægges vægt
på hendes samlede skadesfølger, dvs. både midlertidige og varige følger og ikke blot den
umiddelbare komplikation i form af anastomoselækagen, jf. højesterets dom i ufr 2006, s.
1519. hendes grundsygdom var en helt ufarlig endetarmsprolaps, og den udførte behandling
beskrives i litteraturen som et sikkert indgreb, som med en vellykket operation kun vil med-
føre få dages indlæggelse. til sammenligning hermed kan det lægges til grund, at anastomo-
selækagen har medført yderligere komplikationer i form af blodforgiftning, bughindebetæn-
delse, ophold på intensivafdeling i 11 dage og hospitalsophold i yderligere 25 dage, stomi
gennem 9 måneder samt et betydeligt varigt mén i form af et meget stort, generende og
skæmmende bughindebrok. det samlede skadesbillede sammenholdt med grundsygdommen –
en ufarlig prolaps i endetarmen – opfylder således kravet i patientskadeforsikringslovens § 2,
stk. 1, nr. 4.
ifølge forarbejderne til patientskadeforsikringslovens § 2, stk. 1, nr. 4, kan der vedrørende
kravet om skadens sjældenhed ikke opstilles bestemte grænser baseret på den statistiske sjæl-
denhed af en komplikation. patientskademyndighederne følger dog en praksis, hvorefter
komplikationen skal indtræde med en hyppighed på 2 % eller mindre for at være tilstrækkelig
sjælden.
                                               - 3 -
retslægerådet har blot udtalt, at det samlede skadesbillede ifølge litteraturen optræder i min-
dre end 5 % af tilfældene, mens de to skønsmænd med stor erfaring på området oplyser, at det
er deres kliniske erfaring, at frekvensen af anastomoselækage med fuldt ud så alvorligt et
forløb som i denne sag optræder ved mindre end 2 % af denne type operationer. kravet om
sjældenhed kan herefter anses for at være opfyldt. retslægerådets besvarelse i spørgsmål g
om en tre gange øget komplikationsrisiko i denne sag kan ikke tillægges betydning. den an-
vendte operationsmetode – altemeiers operation – er reserveret til svage patienter, herunder
ældre og særlige risikopatienter, og også skønsmændenes erklæring er baseret på, at operatio-
nen anvendes for denne patientgruppe.
supplerende sagsfremstilling
efter at skønsmændene havde afgivet deres besvarelse af skønstemaet ved erklæringen af 4.
august 2008, skrev as daværende advokat således til skønsmændene:
      ”besvarelsen giver anledning til følgende supplerende spørgsmål:
      sagen har tidligere været forelagt for retslægerådet, der har givet oplysning om den ge-
      nerelle frekvens af anastomoselækager ved disse operationer. retslægerådet måtte
      imidlertid afstå fra at præcisere, hvor hyppigt der indtrådte følger svarende til de følger,
      der er indtrådt i den foreliggende sag, idet litteraturen ikke tillader en nærmere præcise-
      ring, og retslægerådet kunne ikke afgive udtalelse baseret alene på de voterendes egne
      kliniske erfaringer.
      dette var baggrunden for, at der blev udpeget to erfarne fagkyndige, idet der ønskedes
      en besvarelse baseret på klinisk erfaring.
      det, der særligt ønskes oplyst, er, hvor hyppigt der efter deres kliniske erfaring indtræ-
      der følger af anastomoselækage, der fuldt ud svarer til de følger, der har været tale om i
      den aktuelle sag.
      efter den foreliggende praksis vil det afgørende være, om et behandlingsbeløb med føl-
      ger, som der er tale om i den aktuelle sag, optræder i mere eller mindre end 2% af de til-
      fælde, hvor der foretages en operation som den foreliggende, eller andre operationer der
      i det hele kan sidestilles med den foreliggende operation.
      jeg beder dem derfor på baggrund af deres kliniske erfaring oplyse, om frekvensen af
      anastomoselækage med fuldt ud så alvorligt forløb og følger som i den aktuelle sag, op-
      træder ved mere eller mindre end 2% af operationerne.”
skønsmændene besvarede denne henvendelse ved brevet af 4. januar 2009.
læge b, der er as praktiserende læge, har i en erklæring af 9. juni 2009 bl.a. oplyst:
                                              - 4 -
      ”forløbet har efterladt a i en yderligere almensvækket tilstand, med betydelige gener
      fra det meget store brok i bugvæggen. uden brokbindet har pt en fodbold stor brok på
      maven med tilsvarende gener som en højgravid gravid kvinde. hos netop a er det ekstra
      belastende idet hun også lider af kol og ccl.
      jeg mener ikke at der kan være tvivl om at hun i betydelig grad er generet af hendes –
      utilsigtet – påførte store brok.”
retslægerådet har i en erklæring af 17. juni 2010 besvaret en række supplerende spørgsmål
således:
      ”spørgsmål c:
      angår svaret på spørgsmål 12 følger efter rectumprolapsoperationer i almindelighed
      eller følger efter altemeiers operationer?
      svar på spørgsmål 12 gælder rektumprolapsoperationer, som altemeiers operation eller
      anden rektumresektion, men ikke den mere simple operation (delormes operation).
      spørgsmål d:
      er der forskel på størrelsen af risikoen for komplikationer ved forskellige typer rec-
      tumprolapsoperationer? svaret bedes udførligt begrundet.
      spørgsmål e:
      sigtes der med ordene ”denne relativt sjældne operation” i svaret på spørgsmål 17 til
      rectumprolapsoperationer i almindelighed eller til altemeiers operationer?
      ad spørgsmål d og e:
      se svar på spørgsmål c. der er større risiko for komplikationer, inklusiv anastomoselæ-
      kage, såfremt selve prolapsen og rektumvæggen fjernes i modsætning til mere simpel
      duplikatur af slimhinde og rektumvæg ved delormes operation, som imidlertid er min-
      dre effektiv over for prolapsen. tidligere angivne svar vedrører altemeiers operation
      eller anden operativ fjernelse af rektum med prolaps.
      spørgsmål f:
      hvad er baggrunden for, at a i svaret på spørgsmål a er beskrevet som en ”speciel risi-
      kopatient”? svaret bedes udførligt begrundet.
      sagsøger må betragtes som en ”speciel risikopatient”, dels ud fra den påviste og be-
      handlingskrævende lungesygdom i årene forud for operationen, dels hendes betydelige
      tobaksforbrug.
      spørgsmål g:
                                               - 5 -
      har det, at a var en ”speciel risikopatient”, betydning for størrelsen af risikoen for
      komplikationer?
      betydningen af sagsøgers lungesygdom for postoperative komplikationer efter alte-
      meiers kan ikke angives, men sagsøgers tobaksforbrug medfører en cirka tre gange øget
      risiko for komplikationer, inklusiv anastomoselækage.
      spørgsmål h:
      var det i overensstemmelse med almindeligt anerkendte retningslinjer at vælge alte-
      meiers operation i as tilfælde? svaret bedes begrundet.
      valget af altemeiers operation findes velindiceret, da sagsøger har haft betydende gener
      fra sin rektumprolaps med daglig pressetrang, ve-lignende smerter og afgang af slim og
      blod og uden fuld kontrol over afføring og flatus. valg af en mindre invasiv operation
      som delormes operation med slimhinde- og rektumvægduplikatur vil ikke kunne af-
      hjælpe disse gener.”
højesterets begrundelse og resultat
fire dommere – per walsøe, poul dahl jensen, henrik waaben og hanne schmidt – udtaler:
af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder vi, at a opfylder betingelserne for at få
erstatning i medfør af den dagældende patientskadeforsikringslovs § 2, stk. 1, nr. 4. det be-
mærkes herved, at oplysningerne om en forøget risiko for komplikationer som følge af as
tobaksforbrug ikke efter det foreliggende giver tilstrækkeligt grundlag for en anden vurdering.
vi stemmer derfor for at stadfæste landsrettens dom.
dommer marianne højgaard pedersen udtaler:
a led af prolaps af endetarmen (rektumprolaps), der gennem flere år havde givet hende bety-
dende gener med daglig pressetrang, ve-lignende smerter og afgang af slim og blod uden fuld
kontrol over afføring og flatus, jf. retslægerådets svar på spørgsmål h. a var endvidere en
speciel risikopatient, dels ud fra hendes behandlingskrævende lungesygdom i årene forud for
operationen og dels på grund af hendes betydelige tobaksforbrug, jf. retslægerådets svar på
spørgsmål f. som følge af hendes betydende gener fra sin rektumprolaps måtte der vælges
altemeiers operation og ikke en mindre invasiv operation, jf. retslægerådets svar på spørgs-
mål a og h.
                                               - 6 -
ved operationen opstod der en anastomoselækage med kompliceret bughindebetændelse.
skaden havde således en specifik sammenhæng med behandlingen af as lidelse. hun måtte
som følge heraf reopereres, der måtte i en periode anlægges stomi, og hun var indlagt på in-
tensiv afdeling i 11 dage, jf. bl.a. retslægerådets svar på spørgsmål 11. af mere varige følger
har hun fået en betydelig brokdannelse, der medfører daglige smerter og behov for brokbind.
af retslægerådets svar på spørgsmål g fremgår, at as tobaksforbrug medfører en cirka tre
gange øget risiko for komplikationer, inklusive anastomoselækage.
retslægerådet og de udmeldte skønsmænd er enige om, at de komplikationer, som a pådrog
sig ved operationen, efter litteraturen må betegnes som sjældne (0-5 %), jf. retslægerådets
svar på bl.a. spørgsmål 12 og skønsmændenes erklæring af 4. august 2008. skønsmændene
har uddybet deres besvarelse ved brev af 4. januar 2009. i dette brev anslår de – udelukkende
på baggrund af deres kliniske erfaring – at frekvensen af et så alvorligt forløb og følger som
as optræder ved mindre end 2 % af operationerne. skønsmændenes besvarelser hviler på et
beskedent talmæssigt grundlag. da retslægerådet fik forelagt dette svar, fastholdt rådet i sit
svar på spørgsmål a sine tidligere besvarelser og præciserede, at alle forespurgte medgiver
stor usikkerhed omkring risikoen for anastomoselækage ved denne relativt sjældne operation,
som kun foretages på specielle risikopatienter.
på denne baggrund finder jeg, at det ikke er overvejende sandsynligt, at der ved operationen
er forvoldt en skade, der er mere omfattende, end hvad a med rimelighed må tåle i forhold til
hendes sygdom og helbredstilstand i øvrigt. jeg finder endvidere, at der ikke er tilstrækkeligt
grundlag for at anse skaden som sjælden i forhold til en risikopatient som a.
jeg stemmer derfor for at tage patientskadeankenævnets påstand om frifindelse til følge.
der afsiges dom efter stemmeflertallet, således at landsrettens dom stadfæstes.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal patientskadeankenævnet betale 40.000 kr. til a.
                                               - 7 -
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark