text:
retten i viborg
udskrift af dombogen
dom
afsagt den 19. december
2016 i sag nr. bs 1-95/2014:
a
mod
tryg forsikring a/s
klausdalsbrovej 601
2750 ballerup
sagens baggrund og parternes påstande
sagen drejer sig om, hvorvidt sagsøgeren as krav på yderligere erstatning,
herunder for varigt men og erhvervsevnetab fra sagsøgte tryg forsikring
a/s vedrørende en ulykke hun var udsat for den 9. april 1996, er forældet.
sagsøgerens påstand er, at sagsøgte, tryg forsikring a/s dømmes til at be-
tale sagsøgeren 1.105.385 kr. med tillæg af renter fra den 9. april 1996, jf.
erstatningsansvarslovens § 16.
sagsøgtes påstand er frifindelse.
det påstævnte beløb fremkommer på følgende måde på grundlag af krav om
godtgørelse for varige men på yderligere 10 % samt erstatning for er-
hvervsevnetab på 75 % som følge af et trafikuheld den 9. april 1996 og er
opgjort som følger:
godtgørelse for varige men:
10 % af 302.000 kr.                           30.200,00 kr.
erhvervsevnetab:
75 % x 6 x 238.930,05 kr.                  1.075.185,00 kr.
i alt                                      1.105.385,00 kr.
ved sagens anlæg gjorde sagsøgte udover forældelsesproblematikken gæl-
dende, at der ikke var årsagssammenhæng mellem færdselsuheldet og de
skader, der lå til grund for kravet. derudover var parterne uenige om kravets
størrelse.
der har under sagen været stillet spørgsmål til retslægerådet ligesom sagen
har været forelagt arbejdsskadestyrelsen, og sagsøgte har herefter erkendt,
                                                          std061446-s0i-st0i-kl94-t3-l0i-moo-id2s
                                                                                side 2 /17
at der er årsagssammenhæng mellem ulykken, og de følger, der dannede
grundlag for sagsøgerens førtidspensionering, ligesom der nu også er enig-
hed om kravets opgørelse.
sagen vedrører herefter alene spørgsmålet om, hvorvidt kravet er forældet.
sagen er anlagt den 30. april 2014.
oplysningerne i sagen
denne dom indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. retspleje-
lovens § 218 a, stk. 2.
den 9. april 1996 var sagsøgeren ude for en trafikulykke, idet hun som cyk-
list blev ramt af en lastbil, hvorved hun faldt, slog hovedet, og var bevidst-
løs. hun var efterfølgende indlagt på x-by sygehus frem til den 11. april
1996, hvor hun havde en hævelse af højre knæ, sår på venstre ankel og læ-
sion i højre panderegion, der blev syet. en ct-scanning af hjernen var nor-
mal.
hun var efter ulykken præget af træthed, hovedpine og lydfølsomhed, og
hun blev henvist til neurologisk speciallægeundersøgelse på foranledning af
tryg baltica. det blev her konstateret, at sagsøgeren havde følger efter con-
tution i frontalregion samt følger efter hjernerystelse, og de varige men blev
fastsat til 10 %.
sagsøgeren fik sig genoptrænet, således at hun kunne passe sit arbejde som
pædagog. efter ca. 4 ugers sygemelding genoptog sagsøgeren arbejdet som
pædagog. de første 4 måneder på halv tid og siden da på fuld tid.
den 26. oktober 2006 blev sagsøgeren sygemeldt, og hendes egen læge har i
journalen angivet hendes problemer til at være "helt tydeligt arbejdsrelatere-
de". hun blev herefter henvist til arbejdsmedicinsk klinik, der fandt, at sag-
søgeren led af dårlig nattesøvn, grådlabilitet, nedsat hukommelse og kon-
centration, nedsat selvværd mv., men hun fik det bedre efter samtaler med
psykolog og et skifte til en anden arbejdsplads.
det fremgår af journal fra egen læge fra den 5. november 2008, at sagsøge-
ren har oplyst, at hun siden sommeren 2008 havde haft mindre overskud,
været lidt i dårligt humør og ind i mellem haft lettere til irritation, men læ-
gen vurderede, at der ikke var behov for yderligere tiltag, idet det trods alt
gik bedre.
sagsøgeren blev i efteråret 2009 sygemeldt med diagnosen stress efter en
hård periode hvor hendes svigerfar døde i maj, og svigermoderen ugen efter
fik konstateret kræft. hun blev efterfølgende fyret fra sit arbejde. sagsøge-
ren blev henvist til psykologsamtaler som pårørende til personer, der er ramt
af en alvorlig invaliderende sygdom, idet hun af lægen er beskrevet som i en
depressiv tilstand, og den 26. oktober 2010 blev hun på ny henvist til ar-
                                                          std061446-s01-st0i-ki94-tj-l0i-moo-i021
                                                                                side 3 /17
bejdsmedicinsk klinik og regionspsykiatrien med diagnosen depression.
herefter påbegyndtes den 18. januar 2011 et udredningsforløb bestående af
samtaler ved psykolog og psykiater, mr-scanning og neurologisk undersø-
gelse ved regionspsykiatrien x-by, klinik for affektive lidelser, hvor man
fik mistanke om, at der kunne være tale om en mulig hjerneskade som for-
klaring på sagsøgerens symptomer.
det fremgår af lægejournalen fra sagsøgerens egen læge, at sagsøgte den 20.
januar 2011 skrev følgende i en mail til lægen:
      "jeg vil lige opdatere dig ang. besøg ved psykiater og psykolog. det
      var en rigtig god oplevelse at være hos dem. de mener at jeg i 15 år
      har dækket over en skade som jeg fik ved påkørsel af en venstresving-
      ende lastbil hvor jeg slog hovedet og var bevidstløs måske 1 time."
den 28. februar 2011 fik sagsøgeren foretaget en ror-scanning, der viste
forandringer frontalt i hjernen. det fremgår af konklusionen efter scannin-
gen, at de konstaterede forandringer i hjernen var forenelige med et traume
mod højre panderegion.
af sagsøgerens lægejournal hos egen læge fremgår det, at psykiatriklinikken
den 29. marts 2011 til lægen har sendt følgende brevtekst:
      "pt. ringer, da vi har sendt hende en tid. hun fortæller, hun har været
      hos psykiater i januar 2011, x-klinik, og til scanning, der viser gam-
      mel hjerneskade. går hos neuropsykolog der også. vi sletter således
      tiden herinde"
det fremgår blandt andet af den neuropsykologiske undersøgelse af 28. april
2011 udarbejdet af neuropsykolog ditte bentzen, at sagsøgeren og hendes
mand under en samtale der blandt andet har oplyst, at:
      "...de opfatter vanskelighederne som en statisk tilstand, og de ser in-
      gen ændring. de fortæller, at de først inden for de sidste år er blevet
      opmærksomme på, at der kan være sket skader ifm ulykken i 1996. i
      bakspejlet kan de godt se, at der skete nogle ændringer den gang, men
      de har sammen kompenseret for dem og fundet ud af at leve med
      det...".
det fremgår videre af konklusionen i undersøgelsen blandt andet følgende:
        "
        ud fra differentieringen af klagebilledet i tiden efter ulykken og tiden
        efter stress-episoden er det vurderingen, at a siden ulykken i 1996
        har haft specifikke kognitive vanskeligheder svarende til testfundene.
        hun har desuden ved samme ulykke fået en ikke uvæsentlig
                                                           std061446-s01-st0i-kl94-tj-loi-moo-\d28
                                                                                side 4 /17
         patologisk udtrætning, som har ændret hendes daglige funktionsni-
        veau. (... ) det fremgår desuden tydeligt, at der er sket yderligere æn-
        dringer i forbindelse med stress-episoden i 2006. a er blevet yderli-
        gere trætbar, husker dårligt og oplever en langsomhed i sansebear-
        bejdningen. der er tilkommet yderligere nedsat overblik og dårlig
        koncentrationsevne. således ses de tidligere vanskeligheder forstær-
        ket af den nye tilstand.
          "
den 30. maj 2011 kom psykolog susanne jakobsen med sin afsluttende vur-
dering, udarbejdet på baggrund af neuropsykologisk testning, mr- scanning
samt vurdering ved speciallæge susanne fabricius, og sagsøgeren blev af-
sluttet fra klinikken i juni 2011, idet samtlige undersøgelsesresultater pegede
på en organisk, kognitiv forstyrrelse.
på baggrund af de nye oplysninger i sagen anmodede sagsøgeren den 7. juni
2011 sagsøgte om at genoptage sagen, hvilket sagsøgte afslog den 1. de-
cember 2011 med henvisning til, at man fortsat var af den opfattelse, at der
ikke var årsagssammenhæng mellem de kognitive gener og uheldet den
9. april 1996. i mellemtiden var sagsøgeren den 22. november 2011 blevet
tilkendt førtidspension.
den 27. februar 2012 anmodede sagsøgeren på ny sagsøgte om at genoptage
sagen, idet sagsøgeren nu var blevet repræsenteret af advokat.
sagsøgeren havde sideløbende med anmodningen om genoptagelse af sagen
hos sagsøgte ligeledes anmodet sit forsikringsselskab topdanmark om gen-
optagelse af sin sag hos dem, hvilket medførte at topdanmark ulykkesfor-
sikring den 14. maj 2012 forelagde sagen for arbejdsskadestyrelsen med
henblik på stillingtagen til årsagssammenhæng og varige men.
sagsøgte afviste den 21. maj 2012 på ny at genoptage sagen stadig med
henvisning til, at der ikke var årsagssammenhæng mellem skaderne og uhel-
det. sagsøgte oplyste i afslaget om sagsøgerens mulighed for selv at ind-
bringe sagen for arbejdsskadestyrelsen, ligesom der blandt andet blev anført
følgende: "såfremt arbejdsskadestyrelsen måtte finde, at der er årsagssam-
menhæng mellem din klients gener i hjernen og uheldet, og vi følger ar-
bejdsskadestyrelsens vurdering, skal vi være indstillet på at betale for om-
kostninger til arbejdsskadestyrelsen".
den 25. maj 2012 orienterede sagsøgeren sagsøgte om, at sagen allerede på
foranledning af topdanmark var indbragt for arbejdsskadestyrelsen, og sag-
søgeren anmodede sagsøgte om at bekræfte, at man var indforstået med, at
forældelse i sagen blev suspenderet 1 år efter arbejdsskadestyrelsens kom-
mende vurdering.
sagsøgte afviste den 31. maj 2012 at suspendere forældelsesfristen med
                                                           std061446-s0i-st0i-kl94-tj-l0i-moo-id28
                                                                                side 5 /17
henvisning til afgørelsen i brev af 21. maj 2012. det blev samtidig oplyst, at
man på ny ville tage stilling til anmodningen om genoptagelse af sagen, når
der forelå en afgørelse fra arbejdsskadestyrelsen.
sagsøgerens advokat noterede sig herefter ved brev af 7. juni 2012, at sag-
søgeren kunne vende tilbage med henblik på sagens genoptagelse, hvis ar-
bejdsskadestyrelsens kommende vurdering kunne begrunde det.
den 27. februar 2013 blev der på foranledning af arbejdsskadestyrelsen/
topdanmark ulykkesforsikring udarbejdet en sædvanlig speciellægeerklæ-
ring til belysning af følgerne efter ulykken, og den 3. oktober 2013 vurdere-
de arbejdsskadestyrelsen, at der var årsagssammenhæng, og at mengraden
var 20 % mod de tidligere fastsatte 10 %. topdanmark ulykkesforsikring
anerkendte herefter udtalelsen og udbetalte erstatning i overensstemmelse
hermed.
den 7. oktober 2013 fremsendte sagsøgerens advokat arbejdsskadestyrel-
sens vejledende udtalelse til sagsøgte sammen med speciallægeerklæringen
og anmodede på ny om sagens genoptagelse. den 23. oktober 2013
anmodede sagsøgte om at få tilsendt samtlige akter fra
arbejdsskadestyrelsen mv., idet man herefter ville forelægge oplysningerne
for sin lægekonsulent og herefter tage endelig stilling til, om sagen kunne
genoptages.
den 30. oktober 2013 blev arbejdsskadestyrelsens interne lægekonsulentud-
talelse sendt til sagsøgerens advokat, der videresendte disse og andre lægeli-
ge sagsakter til sagsøgeren ved breve af 5. og 14. november 2013.
den 9. december 2013 afviste sagsøgte endeligt at genoptage sagen, idet
man var uenig i arbejdsskadestyrelsens udtalelse om årsagssammenhæng.
sagsøgerens advokat oplyste herefter den 18. december 2013, at der ville
blive udarbejdet stævning først i det nye år, og der blev indgivet stævning
den 30. april 2014.
det fremgår blandt andet arbejdsskadestyrelsens vejledende udtalelse af 20.
april 2016, at man har lagt til grund, at "a lige siden ulykken har været ka-
rakteriseret ved hurtig mental udtrætning og kognitive forstyrrelser".
forklaringer
a har forklaret, at hun på ulykkestidspunktet i 1996 arbejdede i en ung-
domsklub. hun var gift, og hendes børn var henholdsvis 4 og 7 år på det
tidspunkt. hun var rigtig glad for sit arbejde. lige efter ulykken var hun
meget præget af træthed, hovedpine og lydfølsomhed, men hun fik at vide,
at man kunne have gener i op til et år efter en hjernerystelse. efter en perio-
de kom hun op at arbejde på fuld tid igen. i de første 14 dage efter ulykken
kom hendes mor og hjalp familien, primært med børnene. derefter
                                                         std061446-s01-st0i-kl94-tl-loi-moo-id28
                                                                                side 6 /17
strukturerede de deres hverdag meget for at klare det hele, herunder rengø-
ring, madlavning mv. derudover gik hun meget tidligt i seng. fra hun gen-
optog arbejdet og frem til 2006 havde hun det okay og var glad for sit arbej-
de, ligesom de fandt ud af tingene derhjemme.
i 2006 blev hun sygemeldt. da hun kom tilbage på arbejde efter efterårsferi-
en og en kollega spurgte, om hun havde haft en god ferie, begyndte hun bare
at græde, fordi hun havde det så dårligt, og hun kunne ikke stoppe igen. hun
kunne blandt andet ikke sove om natten. hun tænkte ikke på, at ændringerne
i hendes tilstand kunne skyldes ulykken. hun følte sig stresset og overbela-
stet af sit arbejde. hendes læge sagde heller ikke noget om, at det kunne
skyldes ulykken. det var heller ikke noget, de talte om hjemme. efter syge-
meldingen i 2006-2007 skiftede hun job flere gange, fordi hun hver gang
tænkte, at det var det enkelte job, hun ikke kunne holde til. hun tænkte bare
på, at det skyldtes hende, og at hun måske var for følsom. hun følte ikke, at
hun blev sig selv igen. hun havde store problemer med hukommelsen, f.eks
kunne hun ikke fremlægge noget fra et kursus for nogle kollegaer eller lave
noget skriftligt omkring det.
den 21. september 2009 kontaktede hun egen læge og klagede over, at hun
var utilpas og svimmel. hun blev herefter sygemeldt. der var sket mange
ting for hende privat, idet svigerfaderen døde uventet, og svigermoderen
derefter blev meget syg af kræft og krævede rigtig meget af dem. det var
rigtigt svært for hende både at koncentrere sig om svigermoderen og om sit
arbejde. den sidste gang hun var på arbejde, skulle hun fremlægge en rap-
port om et barn for mange mennesker. hun sad og kiggede på siderne, og
hun kunne pludselig ikke se, hvad der stod dem. det dækkede hun over og
sagde, at de jo alle havde læst dem og bare kunne stille hende spørgsmål. da
hun gik hjem den dag, kom hun aldrig på arbejde igen.
fra 2009 og lang tid frem fik hun forskellige præparater mod depression,
men der var ikke noget af det, som hjalp. hendes udtalelse der fremgår af
den neuropsykologiske undersøgelser om, at "de opfatter vanskelighederne
som en statisk tilstand, og der ser ingen ændring" var en henvisning til, at
medicinen ikke hjalp hende.
i perioden inden januar 2011 havde hun ingen mistanke til, at det var ulyk-
ken, der var årsagen til hendes symptomer. det, der fremgår af journalen fra
egen læge vedrørende den 26. oktober 2010 om, at hun selv havde fokus på,
at hjernen havde taget skade, handler om, at hun var blevet stresset grundet
arbejdspresset, og at hun af den grund troede, at hendes hjerne havde taget
skade, og hun troede ikke, at det ville blive bedre.
som hun husker det, havde hun og hendes daværende ægtefælle ikke fokus
på, at det skulle være ulykken, der var årsag til symptomerne. hun ved der-
for ikke, hvorfor det fremgår af den neurologiske undersøgelse. hun havde
det forfærdeligt, da sygedagpengeudbetalingerne stoppede, og hun fik
                                                         std061446-s0i-st0i-ki94-ti-loi-moo-i028
                                                                                side 7 /17
 at vide, at hun skulle stille op i arbejdsløshedskøen, fordi det vidste hun, at
 hun ikke kunne klare. hun fik det ikke bedre af medicinen, som gav hende
 bivirkninger. den 26. august 2010 foreslog hendes egen læge, at hun skulle
 til psykiater fordi lægen ikke selv havde flere ideer til, hvordan hun kunne
 hjælpes.
 ved den første samtale med psykiater susanne fabricius var der også en
psykolog med. hun skulle fortælle om sine symptomer. psykiateren spurgte
hende derefter, om hun kunne have slået hovedet på et tidspunkt. hun sagde,
at det gjorde hun for lang tid siden. psykiateren sagde herefter, at sympto-
merne kunne tyde på en hjerneskade, og at det ville de gerne hjælpe hende
med at udrede/undersøge nærmere. de fortalte hende ikke, at hun havde en
hjerneskade. hun hørte ordet hjerneskade, da de sagde det. hun var glad for,
at de prøvede at arbejde i en anden retning. hun var lettet over, at de måske
kunne finde ud af noget. hun blev herefter henvist til en mr-scanning. hun
aflyste tiden hos psykologen, fordi hun ikke kunne overskue at gå til mere.
da hun blev afsluttet ved regionspsykiatrien var hun til en afsluttende sam-
tale med psykologen, hvor hun fik fremlagt resultaterne.
hun anmodede herefter sagsøgte og topdanmark forsikring om at se på sa-
gerne igen. det talte de om derhjemme nok var en god ide. med de oplys-
ninger der kom frem, fik hun svar på mange ting. hun syntes derfor, at hun
skulle vende tilbage til forsikringsselskaberne, fordi hun jo ikke havde fået
noget, fordi det var så slemt. symptomer blev meget forværrede i 2006-
2007 og herefter igen i 2009. i dag bliver hun let udtrættet, og hun skal ikke
udsættes for ret meget. hun har forsøgt at lave frivilligt arbejde, men det
kunne hun ikke holde til. i 2006-2007 var det ikke så slemt som i 2009. i
dag har hun det som i 2009 bortset fra, at hun ikke går på arbejde.
parternes synspunkter
sagsøgeren har til støtte for påstanden i det væsentlige procederet i overens-
stemmelse med påstandsdokument af 18. oktober 2016, der er sålydende,
idet der dog alene er procederet på forældelsespørgsmålet:
"anbringender:
ad erstatningsfastsættelse og forrentning:
det gøres gældende, at det er skadestidspunktet og den dagældende erstat-
ningsansvarslov, der skal danne udgangspunkt for erstatningsberegningen og
forrentning, jf. fed2004.2598 og at kravet med rette er opgjort, som det
fremgår af bilag 40. dette gælder såvel i genoptagelsestilfælde som i tilfæl-
de af udskudt forældelse, begrundet i tilregnelig uvidenhed.
ad forældelse:
sagsøgers krav på erstatning er som nævnt omfattet af forældelsesreglerne i
forældelsesloven, uanset om man anskuer situationen som en
                                                          std061446-sol•stol•kl94-t3-l.ol·moo-id28
                                                                                side 8 /17
genoptagelsessag eller en sag om udskudt begyndelsestidspunkt.
udgangspunktet i personskadesager er, at forældelsesfristen løber fra ska-
dens indtræden.
der er dog et udskudt begyndelsestidspunkt, hvis det først på et senere tids-
punkt er klart, at skaden har større varige følger, end først antaget.
den i forældelseslovens § 3 fastsatte 3-årige frist løber i h.t. § 3, stk. 2, fra
tidspunktet, hvor fordringshaveren fik eller burde have fået kendskab til
kravet/forværringen.
sagsøgte er i sin duplik inde på, at sagsøger væsentligt tidligere, end ved
genoptagelsesanmodningen juni 2011, burde have vidst, at skaden den
9.4.1996 havde medført større skader, end de oprindelige fastsatte varige
men på 10%.
ser man på den kronologiske oversigt, jf. bilag 41, kan man konstatere føl-
gende:
26.10.2006 blev sagsøger sygemeldt, hvilket blev vurderet - helt tydeligt -
             som værende arbejdsrelateret og det gøres gældende, at sagsøger
             på ingen måde tilbage i 2006 burde have forstået, at hendes ge-
             ner kunne skyldes ulykken fra 1996.
21.09.2009 sygemeldes hun på ny med stress og depression og opsiges si-
             denhen fra sit arbejde. der pågår forskellige undersøgelser og
             samtaler ved psykolog, primært begrundet i forhold privat og ar-
             bejdsmæssigt. da samtalerne ikke hjælper, beder hun om hen-
             visning til regionspsykiatrien og arbejdsmedicinsk klinik, idet
             hun føler, at hjernen har taget skade og angiver sig "stresset hele
             vejen rundt og muligvis også udbrændt p.g.a. at mit arbejde gen-
             nem 25 år med børn i socialt belastede familier".
først efter et nærmere udredningsforløb, bestående af psykologsamtaler,
psykiatrisk vurdering, mr-scanning og neuropsykologisk test i perioden
18.1. - 30.5.2011, konkluderer overlæge susanne fabricius (bilag 13) den
16.5.2011, at sagsøgers gener og sygemelding skyldes organisk kognitiv
forstyrrelse, forårsaget af ulykken den 9.4.1996.
det gøres således gældende, at sagsøger har været i utilregnelig uvidenhed
om yderligere krav på erstatning frem til ultimo april/maj og at starttids-
punktet for den udskudte forældelsesfrist/genoptagelse først løber fra om-
kring den 16.5.2011 - 30.5.2011, hvor hun var relevant undersøgt og udredt-
i hvert fald tidligst 29.4.2011 - hvorefter stævning den 29.4.2014 er indgivet
rettidigt og kravet således ikke er forældet.
et sådant synspunkt støttes af retspraksis - herunder u1998.753v, der
                                                           std061446-s0i-st0i-k194-tl-l0i-moo-id2s
                                                                                side 9 /17
vedrørte en skade fra december 1977. der blev anlagt retssag den 31.3.1996
og retten fandt, at kravet ikke var forældet, da forældelsesfristen tidligst
kunne regnes fra det tidspunkt, hvor sagsøger var blevet klar over skade-
virkningernes indtræden. starttidspunktet blev fastsat til 21.3.1991, jf. tillige
fed1998.683, hvor man lagde til grund, at forældelsesfristens starttidspunkt
var udskudt til indhentelse af en speciallægeerklæring den 5.3.1990, hvoref-
ter kravet ikke var forældet.
endelig blev starttidspunktet for "burde viden" udskudt i u2000.2509v, der
drejer sig om et færdselsuheld i 1998, hvorefter sagsøger først i 1989, i for-
bindelse med aktindsigt, blev klar over, at ulykken kunne være årsag til ge-
nerne. retssag anlagt i april 1993 og således rettidig, idet man lagde til
grund, at selvom om en del af e's gener var karakteristiske for et whip lash
traume, havde hun ikke på noget tidspunkt, i forbindelse med de mange un-
dersøgelser og behandlinger, fået oplyst, at hendes gener muligt kunne hen-
føres til uheldet.
såfremt retten mener, at starttidspunktet for forældelsen er indtrådt i perio-
den 21.9.2009, hvor sagsøger sygemeldes og frem til 28.4.2014, gøres det
gældende, at kravet ikke var forældet ved anmodning om genoptagelse den
7.6.2011, ligesom det gøres gældende, at sagsøgte - efter genoptagelsesan-
modningen - har givet sagsøger føje til at tro, at sagen kunne og ville blive
undersøgt nærmere efter arbejdsskadestyrelsens vejledende udtalelse af
3.10.2013, hvor man vurderede, at der var årsagssammenhæng mellem
ulykken og sagsøgers gener.
sagsøgte har således givet sagsøger føje til at tro, at der ville være rimelig
tid til at udtage stævning efter arbejdsskadestyrelsens udtalelse, såfremt
man ikke var enig i, at der var årsagssammenhæng mellem ulykken fra 1996
og sagsøgers gener.
efter 1908-loven var det antaget, at forhandlinger mellem skyldner og kredi-
tor kunne medføre afbrydelse. dette fremgår af bemærkninger til loven og af
den teoretiske behandling af spørgsmålet i bo von eydens "forældelse i" og
eivind ejnersens "lovkommentarer til 1908-loven".
princippet fastslås også i "betænkning om revision af forældelsesloven",
betænkning nr. 1460 i 2005, hvor det endvidere anføres: "der tilsigtes ikke
nogen ændring i ft. gældende ret m.h.t. spørgsmålet om, hvornår der anta-
ges at være indtrådt sådanne forhandlinger mellem parterne".
bemærkningerne gentages i lovforslaget til den nye forældelseslov.
der henvises derfor også til bemærkningerne i forældelseslovens § 21, stk.
5.
den eneste ændring, der er i den nye forældelseslov, er, at man nu har præ-
ciseret den tid, der må gå fra forhandlingens sammenbrud til retsligt
                                                         std061446-s0i-st0i-kl94-t3-l0i-m00-1dl8
                                                                                side 10
                                                                                /17
skridt, til 1 år, hvorimod der efter 1908-loven var "rimelig tid" til at foreta-
ge retsligt skridt, når forhandlingerne var brudt sammen.
det afgørende spørgsmål i denne sammenhæng er derfor, om det forhold, at
parterne i gensidig forståelse afventer arbejdsskadestyrelsens udtalelse om
årsagssammenhæng mellem sagsøgers gener i hjernen og uheldet, er en til-
strækkelig forhandling, eller stiltiende aftale om suspension.
det er sagsøgers opfattelse, at en forelæggelse for arbejdsskadestyrelsen i
nærværende sag, hvor sagsøgte den 21.5.2012 anfører
"såfremt arbejdsskadestyrelsen måtte finde, at der er årsagssammenhæng
mellem din klients gener i hjernen og uheldet og vi følger arbejdsskadesty-
relsens vurdering, skal vi være indstillet på at betale for omkostningerne til
arbejdsskadestyrelsen" (bilag 22). og videre den 21.5.2012 (bilag 38) "når
arbejdsskadestyrelsens afgørelse foreligger og vi modtager kopi heraf tager
vi stilling til genoptagelse af sagen på ny" (bilag 38) er en tilstrækkelig
aftale/stiltiende aftale om suspension, jf. tillige sagsøgtes brev til
undertegnede af 14.12.2010, der fremlægges som bilag 42.
det ligger implicit i hele situationen, at begge parter afventer arbejdsskade-
styrelsens udtalelse, hvilket da også er den måde, en forelæggelse normalt
betragtes på af de parter, der sædvanligvis opererer på erstatningsområdet -
både skadelidte, advokater og forsikringsselskaber.
denne opfattelse har støtte i omfattende retspraksis, der dog i vidt omfang
drejer sig om opgørelse af kravene og ikke om årsagssammenhæng, men
principperne er fuldstændig identiske med nærværende sag.
se eksempelvis u.2012.25170, hvor skadelidte anmodede om suspension i
forbindelse med en forelæggelse for arbejdsskadestyrelsen, hvorefter for-
sikringsselskabet svarede, at de ikke var relevant i forhold til de nye foræl-
delsesregler.
den samme opfattelse kommer til udtryk i bilag 42 samt brev fra codan
forsikring a/s til advokatfirmaet elmer & partnere, hvilket fremlægges
som bilag 43.
af den praksis, der foreligger på området, fremgår det, at det afgørende er,
om skyldner har givet kreditor en berettiget forventning om, at man ikke
ville påberåbe sig forældelse, således at kreditor herved - med føje - har
kunnet antage, at det ikke ville være nødvendigt at anlægge retssag, inden
udløbet af en vis rimelig frist.
                                                           std061446-s01-st0i-kl94--t3-l0i-m00-\028
                                                                                side 11
dette synspunkt er bærende i u2006.2535h, hvor korrespondance mellem /17
parterne og indhentelse af udtalelser til brug for bedømmelse af erstatnings-
kravet, blev sidestillet med en stiltiende accept, er udskydelse eller foreløbig
afbrydelse af forældelse. også i denne sag, var sagen forelagt for
arbejdsskadestyrelsen med henblik på udtalelse. i sagen er der dissens for,
at der er indtrådt forældelse i den periode, der gik fra, at skadelidte ikke
længere kunne påregne en mindelig løsning til sagsanlæg. flertallet fandt, at
sagen ikke var forældet. alle 5 højesteretsdommere var enige i, at selve
forløbet - med forelæggelse for arbejdsskadestyrelsen og indhentelse af op-
lysninger til nærmere belysning af sagen med henblik på, at der kunne op-
gøres et krav - måtte forstås som en stiltiende aftale eller forhandling, der
afbrød forældelse.
teori og praksis benævner lidt i flæng problemstillingen som suspension,
udskydelse eller afbrydelse, men den samlede virkning er, at man har rime-
lig tid, efter at man som kreditor ikke længere kan regne med, at der er en
rimelig udsigt til en forligsmæssig løsning. der henvises her også til
u2002.573h.
derudover henvises til u2012.25170 og u2012.28440.
sammenfattende er det antagelsen, at en afbrydelse, herunder en forelæg-
gelse for arbejdsskadestyrelsen, hvor parterne er enige om/i gensidig forstå-
else afventer vurderingen, varer, indtil "forhandlingerne" bryder sammen.
herefter har man en frist, der efter de tidligere regler var "rimelig tid" og ef-
ter de nye regler er 1 år.
endvidere henvises til u2013.2608h. også i denne sag var der tale om, at
skadevolder havde forelagt sagen for arbejdsskadestyrelsens efter erstat-
ningsansvarslovens § 10. forsikringsselskabet meddelte skadelidte, at man
ville vende tilbage, når man havde hørt fra arbejdsskadestyrelsen. højeste-
ret fandt under disse omstændigheder, at forsikringsselskabet måtte anses
for stiltiende at have accepteret en udskydelse eller foreløbig afbrydelse af
forældelsen, således at der, hvis der ikke kunne opnås en løsning på bag-
grund af arbejdsskadestyrelsens udtalelse, skulle indrømmes skadelidte en
rimelig frist til sagsanlæg.
hvis sagsøgte ikke havde haft til hensigt at indrømme sagsøger en rimelig
tid til at udtage stævning efter afvisningen af, at ville følge arbejdsskade-
styrelsens vurdering af 3.10. 2013, hvor der blev statueret årsagssammen-
hæng, måtte de udtrykkeligt have meddelt dette ved korrespondancen i
2011/2012 (bilag 22 og 37-39).
der henvises tillige til u2015.2445h samt fed2015.45v, hvor forsikrings-
selskabet afviste kravene, men alligevel valgte at forelægge sagen for ar-
bejdsskadestyrelsen, hvilket blev betragtet som forligsforhandlinger.
                                                           std061446-s01-st0i-kl94--t3-l0i-m00-\028
                                                                                side 12
                                                                                /17
til støtte for den nedlagte påstand gøres det således sammenfattende/ sup-
plerende gældende at sagsøgers krav på varige men og erhvervsevnetab
kan opgøres, som det fremgår af bilag 40.
f.s.v. angår forældelse gøres det gældende, at kravet ikke er forældet, idet
         forældelsens starttidspunkt var udskudt, således at stævning, indgivet
         den 29.4.2014, skete rettidigt inden 3-års fristen i forældelsesloven,
         sagsøgte, på trods af, at man afviste årsagssammenhæng, alligevel
         accepterede, at sagen blev forelagt for arbejdsskadestyrelsen, hvilket
         gav sagsøger føje til at tro, at sagen - efter arbejdsskadestyrelsens
         udtalelse - kunne løses forligsmæssigt uden sagsanlæg, der således
         mellem parterne var indgået eksplicit eller i det mindste implicit afta-
         le om suspension, at sagsøgte sågar var indstillet på at betale om-
         kostninger til arbejdsskadestyrelsen, hvis der blev statueret årsags-
         sammenhæng og man fulgte vurderingen, arbejdsskadestyrelsens
         vurdering af 3.10.2013 og sagsøgtes efterfølgende indhentelse af
         supplerende oplysninger, gav sagsøger føje til at tro, at der kunne
         opnås en mindelig løsning, det først er ved sagsøgtes brev af
         9.12.2013, at det stod klart, at sagsøgte ikke var enig i arbejdsskade-
         styrelsens vurdering af årsagssammenhæng, sagsøger afbrød foræl-
         delsen rettidigt ved sagsanlæg den 29.4.2014, principperne i forsik-
         ringsaftalelovens§ 29 tillige medfører, at kravet ikke er forældet
sagsøgte har til støtte for påstanden i det væsentlige procederet i overens-
stemmelse med påstandsdokument af 31. oktober 2016, der er sålydende:
"nærværende sag udspringer af en trafikulykke den 9. april 1996, som sag-
søger var impliceret i, og hvorved hun pådrog sig en række skader. sagsøg-
te, tryg forsikring a/s, har anerkendt erstatningspligten som ansvarsforsik-
ringsselskab for det skadevoldende køretøj og har i 1997 udbetalt erstatning,
bl.a. 10% men. der blev i den forbindelse ikke afregnet erhvervsevnetabser-
statning til sagsøger, som noget tid efter ulykken genoptog sit erhverv.
pr. 1. december 2011 blev sagsøger tilkendt førtidspension og vendte på den
baggrund tilbage til tryg med anmodning om genoptagelse af den afsluttede
erstatningssag. dette kan ifølge § 11 i dagældende erstatningsansvarslov
ske, "hvis der indtræder uforudsete ændringer i skadelidtes helbredstilstand,
således at skadelidtes mengrad eller erhvervsevnetabsprocent må antages at
være væsentlig højere end først antaget."
det var oprindeligt trygs opfattelse, at der ikke var grundlag for at genopta-
ge erstatningssagen, idet der ikke var årsagssammenhæng mellem ulykken
og de følger, der dannede grundlag for sagsøgers førtidspensionering. på
baggrund af retslægerådets udtalelse har sagsøgte dog nu anerkendt
årsagssammenhængen, og sagsøgte frafalder indsigelsen om forrentning fra
skadetidspunktet, ligesom tryg frafalder indsigelsen om en lavere
                                                            std061446-s01-st0i-kl94--t3-l0i-m00-\028
                                                                                side 13
erhvervsevnetabsprocent end 75.                                                                     /17
med påstandsdokumentet har sagsøger nedsat årslønnen fra 245.626 kr. til
238.930,05 kr., hvilket fører til en nedsættelse af erhvervsevnetabserstatnin-
gen fra 1.105.317 kr. til 1.075.185 kr. sagsøgte har efter omstændighederne
ikke indsigelser til den nu opgjorte årsløn.
der udestår herefter alene uenighed om, hvorvidt kravet er forældet.
sagsøger har i stævningen nedlagt påstand om en højere mengrad på i alt
20%, dvs. et mermen på 10%, og erhvervsevnetab på 75%. begge poster af-
spejles i arbejdsskadestyrelsens (nu arbejdsmarkedets erhvervssikring)
vurdering af 20. april 2016 (jfr. bilag 36).
sagsøgte kan tiltræde, at der er årsagssammenhæng mellem ulykken og de
gener, der ligger til grund for de to erstatningsposter, ligesom sagsøgte kan
tiltræde udmålingen.
sagsøgte er derimod af den opfattelse, at kravet er forældet, både hvis der er
tale om oprindelige gener med suspenderet forældelse, eller hvis der er tale
om en egentlig genoptagelsessag.
det gøres til støtte herfor gældende, at der gennem hele forløbet har været
kognitive gener af en vis karakter. der henvises bl.a. til den neuropsykologi-
ske undersøgelse refereret i bilag 12, s. 3, hvor sagsøger og hendes ægtefæl-
le har forklaret, at
            "de opfatter vanskelighederne som en statisk tilstand, og de ser
             ingen ændring. de fortæller, at de først inden for de sidste år er
             blevet opmærksomme på, at der kan være sket skader ifbm ulyk-
             ken i 1996. i bakspejlet kan de godt se, at der skete nogle æn-
             dringer den gang, men de har sammen kompenseret for dem og
             fundet ud af at leve med det." (mine fremhævelser).
i samme bilag konkluderede neuropsykologen på s. 5, at
            "ud fra differentieringen af klagebilledet i tiden efter ulykken og
             tiden efter stress-episoden er det vurderingen, at a siden ulyk-
             ken i 1996 har haft specifikke kognitive vanskeligheder sva-
             rende til testfundene. hun har desuden ved samme ulykke fået
             en ikke uvæsentlig patologisk udtrætning, som har ændret hen-
             des daglige funktionsniveau. (. ..) det fremgår desuden tydeligt,
             at der er sket yderligere ændringer i forbindelse med stress-
             episoden i 2006. a er blevet yderligere trætbar, husker dårligt
             og oplever en langsomhed i sansebearbejdningen. der er
             tilkommet yderligere nedsat overblik og dårlig koncentrations-
                                                           std061446-s01-st0i-kl94--t3-l0i-m00-\028
                                                                                side 14
             evne. således ses de tidligere vanskeligheder forstærket af den/17
             nye tilstand. " (mine fremhævelser)
også arbejdsskadestyrelsen har i vurderingen af 20. april 2016, jfr. bilag 36,
lagt til grund, at "a lige siden ulykken har været karakteriseret ved hurtig
mental udtrætning og kognitiveforstyrrelser." (min fremhævelse)
sagsøger har således i hele perioden efter ulykken haft visse gener af kogni-
tiv karakter m.v. krav, der knytter sig til disse gener, er derfor forældet. det
bemærkes videre, at det ikke er hjerneskaden som følge af ulykken, der har
udløst en forværring i generne i 2006 og 2009, men derimod særlige belast-
ninger på arbejdet og i privatsfæren. der er derfor ikke i erstatningsretlig
henseende årsagssammenhæng mellem skaden og de - muligvis forbigående
- gener i forbindelse med arbejdsmæssige belastninger mv.
efter dagældende erstatningsansvarslov er ændringer i de faktiske forhold,
fx økonomiske eller arbejdsmæssige forhold, ikke i sig selv tilstrækkelige til
at få en afsluttet sag genoptaget. at sagsøger blev tilkendt førtidspension
med virkning fra 1. december 2010 (bilag 16), er således heller ikke i sig
selv tilstrækkeligt til at få en afsluttet sag genoptaget. det bevidner dog, at
sagsøger senest i 2010 var bekendt med helbredsmæssige ændringer af be-
tydning for en eventuel genoptagelsessag. selv hvis retten måtte nå frem til,
at der er tale om en genoptagelsessituation, er også dette krav forældet, idet
sagsøger havde anledning til at rejse kravet mere end 3 år før forældelsen
blev afbrudt ved stævning udtaget den 29. april 2014.
for at kravet ikke er forældet, skal retten således finde, at sagsøger først ef-
ter den 29. april 2011 havde et sådant kendskab til sit krav, at der ikke læn-
gere forelå suspenderende uvidenhed. dette er ikke tilfældet. sagsøger har
således ifølge bilag 12 haft viden om årsagssammenhæng i flere år, hvilken
mistanke er blevet bekræftet senest i januar 2011. den 20. januar 2011 (jfr.
bilag 6) skrev sagsøger således til sin læge:
             "jeg vil lige opdatere dig ang. besøg ved psykiater og psykolog.
             det var en rigtig god oplevelse at være hos dem. de mener at
             jeg i 15 år har dækket over en skade som jeg fik ved påkørsel af
             en venstresvingende lastbil hvor jeg slog hovedet og var bevidst-
             løs måske 1 time. "
den 29. marts 2011 ringede sagsøger til psykiatriklinikken for at aflyse en
tid, idet "hun fortæller, at hun har været hos psykiater i januar 2011, klinik
x og til scanning, der viser gammel hjerneskade. "
skaden er indtrådt den 9. april 1996, hvorfor eventuelle personskadekrav i
henhold til dagældende forældelsesregler som udgangspunkt blev forældet
den 9. april 2001. der er i nærværende sag ingen særlige omstændigheder
der medfører, at forældelsesfristens begyndelsestidspunkt er udskudt, lige-
                                                           std061446-s01-st0i-kl94--t3-l0i-m00-\028
                                                                                side 15
som kravet er ikke suspenderet og der ikke er sket fristafbrydelse.                                  /17
selv om retten måtte lægge til grund, at der er tale om en egentlig genopta-
gelsessag i medfør af dagældende erstatningsansvarslovs § 11, er kravet li-
geledes forældet, idet sagsøger også i dette tilfælde har været bekendt med
forværringen i mere end 3 år forud for den fristafbrydende handling.
det gøres endvidere gældende, at der ikke foreligger forhandlinger mellem
parterne i § 21, stk. 5, forstand, der kan medføre, at forældelsen er suspen-
deret. dels blev udtalelsen fra arbejdsskadestyrelsen (nu arbejdsmarkedets
erhvervssikring, herefter aes), fremlagt som bilag 24, ikke indhentet i sa-
gen mellem sagsøger og tryg, idet der var tale om en forelæggelse til brug
for et andet forsikringsselskab (topdanmark). allerede af den grund er fore-
læggelsen ikke at betragte som forhandlinger mellem tryg og sagsøger.
dertil kommer, at det alene var mengraden, der blev belyst ved aes' udta-
lelse, hvilket ikke er suspenderende for øvrige, ikke- omfattede erstatnings-
poster. i givet fald ville suspensionen således alene knytte sig til mengodt-
gørelsen.
sagen har tryg bekendt ikke tidligere (forud for sagsanlæg) været forelagt
for aes med henblik på en udtalelse i nærværende sag. det er en sådan
henvendelse, tryg nævnte i brevet af 21. maj 2012 (bilag 22), og tilbød at
betale for, hvis aes lagde til grund, at der var årsagssammenhæng, og hvis
udtalelsen blev fulgt af tryg. hverken trygs ageren i forbindelse med top-
danmarks indhentelse af en udtalelse fra aes eller den efterfølgende korre-
spondance er tilstrækkelig konkret eller imødekommende på en sådan må-
de, at der er tale om forhandlinger i forældelseslovens forstand."
rettens begrundelse og afgørelse
sagen drejer sig om, hvorvidt sagsøgeren as krav på yderligere er- statning,
herunder for varigt men og erhvervsevnetab vedrørende en ulykke hun var
udsat for den 9. april 1996, er forældet.
efter forældelseslovens § 3, stk. 2, løber den tre årige forældelsesfrist fra
tidspunktet, hvor sagsøgeren fik eller burde have fået kendskab til kravet/
forværringen i hendes gener. det skal således vurderes om, sagsøgeren 3 år
forud for sagens anlæg den 30. april 2014 havde et sådant kendskab til kra-
vet, at der ikke forelå suspenderende uvidenhed om kravet.
uanset at det på baggrund af oplysningerne i den neuropsykologiske under-
søgelse, og i arbejdsskadestyrelsens vejledende udtalelse af 20. april 2016
må lægges til grund, at sagsøgeren siden ulykken har haft visse gener af
kognitiv karakter, og at det af den neuropsykologiske undersøgelse af 28.
april 2011 blandt andet fremgår, at sagsøgeren og hendes mand under en
samtale har oplyst, at de først inden for de sidste år er blevet opmærksomme
på, at der kan være sket skader i forbindelse med ulykken i 1996, finder
retten ikke, at sagsøgeren frem til udredningsforløbet i januar 2016 har haft
                                                            std061446-s01-st0i-kl94--t3-l0i-m00-\028
                                                                                side 16
tilstrækkeligt grundlag til at tro, at generne skyldtes ulykken. der er herved /17
lagt på, at de lægelige oplysninger i sagen frem til dette tidspunkt har be-
tragtet generne som arbejds- og stressrelaterede.
 det fremgår af sagsøgerens lægejournal fra egen læge fra den 20. januar
2011, at sagsøgeren samme dag i en mail til lægen har oplyst, at hun ved et
møde med en psykiater og en psykolog har fået oplyst, at de mener, at hun i
15 år har dækket over en skade, som hun fik ved ulykken i 1996. det frem-
går endvidere af journalen for den 29. marts 2011, at sagsøgeren har aflyst
en tid hos psykiatriklinikken med henvisning til, at hun i januar 2011 har
været til psykiater og til scanning, der viser gammel hjerneskade.
 på denne baggrund finder retten, at sagsøgeren ihverfald på dette tidspunkt
havde de oplysninger, der var tilstrækkelige til at vide, at der kunne være en
mulig årsagssammenhæng mellem ulykken og hendes gener, hvorfor foræl-
delsesfristen begynder at løbe fra dette tidspunkt. kravet på erstatning var
herefter som udgangspunkt forældet ved sagens anlæg den 30. april 2011, jf.
forældelseslovens§ 3, stk. 2.
sagsøgeren har gjort gældende, at forældelsesfristen var suspenderet efter
forældelseslovens § 21, stk. 5, idet der inden fristens udløb var indledt for-
handlinger med sagsøgte, der gjorde, at forældelsesfristen var suspenderet.
sagsøgte afviste den 1. december 2011 og den 21. maj 2012 sagsøgerens
anmodninger om genoptagelse af sagen med henvisning til manglende år-
sagssammenhæng, ligesom man den 31. maj 2012 efter forespørgsel fra sag-
søgerens advokat af samme grund afviste at suspendere forældelsesfristen i
sagen for at afvente en udtalelse fra arbejdsskadestyrelsen, som sagsøgerens
forsikringsselskab topdanmark havde indhentet til brug for en anden sag.
sagsøgte traf på ny den 9. december 2013 afgørelse om at nægte at genopta-
ge sagen efter, at sagsøgeren den 7. oktober 2013 havde fremsendt arbejds-
skadestyrelsens udtalelse til sagsøgeren og på den baggrund anmodet om
genoptagelse af sagen, og efter at sagsøgeren havde indhentet de bilag, der
lå til grund for arbejdsskadestyrelsens afgørelse. retten finder på den bag-
grund, at der ikke mellem parterne har været indledt forhandlinger om kra-
vet, således at sagsøgeren havde føje til at antage, at man kunne nå en for-
ligsmæssig løsning af sagen uden sagsanlæg, og forældelsesfristen er derfor
ikke suspenderet efter forældelseslovens § 21, stk. 5. herefter, og da prin-
cipperne i forsikringsaftaleloven ikke kan føre til et andet resultat, frifindes
sagsøgte.
efter dette resultat skal sagsøgeren betale sagsomkostninger til sagsøgte med
80.000 kr. beløbet vedrører sagsøgtes rimelige udgift til advokatbistand, og
der er ved beløbets fastsættelse lagt vægt på sagens værdi og omfang, herun-
der at sagen har været forelagt for retslægerådet. beløbet er ikke tillagt
moms, idet sagsøgte er repræsenteret af en ansat advokat.
                                                           std061446-s01-st0i-kl94--t3-l0i-m00-\028
 thi kendes for ret:
sagsøgte tryg forsikring a/s frifindes.
sagsøgeren a skal inden 14 dage betale 80.000 kr. i sagsom-
kostninger til sagsøgte tryg forsikring a/s.


text:
                         højesterets kendelse
                            afsagt mandag den 18. april 2011
sag 246/2010
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat tyge trier, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten på frederiksberg den 25. juni 2010 og af østre
landsrets 4. afdeling den 1. juli 2010. procesbevillingsnævnet har den 10. august 2010 med-
delt tilladelse til, at landsrettens kendelse indbringes for højesteret.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: thomas rørdam, poul dahl jensen og henrik waa-
ben.
påstande
kærende, t, har nedlagt påstand om, principalt at landsrettens kendelse af 1. juli 2010 omgø-
res, således at varetægtsfængsling fra den 18. maj 2010 underkendes, subsidiært at varetægts-
fængslingen underkendes for en af højesteret fastlagt periode mellem 2. juli og 19. august
2010.
rigsadvokaten har nedlagt påstand om, at landsrettens kendelse af 1. juli 2010 stadfæstes.
sagsfremstilling
t, som er født den 25. december 1994, blev den 19. maj 2010 fremstillet i grundlovsforhør
sigtet for røveri efter straffelovens § 288, stk. 1, nr. 1, ved aftenen forinden i forening med en
på det tidspunkt ukendt gerningsmand ved vold eller trussel om øjeblikkelig anvendelse af
                                                - 2 -
vold at have frataget en jævnaldrende dreng en mobiltelefon og en sølvhalskæde til en samlet
værdi af ca. 5.000 kr., idet de truede ham med en kniv.
t erkendte sig skyldig og blev varetægtsfængslet i surrogat på en lukket institution for unge i
medfør af retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 3, jf. § 765, med frist til den 21. maj 2010.
ved et retsmøde den 21. maj 2010 blev fristen forlænget til den 28. maj 2010. da t havde
erkendt sig skyldig, og da medgerningsmanden på dette tidspunkt var anholdt og skulle frem-
stilles i grundlovsforhør senere samme dag, fandt retten, at betingelserne for varetægtsfængs-
ling efter retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 3, ikke længere var opfyldt. da hensynet til rets-
håndhævelsen efter oplysningerne om forholdets grovhed imidlertid skønnedes at kræve, at t
ikke var på fri fod, blev fængslingen forlænget i medfør af retsplejelovens § 762, stk. 2, nr. 1.
østre landsret stadfæstede kendelsen den 22. maj 2010.
ved et retsmøde den 28. maj 2010 blev fristen for varetægtsfængsling efter § 762, stk. 2, nr.
1, forlænget til den 11. juni 2010.
den 11. juni 2010 gav t samtykke til frivillig forlængelse til den 25. juni 2010.
sagen blev herefter berammet til hovedforhandling til foretagelse den 7. september 2010.
ved et retsmøde den 25. juni 2010 blev det bestemt, at t skulle forblive varetægtsfængslet,
indtil der var afsagt dom i sagen, jf. § 762, stk. 2, nr. 1, jf. § 765, jf. § 767, stk. 2. kendelsen
blev stadfæstet af østre landsret den 1. juli 2010.
ved østre landsrets kendelse af 19. august 2010 blev t løsladt, idet hensynet til retshåndhæ-
velsen ikke længere fandtes at kræve, at han var frihedsberøvet.
anbringender
t har navnlig anført, at varetægtsfængsling i overensstemmelse med praksis bør afvises i sa-
ger om ikke planlagte gaderøverier med beskedent udbytte begået af unge mennesker, også
selvom der benyttes knivvåben. retshåndhævelsesarrest forudsætter en forventelig konkret
forskyldt straf på mindst 1½ års fængsel. anklagemyndigheden har ikke påvist en saglig
                                                - 3 -
grund til at fravige praksis, slet ikke når det gælder en ustraffet 15-årig dreng i en sag uden
anvendelse af vold, og hvor han alene havde en underordnet rolle.
rigsadvokaten har navnlig anført, at retsplejelovens § 762, stk. 2, nr. 1, skal tilgodese hensy-
net til, at befolkningens retsfølelse ikke krænkes ved, at den sigtede er på fri fod. ved be-
dømmelsen af, om dette kriterium er opfyldt, skal der foretages en konkret vurdering af kri-
minalitetens art og de omstændigheder, hvorunder den er begået, samt hvor lang en fængsels-
straf det pågældende forhold må antages at medføre.
selvom det må erkendes, at kravet i § 762, stk. 2, nr. 1, i almindelighed forudsætter, at der i
den konkrete sag kan ventes idømt en fængselsstraf af formentlig ikke under 1½ års fængsel,
kan det ikke udelukkes, at også forhold, hvor den konkret forskyldte straf vil blive mindre,
dog på grund af deres art og de omstændigheder, hvorunder de er begået, kan anses for at
være af en sådan grovhed, at varetægtsfængsling efter § 762, stk. 2, nr. 1, bør kunne anven-
des.
det foreliggende gaderøveri er ud fra en konkret vurdering af en sådan grovhed, at varetægts-
fængsling efter § 762, stk. 2, nr. 1, bør kunne anvendes, selvom det måtte ventes, at straffen
ikke ville blive mindst 1½ års fængsel.
det må i den forbindelse indgå i vurderingen, at der efter retsplejelovens § 762, stk. 2, nr. 2,
kan ske varetægtsfængsling, når der er tale om en overtrædelse af de i bestemmelsen angivne
straffebestemmelser, herunder simpel vold efter straffelovens § 244, når den forventelige straf
er mindst 60 dages fængsel, og når hensynet til retshåndhævelsen kræver det.
højesterets begrundelse og resultat
højesteret bemærker indledningsvis, at der alene foreligger tilladelse til kære af landsrettens
kendelse af 1. juli 2010. højesteret kan derfor alene tage stilling til spørgsmålet om varetægts-
fængsling efter retsplejelovens § 762, stk. 2, nr. 1, efter den 25. juni 2010.
som anført i højesterets kendelse af 16. marts 1983 (ufr 1983 s. 391) forudsætter anvendelse
af varetægtsfængsling efter retsplejelovens § 762, stk. 2 (nu stk. 2, nr. 1), efter bestemmelsens
forarbejder, at sigtelsen angår forhold af en sådan grovhed, at der må forventes idømt en lang-
                                                - 4 -
varig fængselsstraf eller anden strafferetlig foranstaltning af tilsvarende indgribende betyd-
ning.
af forarbejderne til lov nr. 386 af 10. juni 1987, hvor nr. 2 blev indsat i § 762, stk. 2, fremgår,
at man med lovforslaget opretholdt den almindelige bestemmelse om retshåndhævelsesarrest
som § 762, stk. 2, nr. 1, og at der efter justitsministeriets opfattelse ikke var grundlag for den
antagelse, at domstolene efter vedtagelse af den foreslåede nye bestemmelse skulle ændre
anvendelsesområdet for den gældende bestemmelse, nu § 762, stk. 2, nr. 1 (ft 1986-87, til-
læg a, sp. 2608, og tillæg b, sp. 2170).
efter de oplysninger, der forelå om karakteren og grovheden af det påsigtede forhold og om
t’s personlige forhold, herunder hans unge alder og ustraffede fortid, da byretten og lands-
retten traf afgørelse om varetægtsfængsling den 25. juni og den 1. juli 2010, finder højesteret,
at t måtte forventes idømt en straf udmålt i måneder.
på den baggrund var betingelserne for varetægtsfængsling efter retsplejelovens § 762, stk. 2,
nr. 1, ikke opfyldt, og højesteret ændrer derfor byrettens og landsrettens kendelser som ne-
denfor bestemt.
                                        thi bestemmes:
påstanden om fortsat varetægtsfængsling af t burde ikke være taget til følge ved byrettens og
landsrettens kendelser.
kæremålsomkostningerne for landsret og højesteret skal betales af statskassen.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                       højesterets kendelse
                          afsagt tirsdag den 13. januar 2015
sag 156/2014
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat henrik juel halberg, beskikket)
i tidligere instans er truffet beslutning af østre landsrets 18. afdeling den 23. juni 2014.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, jytte scharling, poul dahl
jensen, oliver talevski og kurt rasmussen.
påstande
tiltalte, t, har nedlagt påstand om, at forsvareren tillades at forevise videoafhøringerne for en
børnesagkyndig psykolog.
anklagemyndigheden har påstået afvisning, subsidiært stadfæstelse.
sagsfremstilling
ved retten i holbæks dom af 17. januar 2014 blev tiltalte, t, idømt fængsel i 1 år og 3 må-
neder for overtrædelse af straffelovens § 232 om blufærdighedskrænkelse over for 14 børne-
havebørn i den institution, hvor han var ansat som pædagog. endvidere blev han indtil videre
frakendt retten til erhvervsmæssigt eller i forbindelse med fritidsaktiviteter at beskæftige sig
med børn og unge under 18 år samt dømt til at betale tortgodtgørelse. bevisførelsen for by-
retten skete i form af afspilning af videoafhøringer af børnene, jf. retsplejelovens § 745 e, jf. §
872, og afhøringer af bl.a. børnenes forældre. under efterforskningen var advokat ole kjær
forsvarer for tiltalte, og under sagens behandling i byretten blev advokat david lublin be-
skikket som forsvarer for tiltalte.
                                                 - 2 -
ved ankemeddelelse af 23. januar 2014 blev dommen anket til østre landsret. den 14. fe-
bruar 2014 tilbagekaldte landsretten beskikkelsen af advokat lublin og beskikkede efter til-
taltes ønske i stedet advokat henrik juel halberg.
ved østre landsrets kendelse af 8. april 2014 blev forsvarerens anmodning om beskikkelse af
børnesagkyndig bistand ikke taget til følge. det hedder i kendelsen:
       ”efter de foreliggende oplysninger finder landsretten ikke grundlag for at imødekomme
       forsvarerens anmodning om beskikkelse af børnesagkyndig bistand, jf. retsplejelovens §
       746, stk. 1, …”
forsvareren ansøgte herefter procesbevillingsnævnet om tilladelse til at kære kendelsen, og
nævnet gav afslag herpå ved brev af 12. juni 2014.
i brev af 4. juni 2014 anmodede advokat henrik juel halberg statsadvokaten om dennes be-
mærkninger til, at forsvareren foreviste uddrag af videoafhøringerne for autoriseret psykolog
søren friis smith. forsvareren anførte bl.a., at han havde brug for at drøfte sagen med en
børnesagkyndig, uanset at udgifterne hertil som følge af landsrettens kendelse af 8. april 2014
skulle afholdes af tiltalte. i mail af 11. juni 2014 meddelte statsadvokaten, at anklagemyndig-
heden ikke kunne tage stilling til spørgsmålet, før procesbevillingsnævnet havde truffet afgø-
relse om kæretilladelse, og at forsvareren indtil videre ikke måtte forevise videoafhøringerne
eller uddrag heraf for en psykolog.
i brev af 11. juni 2014 indbragte forsvareren spørgsmålet for østre landsret, jf. retsplejelo-
vens § 746, stk. 1. forsvareren anførte bl.a., at videoerne, der var blevet afspillet i et åbent
retsmøde i byretten, kunne betragtes som almindelige vidneforklaringer, hvorfor de kunne
forevises for psykologen på samme måde, som psykologen kunne læse dommen. såfremt af-
høringerne skulle betragtes som materiale, som anklagemyndigheden skulle give tilladelse til
at forevise, anmodede forsvareren om, at landsretten skulle træffe afgørelse om, at forsvareren
kunne forevise videoafhøringerne for den nævnte psykolog.
i mail af 19. juni 2014 fastholdt statsadvokaten, at forsvareren ikke måtte forevise videoafhø-
ringerne for en psykolog under henvisning til bl.a., at procesbevillingsnævnet i mellemtiden
havde givet afslag på kæretilladelse. statsadvokaten anførte endvidere, at formålet med fore-
visningen ikke var tydeligt oplyst af forsvareren, og at det måtte formodes, at materialet skulle
                                                 - 3 -
vises for at få en psykologisk vurdering af børnenes forklaring. allerede fordi begæringen om
børnesagkyndig bistand var afvist af landsretten, og fordi den pågældende psykolog ikke ville
kunne føres som vidne vedrørende dette emne under sagens behandling ved landsretten, jf.
retsplejelovens § 185, stk. 1, ville der være tale om et irrelevant efterforskningsskridt. der-
næst var sagen en verserende straffesag, og sagens materiale – herunder videoafhøringerne –
må derfor alene benyttes til forsvarerens forberedelse af sagen, i hvilken forbindelse det kan
forevises for tiltalte, jf. retsplejelovens § 729 a. at videoafhøringerne havde været afspillet
under et offentligt retsmøde ved retten i holbæks behandling af sagen i første instans æn-
drede ikke herved.
ved landsrettens beslutning af 23. juni 2014 blev forsvarerens anmodning om at forevise vi-
deoafhøringerne for en børnesagkyndig psykolog ikke taget til følge. i begrundelsen hedder
det:
   ”da en  forevisning af videoafhøringerne for en børnesagkyndig psykolog ikke findes at
   være af betydning for sagen, er anklagemyndighedens afslag på forsvarerens begæring sag-
   ligt begrundet.”
ved østre landsrets beslutning af 2. juli 2014 blev forsvarerens anmodning om at tillade at
føre et sagkyndigt vidne med særlig børnepsykologisk indsigt mod anklagemyndighedens
protest ikke taget til følge, da landsretten skønnede, at bevisførelsen ville være uden betyd-
ning for sagen.
den 4. august 2014 indledtes hovedforhandlingen, og ved kendelse af 5. august 2014 beslut-
tede landsretten trods forsvarerens protest at afspille videooptagelserne under hovedforhand-
lingen.
den 12. august 2014 meddelte procesbevillingsnævnet tilladelse til kære til højesteret af
landsrettens beslutning af 23. juni 2014, og den 13. august 2014 udsatte landsretten hovedfor-
handlingen til den 26., 28. og 29. januar 2015, således at sagen efter afspilning af videoopta-
gelser og afgivelse af vidneforklaringer i landsretten nu blev udsat, indtil højesteret har truffet
afgørelse i kæremålet vedrørende spørgsmålet om tilladelse til forsvareren til at forevise vi-
deoafhøringerne for en børnesagkyndig.
                                                 - 4 -
anbringender
tiltalte har til støtte for sin påstand anført bl.a., at formålet med aktindsigten er, at den børne-
sagkyndige psykolog skal rådgive forsvareren på baggrund af sin særlige sagkundskab om
børn og børns reaktionsmønstre i forskellige situationer, herunder i forbindelse med voksne
autoritetspersoner. nærmere børnepsykologisk indsigt i børns reaktionsmønstre i forbindelse
med afhøringer hos politiet ligger ud over, hvad en forsvarer må forventes at besidde, og for-
svareren skal med psykologens rådgivning have mulighed for at imødegå anklagemyndighe-
dens beviser, tilrettelægge sit forsvar og vurdere, hvilke konkrete spørgsmål der bør og kan
stilles til øvrige vidner, som har haft tæt kontakt med børnene. det vil være i strid med lige-
stillingsprincippet i den europæiske menneskerettighedskonvention, såfremt forsvareren ikke
får lejlighed til at rådføre sig med børnesagkyndig ekspertise. endvidere er videoafhøringerne
at sidestille med almindelige vidneforklaringer gengivet i domme, idet videoafhøringerne har
været vist i et offentligt retsmøde, hvor den børnesagkyndige psykolog kunne have set dem.
det vil i øvrigt være ubetænkeligt at forevise den børnesagkyndige psykolog videooptagel-
serne, idet psykologen har tavshedspligt og hverken vil få en kopi af videooptagelserne eller
mulighed for at opbevare disse. der er derfor grundlag for, at videoafhøringerne, i det omfang
de er omfattet af retsplejelovens § 729 a, skal tillades forevist for en af forsvareren valgt
børnesagkyndig psykolog.
anklagemyndigheden har til støtte for sin afvisningspåstand navnlig anført, at det følger af
retsplejelovens § 968 a, stk. 1, jf. § 968, stk. 4, at kendelser og beslutninger, der er afsagt af
landsretten under behandlingen af en anke, ikke kan kæres, medmindre kendelsen eller beslut-
ningen angår de i § 968, stk. 4, nævnte spørgsmål vedrørende bl.a. berammelse, udsættelse og
afvisning af sagen. i den foreliggende sag er der ikke tale om spørgsmål omfattet af § 968,
stk. 4. det er dog anerkendt i praksis, at også andre spørgsmål end de, der er nævnt i § 968,
stk. 4, kan kæres, hvis der er tale om principielle spørgsmål eller spørgsmål af fundamental
betydning for sagens videre behandling. det er ikke tilfældet i denne sag.
anklagemyndigheden har om sagens realitet anført bl.a., at spørgsmålet om forsvarerens brug
af sagkyndig bistand allerede er afgjort ved landsrettens upåkærede kendelse af 8. april 2014
og upåkærede beslutning af 2. juli 2014. under alle omstændigheder forudsætter rådgivning
om børns adfærd ikke forevisning af de konkrete videoafhøringer for den pågældende børne-
sagkyndige psykolog. det vil endvidere ikke være i strid med ligestillingsprincippet i den
                                                 - 5 -
europæiske menneskerettighedskonvention, såfremt forsvareren ikke får lejlighed til at råd-
føre sig med børnesagkyndig ekspertise.
anklagemyndigheden har yderligere anført, at det af retsplejelovens § 729 a, stk. 3, følger, at
forsvareren kan gøre sig bekendt med det til brug for straffesagen frembragte materiale. heri
ligger, at forsvareren frit kan orientere tiltalte om materialet og som udgangspunkt tillige fo-
revise det for den pågældende. selve gennemsynet af videooptagelsen er direkte reguleret i
retsplejelovens § 745 e, stk. 2, hvorefter den, der er mistænkt eller sigtet, skal have adgang til
at gennemse videooptagelsen hos politiet. hverken denne bestemmelse eller bestemmelsen i §
729 a, stk. 3, regulerer imidlertid andres adgang til at gennemse videooptagelsen. der er tale
om videoafhøringer af børn om særdeles private forhold, og sådanne oplysninger må betragtes
som fortrolige. forevisning af en sådan videoafhøring for en person, som ikke er en del af
selve straffesagen, forud for hovedforhandlingen som led i forberedelsen af forsvaret for til-
talte vil således være en uberettiget videregivelse af fortrolige oplysninger og dermed en over-
trædelse af straffelovens § 152, stk. 1, jf. retsplejelovens § 129. den omstændighed, at video-
afhøringerne nu er afspillet i et offentligt retsmøde, ændrer ikke herved, og en forevisning af
en videoafhøring for en børnesagkyndig psykolog kan ikke sammenlignes med den situation,
hvor en vidneforklaring afgives i et offentligt retsmøde.
endelig har anklagemyndigheden anført, at inddragelse af sagkyndig bistand til brug for par-
ternes forberedelse af afhøring af vidner under en straffesag bør have undtagelsens karakter.
der kan være tilfælde, hvor et vidne skal afgive forklaring om et svært tilgængeligt emne,
f.eks. tekniske eller økonomiske forhold, og hvor der af den grund kan være behov for at ind-
drage sagkyndig bistand. dette er imidlertid ikke tilfældet i den foreliggende sag, hvor der
blot er tale om afhøring af børnenes forældre som vidner. under alle omstændigheder må en
forevisning af videoafhøringerne for en børnesagkyndig psykolog anses for at være uden be-
tydning for sagen.
retsgrundlaget
retsplejelovens § 729 a, stk. 3 og 4, lyder som følger:
     ”stk. 3. forsvareren har adgang til at gøre sig bekendt med det materiale, som politiet har
    tilvejebragt til brug for den sag, som sigtelsen angår. forsvareren skal have udleveret kopi
    af materialet, i det omfang det uden ulempe kan kopieres. forsvareren må ikke uden politi-
    ets samtykke overlevere det modtagne materiale til sigtede eller andre. politiet giver sam-
                                                 - 6 -
   tykke, hvis det findes ubetænkeligt. med hensyn til materiale, der er omfattet af § 871, stk.
   1 og stk. 2, nr. 5, kan samtykke dog kun nægtes af de i stk. 4 nævnte grunde.
   stk. 4. hvis det er nødvendigt af hensyn til fremmede magter, til statens sikkerhed, til sa-
   gens opklaring, til tredjemand eller til efterforskningen af en anden verserende sag om en
   lovovertrædelse, som efter loven kan straffes med fængsel i 6 år eller derover, eller som
   udgør en forsætlig overtrædelse af straffelovens kapitler 12 eller 13, kan politiet give for-
   svareren pålæg om ikke at videregive de oplysninger, som forsvareren har modtaget fra
   politiet. pålægget kan udstrækkes, indtil tiltalte har afgivet forklaring under hovedforhand-
   lingen.”
bestemmelsen i § 729 a blev indsat ved lov nr. 215 af 31. marts 2004 på baggrund af lovfor-
slag nr. l 23 af 8. oktober 2003 (folketingstidende 2003-04, tillæg a, side 589 ff.), som byg-
ger på retsplejerådets betænkning 2003/1427 om reform af den civile retspleje ii (offentlig-
hed i civile sager og straffesager), side 162 ff. og 269 ff. i de specielle bemærkninger til rets-
plejelovens § 729 a, stk. 3, (folketingstidende 2003-04, tillæg a, side 653 f.) hedder det
bl.a.:
   ”stk.  3 angår det materiale, som politiet har tilvejebragt til brug for den sag, som sigtelsen
   angår, og svarer til den gældende § 745. med en lille sproglig modernisering er 1.-3. pkt.
   identisk med den gældende § 745 og skal forstås på samme måde.
       der foreslås imidlertid to tilføjelser i forhold til den gældende regel i retsplejelovens §
   745, stk. 1. begge tilføjelser angår udlevering af kopi af materialet til sigtede.
       for det første foreslås det, at politiet skal tillade, at kopi af materialet udleveres til sig-
   tede eller andre, hvis det findes ubetænkeligt, jf. 4. pkt. den gældende regel indeholder in-
   gen kriterier for politiets afgørelse om udlevering af kopi af materialet til sigtede eller an-
   dre. det må imidlertid anses for rigtigst, at loven indeholder i det mindste en helt kortfattet
   og generel angivelse af, hvornår kopi af materialet skal kunne udleveres til sigtede eller an-
   dre.
       for det andet foreslås der en særlig regel om udlevering af kopi af nærmere angivne be-
   visdokumenter, jf. 5. pkt. forslaget går ud på, at politiet kun kan nægte at give samtykke til
   udlevering af kopi af disse dokumenter, hvis det er nødvendigt ud fra de hensyn, der er
   nævnt i den foreslåede stk. 4 (svarende til den gældende § 745 a.)
       forslaget omfatter de dokumenter, der er nævnt i retsplejelovens § 877, stk. 1 og stk. 2,
   nr. 5.
       …
       forslaget omfatter derimod ikke de dokumenter, der er nævnt i retsplejelovens § 877,
   stk. 2, nr. 1, 4 og 6, …
   …
       forslaget omfatter heller ikke dokumenter omfattet af retsplejelovens § 877, stk. 3,
   eksempelvis politirapporter vedrørende forklaringer afgivet til politiet (som ikke er omfat-
   tet af § 877, stk. 2, nr. 6), eller videooptagelser af politiets afhøring af et barn, jf. retsple-
   jelovens § 877 a.
       tilladelse til at udlevere kopi af de dokumenter, der er omfattet af forslaget, kan kun
   nægtes, hvis de i stk. 4 nævnte hensyn gør det nødvendigt, dvs. de hensyn, der giver mu-
   lighed for helt at undtage dokumenter fra sigtedes eller tiltaltes aktindsigt, indtil tiltalte har
                                                  - 7 -
   afgivet forklaring under domsforhandlingen. dette betyder dog ikke, at aktindsigt i de på-
   gældende bevisdokumenter enten skal gives i form af kopi eller helt skal nægtes. der skal
   ske en afvejning af de nævnte modhensyn i forhold til sigtedes interesse i at få aktindsigt.
   sigtedes interesse tilgodeses til en vis grad, hvis der dog gives aktindsigt i form af gen-
   nemsyn hos forsvareren, og de nævnte modhensyn kan omvendt lide større skade, når der
   udleveres kopi af dokumentet til sigtede. selv om samme kriterier skal anvendes, kan man
   derfor udmærket tænke sig, at der er grundlag for at nægte aktindsigt i form af udlevering
   af kopi til sigtede, men ikke for helt at nægte aktindsigt. en tredje mulighed, som kan være
   relevant i visse tilfælde, er at nægte udlevering af kopi til sigtede selv, men tillade udleve-
   ring af kopi til en sagkyndig, som bistår forsvaret, jf. herved ordene ”eller andre” i den fo-
   reslåede regel.
       den hyppigste begrundelse for at nægte udlevering af kopi af bevisdokumenter vil være
   hensynet til tredjemand. blandt andet af lovtekniske grunde er forslaget om sigtedes ad-
   gang til at få udleveret bevisdokumenter udformet med generelle henvisninger til bestem-
   melser i retsplejelovens § 877. hensynet til tredjemand må derfor tilgodeses ved mere kon-
   kret begrundede nægtelser af udlevering af kopi til sigtede. således vil hensynet til tredje-
   mand f.eks. begrunde, at der normalt ikke vil kunne udleveres kopi til sigtede af lægeer-
   klæringer vedrørende forurettede (erklæringen vil være omfattet af § 877, stk. 2, nr. 5) eller
   af optagelser omfattet af retsplejelovens § 29 a, stk. 2 (optagelser, som gengiver forhold,
   der er rejst sigtelse eller tiltale for under en sag om nærmere opregnede grove seksualfor-
   brydelser) (optagelserne vil kunne være omfattet af § 877, stk. 1).
       er det for sigtedes eller tiltaltes forsvar nødvendigt, at et sådant dokument gennemgås af
   en af forsvaret valgt sagkyndig, må dokumentet udleveres direkte til den sagkyndige, hvis
   det ikke er tilstrækkeligt, at den sagkyndige gennemgår dokumentet hos forsvareren. ”
som det fremgår af forarbejderne, svarer § 729 a, stk. 3, 1.-3. pkt., til dagældende § 745, stk.
1, og skal forstås på samme måde. i forarbejderne til dagældende § 745, stk. 1, jf. betænkning
nr. 622/1971 om efterforskning i straffesager m.v., hedder det bl.a. (side 42):
   ”det materiale, som forsvareren får udleveret fra politiet (eller genparter heraf), må ikke
   uden politiets tilladelse overleveres til sigtede eller andre, således at de beholder det.
   derimod er der i almindelighed intet til hinder for, at forsvareren orienterer sigtede om
   materialets indhold eller foreviser materialet for sigtede. vil politiet forhindre dette, må det
   give forsvareren pålæg i henhold til forslagets stk. 4. er forsvareren utilfreds med et sådant
   pålæg, kan han indbringe det for retten, jf. forslagets § 746.”
højesterets begrundelse og resultat
højesteret finder, at spørgsmålet om en forsvarers ret til at forevise videoafhøring for en sag-
kyndig er af så principiel karakter, at kæremålet uanset bestemmelsen i retsplejelovens § 968,
stk. 4, tages under behandling.
det materiale, som politiet i overensstemmelse med retsplejelovens § 745 e tilvejebringer ved
videoafhøring af børn, er omfattet af retsplejelovens § 729 a, stk. 3. efter 3. punktum i denne
                                                  - 8 -
bestemmelse må en forsvarer ikke uden politiets samtykke overlevere det modtagne materiale
til sigtede eller andre. i § 729 a, stk. 3, er det ikke fastsat, om en forsvarer må orientere sig-
tede eller andre om indholdet af materialet, men det følger af forarbejderne, at der i alminde-
lighed intet er til hinder for, at en forsvarer orienterer sigtede om materialets indhold eller
foreviser materialet for sigtede uden politiets samtykke. forarbejderne omtaler endvidere den
situation, at en af forsvareren valgt sagkyndig gennemgår et dokument hos forsvareren. det er
således ikke i strid med § 729 a, stk. 3, at forsvareren uden politiets samtykke foreviser mate-
riale for en af forsvareren valgt sagkyndig.
det følger af det anførte, at forsvareren i det foreliggende tilfælde ikke efter retsplejelovens §
729 a, stk. 3, skal have samtykke fra politiet, anklagemyndigheden eller retten for at forevise
videooptagelserne for en børnesagkyndig psykolog. videooptagelserne indeholder imidlertid
oplysninger om børnene, som er omfattet af forsvarerens tavshedspligt efter retsplejelovens §
129 sammenholdt med straffelovens § 152. dette gælder, selv om der er sket videoafspilning
ved et offentligt retsmøde. forevisning for en børnesagkyndig kan derfor kun ske, hvis dette
ikke vil være i strid med forsvarerens tavshedspligt. højesteret finder, at det i almindelighed
ikke vil være i strid med forsvarerens tavshedspligt at forevise videooptagelser for en børne-
sagkyndig psykolog, som ligeledes er underlagt tavshedspligt, hvis forsvareren vurderer, at
han har behov for børnesagkyndig bistand til brug for forberedelsen af hovedforhandlingen.
da samtykke til at forevise videooptagelserne for en børnesagkyndig psykolog som anført
ikke har været fornødent, ophæver højesteret landsrettens beslutning.
                                        thi bestemmes:
østre landsrets beslutning af 23. juni 2014 ophæves.


text:
                             højesterets dom
                           afsagt fredag den 30. marts 2012
sag 34/2010
(1. afdeling)
a
(advokat henrik juel halberg)
mod
ekv transport a/s
(advokat christina neugebauer)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 7. afdeling den 17. december 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, thomas rørdam, jon stokholm,
jens peter christensen og jan schans christensen.
påstande
appellanten, a, har påstået indstævnte, ekv transport a/s, dømt til at betale 1.633.347,39
kr. med procesrente af 904.109,51 kr. fra den 26. september 2006, af 597.633,88 kr. fra den
26. september 2008 og af 131.604,00 kr. fra den 26. september 2009.
ekv transport a/s har påstået stadfæstelse, subsidiært betaling af et mindre beløb.
supplerende sagsfremstilling
den skitse, der er fremlagt under sagen som bilag b, ser således ud:
                                               - 2 -
a stod, da ulykken skete, det sted på liften, hvor der på skitsen står ”palleløfter”.
anbringender
a har anført, at arbejdet ikke var planlagt, tilrettelagt eller blev udført sikkerhedsmæssigt
fuldt forsvarligt, jf. normen i arbejdsmiljølovens § 38. arbejdet blev udført under tidspres,
som nødvendiggjorde, at liften skulle fyldes i et sådant omfang, at den plads, der var tilbage
til ham, var for lille. han blev sidemandsoplært af aksel neuchs, og det må efter dennes for-
klaring lægges til grund, at han blev instrueret i en uforsvarlig arbejdsmetode. han modtog
ikke den nødvendige instruktion i, hvordan arbejdet skulle udføres på en sikkerhedsmæssigt
fuldt forsvarlig måde, og der blev ikke ført tilsyn, jf. herved arbejdsmiljølovens §§ 16-17. han
har ikke udvist egen skyld, og ekv transport er derfor erstatningsansvarlig for ulykken. han
har herefter krav på tabt arbejdsfortjeneste, indtil arbejdsskadestyrelsen traf afgørelse om
erhvervsevnetab, krav på erhvervsevnetabserstatning med fradrag af erstatning herfor i
medfør af arbejdsskadesikringsloven og krav på godtgørelse for svie- og smerte, dog kun med
halv takst i perioder med deltidsbeskæftigelse. endvidere har han krav på mistede efterløns-
præmier, da han ville have fortsat med at arbejde, til han fyldte 65 år, hvis han ikke havde
været udsat for ulykken.
                                                - 3 -
ekv transport a/s har anført, at der ikke foreligger et ansvarsgrundlag. a skal bevise, at han
var instrueret i at placere sig som sket eller alternativt, at han ikke var advaret herimod. det
kan ikke lægges til grund, at han var instrueret i at placere sig foran varerne på kanten af lif-
ten. han var oplært ved branchesædvanlig sidemandsoplæring af en tilstrækkeligt rutineret
medarbejder, der gav ham fornøden oplæring i de forskellige arbejdsopgaver, herunder aflæs-
ning og placering på liften. arbejdet rummede ingen skjulte faremomenter og var ukomplice-
ret og af rutinepræget karakter. det var mod den givne instruktion og oplæring åbenbart ufor-
svarligt og risikofyldt at placere sig på kanten af liften. såfremt der foreligger et ansvars-
grundlag, skal erstatningen nedsættes som følge af egen skyld. hvis der statueres ansvar, er
der ikke krav på tabt arbejdsfortjeneste efter overgangen til efterløn, og der er ikke krav på
godtgørelse for svie- og smerte efter tidspunktet for raskmeldingen. endvidere er der ikke
krav på erstatning for mistede efterlønspræmier.
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet forklaringer af a, niels sørensen, tommy sandberg
hansen, villy larsen, aksel marius neuchs, børge haslev og jan mattesen.
a har supplerende forklaret, at det var aksel neuchs, der stod for hans oplæring. aksel
neuchs oplærte ham over 5 dage. herefter kørte han helt på egen hånd. ekv transport arbej-
dede med at få lavet en chaufførhåndbog. det stod i alle referater fra sikkerhedsmøder og
samarbejdsmøder, at håndbogen var under udarbejdelse. håndbogen blev imidlertid ikke fær-
dig, og han fik således ingen skriftlig instruktion. en chaufførhåndbog vil typisk indeholde
vejledning f.eks. om, hvordan tankanlægget virker, og hvordan man finder den lastbil og den
trailer, man skal køre. efter hans opfattelse ville en chafførhåndbog også indeholde vejledning
i af- og pålæsning.
hans ture foregik fra kl. 00.15 og indtil kl. ca. 11.00. ekv transport førte ikke tilsyn med
ham, og ham bekendt førte ekv transport heller ikke tilsyn med de andre chaufførers aflæs-
ning. de var 12 ansatte chauffører med kørekort til anhængertræk, og de har alle sammen talt
om, at det undrede dem, at ekv transport ikke førte tilsyn.
der var afsat 9 minutter i alt til aflæsningen, og sænkningen og hævningen af liften skulle
tage i alt 1 minut heraf. han havde således travlt, og det er klart, at såvel sænkning som hæv-
                                                - 4 -
ning af liften skulle foregå hurtigt for ikke at tage over l minut. han havde et chaufførkort
med, som han satte i en læser i lastbilen, når turen begyndte, og han tog så kortet ud igen, når
kørslen var afsluttet. chaufførkortet blev afleveret på kørselskontoret og blev herefter aflæst
af en læser. på den måde kunne kørselskontoret følge med i, hvad der var gjort på ruten og på
hvilke tidspunkter. i lastbilen var der også en computer, og her skulle han indtaste tidspunktet
for ankomst/aflæsning og indtaste, hvad der blev læsset af paller og rulleborde, og hvad han
modtog af returemballage. afgangstid skulle også indtastes. kørselskontoret var også på den
måde i stand til løbende at følge lastbilen. de 9 minutter, han havde til opgaven, var i under-
kanten, så han havde meget travlt. tidsplanen for kørslen "var mere end stram", og det var
ikke muligt at overholde den. opgaven bestod i øvrigt i andet end af- og pålæsning. den star-
tede med, at han stoppede lastbilen. han indtastede så ankomsttid på computeren i lastbilen.
han tog tændingsnøglen ud og låste lastbilen. han låste derefter døgnboksen i brugsen op,
tændte lyset i brugsen, slog alarmen i brugsen fra, sænkede lastbilens lift, stod op på liften,
hejste liften op igen og gik ind på ladet af lastbilen. han lukkede spændtaxen op. spændtaxen
er den rem, som holder varerne fast op mod førerhuset. han kørte herefter varerne ud på lif-
ten, sænkede liften og skubbede varerne på plads i brugsen. han skubbede returemballagen
op på liften, hævede liften og skubbede returemballagen ind på ladet. han satte spændtaxen
på de resterende varer og returemballagen. han hoppede ned fra ladet og lukkede bagsmæk-
ken, låste førerhuset op og indtastede på computeren i førerhuset, hvor meget der var læsset af
og hvor meget returemballage, han havde fået med. han indtastede så tidspunktet for afgang
på computeren. han startede derefter bilen og kørte til næste brugs. hvis han havde været for
længe om det, blev det efterfølgende kommenteret fra kørselskontoret med f.eks. "du holdt
vist for længe på bremsen".
under aksel neuchs’ sidemandsoplæring spurgte han, hvorfor liftpladen skulle pakkes så
meget, som den rent faktisk blev. aksel neuchs henviste til tidsplanen. han havde spurgt,
fordi han syntes, at det var voldsomt og virkede risikabelt for en nybegynder.
da ulykken skete, stod han på liften foran pallen med varer. pallen flyttede sig mod ham.
pallen med varerne ramte ham på kroppen fra fødderne og op. pallen med varer var ca. 2 me-
ter høj. han er sikker på, at palleløfteren var sænket.
                                                - 5 -
niels sørensen har supplerende forklaret, at han blev ansat i 2004, og at han blev sidemands-
oplært over 3 dage. det skete ved, at han var med på en sædvanlig tur sammen med en anden
chauffør, som instruerede ham i de enkelte funktioner, som han også selv prøvede, herunder
af- og pålæsning. efter de 3 dage kørte han alene, og det var ikke noget problem. der var ikke
noget tilsyn med ham. han har ikke hørt om andre vognmandsfirmaer, hvor der blev foretaget
tilsyn med chaufførerne.
han blev sidemandsoplært i at læsse enten 2 europaller eller 3-4 rullepaller pr. gang. ved en
sådan pakning er der ikke noget problem med selv at stå på liften. den pakning, der er vist på
bilag b, er en overpakning, idet det ikke er muligt at holde rullepallerne, når de står på hver
side af europallen. han ville have læsset liften med europallen og med 2 rullepaller.
han har selv oplært chauffører efter de samme principper, som han blev oplært efter ved
sidemandsoplæringen. han har ikke fået nogen anden instruks.
i dag er der en instruktionsbog/chaufførhåndbog i hver lastbil. i instruktionsbogen har han
ikke set nogen instruktion i af- og pålæsning. han ved ikke, hvem der har skrevet chauffør-
håndbogen, men den er udgivet af ekv transport.
efter hans opfattelse er køresedlen kun vejledende. der er på køresedlen afsat mere tid til af-
og pålæsning ved en stor brugsbutik end ved en lille. han er nogle gange kommet for sent
hjem fra turen, men han har aldrig fået nogen påtale fra kørselskontoret.
chaufførerne var ikke pålagt at af- og pålæsse inden for den tidsramme, der fremgik af køre-
sedlen. han har ikke selv følt noget tidspres. han har aldrig hørt om kolleger, der har fået ad-
varsel eller er blevet trukket i løn, fordi de har været for længe om en tur.
han er fortsat ansat hos ekv transport. han har før sin ansættelse hos ekv transport kørt
taxa, men ikke lastbil. han har ikke fået nogen instruktion udover de 3 dage med sidemands-
oplæring. han blev ansat efter as ulykke.
tommy sandberg hansen har supplerende forklaret, at han har været ansat som chauffør hos
ekv transport siden 1996. han kendte en chauffør hos ekv transport, som oplærte ham,
                                                - 6 -
før han blev ansat. han var på det tidspunkt chauffør i et andet firma, transportgruppen. da
han begyndte i transportgruppen, deltog han i en 3 dages sidemandsoplæring. han kunne
starte med at køre lastbil i ekv transport uden at have behov for sidemandsoplæring. siden
2000 har han selv sideoplært nye chauffører. inden for det sidste år han har sideoplært 3-4 nye
chauffører.
der har været medarbejdere med fra kørselskontoret på nogle af turene, men det var for at
kontrollere, om den tid, der var afsat på kørselsskemaet, var en rigtig tid for ruten. der er nu
indført satellitovervågning af lastbilerne. der er klagesedler, som chaufførerne kan udfylde,
f.eks. hvis der er huller i en vej eller mangler lys ved en brugs. det er herefter noget, kørsels-
kontoret tager sig af. der er ingen ledelsesrepræsentant, som har spurgt ham eller kontrolleret,
hvordan han pakkede liften.
forevist sagens bilag b forklarede han, at han ville placere europallen til højre (set indenfra
traileren) og 2 rullepaller i midten og l rullepalle til venstre. europallen holder på de 2 rulle-
paller i midten, og han kan stå bag rullepallen til venstre. efter hans opfattelse er pakningen,
som den fremgår af bilag b, for tæt, således at pallerne ikke kan styres.
der har været en chaufførhåndbog i hver lastbil siden 1996. han husker ikke, om der i hånd-
bogen står noget om af- og pålæsning. nu har hver chauffør fået sin personlige chaufførhånd-
bog. efter hans opfattelse er der ikke kommet nye oplæringsmetoder til, og oplæringsmetoden
er fortsat sidemandsoplæring.
køresedlen beskriver ruten og de forskellige tidspunkter for opgaven. køresedlen er udarbej-
det af coop, og tiderne er ca. tider, f.eks. er de for den samme brugs den samme for hver uge-
dag, selv om trafikmængden kan variere. hvis ruten er forkert med hensyn til tidsangivelser,
er det kørselskontorets opgave at få køresedlen rettet til, så den passer til ruten. kørselskonto-
ret kontrollerer nu lastbilerne med en autolocker, som er en satellitovervågning, der følger
lastbilerne. han har ikke selv haft problemer med at holde tidsplanen. han ved, at der er kol-
leger, typisk nye chauffører, som har haft problemer med at overholde tidsplanen.
villy larsen har supplerende forklaret vedrørende spørgsmålet om oplæring, at han i 2004 fik
en sidemandsoplæring over 3 dage af en erfaren chauffør. han prøvede selv af- og pålæsning
                                               - 7 -
under sidemandsoplæring, mens den erfarne chauffør så på. han har kørt varer til coop for et
andet vognmandsfirma på sjælland, før han blev ansat hos ekv transport. i det firma foregik
oplæringen også som sidemandsoplæring. efter hans opfattelse er dette almindeligt i vogn-
mandsbranchen.
hvis en tur tog for lang tid, kunne en administrativ medarbejder fra ekv transport tage med
på turen, og hvis der var tale om, at tidsplanen var forkert, kontaktede denne medarbejder
coop for at få køreplanen ændret, så den passede med de faktiske forhold. der har ikke været
tale om, at sikkerhedsrepræsentanten har kørt med chaufførerne. det bliver ikke brugt i bran-
chen.
i lastbilen var der en chaufførhåndbog indeholdende forskellige praktiske ting. der stod ikke
noget om af- og pålæsning i håndbogen. ekv transport har ikke ændret på sidemandsoplæ-
ringen.
når det af kørselsskemaet fremgår, at der er 9 minutter til af- og pålæsning, er det til brug for
afregningen mellem coop og ekv transport. coop har fastsat tiderne, og de er beregnet ud
fra, hvor lang tid det tager at aflæsse. han har ikke selv følt noget tidspres, da han kørte som
chauffør. han har altid kunnet overholde tiderne. hvis en tur tog for lang tid, spurgte kørsels-
lederen chaufføren om grunden. udtrykket "hængt i bremsen" vil han opfatte som en kritik af,
at det har gået for langsomt.
han kender ikke til, at nogen chauffør skulle have fået sanktioner i form af advarsler, løntræk
eller afskedigelser, såfremt man har været for længe om en tur.
hvis ventetiden skyldes coops forhold, f.eks. kø/ventetid ved aflæsningsrampen, er det coop,
der skal betale ekv transport for ventetiden.
vedrørende sagens bilag b forklarede han, at hvis palleløfteren ikke er sænket, vil pallen køre
fremad. således som a havde pakket liftpladen, er det en uforsvarlig pakning. a har stået,
således at det ikke var muligt for ham at se kartoffelburet. han ville selv have læsset så mange
paller ad 2 gange. han ville have stillet sig ved siden af eller bag pallerne ind mod lastbilen
og aldrig have stået foran pallerne.
                                                - 8 -
aksel marius neuchs har forklaret, at han blev ansat i ekv transport i 1999. han havde kørt
lastbil siden 1997, men havde primært kørt som langturschauffør. hos ekv transport gen-
nemgik han en sidemandsoplæring over højst 2 dage. herefter kørte han selv, og det følte han
sig også klar til. han går ud fra, at det var oplærerens opfattelse, at han var god nok til at køre
selv.
det var ham, som sidemandsoplærte a. han fik at vide, at han skulle oplære a. han blev ikke
forberedt til det.
han har mange gange læsset varer af til tved brugsforening. forevist sagens bilag b forkla-
rede han, at han aldrig har vist a, at han skulle stå foran varerne. tværtimod har han både
sagt og også vist, hvordan man skulle stå bag varerne. han ville have pakket liften med det
antal paller, som er vist på bilaget, men han ville have kørt europallen helt ud til kanten, såle-
des at han selv kunne have stået bag pallen. i så fald havde der også været plads til kartoffel-
buret bag pallen. det hele kunne være blevet kørt ned ad en gang. liftpladen kunne tage op til
6 rulleborde. mængen af de varer, der blev sat på liften, var afhængig af mængden af varer til
den enkelte brugsbutik. han plejede som regel selv at stå på ladet og så køre liften ca. 20 cm
ned, hvorefter han havde plads til at træde ud på liften, f.eks. bag en europalle. der var ikke
megen plads, men der var plads nok til at stå der. det var af sikkerhedsgrunde, at han altid
stillede sig enten ved siden af eller bag pallerne. hvis teknikken f.eks. svigtede, ville varerne
ramme en person, der stod foran pallerne på liften og falde ned over personen. hvis personen
derimod stod bag pallerne, ville personen falde oven i varerne, hvilket ikke er nær så farligt.
der var ingen faste regler for, hvordan liften skulle pakkes. de fleste læssede liften med op til
6 rulleborde. det var han selv blevet sidemandsoplært i. ingen har sagt noget til hans måde at
pakke liften på.
på grund af tidspresset i kørelisten var det nødvendigt at få pakket maksimalt hver gang. ti-
derne i kørelisten skulle overholdes, og det har han også fortalt a, da han gav ham side-
mandsoplæring. tidspresset varierede. der var ikke tidspres hver dag, men der var tidspres
rimelig tit. når det gik for langsomt, var det ikke noget problem for coop, men det var et pro-
blem for ekv transport, formentlig af økonomiske grunde. han fik at vide, hvis han ikke
overholdt tiden. han skulle forklare, hvorfor han var blevet forsinket, men der var ikke tale
                                                - 9 -
om, at der var sanktioner. hvis man mente, at der var for lidt tid til turen, kunne man aflevere
en seddel, som kørselskontoret så kunne tage stilling til. han stoppede selv i 2004, og i den
tid, han var ansat i ekv transport, har han aldrig oplevet, at kørselskontoret gav nogen
chauffør mere tid til ruten. der var afsat 5 minutter til at åbne døren og slå alarmen fra i bu-
tikken, og der var afsat 3 minutter pr. rullepalle og 6 minutter for en europalle. der var yderli-
gere afsat 5 minutter til at lukke butikken af.
han har ikke været bekendt med, at der skulle foreligge skriftlige retningslinjer for pakning af
liften. hans pakning af liften er aldrig blevet påtalt. der har ikke været ført noget tilsyn. hvis
palleløfteren ikke var sænket, ville europallen være rullet ud over kanten. chaufførerne talte
ikke indbyrdes om, hvordan de læssede liften.
børge haslev har forklaret, at han startede i ekv transport samtidig med a. de var i alt 11
nye chauffører, som havde fået kørekort til lastbil med anhænger. han fik 5 dages sidemands-
oplæring. efter hans opfattelse var det ikke nok til at gøre ham fortrolig med arbejdet. han
skulle selv køre til nye butikker ad nye ruter og med forskellige lastbiler. han havde fået at
vide, at der bare skulle læsses noget på liften, ellers var det ikke muligt at nå det. der var også
et tidspres angående køretiden, f.eks. var det nødvendigt at køre 90 km/t også gennem byerne.
han blev i sommeren 2003 fyret, fordi han kørte for langsomt. han blev imidlertid genansat
efter 2 dage og fik derefter en fast rute med en mindre lastbil, som han kørte i et år. herefter
kom han tilbage til den sædvanlige kørsel til og fra brugserne. ved nogle brugser var der kun
afsat 6 minutter til at låse op, læsse varer og låse af. på 6 måneder tabte han sig fra 107 kg til
78 kg på grund af bl.a. stress. han ved, at der var flere chauffører, der fik en fyreseddel, fordi
de var for lang tid om at gennemføre ruterne.
det var almindeligt at have enten 2 europaller eller 5 rulleborde på liften. forevist bilag b
forklarede han, at han selv ville have pakket liften sådan og også have stået foran europallen,
som var det eneste sted på liften, hvor der var plads til at stå. det var også nødvendigt at stå
foran pallerne for at holde rullebordene. det er han selv blevet sidemandsoplært i.
sikkerhedsrepræsentanten holdt ikke øje med pakning af liften. chaufførerne var helt på egen
hånd. sikkerhedsrepræsentanten og tillidsmanden delte en bil og kørte 3 og 4 dage på skift og
kun i dagtimerne. han har ikke set retningslinier for pakning af liften. alle chauffører, også
                                              - 10 -
de erfarne, pakkede liften, således som det fremgår af bilag b, og stod foran pallerne på liften.
disponenten har truet ham med fyring, hvis han ikke overholdt kørselstiderne, selv om han,
såfremt han skulle overholde kørselstiderne, ikke kunne overholde kørsels- og hviletidsbe-
stemmelserne. den 1. november 2009, da han var 69 år, stoppede han i ekv transport.
der var en chaufførhåndbog i lastbilerne. den indeholdt intet om af- og pålæsning. han har
formentlig i kaffestuen talt med a om dennes oplæring i generelle vendinger. a fortalte ikke
noget om, hvordan han var blevet oplært, eller hvad han var blevet oplært i.
han blev selv sidemandsoplært af en anden chauffør end aksel neuchs.
jan mattesen har forklaret, at han blev ansat i ekv transport i 1975 og fortsat er ansat.
a kørte varer ud til coop brugsbutikkerne. han havde kendskab til dette chaufførarbejde. i
2004 var han sikkerhedsrepræsentant, og det er han også i dag, hvor han tillige er tillidsmand.
i 2004 foregik oplæring af de nye chauffører på den måde, at de kom med "tilfældige" chauf-
fører på sidemandsoplæring. ingen af chaufførerne var oplært til at give sidemandsoplæring.
den chauffør, der oplærte den nye chauffør, kunne være enten en meget erfaren eller en min-
dre erfaren chauffør. det var afhængig af, hvem der mødte på samme tidspunkt som de nye
chauffører. der var ingen faste retningslinier for og ingen kontrol med oplæringen og heller
ingen kontrol af, hvad de nye chauffører havde lært.
forevist bilag b forklarede han, at den viste pakning ikke er en forsvarlig pakning af liften.
han ville ikke selv oplære nogen til at pakke liften sådan, idet det er uforsvarligt. han har
kendskab til, at "tæt pakning" på liften fandt sted. han har hørt det fra de chauffører, som var
under tidspres, og derfor stillede så meget på liften som muligt. han sad i sikkerhedsudvalget.
han ved ikke, om ledelsen direkte vidste besked om den tætte pakning på liften, men det var
almindeligt kendt på arbejdspladsen. der var også chauffører, som ikke pakkede så tæt.
chaufførerne er bundet af kørselslisten, og det kan få konsekvenser for den chauffør, som
ikke kan overholde tiderne på kørselslisten. det blev tjekket af ekv transport. coop derimod
vil gerne have kørselslisten til at fremstå som vejledende tider.
                                               - 11 -
han kender, bl.a. fra referater, til eksempler på, at chauffører har fået advarsler for ikke at
overholde tidspunkterne på kørselslisterne. der er mange chauffører, som føler, at de arbejder
under tidspres og har klaget over det til ham. han har påpeget chaufførernes tidspres over for
ledelsen, men ledelsen har ikke gjort noget ved det. tidspresset er forskelligt på de forskellige
ture, og der er f.eks. ture, hvor der næsten er for god tid. der blev ikke foretaget kontrol af
losningen/pakningen af liften, og der skete ingen opfølgning på sidemandsuddannelsen. se-
nere – gennem de seneste år – er der blevet uddannet instruktører. der var ingen og er fortsat
ingen instruktion vedrørende pakning af liften. der er kun en vejledning fra producenten om
liftens bæreevne.
as ulykke og andre ulykker er blevet drøftet med ledelsen i sikkerhedsudvalget, men det er
først inden for de seneste år, at der er blevet iværksat en uddannelse af instruktører. der har
tidligere været forskellige forslag om oplæring fra medarbejdersiden. der har været gennem-
ført forsøg, men de har ikke varet ret lang tid. der har således været tale om en tilfældig in-
struktion og opfølgning.
efter hans opfattelse er en medarbejder, der har kørt som chauffør i 5 år, erfaren med hensyn
til selve kørslen, men ikke nødvendigvis i pakning af liften. en sådan chauffør kan godt pakke
for meget på liften, det vil sige overlæsse liften. han har sin viden om dette som tillidsrepræ-
sentant. det er hans opfattelse, at den ene halvdel af chaufførerne pakker liften for meget,
mens den anden halvdel pakker liften forsvarligt.
hvis en chauffør har været forsinket, skal chaufføren oplyse det i en rapport, og der skal sam-
tidig redegøres for, hvorfor chaufføren har været forsinket. kørselslisten er fastsat ud fra en
gennemsnitshastighed og en gennemsnitslæssetid. aflæsningstiden er beregnet ud fra pakke-
mængden, og såvel køre- som aflæsningstid er beregnet af at computerprogram, som han ikke
kender nærmere til.
den manglende kontrol og det manglende tilsyn med chaufførerne har været drøftet i sikker-
hedsorganisationen, hvor der har været enighed om at gøre noget ved det, men der er ikke
iværksat kontroltiltag fra ledelsens side.
højesterets begrundelse og resultat
                                              - 12 -
a var i færd med at udføre en forholdsvis simpel arbejdsopgave, da ulykken skete.
efter skønsmandens besvarelse lægger højesteret til grund, at årsagen til ulykken var, at et
kartoffelbur var hæftet på varerne på europallen og blev slæbt efter pallen ud mod liften og
placeret med det ene hjulsæt på denne, hvorefter varerne på pallen fik en stor vandret bevæ-
gelse, da nedsænkningen af liften blev påbegyndt. ved denne bevægelse blev a, der havde
placeret sig på en lille plads yderst ude på liften, skubbet eller presset ud over liftens kant.
a havde ved sin ansættelse hos ekv transport a/s modtaget sidemandsoplæring af en erfa-
ren arbejdskollega, aksel neuchs. det må efter dennes forklaring lægges til grund, at a her-
under blev instrueret i, at han af sikkerhedsmæssige grunde skulle placere sig på liften bag
varerne ind mod lastbilen.
i strid med de instrukser, a havde modtaget i forbindelse med oplæringen, valgte han at pla-
cere sig foran den store mængde varer på liften. denne placering var sikkerhedsmæssigt ufor-
svarlig, og det må lægges til grund, at ulykken ikke var sket, hvis han havde anbragt europal-
len helt ud mod kanten af liften og placeret sig korrekt på liften bag varerne, hvilket ikke kan
antages at ville have været væsentligt mere tidskrævende end den fremgangsmåde, han valgte.
under disse omstændigheder tiltræder højesteret, at ekv transport ikke er erstatningsan-
svarlig over for a.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a betale 100.000 kr. til ekv transport a/s.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.