text:
                                              dom
afsagt den 29. april 2015
f-9-12
                                     ingeniørforeningen, ida
                                     som mandatar for a
                                     (advokat kim schioldann)
                                     mod
                                     ikast-brande kommune
                                     (advokat yvonne frederiksen)
                                     biintervenient til støtte for ikast-brande kommune:
                                     kommunernes landsforening
                                     (advokat yvonne frederiksen)
indledning
sagen handler om, hvorvidt ikast-brande kommune ved afskedigelsen af a har overtrådt
forbuddet mod forskelsbehandling på grund af handicap, herunder om a på
afskedigelsestidspunktet var omfattet af handicapbegrebet.
sagen, der er anlagt den 8. marts 2012 ved retten i herning, blev ved kendelse af 11. juli 2012
henvist til sø- og handelsretten i medfør af retsplejelovens § 227, stk. 1. sø- og handelsretten
traf den 2. juli 2013 afgørelse om, at der ikke var grundlag for at forelægge præjudicielle
spørgsmål i sagen for eu-domstolen.
påstande
                                              - 2 -
a har nedlagt påstand om, at ikast-brande kommune skal betale 404.231,16 kr. med
procesrente af 303.173,37 kr. fra sagens anlæg og af 101.057,79 kr. fra den 23. oktober
2013.
ikast-brande kommune har påstået frifindelse, subsidiært frifindelse mod betaling af et
mindre beløb.
kommunernes landsforening har som biintervenient udtalt sig til støtte for ikast-brande
kommune.
oplysningerne i sagen
a blev den … 2009 som nyuddannet civilingeniør med speciale i arkitektur og urbanisering
ansat i en fast stilling som byplanlægger i planafdelingen i ikast-brande kommune med en
ugentlig arbejdstid på 37 timer. hendes arbejdsopgaver bestod ifølge hendes
stillingsbeskrivelse primært i udarbejdelse af lokalplaner fra den indledende kontakt med
bygherren til den endelige godkendelse og udsendelse af planerne. udover varetagelse af
egne planopgaver bestod arbejdet i koordinering af store som små opgaver i
lokalplangruppen og de øvrige afdelinger på det tekniske område.
ikast-brande kommunes planafdeling er opdelt i fem funktioner, henholdsvis
kommuneplanlægning, lokalplanlægning, tværgående projekt, grundsalg mv. og kort og
gis + staben. der er fem planlæggere ansat i afdelingen fordelt på kommuneplanlægning
med to ansatte og lokalplanlægning med tre ansatte. der er derudover 10 medarbejdere
ansat i afdelingen.
den 25. maj 2009 var a involveret i en arbejdsrelateret trafikulykke, hvor hun blandt andet
kom til skade med sin højre arm. ulykken blev den 9. juni 2009 anmeldt til
arbejdsskadestyrelsen som en arbejdsskade. kort tid efter trafikuheldet genoptog a sit
                                                    - 3 -
arbejde på fuld tid, men da smerterne i højre arm var tiltagende, blev hun i august måned
2009 deltidssygemeldt.
af statusattest af 18. december 2009 vedrørende a til jobcenteret i holstebro kommune
udarbejdet af praktiserende læge lars dudal madsen fremgår blandt andet:
       ”pt. har refleksdystrofi. forløbet af disse er helt uforudsigelige, tager oftest et par år, men kan
       både blive kortere og længere tid afhængig af, hvordan det spontane forløb er.
       vi har ikke nogen mulighed for at behandle hende, al behandling er empirisk. det eneste vi kan
       gøre os håb om er, at vi kan lindre hendes smerter med et eller andet smertestillende middel.
       det er ikke på forhånd givet, at det lykkes.
       indtil nu er det bedst virkende middel et epilepsimedicin, som mindsker, men ikke fjerner
       smerten.
       det er sjældent at tilstanden bliver ved i 10 år, medmindre den giver anledning til
       komplikationer, som er invaliderende. indtil nu har det ikke set ud til at pt.’s refleksdystrofi vil
       gøre det.”
i patienthåndbogen under sundhed.dk beskrives refleksdystrofi således:
       ”tilstandens fulde navn er komplekst regionalt smertesyndrom. altså en smertetilstand
       som optræder i et afgrænset område, og som foruden smerte også kan bestå af andre
       gener i det samme område. tilstanden betegnes også refleksdystrofi.
       det er en usædvanlig, kronisk tilstand som normalt rammer armen eller benet. i meget
       sjældne tilfælde kan sygdommen ramme andre dele af kroppen. man kan opleve intense
       brændende eller sviende smerter sammen med hævelse, ændring i hudfarven, ændret
       temperatur, unormal sveden og overfølsomhed i det angrebne område.
       regionalt smertesyndrom er en lidt mærkelig tilstand, og årsagen er ikke helt klarlagt.
       tilstanden kan skyldes forstyrrelser i det sympatiske nervesystem, dvs. den del af
       nervesystemet, som kontrollerer blodstrømmen og svedkirtlerne.”
a blev af sin egen læge henvist til regionshospitalet i holstebro, hvor hun den 4. juni 2010
blev undersøgt af afdelingslæge på neurologisk afdeling birgitte sandal, som konkluderede,
at a overvejende sandsynligt havde refleksdystrofi.
i en specifik helbredsattest af 13. juli 2010 til jobcentret i holstebro kommune beskrives
refleksdystrofi af as egen læge som invaliderende, så længe sygdommen er aktiv, hvilket
den kan være i længere tid, men at sygdommen oftest går i ro igen efter nogle år. a beskrives
                                                    - 4 -
som kraftigt medicineret på grund af smerter, og hun vurderes til at have et ugentligt
funktionsniveau på ca. 20 timer inklusive transport. af helbredsattesten fremgår videre at:
       ”sygdomsforløbet vil stadig tage lang tid, men forventes at brænde ud, således at hun bliver i
       stand til at varetage sit job.
       i den aktive fase af sygdommen vil det være hensigtsmæssigt, at hun var ansat 15 timer og at
       man på kommunen ansatte én på det manglende antal timer eller fuldtids, sådan at man lader
       pt. være ekstra i de 15 timer pr. uge, for at bevare tilknytningen til sit fag mhp. at hun efter endt
       sygdom, vil være i stand til at fungere med sin uddannelse. dette vil muligvis kræve tilskud til
       nuværende arbejdsgiver.”
den 11. august 2010 blev ulykken anerkendt som en arbejdsskade af arbejdsskadestyrelsen,
og a blev tilkendt en godtgørelse på 60.160 kr. for varigt mén på 8 %. arbejdsskadestyrelsen
meddelte samtidig, at de ville se på størrelsen af varigt mén igen med det samme, fordi hun
fortsat var under behandling.
af statusbedømmelse af 24. august 2010 udarbejdet af afdelingslæge birgitte f. sandal på
neurologisk ambulatorium, regionshospitalet holstebro til jobcenteret i holstebro
kommune fremgår blandt andet, at as tilstand kunne frygtes at være stationær, men at det
endnu var for tidligt at vurdere dette.
på et møde afholdt den 25. august 2010 med deltagelse af a, hendes tillidsrepræsentant,
planchef karina kisum madsen og en konsulent fra ingeniørforeningen ida med henblik på
en afklaring af as ansættelsesforhold i planafdelingen blev as mulighed for at kunne overgå
til en fast ansættelse på 20 timer om ugen drøftet. det fremgår af referatet, at a under mødet
var blevet gjort opmærksom på, at kommunen i så fald ikke kunne garantere en
genansættelse på fuld tid i den toårige periode, hvor hun forventedes at have behov for
nedsat tid eller i tiden derefter.
speciallæge i ortopædisk kirurgi jens kampmann foretog den 18. oktober 2010 en vurdering
af as tilstand efter anmodning fra arbejdsskadestyrelsen. af ”resumé og konklusion”
fremgår blandt andet:
                                                  - 5 -
       ”hø. arm er således i dag stort ubrugelig og alt foregår stort set med ve. hånd. dette bekræftes
       af den objektive undersøgelse.
       der er således svære mén og tilstanden er fuldt forenelig med refleksdystrofi.
       erfaringsmæssigt kommer der bedring i løbet af længere tidshorisont (år), men hvorvidt det
       bliver aktuelt her er uklart”
den 4. november 2010 blev der afholdt et afklaringsmøde med deltagelse af a, hendes
tillidsrepræsentant og karina kisum jensen. af referatet fremgår, at kommunen ikke så
anden udvej end at indlede en afskedigelse af a og at:
       ”… det er overvejet, om en anden allerede ansat medarbejder i teknisk område kunne hjælpe i
       lokalplanteamet i 17 timer om ugen. på grund af det højt specialiserede arbejdsområde har det
       vist sig ikke at være en mulighed. det er desuden vurderet, at det ikke er realistisk, at ansætte
       en ny medarbejder på 17 timer om ugen. der kan ikke blive tale om en vikaransættelse, da as
       fremtidige ansættelse ville være på 20 timer og derfor måtte anses for en permanent situation.
       lokalplanteamet, som a er en del af, er under et konstant stort arbejdspres. arbejdspresset har i
       de knapt 1½ år hvor a har været på nedsat tid være urimeligt højt for de to andre planlæggere i
       teamet. …”
afskedigelsesprocedure med partshøring blev indledt den 12. november 2010. a fremkom
med sine bemærkninger hertil ved brev af 25. november 2010, hvor hun for at fastholde sin
ansættelsesmæssige tilknytning til kommunen foreslog en mulighed for omplacering. den
29. november 2010 blev a afskediget til fratrædelse den 28. februar 2011. af afskedigelsen
fremgår blandt andet:
       ”årsagen til afskedigelsen er dit langvarige og fortsatte sygefravær. der har løbende været
       afholdt møder med dig. mødet den 25. august 2010 havde bl.a. deltagelse at din organisation,
       som fremlagde forslag om en permanent ansættelse på 20 timer. dette har været undersøgt og
       vurderet fra ledelsens side. konklusionen herpå er, at det desværre ikke vil være muligt med en
       deltidsansættelse på dit område, da det er et højt specialiseret arbejdsområde. du har senest ved
       møde den 4. november 2010 fået dette oplyst. samtidig hermed oplyste din leder, at der ville
       blive indledt en afskedigelse af dig. du har fået kopi af udskrift af fraværsoplysninger vedlagt i
       brev om partshøring.
       …
       ikast-brande kommune har den 25. november 2010 modtaget dit høringssvar. ledelsen har fået
       forelagt dit høringssvar, og der er endnu en gang undersøgt mulighed for ansættelse på 20
       timer ugentlig eller omplacering til andet område. dette er desværre ikke muligt, hvorfor ikast-
       brande kommune må oplyse dig om, at dit høringssvar ikke har givet anledning til at træffe en
       anden afgørelse.”
den 24. maj 2011 fastsatte arbejdsskadestyrelsen as erhvervsevnetab til 30 %, og den 12.
oktober 2011 blev erhvervsevnetabet forhøjet til 40 %.
                                               - 6 -
den 17. oktober 2013 blev a fundet berettiget til fleksjob, som hun fik pr. 1. november 2013
som planlægger i planafdelingen i holstebro kommune med en ugentlig arbejdstid på 12
timer.
der er dokumenteret fra lægefaglige journaler i perioden efter afskedigelsen, og as tilstand
ses ikke at være i bedring. af speciallægeerklæring af 16. juli 2013 fremgår, at tilstanden nu
skønnes at være stationær.
der er ligeledes dokumenteret en organisationsplan for ikast-brande kommune.
forklaringer
der er afgivet forklaring af a, aase klausen, karina kisum jensen og marianne davidsen
galsgaard.
a har forklaret blandt andet, at hun er uddannet civilingeniør i arkitektur ved ålborg
universitet med speciale i urban design. uddannelsen er blandt andet rettet mod tegnestuer
og kommuner. i løbet af uddannelsen har man et semester, hvor man laver lokalplaner. på
studiet skelner man ikke mellem lokalplanlægning og kommuneplanlægning. der ser man
mere på den overordnede planlægning. hun blev færdig med sin uddannelse i juni 2008 og
var på det tidspunkt ansat som planlægger i et barselsvikariat ved herning kommune. i
herning kommune arbejdede hun med lokalplaner, højhuspolitik, kommuneplantillæg og få
grafiske opgaver. der var ikke i herning kommune den samme skarpe opdeling mellem
kommune- og lokalplanlæggere som i ikast-brande kommune.
hun fik fra … 2009 en fast stilling i ikast-brande kommunes lokalplan-team, hvor de var tre
ansatte. i kommuneplan-teamet var der to ansatte; den ene var vikar for en sygemeldt
medarbejder. hun mener, at den sygemeldte medarbejder kom tilbage i oktober eller
november 2009.
                                              - 7 -
hun kom til skade 1½ måned efter, hun var blevet ansat. hun skulle hjælpe med at hente en
kage til et byrådsmøde. hun skulle holde kagen i bilen, da kagen ikke kunne spændes fast.
chaufføren overså sin vigepligt, og de blev ramt af en bil i højre side, hvorved det køretøj,
hun befandt sig i, blev slynget rundt. hun fik ved uheldet kagefadet ind på armen. hun
havde ondt i armen og blev kørt på skadestuen. hun blev ikke indlagt.
smerterne i armen forsvandt ikke, og hun var derfor til læge flere gange i løbet af juni
måned. smerterne i armen blev værre og værre, og efter en sommerferie i usa konsulterede
hun i august atter sin læge. hun blev diagnosticeret med refleksdystrofi. de mange smerter
gjorde, at hun ikke fik en ordentlig nattesøvn, og kroppen blev overbelastet. lægen mente, at
det ikke var holdbart for hende at arbejde på fuld tid, og hun blev derfor den 19. august 2009
deltidssygemeldt. i første omgang fik hun at vide, at hendes sygemelding ikke kunne
registreres i kommunen på grund af ferie. hun arbejdede derefter mellem 20 og 31 timer om
ugen. i december 2009 tilkendegav lægen, at hun kun kunne arbejde i 20 timer om ugen,
hvilket hun rettede sig efter. da hun orienterede karina kisum jensen herom, erklærede
denne sig indforstået hermed frem til den 10. januar 2010. hun forsøgte derfor fra januar at
trappe arbejdstiden op, uden at dette lykkedes. hun drøftede ikke sin arbejdstid med
neurologen, men denne havde sagt, at det lød til, at hun arbejdede for meget, hvilket hendes
egen læge også bekræftede.
hun holdt løbende karina kisum jensen orienteret om smerterne i armen og afleverede alle
de lægelige papirer, hun fik, til hende. de havde et møde efter sygemeldingen. hun havde
opfattelsen af, at karina kisum jensen var indforstået med, at hun kun arbejdede 20 timer
om ugen. i juni måned 2010 indkaldte karina kisum jensen hende til et møde, hvor hun fik
at vide, at hendes arbejdstid skulle øges, og at det ville få konsekvenser, hvis det ikke skete.
hun forsøgte at øge arbejdstiden, men da hun var til læge i august 2010, blev hun anbefalet
at holde arbejdstiden på 20 timer om ugen. karina kisum jensen ønskede efter mødet i juni
2010 ikke længere at modtage udskrift af hendes journal. karina kisum jensen ville ikke
blande sig i hendes privatliv. hun havde ikke samtaler med karina kisum jensen om
arbejdsbyrden. hun spurgte karina kisum jensen, om hun til aflastning kunne få en bærbar
computer. det kunne hun ikke. der var ikke andre i afdelingen, der havde en, og hun blev
                                             - 8 -
henvist til at bruge afdelingens bærbare computer, når den var ledig. hun endte med selv at
investere i en bærbar computer, som hun brugte på arbejde. hun måtte også selv investere i
særlige gribegreb og andre skrivehjælpemidler.
hun fik på mødet den 25. august 2010, hvor anita nielsen fra ida også deltog, at vide, at
det var hårdt for de øvrige medarbejdere, at hun var på deltid, og at det derfor kunne
komme på tale, at hun ville blive afskediget. karina kisum jensen fik på mødet udleveret
journalen af 4. juni 2010 fra regionshospitalet, specifik helbredsattest af 13. juli 2010 og
arbejdsskadestyrelsens afgørelse af 11. august 2010. anita nielsen foreslog, at hun kunne
blive fastansat med en 20 timers arbejdsuge. karina kisum jensen ville undersøge
mulighederne for dette og vende tilbage. hendes arbejdstid var også efter mødet 20 timer
om ugen.
på mødet den 4. november 2010 fik hun at vide, at kommunen ville indlede en
afskedigelsesprocedure. hun blev ikke spurgt om, hvornår hun forventede at kunne
raskmelde sig, og hun sagde det ikke selv. kommunen havde ikke bedt hende om at
medbringe eventuelle nye lægelige oplysninger til mødet. hun havde ikke inden mødet
modtaget erklæringen af 18. oktober 2011 fra jens kampmann og oplyste heller ikke
kommunen om, at hun havde været til undersøgelse hos ham.
hun skrev et partshøringssvar til kommunen i november 2010. hun husker ikke, om hun
havde modtaget erklæringen fra jens kampmann på det tidspunkt, men da det var en
arbejdsskadesag, hvor kommunen var part, gik hun ud fra, at de fik de samme papirer.
begrundelsen for afskedigelsen var, at kommunen ikke kunne tilbyde hende nedsat
arbejdstid, da hendes arbejdsområde var højt specialiseret. hun er noget uforstående over
for begrundelsen, da det efter hendes mening kommer an på, hvor åben man er over for
omstruktureringer og ændringer. det viser hendes 12-timers ansættelse som planlægger i
holstebro kommune, hvor der er en mere løs organisering, og hvor man arbejder mere
tværfagligt. hun har fået at vide, at hun indgår som en del af planafdelingen i holstebro.
                                              - 9 -
hun arbejdede også med lokalplanlægning i ikast-brande kommune og arbejder med
lokalplanlægning i holstebro kommune. hun informerer dem, hun samarbejder med, om, at
hun kun er til stede inden for et vist tidsrum. hun holder møder om formiddagen. hun
tilrettelagde sit arbejde på tilsvarende måde, da hun arbejdede i ikast-brande kommune, og
det kan og kunne godt lade sig gøre på den måde.
ikast-brande kommune forsøgte ikke at rekruttere en deltidsansat til supplering af hendes
timer. der var i kommuneplan-teamet en kollega, der arbejdede på deltid. vedkommende
var ramt af kræft og var deltidssygemeldt. hun drøftede ikke med karina kisum jensen, om
hun kunne supplere denne kollegas timer.
da hun arbejdede i ikast-brande kommune havde hun en samlet transporttid på ca. 2 timer
dagligt. hun bor i holstebro, og det tager i dag ca. 15-20 minutter at gå på arbejde.
hun havde den 4. januar 2011 et møde med jobkonsulent hanne lindgaard og karina kisum
jensen. på mødet oplyste karina kisum jensen, at kommunen mente, at hendes reelle
arbejdstid var på 10 timer. det var et ubehageligt møde, og hun skrev derfor et brev til
jobcenteret i holstebro, hvor hun fremkom med sine synspunkter, herunder at hun mente, at
hendes arbejdskapacitet var på mere end 10 timer.
aase klausen har forklaret blandt andet, at hun siden 1. juni 2010 har arbejdet som
personalekonsulent i ikast-brande kommune. hun er kontoruddannet og har siddet med løn
og personale i forskellige kommuner siden 1984.
hun blev involveret i sagen, da karina kisum jensen efter mødet den 25. august 2010
drøftede muligheden for en deltidsansættelse af a med hende. karina kisum jensen oplyste,
at a formentlig ville være deltidssygemeldt i op til to år. hun fik at vide, at muligheden for
en deltidsansættelse var blevet drøftet i chefgruppen i teknisk forvaltning, og at det var
chefgruppens vurdering, at en deltidsansættelse af hensyn til den driftsmæssige kontinuitet
ville være problematisk. hun synes, at det giver god mening, at planlæggerne er ansat på
fuldtid, da strukturen i planafdelingen er baseret på fuldtidsansættelser. en
                                             - 10 -
deltidsansættelse et andet sted i kommunen var ikke mulig, da det udelukkende var i
planafdelingen, at der var ingeniører ansat. hun blev ikke gjort bekendt med, at a havde
behov for tekniske hjælpemidler, og hun husker ikke, at a selv havde givet udtryk for dette.
as ønske om, at der blev indkøbt en bærbar computer, hørte hun først om, da sagen blev
anlagt.
det var ikke inden afskedigelsen relevant at tale om et fleksjob til a, da hendes tilstand på
daværende tidspunkt endnu ikke var stationær.
kommunen slog ikke en deltidsstilling på 17 timer op. det var ikke muligt at dele
fuldtidsstillingen op på grund af den måde, arbejdet var struktureret, og på grund af den
manglende kontinuitet i opgavevaretagelsen, dette ville medføre. det var også vurderingen,
at der ikke ville komme mange ansøgere. det er svært at tiltrække akademikere til ikast-
brande kommune. der er ikke mange, der vil køre langt for en deltidsstilling.
karina kisum jensen har forklaret blandt andet, at hun er planchef i ikast-brande kommune.
hun er uddannet arkitekt. den fremlagte organisationsplan illustrerer måden, hvorpå de har
organiseret sig. de er meget opdelte, og det er kun i forbindelse med udarbejdelse af
kommuneplantillæg, at man kan arbejde på tværs af teams’ene.
en kommuneplan er et strategisk værktøj for kommunen. det er byrådets vision inden for en
12-årig periode, og det kræver god fornemmelse for den politiske proces at udarbejde
kommuneplaner. lokalplanlæggernes arbejde adskiller sig herfra ved at være mere konkret
og ikke så strategisk. lokalplanlæggere skal have en god forståelse for rummelighed og
bydannelse og er i dialog med borgerne. lokalplanerne skal overholde kommunalplanens
rammer.
en lokalplanlægger og en kommuneplanlægger har samme uddannelse, men man
specialiserer sig i hver sin retning. man skal som kommuneplanlægger trives med den mere
strategiske langsigtede planlægning i samarbejde med byrådet. som lokalplanlægger er det
                                             - 11 -
en fordel at have siddet på den anden side af bordet og at være god til at kommunikere og
være i dialog.
det er korrekt, at der var en kommuneplanlægger, der i perioder var sygemeldt med kræft.
hun husker ikke, at der i de perioder var nogen vikar for vedkommende. det ville ikke have
været sædvanligt at ansætte en vikar, idet man som kommuneplanlægger af hensyn til
kontinuiteten ikke kan overtage en andens arbejde i en kort periode. det betyder, at de andre
kollegaer trækker et stort læs i de perioder, der er sygdom. som lokalplanlægger har man et
tæt og konstruktivt samarbejde med eksterne samarbejdspartnere og projektudviklere. man
har også et samarbejde med byggesagsbehandlerne, og dette kræver en høj grad af
tilstedeværelse. lokalplanlæggere kan ikke lappe over hinanden. man sidder med hver sine
lokalplaner. man kan sparre med sine kollegaer, men man kører selv en lokalplan igennem
fra start til slut.
medarbejderne i de to teams er ansat 37 timer. det er nødvendigt med fuldtidsansættelser,
da der af hensyn til det tætte samarbejde, kommunen har med erhvervslivet, er et krav om
tilgængelighed. det betyder, at der er en forventning om tilstedeværelse i kommunens
åbningstid, og at borgermøder eksempelvis holdes, når borgerne har fri, dvs. om
eftermiddagen eller om aftenen. de går dog på kompromis med tilgængeligheden, når der er
tale om barsel, og man har mulighed for at arbejde på nedsat tid på 34 timer om ugen de
første 3-4 måneder efter endt barsel.
organiseringen af planafdelingerne i de enkelte kommuner afhænger af kommunens
størrelse og dermed af kommunens fleksibilitet. jo større kommunen er, jo større er
muligheden for at være fleksibel. ikast-brande kommune har en opgaveportefølje, der er
mere specifik og specialiseret i opgavevaretagelsen end andre kommuners, og det kræver de
ansattes tilstedeværelse. holstebro kommune er større og har en større fleksibilitet i deres
mulighed for at håndtere deres opgaver.
a blev ansat som planlægger, fordi hun havde lidt erfaring fra herning kommune, og fordi
hun havde en god rummelig forståelse og fornemmelse for bydannelse og byrum. a ville
                                              - 12 -
ikke uden oplæring kunne indgå som kommuneplanlægger. de har meget ambitiøse
byomdannelsesprojekter i kommunen. det er meget tidskrævende, og det medfører også, at
man skal arbejde uden for almindelig kontortid.
a arbejdede ca. 20 timer om ugen. under hendes sygeforløb mødtes de hver 14. dag og talte
om status. de talte meget om as helbred, fordi det fyldte meget for a, og de talte om de
opgaver, a kunne varetage. a viste hende løbende lægeerklæringer, men hun syntes, at det
var for personligt, og fra sommeren 2010 ønskede hun ikke at se flere. hun fik det indtryk, at
a var syg, og at hun havde det skidt. der var en periode, hvor der ikke var udsigt til, at a
ville få det bedre. a fik det værre jo længere tid, der gik. hun fik det psykisk svært, og hun
var træt på grund af medicinen. på et tidspunkt bevilgede hun psykologtimer til a.
det gav nogle driftsmæssige udfordringer, at a var deltidssygemeldt, da de andre skulle
dække ind og tage de henvendelser, der kom i as sager, når hun ikke var på arbejde om
eftermiddagen. hun sørgede derfor for, at a fik opgaver, som hun kunne varetage. det
betød blandt andet, at hun måtte tage lokalplanlægningen fra a. som lokalplanlægger er der
behov for en tæt dialog med samarbejdspartnere mv., som a havde vanskeligt ved at
varetage, da hun kun var til stede om formiddagen. a fik i stedet grafiske opgaver og en
opgave vedrørende håndtering af regnvand, som ikke krævede den eksterne dialog. det var
typisk opgaver, som de andre gerne ville have som afveksling til deres arbejde.
hun har sagt nej til en bærbar computer til a, da de har en politik om, at man ikke arbejder
under transporten til arbejde. derudover havde afdelingen en bærbar computer, som ikke
blev brugt af andre om formiddagen. hun husker ikke, at hun skulle have afvist at købe
skrivegreb eller andre skrivehjælpemidler, eller at de har haft en dialog om dette. hun ville
ikke have afvist indkøb af dette. hun mener, at de gjorde, hvad de kunne for at tilrettelægge
opgaverne således, at as behov kunne tilgodeses.
de havde et afklaringsmøde om as ansættelsesforhold den 25. august 2010. arbejdsbyrden
var blevet for stor en belastning for de øvrige lokalplanlæggere. det var egentlig kun a og
tillidsrepræsentanten, der var inviteret til mødet, men anita nielsen fra ida deltog også.
                                             - 13 -
efter mødet talte hun med sin direktør og de to andre chefkollegaer om en 20 timers
fastansættelse af a. de drøftede blandt andet, om der var nogle fra de andre afdelinger, der
kunne dække ind. de kom frem til, at arbejdet var alt for specialiseret, og at sådan en løsning
ikke kunne sikre den kontinuitet, der er brug for. de overvejede også at ansætte en vikar,
men det ville heller ikke løse deres problem. de ansætter som udgangspunkt kun
barselsvikarer. hun vurderede også, at der ikke ville være kvalificerede ansøgere til en
deltidsstilling. hendes medarbejdere har alle en transporttid på mellem 45 og 75 minutter til
arbejde. det ville blive en svingdørsstilling, og det ville ikke bidrage til den kontinuitet, der
er behov for. derudover var a ikke effektiv i de 20 timer, hun var på arbejde, og en
deltidsansættelse af én i de resterende timer ville kræve en yderligere normering. efter
hendes vurdering var a effektiv i 10 timer. hun var i tvivl om, hvorvidt a overhovedet
kunne bestride en deltidsstilling.
man sidder i gennemsnit med 10-12 lokalplaner om året, og færre hvis man er ansat mindre
tid. et kommuneplantillæg følger lokalplanen. der laves mellem 8-10 tillæg om året.
planlæggerne bruger ca. 10 % af deres tid på at lave kommuneplantillæg. resten er
langsigtet planlægning. hun ved ikke, om a rent faktisk ville have været i stand til at løfte
opgaverne indenfor arbejdet med kommuneplanerne. hun spurgte ikke a, om hun kunne
tage arbejde fra det tværgående projekt-team, da de har mange borgermøder og workshops
om eftermiddagen og aftenen og nogle gange også om lørdagen.
hun mener ikke, at hun havde set arbejdsskadestyrelsens afgørelse af 26. november 2010 og
speciallægeerklæringen fra jens kampmann af 18. oktober 2010, da de afskedigede a. de har
formentlig modtaget erklæringen fra jens kampmann, da de modtog afgørelsen fra
arbejdsskadestyrelsen.
marianne davidsen galsgaard har forklaret blandt andet, at hun er plan- og miljøchef i
thisted kommune. hun har 40 medarbejdere ansat, heraf ca. 5 ½ planlæggere, der hver især
arbejder med både kommune- og lokalplanlægning. den ”halve” arbejder også med
landzoneplanlægning. planlæggerne er alle fuldtidsansatte. der er mulighed for at arbejde
hjemme, så længe det kan passes ind i driften. udfordringen i forhold til at være planlægger
                                                        - 14 -
er, at man skal deltage i mange møder, hvilket skal afstemmes med mange deltagere. hvis
man har en ansat på 20 timer, kan det blive svært at passe møderne ind, så alle kan deltage.
hun har pt. 2 sygemeldte ansatte, og det lægger hele afdelingen ned. det er vigtigt, at de
ansatte er til stede 37 timer om ugen og er til rådighed. arbejdet med lokalplanlægning
kræver særlig tværgående samarbejde og tilstedeværelse og fleksibilitet.
det er hendes oplevelse, at det er svært at tiltrække erfarne akademikere til de mindre jyske
kommuner. det er typisk nyuddannede, der søger stillingerne. hun kan kun rekruttere til
fuldtidsstillinger.
parternes argumentation
a har i alt væsentligt procederet i overensstemmelse med det fremlagte påstandsdokument,
hvoraf bl.a. fremgår følgende:
       ”omfattet af forskelsbehandlingsloven
       sagsøger gør gældende, at sagsøger på afskedigelsestidspunktet var omfattet af reglerne i
       forskelsbehandlingsloven om beskyttelse mod afskedigelsen på grund af handicap, idet
       sagsøger var diagnosticeret med refleksdystrofi, der sandsynligvis ville have et
       langvarigt forløb eller være varig.
       eu-domstolens afgørelse i de forenede sager c-335/2011 (ring) og c-337/2011 (skouboe
       werge) af 11. april 2013 definerer således i præmis 47, at begrebet "handicap" i
       forskelsbehandlingsloven og det bagvedliggende direktiv ”skal fortolkes således, at det
       omfatter en tilstand, der er forårsaget af en lægeligt diagnosticeret helbredelig eller uhelbredelig
       sygdom, når denne sygdom medfører en begrænsning som følge af blandt andet fysiske, mentale
       eller psykiske skader, som i samspil med forskellige barrierer kan hindre den berørte person i fuldt
       og effektivt at deltage i arbejdslivet på lige fod med andre arbejdstagere, og denne begrænsning er
       af lang varighed.”
       sagsøger kom den 25. maj 2009 til skade ved en arbejdsrelateret trafikulykke, og
       pådrog sig derved som det fremgår af skadesjournalen (…) en skade på højre
       underarm. skaden blev få måneder senere diagnosticeret som refleksdystrofi og
       symptomerne har lige siden ulykken påført sagsøger alvorlige smerter i højre
       underarm og hånd og har derved begrænset sagsøgers mulighed for at deltage i
       arbejdslivet fuldt og effektivt på lige fod med andre arbejdstagere, jf. herved eu-
       domstolens definition på handicap i præmis 40 i eu-dommen.
       det er ikke ifølge eu-dommen en forudsætning for ”konstateringen af, at der foreligger et
       handicap”, at der kan peges på en tilpasningsforanstaltning, jf. præmis 45 i dommen.
       endvidere fremgår det vedrørende definitionen på handicap på baggrund af
       karakteren af den ansattes behov for tilpasningsforanstaltninger af præmis 48 – 64
                                             - 15 -
(særligt 64), at ”nedsættelse af arbejdstiden kan udgøre en af de tilpasningsforanstaltninger,
der er omfattet af denne artikel”, hvorved der menes artikel 5 i beskæftigelsesdirektivet
om tilpasningsforanstaltninger.
netop nedsat arbejdstid var et væsentligt behov hos sagsøger, og netop afvisningen
fra sagsøgtes side af at imødekomme dette behov, var baggrunden for afskedigelsen af
sagsøger.
sagsøger gør gældende, at sagsøger var forhindret i at deltage i arbejdslivet på lige fod
med andre, og havde derfor et udtalt behov for kompensation i form af bl.a. andet
personlige hjælpemidler og … nedsat arbejdstid for at kunne passe sit arbejde.
sagsøgers lidelse udgør og udgjorde derfor et handicap i forskelsbehandlingslovens
forstand.
på afskedigelsestidspunktet
sagsøgte har i sagen gjort gældende, at sagsøger ikke på afskedigelsestidspunktet var
omfattet af forskelsbehandlingslovens beskyttelse mod afskedigelse på grund af
handicap, fordi sagsøgers begrænsning ikke på dette tidspunkt efter sagsøgtes opfattelse
var defineret som varig.
1) eu-rettens krav om varig eller langvarig lidelse
sagsøgtes anbringende er imidlertid ikke i overensstemmelse med fortolkningen af eu-
reglerne. det er efterfølgende blevet fastslået i ring/werge-dommen, at det er
tilstrækkeligt til at udløse beskyttelsen i forskelsbehandlingsloven, at den ansattes
begrænsning i relation til arbejdslivet enten er – eller at det er sandsynligt, at den vil blive
– langvarig, og det er altså dermed nu fastslået af eu-domstolen, at det ikke et krav, at
lidelsen skal være varig.
i ring/werge-sagen var særligt lone skouboe werges situation sammenlignelig med
sagsøgers situation, idet lone skouboe werges kom pludseligt til skade ved et
trafikuheld den 19. december 2003, hvorefter hun den 21. april 2005 blev opsagt, jf.
sagsfremstillingen i dommens præmis 19 – 21.
der var altså tale om sygdom i 1 år og 4 måneder på opsigelsestidspunktet, hvilket efter
sø- og handelsrettens opfattelse i u.2014.1223, var tilstrækkeligt længe til, at tilstanden
var omfattet af begrebet handicap.
2) sagsøgers lidelse var varig på afskedigelsestidspunktet
det gøres gældende, at sagsøgers begrænsning i eu-retlig forstand var varig på
afskedigelsestidspunktet.
sagsøgers sygdomsforløb havde således allerede på afskedigelsestidspunktet varet 1 ½ år
og var dermed tilstrækkeligt langvarigt til, at afskedigelsen skal vurderes efter reglerne
om afskedigelse af handicappede i forskelsbehandlingsloven.
sagsøger [var] begrænset i sin relation til arbejdslivet fra ulykkestidspunktet den 25. maj
2009 og afskedigelsen blev afgivet den 29. november 2010, hvor der var forløbet 1 år og 6
måneder, hvilket klart lever op kravene til varighed i sø- og handelsrettens ovennævnte
afgørelse.
                                               - 16 -
ganske vist sygemeldte sagsøger sig først i august 2009 – dvs. ca. 1 år og 3 måneder før
afskedigelsen – men allerede efter ulykken drøftede sagsøger muligheden for
sygemelding med sin chef, som dog modsatte sig denne mulighed.
den lægelige diagnose kort tid efter trafikulykken den 25. maj 2009 angav, at der var tale
om en varig lidelse, hvis den fortsatte ud over ca. 2 år, mens der blot ville tale om en
forbigående lidelse, hvis symptomerne forsvandt tidligere, jf. statusattest fra egen læge i
holstebro fra 18. december 2009 …, der senere følges op af ny statusattest fra samme
læge den 13. juli 2010 …
det samme fremgik med endnu større klarhed af specialisterklæringen fra neurologisk
afdeling af 4. juni 2010 …, hvor der står, at ”[m]an kan håbe på spontan bedring. desværre ser
man også tilfælde, hvor skaden kan sprede sig længere op ad armen eller til andre ekstremiteter”,
og i specialisterklæringen fra den 24. august 2010, hvor speciallæge birgitte sandal
vurderer sagsøgers tilstand, anføres det, at ”man kan se bedring helt op til 2 år efter, men man
kan også frygte, at tilstanden er ved at være stationær” …
tilsvarende fremgår endelig af overlæge jens kampmann erklæring fra 18. oktober
2010, hvor overlægen … anfører, at ”erfaringsmæssigt kommer der bedring i løbet af en
længere tidshorisont (år), men hvorvidt det bliver aktuelt her er uklart”.
det gøres endvidere gældende, at lidelsen allerede fra tidspunktet for trafikuheldet
havde karakter af en varig lidelse og dermed udgjorde et handicap i
forskelsbehandlingslovens forstand, blot bevirkede karakteren af sygdommen
refleksdystrofi, at lægerne først var i stand til at fastslå dette på baggrund af
sygdommens tidsmæssige udvikling (empirisk diagnose), jf. overlæge jens kampmanns
konklusion i speciallægeerklæringen fra 16. juli 2013, hvor overlægen anfører, at
sagsøgers tilstand i det væsentlige er uændret siden 2009 og, at ”[n]u 4 år efter må
tilstanden skønnes at være stationær” …
3) ”sandsynligvis” varig eller langvarig på afskedigelsestidspunktet
såfremt retten ikke er enig i, at sagsøgers begrænsning var varig på
afskedigelsestidspunktet den 29. november 2010, gøres det gældende, at sagsøgers
begrænsning var omfattet af handicapreglerne, fordi det var sandsynligt at
begrænsningen ville være varig eller langvarig på afskedigelsestidspunktet.
der kan ikke stilles krav om, at lidelsen allerede på afskedigelsestidspunktet skal være
varig eller langvarig. det er efter eu-retten tilstrækkeligt, at der er udsigt til, at den
bliver det.
dette fremgår af eu-domstolens afgørelse i navas-sagen (c-13/05), hvor det i præmis
45 anføres, at en begrænsning ”sandsynligvis skal være af lang varighed”, for at være
omfattet af begrebet handicap, jf. præmis 45.
det samme fremgår ikke direkte af domstolens dom i ring/werge-sagen, men det
fremgår omvendt af domstolens omformulering af spørgsmålet i præmis 34, at der
efter domstolens opfattelse spørges om, hvorvidt en begrænsning, ”der sandsynligvis
vil være lang” vil være omfattet af begrebet ”handicap” i beskæftigelsesdirektivet,
hvilket domstolen senere i dommen svarer bekræftende på.
                                             - 17 -
det fremgår endvidere af de talrige henvisninger i ring/werge-dommen til dommen i
chacon navas-sagen, at domstolen i ring/werge-dommen ønsker at opretholde
præjudikatet fra navas-dommen, og ikke på nogen måde har til hensigt at begrænse
definitionerne i dommen.
det giver ikke fornuftig mening at udlægge domstolens brug af ordet ”sandsynligt”
som et krav om langvarighed skal kunne konstateres på afskedigelsestidspunktet, al
den stund der ikke kan være knyttet sandsynlighed til det, der er til stede på et givent
tidspunkt. det kan der kun, når sagen drejer sig om et forhold, som man må forvente
sandsynligvis vil indtræde på et senere tidspunkt.
det fremgår derfor af domstolens præmisser i henholdsvis navas-dommen og
ring/werge-dommen, at en lidelse kan være omfattet af handicap-begrebet, hvis det
er ”sandsynligt”, at sygdommen vil blive langvarig.
dette krav fra eu-domstolen om, at en lidelse eller en begrænsning sandsynligvis vil
være langvarig, levede sagsøgers sygdom til fulde op til på afskedigelsestidspunktet,
jf. de lægelige oplysninger i sagen både før og efter afskedigelsen den 29. november
2010 … , idet der på dette tidspunkt var en klar og utvetydig formodning for, at
lidelsen ville blive varig, …
det samme fremgår tilsvarende klart af speciallægeerklæring fra overlæge jens
kampmann fra 18. oktober 2010, hvor overlægen … anfører, at ”erfaringsmæssigt
kommer der bedring i løbet af en længere tidshorisont (år), men hvorvidt det bliver aktuelt her
er uklart”.
det kan derfor bevismæssigt lægges til grund, at det stod eller burde stå sagsøgte klart
på afskedigelsestidspunktet, at sagsøgers lidelse måtte forventes at blive langvarig
eller varig.
sagsøgtes viden om sagsøgers begrænsning
såfremt sagsøgte gør gældende, at sagsøgte ikke var bekendt med oplysningerne om
karakteren af sagsøgers lidelse, herunder vedrørende den forventede varighed gøres
det gældende, at sagsøgte var forpligtet til at efterspørge de seneste lægelige
vurderinger inden sagsøgte skred til afskedigelse.
reale hensyn tilsiger desuden, at en arbejdsgiver, der efter de lægelige oplysninger,
der foreligger på afskedigelsestidspunktet, må forvente, at lønmodtagerens lidelse
sandsynligvis er varig, ikke skal kunne forbedre sin retsstilling ved at afskedige
lønmodtageren inden den endelige diagnose foreligger.
dette hensyn må antages at ligge bag eu-domstolens bemærkninger om, at det er
tilstrækkeligt, at varigheden af en lidelse ”sandsynligvis vil være lang”, idet denne
formulering så at sige fremrykker fuldbyrdelsesmomentet til et tidligere tidspunkt,
end det tidspunkt, hvor der er sikkerhed for, at en lidelse er varig.
det anførte hensyn har særlig vægt i en sag som den foreliggende, hvor den empiriske
viden om en sygdoms udvikling udgør et diagnosticeringsredskab, således som
tilfældet er med hensyn til refleksdystrofi.
direkte forskelsbehandling og faktiske omstændigheder, der pålægger sagsøgte bevisbyrden
                                              - 18 -
det gøres gældende, at sagsøgtes afskedigelse af sagsøger udgjorde direkte
forskelsbehandling på grund af handicap, jf. forskelsbehandlingslovens § 1, stk. 2, jf. § 2,
stk. 1.
hele perioden fra august 2009 var sagsøger deltidssygemeldt på grund af symptomerne
på refleksdystrofi, og begrundelsen for afskedigelsen i opsigelsen af 29. november 2010
var sagsøgers langvarige sygefravær …
dermed var begrundelsen for afskedigelsen en direkte reference til sagsøgers handicap,
og      afskedigelsen        udgjorde      dermed       direkte      forskelsbehandling        efter
forskelsbehandlingsloven.
sagsøger har herved påvist faktiske omstændigheder, der sandsynliggør, at der
foreligger en afskedigelse begrundet i usaglig forskelsbehandling i strid med
forskelsbehandlingsloven, jf. forskelsbehandlingslovens § 7a, hvorefter det påhviler
sagsøgte at føre bevis for, at afskedigelsen ikke udgjorde en krænkelse af
ligebehandlingsprincippet i forskelsbehandlingsloven § 2.
det påhviler herefter sagsøgte en omvendt bevisbyrde for, at afskedigelsen af sagsøger
var sagligt begrundet i andre forhold end handicap, og det gøres gældende, at denne
bevisbyrde ikke er løftet.
sagsøgtes forpligtelse til at tilbyde kompensationsforanstaltninger, jf. forskelsbehandlingslovens §
2a
en arbejdsgiver i sagsøgtes situation er forpligtet til at tilbyde den ansatte
foranstaltninger, der kan kompensere for konsekvenserne et handicap, jf.
forskelsbehandlingslovens § 2a.
sagsøger gør gældende, at sagsøgte ikke har levet op til sine forpligtelser efter
forskelsbehandlingslovens § 2a.
sagsøgte fik på grund af symptomerne efter ulykken behov for at kunne benytte en
bærbar computer til at skrive notater og lignende i forbindelse med udførelsen det
daglige arbejde, men sagsøgte afviste sagsøgers anmodning.
endvidere havde sagsøger behov for skrive- og tegneredskaber, der let afgiver farve
uden, at der skal trykkes hårdt, og gribegreb til at sætte på dem. …
sagsøgte afviste at indkøbe sådanne redskaber til sagsøger, der selv måtte finansiere
indkøb af redskaberne, som var nødvendige for at sagsøger kunne udføre sit arbejde.
endelig havde sagsøger behov for nedsat arbejdstid.
sagsøger blev et par måneder efter ulykken deltidssygemeldt og arbejdede herefter med
et varierende ugentligt timetal på mellem 20 og 31 timer. sagsøger fremsatte gentagne
gange, f.eks. ved mødet den 25. august 2010, overfor afdelingschef karina kisum ønske
om ansættelse på nedsat tid svarende til 20 timer om ugen, jf. referatet fra mødet …
sagsøgers ønske om deltidsansættelse på 20 timer om ugen blev imidlertid hver gang
afvist, senest fremgår det af karina kisums notat fra 23. september 2010, at planchefen
ikke så ”anden udvej end at afskedige a snarest muligt”…
                                            - 19 -
ved mødet den 25. august 2010 (…) oplyste sagsøgers socialrådgiver fra ida, at hun den
20. august 2014 havde skrevet til fastholdelsescenteret om erstatning for tab af
erhvervsevne, og at man forventede svar i uge 35, og det fremgår af planchefens
ovennævnte notat, …, at planchefen traf beslutning om afskedigelse uafhængigt af svaret
fra fastholdelsescenteret.
sagsøgers ønske om deltid blev således afvist endeligt på et ufuldstændigt grundlag, idet
der ikke forinden beslutningen om afskedigelse blev truffet, var foretaget nogen form for
undersøgelse af, om det var muligt at omlægge arbejdet eller ansætte en kollega på deltid
til udfyldelse af de supplerende timer med henblik på, at kommunen kunne opfylde sine
forpligtelser efter forskelsbehandlingslovens § 2a.
det bør lægges til grund, at sagsøgers arbejdsevne på afskedigelsestidspunktet svarede til
20 timer, jf. herved også planchefens ovennævnte notat …
sagsøger deltog endvidere efterfølgende i 2 arbejdsprøvninger, hvor sagsøger arbejdede i
20 timer om ugen, og hvor der i ingen af tilfældene var bemærkninger til sagsøgers
arbejdseffektivitet i de 20 timer arbejdstiden var sat til, …
… uforholdsmæssig stor byrde for arbejdsgiveren
2. punktum i forskelsbehandlingslovens § 2a, åbner op for en mulighed, hvor
arbejdsgiveren kan undlade at iværksætte kompensationsforanstaltninger som nævnt i 1.
punktum, hvis arbejdsgiveren derved pålægges en uforholdsmæssig stor byrde.
sagsøger gør gældende, at sagsøgte ikke har overholdt sin forpligtelse efter
forskelsbehandlingslovens § 2a, til at iværksætte kompensationsforanstaltninger, og det
desuden gøres gældende, at de foranstaltninger sagsøger havde behov for med henblik
på at kunne arbejde på lige fod med andre, ikke udgjorde en uforholdsmæssig stor byrde
for sagsøgte.
sagsøgte har i sagen gjort gældende, at det efter sagsøgtes opfattelse ikke var muligt at
rekruttere en anden ansat til at varetage den overskydende arbejdstid i tilfælde af, at
sagsøger gik ned i arbejdstid fra 37 timer til 20 timer om ugen.
sagsøger må imidlertid som nævnt pege på, at sagsøgte end ikke undersøgte
mulighederne for at omlægge arbejdsopgaverne blandt flere mulige ansatte i
planafdelingen, lige så lidt som sagsøger gjorde noget forsøg på at rekruttere
medarbejder, som kunne udfylde de resterende timer.
i planafdelingen var der i alt beskæftiget 6 planlæggere med fysisk planlægning og
byfornyelse, hvoraf 2 var kommuneplanlæggere, 3 lokalplanlæggere og én med
byfornyelse, og der var således rig mulighed for at omlægge arbejdsopgaverne og derved
skabe plads til deltidsbeskæftigelse af sagsøger.
den ene af kommuneplanlæggerne var i en periode sygemeldt og blev erstattet af en
vikar, men efter raskmelding var kommuneplanlæggeren beskæftiget på deltid.
det er således ikke korrekt, at alle planlæggere var beskæftiget på fuld tid.
                                          - 20 -
med hensyn til, at sagsøgte gør gældende, at sagsøger ikke kunne få nedsat arbejdstiden,
fordi der ikke kunne rekrutteres byplanlæggere på deltid, gør sagsøger gældende, at
dette ikke er korrekt. …
det er desuden et helt grundlæggende krav for at sagsøgte skal kunne løfte sin
bevisbyrde, at sagsøgte er i stand til at dokumentere, at sagsøgte i det mindste reelt
havde undersøgt, om der var mulighed for at kunne imødekomme sagsøgers behov for
nedsat arbejdstid.
sagsøgte gennemførte imidlertid ikke sådanne relevante undersøgelser, og alene af den
grund har sagsøgte ikke mulighed for at løfte sin bevisbyrde for, at afskedigelsen var
sagligt begrundet i karakteren af de fornødne kompensationsforanstaltninger.
sagsøgte har ikke løftet bevisbyrden for, at sagsøgte kunne undlade at iværksætte til
pasningsforanstaltninger, der kunne kompensere for sagsøgers handicap, jf.
forskelsbehandlingslovens        §      2a,      idet      undtagelsesbestemmelsen     i
forskelsbehandlingslovens § 2a, 2. punktum, ikke finder anvendelse, eftersom det ikke
ville være uforholdsmæssigt byrdefuldt for sagsøger at ansætte sagsøger på deltid,
ligesom det heller ikke var uforholdsmæssigt byrdefuldt for sagsøgte at tilbyde de
arbejdsredskaber, som var nødvendige for at sagsøger kunne udføre sit arbejde trods sit
handicap.
godtgørelsens størrelse
den nedlagte påstand svarer til 12 måneders løn á 33.685,93.
det gøres gældende, at sagsøger har krav på en godtgørelse på op til 12 måneders løn,
og i forbindelse med udmålingen af godtgørelse gøres det gældende, at det udgør en
skærpende omstændighed, at sagsøger blev afskediget på grund af et handicap, der er
opstået som følge af en arbejdsskade.
dette skærper kravene til arbejdsgiverens bestræbelser for at imødekomme den
tilskadekomne ansattes behov for, at der iværksættes foranstaltninger, der gør det
muligt for den ansatte fortsat at udføre sit arbejde, og i en situation som den
foreliggende, hvor ikast-brande kommune ikke har levet op til sine forpligtelser i
denne henseende, bør det have en skærpende indflydelse på godtgørelsens størrelse.
en yderligere skærpende omstændighed, der bør have indflydelse på udmåling af
godtgørelsen er, at sagsøgers primære kompensationsbehov var nedsat arbejdstid, og
netop behovet for nedsat arbejdstid var sagsøgtes begrundelse for at afskedige
sagsøger.
udgangspunktet for udmåling af en godtgørelse i sagen om usaglig afskedigelse på
grund af handicap svarer til niveauet i sager om afskedigelse på grund af barsel og
graviditet efter ligebehandlingsloven, og det betyder, at udgangspunktet for udmåling
af godtgørelse til sagsøger er 9 måneders løn, jf. højesterets bemærkninger herom i
u.2013.2575h.
jf. de anførte skærpende omstændigheder gøres det imidlertid gældende, at
godtgørelsen bør fastsættes til 12 måneders løn.”
                                                       - 21 -
ikast-brande kommune har i alt væsentligt procederet i overensstemmelse med det
fremlagte påstandsdokument, hvoraf bl.a. fremgår følgende:
      ”anbringender i forhold til spørgsmålet om, hvorvidt a kan anses for at have pådraget sig et
      handicap i forskelsbehandlingslovens forstand
      det er sagsøger, der skal godtgøre, at a havde et handicap i forskelsbehandlingslovens
      forstand på opsigelsestidspunktet og således var omfattet af den særlige beskyttelse mod
      forskelsbehandling på grund af handicap i forskelsbehandlingsloven. ikast-brande
      kommune gør gældende, at a ikke har godtgjort, at hun på opsigelsestidspunktet den 29.
      november 2010 havde et handicap i forskelsbehandlingslovens forstand.
      eu-domstolen fastslog i sin dom af 11. april 2013 – og dermed efter sagsøgers anlæggelse
      af nærværende sag – i de forenede sager c-335/11 og c-337/11 (ring & werge) …, at
      begrebet handicap skal fortolkes således, at det blandt andet omfatter
      ”… en tilstand, der er forårsaget af en lægeligt diagnosticeret helbredelig eller uhelbredelig
      sygdom, når denne sygdom medfører en funktionsbegrænsning som følge af bl.a. fysiske, mentale
      eller psykiske skader, som i samspil med forskellige barrierer kan hindre den berørte person i fuldt
      og effektivt at deltage i arbejdslivet på lige fod med andre arbejdstagere, og denne begrænsning er
      af lang varighed. …”
      det er ikast-brande kommunes opfattelse, at eu-domstolens formulering ”en
      begrænsning, der er af lang varighed” indebærer, at der med udgangspunkt i oplysningerne
      om medarbejderens helbredsmæssige situation på opsigelsestidspunktet skal foretages en
      konkret vurdering af funktionsbegrænsningens varighed, i hvilken forbindelse den
      lægefaglige vurdering af den forventede varighed af funktionsbegrænsningen på
      opsigelsestidspunktet vil have særlig relevans.
      det gøres gældende, at det på baggrund af de faktiske forhold, herunder de lægelige
      oplysninger, der forelå på opsigelsestidspunktet, ikke kan anses for godtgjort, at a havde
      pådraget sig et handicap i forskelsbehandlingslovens forstand på opsigelsestidspunktet.
      af de på opsigelsestidspunktet foreliggende lægelige oplysninger – herunder den …
      fremlagte helbredsattest fra juli måned 2010 … fremgik det, at as helbredsmæssige gener
      på dette tidspunkt forventedes at ville ”brænde ud” inden for en periode på 2 år, og at a
      herefter atter ville være i stand til at udføre sit arbejde.
      det gøres på denne baggrund gældende, at sagsøger ikke har godtgjort, at den
      funktionsbegrænsning, a havde på opsigelsestidspunktet, kan anses for at være af lang
      varighed.
      det gøres endvidere gældende, at de oplysninger, der er fremkommet om as
      helbredsmæssige situation efter opsigelsen den 29. november 2010, er uden betydning for
      vurderingen af, om a havde pådraget sig et handicap og dermed var beskyttet af
      forbuddet mod forskelsbehandling på grund af handicap i forskelsbehandlingsloven på
      opsigelsestidspunktet.
                                               - 22 -
at det er forholdene på opsigelsestidspunktet, der er afgørende for vurderingen af
sagligheden af en opsigelse, fremgår af såvel den ansættelsesretlige litteratur som
retspraksis. der kan i denne forbindelse blandt andet henvises til højesterets dom i ufr
2002.2026 h … samt lars svenning andersen, funktionærret, 4. udgave 2011, side 716 …
det er i retspraksis flere gange fastslået, at det samme princip gælder ved vurderingen af,
om en medarbejder kan anses for at være omfattet af den særlige beskyttelse mod
forskelsbehandling på grund af handicap.
der kan i denne forbindelse blandt andet henvises til østre landsrets dom af 5. juli 2013 i
sagerne b-2578-12 og b-2579-12 …, hvor landsretten for så vidt angik den ene af
medarbejderne ikke fandt, at medarbejderen havde pådraget sig et handicap i
forskelsbehandlingslovens forstand. landsretten henviste blandt andet til en på
opsigelsestidspunktet foreliggende speciallægeerklæring, hvoraf fremgik, at det var
forventningen, at medarbejderens helbredstilstand ville kunne forbedres gennem
rygtræning eller en operation. landsretten bemærkede samtidig, at det forhold, at det
efter afskedigelsen blev fastslået, at der ikke var udsigt til en forbedring af
medarbejderens tilstand, ikke kunne føre til et andet resultat.
anbringender i forhold til ikast-brande kommunes forpligtelse til at iværksætte hensigtsmæssige
foranstaltninger
for det tilfælde, at sø- og handelsretten måtte give sagsøger medhold i, at a var omfattet
af beskyttelsen i forskelsbehandlingsloven, gøres det gældende, at sagsøger ikke har
påvist faktiske omstændigheder, der skaber en formodning for, at ikast-brande
kommune ikke har levet op til sine forpligtelser efter forskelsbehandlingslovens § 2 a, jf.
forskelsbehandlingslovens § 7 a.
sagsøger har under sagen gjort gældende, at ikast-brande kommune i henhold til
forskelsbehandlingslovens § 2 a havde pligt til at tilbyde a at konvertere hendes faste
fuldtidsstilling på 37 timer pr. uge til en deltidsstilling på 20 timer pr. uge.
eu-domstolen konkluderede i sin dom i ring & werge-sagen … for så vidt angår
deltidsansættelse som en mulig hensigtsmæssig foranstaltning, som en arbejdsgiver kan
være forpligtet til at iværksætte, at
”artikel 5 i direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at en nedsættelse af arbejdstiden kan udgøre en
af de tilpasningsforanstaltninger, der er omfattet af denne artikel. det tilkommer den nationale ret
at vurdere, om en nedsættelse af arbejdstiden, under omstændigheder som dem, der foreligger i
hovedsagerne, som en tilpasningsforanstaltning udgør en uforholdsmæssig stor byrde for
arbejdsgiveren.”
det følger heraf, at arbejdsgiver vil være forpligtet til at overveje en anmodning fra en
medarbejder med handicap om nedsættelse af arbejdstiden i en situation, hvor dette vil
give medarbejderen mulighed for at fastholde sin beskæftigelse. der består derimod ikke
et krav om nedsættelse af arbejdstiden, hvis det ud fra en vurdering af den driftsmæssige
situation vurderes som uforholdsmæssigt byrdefuldt for arbejdsgiveren at skulle
imødekomme en sådan anmodning.
                                            - 23 -
det gøres gældende, at ikast-brande kommune ikke var forpligtet til at tilbyde at
konvertere as fuldtidsstilling på 37 timer til en deltidsstilling på 20 timer pr. uge, idet
dette ville være uforholdsmæssigt byrdefuldt for ikast-brande kommune som følge af
den driftsmæssige situation i planafdelingen.
som det fremgår … var a ansat som lokalplanlægger i ikast-brande kommunes
lokalplanteam, der bestod af i alt tre ingeniører, der alle var ansat på 37 timer. derudover
var der ansat to kommuneplanlæggere, der ligeledes var ansat på 37 timer. der er således
tale om en relativt lille planafdeling, hvilket ikke er usædvanligt i en kommune af ikast-
brandes størrelse (ca. 40.000 indbyggere).
arbejdet som lokalplanlægger består i helt overvejende grad i udarbejdelse af lokalplaner
i alle faser. arbejdet involverer således et intenst koordineringsarbejde med
projektudviklere, eksterne rådgivere, de berørte lodsejere og borgere, involverede
kolleger og det politiske niveau i kommunen.
udarbejdelsen af lokalplaner er akademisk, specialiseret og komplekst arbejde, som
strækker sig over en lang periode, og det vil derfor driftsmæssigt være overordentligt
uhensigtsmæssigt at flytte ansvaret i forbindelse med udførelsen af dette arbejde rundt
mellem flere forskellige medarbejdere fra dag til dag.
det er således efter ikast-brande kommunes opfattelse afgørende for en vellykket
gennemførelse af arbejdet med lokalplaner, at der er kontinuitet og sammenhæng i
processen med udarbejdelsen, og det er derfor også afgørende, at koordineringsarbejdet
med hver enkelt sag varetages af den samme medarbejder.
det var og er derfor ikast-brande kommunes opfattelse, at det af hensyn til
opgavevaretagelsen i planafdelingen ikke vil være muligt at have medarbejdere ansat på
væsentligt reduceret tid (og dermed have flere medarbejdere, der deler en stilling). det
fremhæves i den forbindelse, at ikast-brande kommune ikke er bekendt med, at der
tidligere har været eksempler på fastansatte medarbejdere på deltid i planafdelingen, når
der bortses fra enkeltstående individuelle aftaler om en begrænset nedsættelse af
arbejdstiden til fx 32 timer i en kortere periode (få måneder) efter tilbagevenden fra
barselsorlov.
det bemærkes i den forbindelse, at dette er det generelle billede på det kommunale
område, og at der således også i de øvrige kommuner af samme størrelse som ikast-
brande kommune er praksis for, at planlæggere ansættes på fuld tid (eller meget tæt på
fuld tid).
…
sagsøger har til støtte for sine synspunkter i denne sag henvist til, at a i dag er ansat i et
fleksjob på 12 timer pr. uge i holstebro kommune.
                                             - 24 -
det bemærkes hertil, at planafdelingen i holstebro kommune efter de foreliggende
oplysninger består af 10 planlæggere og dermed i forhold til antallet af planlæggere er
dobbelt så stor som ikast-brande kommunes planafdeling. en afdeling af denne størrelse
vil dermed også have nemmere ved at tilrettelægge arbejdet således, at eventuelle
overskydende opgaver/restopgaver tilgår en medarbejder med et meget beskedent
timetal på 12 timer.
i en kommune af ikast-brande kommunes størrelse ville en sådan ansættelse derimod
alene kunne lade sig gøre, hvis der tillige blev ansat en medarbejder på fuld tid eller stort
set fuld tid. en sådan konstruktion ville således indebære en væsentlig forøgelse af
sagsøgtes udgifter til løn i afdelingen. det præciseres i denne forbindelse, at a ikke var
visiteret til fleksjob på opsigelsestidspunktet.
der er da også i retspraksis støtte for, at der ikke i henhold til forskelsbehandlingslovens
§ 2 a kan stilles krav om, at en arbejdsgiver i realiteten ansætter en ekstra medarbejder for
at ”dække ind” for medarbejderen med handicap. der kan i den forbindelse blandt andet
henvises til sø- og handelsrettens dom af 22. december 2014 i sag f-2-13 …, hvor retten
fandt, at det ville udgøre en uforholdsmæssig stor byrde at afhjælpe en skibsassistents
funktionsbegrænsning, fordi det ville indebære, at der skulle ansættes en overtallig
skibsassistent. retten lagde i den forbindelse vægt på, at det var nødvendigt, at begge
skibsassistenter kunne holde udkig, og at der ikke var andre jobfunktioner ombord, hvor
skibsassistentens kvalifikationer kunne udnyttes fuldt ud.
dommen illustrerer efter ikast-brande kommunes opfattelse, at det er lovligt at lægge
vægt på organisationens størrelse og muligheden for at udnytte den handicappede
medarbejders kvalifikationer fuldt ud ved vurderingen af, hvorvidt det vil være en
uforholdsmæssig stor byrde at iværksætte en given hensigtsmæssig foranstaltning.
det gøres herudover gældende, at ikast-brande kommune på baggrund af erfaringerne
under as deltidssygemelding berettiget anså det for tvivlsomt, om a reelt ville være i
stand til effektivt at udføre arbejde i 20 timer ugentligt, på trods af at det var dette
timetal, der blev rejst krav om fra sagsøgers side. denne tvivl understøttes da også af
bemærkningerne i jobkonsulent hanne lindgaards notat af 5. januar 2011 …, ligesom
ikast-brande kommune har noteret sig, at a i dag alene arbejder 12 timer pr. uge.
det bestrides endvidere, at ikast-brande kommune skulle have nægtet a adgang til
relevante praktiske hjælpemidler under ansættelsen. kommunen indkøbte således et
særligt tastatur til a. det bestrides i den forbindelse, at det af hensyn til muligheden for at
udføre arbejdet var nødvendigt for a at finansiere en bærbar computer. a havde således
mulighed for at benytte planafdelingens bærbare computer i sin arbejdstid.
afslutningsvis bestrides det, at der som følge af ikast-brande kommunes status som
offentlig arbejdsgiver skal anlægges en anden/anderledes vurdering af, hvorvidt en
hensigtsmæssig foranstaltning vil være uforholdsmæssig byrdefuld, end hvad der ville
have været tilfældet for en privat arbejdsgiver. kommunen har således ikke bedre
økonomiske eller strukturelle muligheder for at stille fleksible rammer til rådighed for
medarbejderne end private arbejdsgivere.
                                               - 25 -
anbringender i forhold til størrelsen af en eventuel godtgørelse
hvis sø- og handelsretten måtte komme frem til, at der skal tilkendes a en godtgørelse
efter forskelsbehandlingslovens § 7, stk. 1, gøres det gældende, at denne bør fastsættes til
et væsentligt mindre beløb end det, der er rejst krav om fra sagsøgers side.
sagsøger      har    nedlagt       påstand      om     betaling  af    en     godtgørelse,      jf.
forskelsbehandlingslovens § 7, stk. 1, svarende til 12 måneders løn.
det følger af højesterets dom i ufr 2013.2575 h …, at der ved fastsættelse af en
godtgørelse for afskedigelse i strid med forskelsbehandlingslovens § 2, stk. 1, skal tages
udgangspunkt i den praksis, der har udviklet sig ved afskedigelser i strid med
ligebehandlingslovens § 9.
tages der udgangspunkt i as anciennitet på opsigelsestidspunktet, der var på 1 år og 9 år
måneder, kan en eventuel godtgørelse til a i det højeste udgøre 6-9 måneders løn.
det gøres imidlertid gældende, at der er en række formildende omstændigheder i
nærværende sag, der bør føre til, at en eventuel godtgørelse til a bør udmåles til et
mindre beløb end det, der er det sædvanlige udgangspunkt i forskelsbehandlingsloven.
som nævnt ovenfor under … afsagde eu-domstolen den 11. april 2013 dom i sagerne c-
335/11 og c-337/11 (ring & werge) … både eu-domstolens præmisser og konklusion er
centrale for afgørelsen af denne sag.
før eu-domstolen afsagde den nævnte dom, eksisterede der en betydelig retsusikkerhed
både med hensyn til spørgsmålet om afgrænsningen af handicapbegrebet i forhold til
sygdom og med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt ansættelse på deltid var en af de
hensigtsmæssige foranstaltninger, som en arbejdsgiver ville kunne være forpligtet til at
iværksætte over for en medarbejder med handicap.
denne sag vedrører således spørgsmål, hvor der både på opsigelsestidspunktet og på
tidspunktet for sagens anlæg herskede betydelig retsusikkerhed, hvilket også er
baggrunden for, at sagen er blevet behandlet som en principiel sag.
der kan i den forbindelse henvises til, at sagsøger i stævningen af 4. marts 2010 …
begærede sagen henvist til sø- og handelsretten, idet sagen ”vedrører principielle
lovfortolkningsspørgsmål på det ansættelsesretlige område vedrørende definitionen på handicap i
forskelsbehandlingsloven”, og at retten i herning fulgte denne anmodning fra sagsøger.
dertil kommer, at sagsøger efterfølgende begærede præjudicielle spørgsmål forelagt for
eu-domstolen, hvilket imidlertid blev afvist af sø- og handelsretten ved kendelse af 2.
juli 2013 under henvisning til den på det tidspunkt afsagte dom i ring & werge-sagen.
også i retspraksis anerkendes det, at retsusikkerhed om lovfortolkning bør inddrages
som en formildende omstændighed ved udmålingen af godtgørelser. der kan blandt
andet henvises til højesterets dom af 21. januar 2015 i sag 180/2013 …, hvor højesteret
nedsatte en godtgørelse for arbejdsgivers afskedigelse af en elev i strid med
ligebehandlingslovens § 9 fra 6 til 2 måneders løn blandt andet under henvisning til den
                                                    - 26 -
       betydelige retsusikkerhed vedrørende spørgsmålet om elevers ret til forlængelse af
       uddannelsesaftalen.
       sagsøger har under skriftvekslingen gjort gældende, at det udgør en skærpende
       omstændighed, at a ”blev afskediget på grund af et handicap, som sagsøger som følge af en
       skade havde pådraget sig i forbindelse med en arbejdsulykke. dette skærper kravene til
       arbejdsgiverens bestræbelser på at imødekomme den ansattes behov” …
       det bestrides, at omstændighederne omkring as skade i sig selv skulle skærpe
       kommunens forpligtelse til at tilbyde a en deltidsstilling, i særdeleshed i lyset af at
       muligheden for at beskæftige a blev vurderet og ikke fundet mulig, ligesom det bestrides,
       at kommunens undladelse heraf skulle give grundlag for at forhøje det sædvanlige
       niveau for udmåling af en eventuel godtgørelse.”
kommunernes landsforening har som biintervenient til støtte for ikast-brande kommune i
alt væsentligt procederet i overensstemmelse med det fremlagte påstandsdokument, hvoraf
bl.a. fremgår følgende:
       ”kl er en interesse- og arbejdsgiverorganisation for de 98 kommuner i danmark. alle
       danske kommuner er på nuværende tidspunkt medlemmer af kl.
       nærværende sag omhandler spørgsmålet om, hvorvidt der i forbindelse med opsigelsen
       af sagsøger, a, fra en stilling som planlægger i ikast-brande kommune, skete
       overtrædelse af forbuddet mod forskelsbehandling på grund af handicap og i
       bekræftende fald, hvilke retlige konsekvenser dette skal have.
       det er under nærværende sag fra sagsøgers side blandt andet gjort gældende, at sagsøger
       på opsigelsestidspunktet var omfattet af det eu-retlige handicapbegreb, således som
       dette må forstås efter eu-domstolens dom af 11. april 2013 i sagerne c-335 og 337/11, og
       at sagsøgte tilsidesatte sin forpligtelse til at iværksætte hensigtsmæssige foranstaltninger,
       jf. forskelsbehandlingslovens § 2 a.
       heroverfor har sagsøgte overordnet gjort gældende, at sagsøger ikke på tidspunktet for
       opsigelsen var omfattet af det eu-retlige handicapbegreb, og at sagsøgte ikke har
       tilsidesat sin forpligtelse til at iværksætte hensigtsmæssige foranstaltninger efter
       forskelsbehandlingslovens § 2 a, idet etableringen af en deltidsstilling som foreslået af
       sagsøger ville have udgjort en uforholdsmæssig stor byrde for sagsøgte.
       kl er enig i disse principielle synspunkter, ligesom kl i det hele støtter sagsøgtes
       påstande og de anbringender, som sagsøgte har gjort gældende til støtte herfor.
       kl har fulgt sagen og haft lejlighed til at læse sø- og handelsrettens kendelse af 2. juli
       2013, hvor sø- og handelsretten besluttede, at der ikke skulle ske præjudiciel
       forelæggelse i nærværende sag som begæret af sagsøger. …”
sø- og handelsrettens afgørelse
                                              - 27 -
a blev den 29. november 2010 opsagt fra sin stilling som planlægger i planafdelingen i ikast-
brande kommune. denne opsigelse har hun anfægtet under henvisning til
forskelsbehandlingslovens forbud mod forskelsbehandling af handicappede, og det første
tvistepunkt under sagen er, om hun led af et handicap i lovens forstand.
forskelsbehandlingslovens § 2, stk. 1, jf. § 1, indeholder et forbud mod at forskelsbehandle
en handicappet lønmodtager ved afskedigelse, og retten finder, at vurderingen af, om a led
af et handicap, må foretages ud fra forholdene på tidspunktet for opsigelsen den 29.
november 2010.
forskelsbehandlingslovens handicapbegreb stammer fra eu’s beskæftigelsesdirektiv og skal
fortolkes i overensstemmelse med eu-domstolens praksis, herunder eu-domstolens dom af
11. april 2013 i den såkaldte ring og werge sag. det følger heraf, at begrebet handicap
omfatter en tilstand, der er forårsaget af en lægeligt diagnosticeret helbredelig eller
uhelbredelig sygdom, når denne sygdom medfører en begrænsning som følge af bl.a. fysiske,
mentale eller psykiske skader, som i samspil med forskellige barrierer kan hindre den
berørte person i fuldt og effektivt at deltage i arbejdslivet på lige fod med andre
arbejdstagere, og denne begrænsning er af lang varighed.
parterne er enige om, at a på opsigelsestidspunktet var omfattet af de to første led i
definitionen af et handicap. det vil sige, at hun led af en lægeligt diagnosticeret sygdom, som
medførte begrænsninger som anført for hendes deltagelse i arbejdslivet på lige fod med
andre. parterne er derimod uenige om, hvorvidt begrænsningen var af lang varighed.
a havde ved opsigelsen den 29. november 2010 som følge af bilulykken den 25. maj 2009
været delvist sygemeldt siden den 19. august 2009.
af statusattesten af 18. december 2009 fra egen læge fremgik, at diagnosen var
refleksdystrofi, og at sygdomsforløbet oftest varede et par år, men at det var uforudsigeligt
og kunne blive både kortere og længere.
                                              - 28 -
af journaludskrift af 4. juni 2010 fra regionshospitalet holstebro fremgik, at der overvejende
sandsynligt var tale om refleksdystrofi, og at man kunne håbe på spontan bedring, men at
man desværre også ser tilfælde, hvor skaden kan brede sig.
af helbredsattest af 13. juli 2010 fremgik, at sygdommen kan være invaliderende på lang
sigt, men oftest går i ro, og at mange patienter kan komme tilbage igen efter nogle års
aktivitet. der var ingen behandlingsmulighed, kun lindrende behandling. endvidere blev
det anført, at forventningen var, at a, hvis funktionsniveau på det tidspunkt var på ca. 20
timer om ugen inkl. transport, kunne gå betydeligt op i tid, eventuelt fuldstændig
raskmeldes, inden for to år. endelig fremgik det, at sygdomsforløbet stadig ville tage lang
tid, men forventedes at brænde ud.
af statusbedømmelse af 24. august 2010 fra regionshospitalet holstebro fremgik, at a fortsat
havde mange smerter i armen. endvidere fremgik det, at man i sådanne sygdomsforløb
kunne se bedring helt op til 2 år efter traumet, men at man også kunne frygte, at tilstanden
var ved at være stationær. det var endnu for tidligt at udtale sig herom.
af referatet af mødet mellem bl.a. a og afdelingschef karina kisum jensen den 25. august
2010 fremgik, at man på det tidspunkt forventede, at a ville have behov for at arbejde på
nedsat tid i yderligere to år.
endelig fremgik det af erklæring af 18. oktober 2010 fra overlæge jens kampmann til
arbejdsskadestyrelsen, at a havde svære mén fuldt ud forenelige med refleksdystrofi. det
fremgik endvidere, at der erfaringsmæssigt ville komme bedring i løbet af en længere
tidshorisont (år), men at det var uklart, hvorvidt det ville blive aktuelt for as vedkommende.
på baggrund af lidelsens karakter, sygdomsforløbet frem til opsigelsen og de ovenfor anførte
lægelige oplysninger finder retten, at den begrænsning i form af refleksdystrofi, som
forhindrede a i fuldt og effektivt at deltage i arbejdslivet på lige fod med andre
arbejdstagere, på tidspunktet for opsigelsen havde karakter af en begrænsning af lang
                                                - 29 -
varighed i beskæftigelsesdirektivets forstand, og at der derfor var tale om et handicap i
forskelslovens forstand. det findes derfor at være uden betydning for sagens afgørelse, at
ikast-brande kommune ikke havde kendskab til de seneste lægelige erklæringer.
det må efter kommunens anbringender og forklaringen fra afdelingschef karina kisum
jensen lægges til grund, at ikast-brande kommune havde en nærmere begrundet fast praksis
om ikke at beskæftige planlæggere på deltid, og at man ikke fandt, at denne faste praksis
kunne fraviges over for a. da a på grund af sit handicap ikke kunne arbejde på fuld tid,
medførte denne praksis, at hun på grund af sit handicap blev stillet ringere end andre
personer. opsigelsen af a skal herefter bedømmes efter reglerne om indirekte
forskelsbehandling i forskelsbehandlingslovens § 1, stk. 3. sådan, som sagen er procederet,
bliver spørgsmålet herefter, om arbejdsgiveren har opfyldt sin pligt til at iværksætte
hensigtsmæssige foranstaltninger efter forskelsbehandlingslovens § 2 a, herunder om
arbejdsgiveren derved ville blive pålagt en uforholdsmæssig stor byrde.
som det fremgår af referatet af møderne mellem a og ikast-brande kommune den 25.
august 2010 og den 4. november 2010, var den foranstaltning, parterne drøftede med henblik
på at undgå afskedigelse, en deltidsansættelse på 20 timer ugentligt. retten finder herefter
og på baggrund af sygdomsforløbet frem til opsigelsen, at det ved vurderingen af, om
kommunen har opfyldt sin pligt efter forskelsbehandlingslovens § 2 a, må lægges til grund,
at en deltidsansættelse på 20 timer ugentligt ville være en hensigtsmæssig foranstaltning i
betragtning af as behov.
spørgsmålet er herefter, om ikast-brande kommune ville blive pålagt en uforholdsmæssig
stor byrde ved at skulle tilbyde a en ansættelse på 20 timer ugentligt.
retten finder, at ikast-brande kommune ikke har løftet sin bevisbyrde for, at der i
forbindelse med overvejelserne om en deltidsansættelse af a blev foretaget den påkrævede
og tilpas konkrete gennemgang af de forskellige opgaver i planafdelingen og as mulighed
for at varetage disse i en deltidsansættelse. på samme måde har kommunen heller ikke rent
faktisk forsøgt at få besat en stilling til supplering af a, men på grundlag af interne
overvejelser på et mere generelt plan besluttet, at dette ikke ville være muligt. da det på
                                              - 30 -
grund af den manglende konkrete gennemgang og eventuelle afprøvning af
løsningsmuligheder således ikke er muligt at afgøre, om det ville have været en
uforholdsmæssig stor byrde for kommunen at tilbyde a en ansættelse på 20 timer ugentligt,
og da bevisbyrden herfor påhviler kommunen, finder retten, at kommunens opsigelse var
udtryk for en indirekte forskelsbehandling på grund af handicap i strid med
forskelsbehandlingslovens § 2, stk. 1, jf. § 1, stk. 3, jf. § 2 a.
a har herefter krav på en godtgørelse efter forskelsbehandlingslovens § 7 a.
henset til, at a blev ansat den 1. april 2009 og opsagt den 29. november 2010, samt til at den
anvendte definition af handicapbegrebet først blev fastlagt i eu-domstolens dom af 11. april
2013, findes godtgørelsen passende at kunne fastsættes, så den svarer til 6 måneders løn.
retten finder, at det forhold, at as handicap stammede fra en arbejdsskade, ikke kan føre til
udmåling af en højere godtgørelse.
sagens resultat bliver herefter, at ikast-brande kommune skal betale 202.115,58 kr. til a med
renter fra sagens anlæg.
ikast-brande kommune skal efter sagens karakter, resultat og forløb betale
sagsomkostninger til ingeniørforeningen ida som mandatar for a med 45.160 kr., hvoraf
5.160 kr. er til forholdsmæssig dækning af retsafgift og 40.000 kr. til dækning af udgifter til
advokatbistand ekskl. moms.
der findes ikke at være grundlag for at pålægge kommunernes landsforening
sagsomkostninger.
                                       thi kendes for ret:
ikast-brande kommune skal inden 14 dage betale 202.115,58 kr. til a med procesrente fra
den 8. marts 2012.
                                        - 31 -
ikast-brande kommune skal inden 14 dage betale 45.160 kr. i sagsomkostninger til
ingeniørforeningen, ida. sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8a.


text:
dom
afsagt den 21. januar 2015
rettens nr. 6509/2014
politiets nr. 1900-71281-00055-14
anklagemyndigheden
mod
t
cpr-nummer …76-…
denne sag er behandlet som tilståelsessag.
retsmødebegæring er modtaget den 10. december 2014.
t er tiltalt for overtrædelse af
                                                    1.
overtrædelse af straffelovens § 191, stk. 2, jf. stk. 1, 1. pkt., jf. lov om euforiserende stoffer §
3, stk. 1, jf. § 1, stk. 2, jf. bekendtgørelse om euforiserende stoffer § 27, jf. § 2, jf. bilag 1,
liste a, nr. 1, til dels jf. straffelovens § 21, ved i en periode op til den 22. oktober 2014 ca. kl.
9.45 på adressen x-vej ... i fuglebjerg i flere rum som var indrettet til et professionelt
skunklaboratorium, med henblik på videreoverdragelse til et større antal personer eller mod
betydeligt vederlag, at have besiddet og forestået dyrkning og forarbejdning af ikke under 434
skunkplanter, hvilket svarer til et samlet estimeret udbytte på 29,95 kg. hash af gennemsnitlig
kvalitet, at have været i besiddelse af ca. 6 kg. færdigproduceret skunk, hvilket svarer til et
samlet estimeret udbytte på 9 kg. hash af gennemsnitskvalitet samt ca. 48 gr. hash af
gennemsnitlig kvalitet.
                                                    2.
tyveri efter straffelovens § 276, jf. § 286, stk. 1, ved, i forbindelse med den i forhold 1
beskrevne produktion af skunk, i en periode fra medio juli til den 22. oktober 2014 ca. kl. 9.45
på adressen x-vej ... i fuglebjerg, at have stjålet el til en anslået værdi af 135.000 kr. fra
seas-nve.
påstande
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om fængselsstraf og konfiskation af 434 stk.
skunkplanter, 6 kg. færdigproduceret skunk, 33 stk. sorte plastikposer af mærket kings
products, 3 eltavler, 4 luftfiltre, 70 transformere, 71 væktslamper, 12 ventilatorer, 11 gr.
skunk, 2 gr. hash, 1 bon, 5 gr. skunk, 45,94 gr. hash, 2 digitalvægte, papir med gødningsnavne
og 48 dunke gødning hos tiltalte, jf. straffelovens § 75, stk. 2.
tiltalte har erkendt sig skyldig.
a har som ejer af parcelhuset på x-vej ... nedlagt påstand om en erstatning på 55.156,25 kr.
for rydning og tømrer- og malerarbejde på grund af tiltaltes skunkproduktion.
tiltalte har ikke haft bemærkninger til erstatningskravet.
                                                 - 2 -
seas-nve har nedlagt påstand om en erstatning på 270.247,28 kr. beløbet svarer til et
skønnet el-forbrug til vækstlamper og ventilatorer fra den 1. maj 2014 til den 22. oktober
2014. tiltalte har anerkendt erstatningskravet for så vidt angår 135.000 kr. og bestridt resten,
der svarer til forbrug før medio juli 2014, jf. tiltalen og det erkendte i forhold 2.
sagens oplysninger
ts forklaring er gengivet i retsbogen.
tiltalte er straffet senest ved
dom af 24. januar 2013, hvor straffastsættelsen er udsat for overtrædelse af
straffelovens § 276, jf. § 21, jf. § 23, og bekendtgørelse og euforiserende stoffer § 27, stk. 1,
jf. § 2, jf. liste a, nr. 1. prøvetid 1 år. dommen vedrørte blandt andet dyrkning af cannabis
svarende til 540 grem rygbart plantemateriale.
kriminalforsorgen har lavet en personundersøgelse.
tiltalte har under denne sag været frihedsberøvet fra den 22. oktober 2014.
rettens begrundelse og afgørelse
tiltalte har uden forbehold erkendt sig skyldig. tilståelsen støttes af de oplysninger, der i
øvrigt foreligger. det er derfor bevist, at tiltalte er skyldig.
straffen fastsættes til fængsel i 1 år og 6 måneder, jf. straffelovens § 191, stk. 2, jf. stk. 1, 1.
pkt., jf. lov om euforiserende stoffer § 3, stk. 1, jf. § 1, stk. 2, jf. bekendtgørelse om
euforiserende stoffer § 27, jf. § 2, jf. bilag 1, liste a, nr. 1, til dels jf. straffelovens § 21, og
straffelovens § 286, stk. 1, jf. § 276.
retten har lagt vægt på forholdenes karakter, mængden af hash i forhold 1, værdien af den
stjålne el i forhold 2, og at tiltalte i begyndelsen af 2013 blev dømt for helt tilsvarende
kriminalitet.
retten tager påstanden om konfiskation til følge, jf. straffelovens § 75, stk. 2.
retten tager erstatningspåstandene til følge som nedenfor anført med den bemærkning, at
seas-nve's krav udover beløbet på 135.000 kr. er udskudt til almindeligt civilt søgsmål, jf.
retsplejelovens § 992.
thi kendes for ret:
tiltalte t skal straffes med fængsel i 1 år og 6 måneder.
hos tiltalte konfiskeres 434 stk. skunkplanter, 6 kg. færdigproduceret skunk, 33 stk. sorte
plastikposer af mærket kings products, 3 eltavler, 4 luftfiltre, 70 transformere, 71
væktslamper, 12 ventilatorer, 11 gr. skunk, 2 gr. hash, 1 bon, 5 gr. skunk, 45,94 gr. hash, 2
digitalvægte, papir med gødningsnavne og 48 dunke gødning.
tiltalte skal betale sagens omkostninger.
                                             - 3 -
tiltalte skal inden 14 dage betale 55.156,25 kr. med procesrente fra den 21. januar 2015 til a.
tiltalte skal inden 14 dage betale 135.000 kr. med procesrente fra den 21. januar 2015 til
seas-nve.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                       afsagt onsdag den 21. september 2016
sag 278/2015
(1. afdeling)
pensionskassen for sygeplejersker
(advokat anne louise husen)
mod
c
(advokat stig lynghøj nielsen)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 18. november 2014 og af østre
landsrets 20. afdeling den 24. juni 2015.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, jytte scharling, thomas rørdam,
lars hjortnæs og anne louise bormann.
påstande
appellanten, pensionskassen for sygeplejersker, har gentaget sin påstand.
indstævnte, c, har påstået stadfæstelse.
anbringender
pensionskassen for sygeplejersker har for højesteret subsidiært gjort gældende, at hensigten
med orientering i henhold til boligreguleringslovens § 5, stk. 4, må anses for opfyldt bl.a. ved,
at der den 4. marts 2009 blev fremsendt orientering til lejerne om gennemgribende forbedring
af en anden lejlighed i ejendommen. der er således ikke sket udlejning efter boligregule-
ringslovens § 5, stk. 2, i en ejendom med vedligeholdelsesmangler.
                                                - 2 -
supplerende sagsfremstilling
et af de for landsretten fremlagte eksempler på orienteringsskrivelser efter boligregulerings-
lovens § 5, stk. 4, er et brev af 4. marts 2009 til lejeren af z-vej 23, st. th., om modernisering
af lejligheden z-vej 31, 4. th.
supplerende retsgrundlag
lejelovens § 19 har følgende ordlyd:
       ”§ 19. udlejeren skal holde ejendommen og det lejede forsvarligt ved lige, herunder
       vedligeholde alle indretninger til afløb og til forsyning med lys, gas, vand, varme og
       kulde, og sørge for renholdelse og sædvanlig belysning af ejendommen og adgangsve-
       jene til det lejede, ligesom udlejeren skal renholde fortov, gård og andre fælles indret-
       ninger.
       stk. 2. vedligeholdelse, herunder såvel indvendig, jf. § 21, som anden vedligeholdelse,
       som følge af forringelse ved slid og ælde skal foretages så ofte, det er påkrævet under
       hensyn til ejendommens og det lejedes karakter, jf. dog § 22.
       stk. 3. huslejenævnet kan på lejerens begæring pålægge udlejeren at lade bestemte ar-
       bejder udføre og fastsætte nærmere retningslinjer herom. huslejenævnet skal fastsætte
       en tidsfrist for det enkelte arbejdes fuldførelse. huslejenævnet kan samtidig bestemme,
       at lejen skal nedsættes med et beløb, der svarer til forringelsen af det lejedes værdi, hvis
       udlejeren ikke overholder den frist, der er fastsat efter 2. pkt. lejenedsættelsen gælder,
       indtil arbejderne er udført, grundejernes investeringsfond træffer endelig beslutning om
       at iværksætte arbejderne på udlejerens vegne, jf. § 60, stk. 1, i lov om midlertidig regu-
       lering af boligforholdene, eller huslejenævnet beslutter, at ejendommen skal administre-
       res på ejerens vegne, jf. lov om tvungen administration af udlejningsejendomme.
       stk. 4. huslejenævnet kan give påbud efter stk. 3, uanset om udgifterne kan afholdes af
       indestående på konti efter §§ 18 og 18 b i lov om midlertidig regulering af boligforhol-
       dene.”
lejelovens § 106, nr. 3, har følgende ordlyd:
       ”§ 106. de i henhold til lov om midlertidig regulering af boligforholdene nedsatte hus-
       lejenævn træffer afgørelse efter reglerne i den nævnte lovs kapitel vi i følgende tvister:
       …
       3) tvister om opfyldelse af udlejerens pligt til renholdelse, vedligeholdelse og forny-
       else, jf. kapitel iv.”
de første 13 afsnit af bemærkningerne til det ændringsforslag (ændringsforslag nr. 6) i be-
tænkning af 22. maj 2000 over lovforslag nr. 226 til lov om ændring af lov om leje og for-
skellige andre love (folketingstidende 1999-2000, tillæg b, s. 1353-1355), hvorved bestem-
melsen i boligreguleringslovens § 5, stk. 4, (da § 5, stk. 3) blev indsat, lyder i deres helhed:
                                          - 3 -
”hensigten med ændringsforslaget er at sikre, at der ikke sker udlejning af lejemål efter
§ 5, stk. 2, i nedslidte ejendomme med vedligeholdelsesmangler.
den foreslåede ordning giver således lejerne mulighed for at sikre, at vedligeholdelses-
mangler afhjælpes, før udlejeren indgår en ny lejeaftale efter § 5, stk. 2, for et gennem-
gribende forbedret lejemål. ordningen finder anvendelse i forbindelse med den første
udlejning efter forbedringernes gennemførelse, hvor lejen ønskes fastsat efter § 5, stk. 2.
da det må forudsættes, at der fortsat i de fleste ejendomme vil være god økonomi i at
foretage udlejning efter § 5, stk. 2, også efter udbedring af vedligeholdelsesmangler, vil
effekten af forslaget endvidere være en styrkelse af vedligeholdelsesindsatsen generelt.
med forslaget er det ikke tilsigtet at ændre i de principielle forhold omkring lejerens og
udlejerens pligt til at foretage vedligeholdelse. udlejerens pligt til at vedligeholde ejen-
dommen er således fortsat uafhængig af indestående på vedligeholdelseskontiene. for-
slaget ændrer ikke ved, at lejeren til ethvert tidspunkt kan indbringe en sag om lejens
størrelse efter § 5, stk. 2, for huslejenævnet.
afklaringen af, om ejendommen har vedligeholdelsesmangler, sker ved, at beboerre-
præsentanterne eller de enkelte beboelseslejere får mulighed for at forelægge sagen for
huslejenævnet med nærmere angivelse af, hvilke vedligeholdelsesmangler der påberå-
bes, inden for en frist på 14 dage efter modtagelse af udlejerens orientering om, at der
vil ske udlejning efter § 5, stk. 2. orienteringen skal indeholde oplysning om, hvilken
eller hvilke lejligheder der er eller vil blive forbedret og udlejet efter § 5, stk. 2, samt
om indholdet af denne bestemmelse, herunder om adgangen til at indbringe sagen for
huslejenævnet inden udløbet af 14-dages-fristen. orienteringen til beboerrepræsentan-
terne eller lejerne kan tidligst gives, når det hidtidige lejeforhold er opsagt eller ophæ-
vet, det vil sige, når opsigelsen eller ophævelsen er kommet frem til lejeren henholdsvis
udlejeren.
hvis der er beboerrepræsentation i ejendommen, kan udlejeren vælge enten at give ori-
enteringen til beboerrepræsentanterne eller til samtlige lejere. i ejendomme uden bebo-
errepræsentation skal orienteringen gives til samtlige beboelseslejere.
med den foreslåede pligt til at orientere beboerrepræsentanterne eller lejerne er det til-
stræbt at sikre, at udlejeren hurtigt og enkelt kan sikre sig et overblik over, om der skal
udføres vedligeholdelse for at kunne anvende § 5, stk. 2, i ejendommen.
udlejerens pligt til at give ejendommens beboerrepræsentanter eller lejerne orientering
om påtænkte forbedringer og udlejninger efter § 5, stk. 2, skal ses i lyset af, at lejerne
samtidig forpligtes til at reagere inden for en kortere periode, så udlejeren hurtigt får
klarhed over vilkårene for at kunne anvende § 5, stk. 2, i ejendommen. ordningen er
indrettet således, at virkningerne i alle tilfælde er fremadrettede. udlejeren har dermed
mulighed for at sikre sig imod, at efterfølgende indsigelser ændrer forudsætningerne for
de forbedringer, som udlejeren har iværksat.
der er ikke foreslået formkrav til udlejerens orientering af lejerne. udlejeren kan såle-
des nøjes med at hænge en meddelelse op i opgangen, eventuelt i ejendommens aflåste
                                                   - 4 -
       udhængsskab. udlejeren skal dog være opmærksom på, at der knytter sig retsvirkninger
       til den orientering, der skal gives til lejerne. dette kan få den betydning, at udlejeren i
       tilfælde af en tvist vil skulle bevise, at orienteringen er givet efter reglerne. såfremt ud-
       lejeren ønsker at sikre sig et sådant bevis, bør orienteringen ske skriftligt med de mulig-
       heder for at sikre beviset, der følger heraf.
       er en sag ikke indbragt for huslejenævnet inden udløbet af fristen, kan udlejeren gen-
       nemføre udlejningen efter § 5, stk. 2, og beboerrepræsentanterne eller den enkelte lejer
       kan ikke ved en senere genudlejning af det pågældende lejemål indbringe en sag efter
       det foreslåede stk. 3. beboerrepræsentanterne eller lejerne kan først indbringe spørgs-
       målet, når udlejeren orienterer om, at der på ny vil ske udlejning efter § 5, stk. 2, af an-
       dre nye lejemål i ejendommen.
       en huslejenævnsafgørelse får alene virkning for det lejeforhold, som giver anledning til
       indbringelse af sagen, og får dermed ikke virkning for tidligere indgåede aftaler efter §
       5, stk. 2. lejeaftaler efter § 5, stk. 2, der er indgået under iagttagelse af den foreslåede
       bestemmelse, påvirkes således ikke af en efterfølgende huslejenævnsafgørelse, der er
       foranlediget af, at en ny lejeaftale efter § 5, stk. 2, påtænkes indgået. indbringes en sag
       efter fristens udløb, skal huslejenævnet afvise sagen.
       vilkåret om huslejefastsættelse efter § 5, stk. 2, er ugyldigt, såfremt udlejeren ikke
       iagttager kravet om at give beboerrepræsentanterne eller lejerne orientering om en på-
       tænkt udlejning efter § 5, stk. 2. i så fald skal lejen fastsættes efter § 5, stk. 1, fra aftale-
       tidspunktet.
       har udlejeren indgået ny lejeaftale efter § 5, stk. 2, inden huslejenævnets afgørelse fo-
       religger, og resulterer huslejenævnets vurdering i, at der foreligger vedligeholdelses-
       mangler, kan lejen ikke beregnes efter § 5, stk. 2, og skal i stedet beregnes efter § 5, stk.
       1, fra aftaletidspunktet, og indtil manglerne er afhjulpet. det samme gør sig gældende,
       hvis udlejeren indgår aftale i henhold til § 5, stk. 2, efter, at huslejenævnet har truffet
       afgørelse om, at ejendommen er behæftet med vedligeholdelsesmangler, uden at mang-
       lerne er afhjulpet. lejeren af det gennemgribende forbedrede lejemål kan i disse tilfælde
       forlange lejen fastsat efter § 5, stk. 1.”
i tillægsbetænkning af 24. maj 2000 over samme lovforslag (folketingstidende 1999-2000,
tillæg b, s. 1399) er optrykt spørgsmål nr. 17 og boligministerens svar herpå, som har føl-
gende ordlyd:
       ”spørgsmål 17:
       kan ministeren bekræfte, at udlejeren, jf. ordlyden af § 5, stk. 3, bør orientere le-
       jerne/beboerrepræsentanterne skriftligt?
       svar:
       efter den foreslåede ordning er det valgfrit for udlejeren, om orienteringen skal ske
       skriftligt f.eks. ved opslag i et udhængsskab eller ved brev, men jeg kan bekræfte, at be-
       stemmelsens ordlyd, herunder at udlejeren skal oplyse om bestemmelsens indhold, læg-
       ger op til, at orienteringen sker skriftligt.
                                                 - 5 -
       samtidig skal det bemærkes, at de retsvirkninger, som knytter sig til orienteringen, in-
       debærer, at udlejeren vil sikre sig et bevis for, at orienteringen er sket i tilfælde af, at der
       efterfølgende opstår en tvist herom. dette lader sig naturligvis bedst gøre, hvis oriente-
       ringen er sket skriftligt.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om en udlejers manglende orientering af lejerne eller deres repræsentanter efter
boligreguleringslovens § 5, stk. 4, forud for den første udlejning af et lejemål i ejendommen,
hvor lejen fastsættes efter § 5, stk. 2, alene kan medføre, at lejefastsættelsen efter § 5, stk. 2,
ved den første udlejning er ugyldig, eller om den manglende orientering også kan medføre, at
lejefastsættelsen ved efterfølgende udlejninger af det samme lejemål er ugyldig. hvis den
manglende orientering også kan medføre ugyldighed af lejefastsættelsen ved efterfølgende
udlejninger, angår sagen dernæst, om pensionskassen for sygeplejersker som udlejer har op-
fyldt sin orienteringspligt efter § 5, stk. 4.
tre dommere – poul søgaard, jytte scharling og thomas rørdam – udtaler:
boligreguleringslovens § 5, stk. 4, bestemmer, at manglende opfyldelse af orienteringspligten
bevirker, at en lejefastsættelse efter § 5, stk. 2, er ugyldig. orienteringspligten gælder kun ved
”den første udlejning af det pågældende lejemål efter stk. 2” og således ikke ved fremtidige
udlejninger af lejemålet med lejefastsættelse efter § 5, stk. 2. § 5, stk. 4, bestemmer endvidere,
at beboerne inden 14 dage efter, at orienteringen er givet, kan indbringe en sag om manglende
vedligeholdelse for huslejenævnet, jf. lejelovens § 106, nr. 3.
det fremgår af forarbejderne, at hensigten med § 5, stk. 4, er at sikre, at der ikke sker udlej-
ning af lejemål efter § 5, stk. 2, i nedslidte ejendomme med vedligeholdelsesmangler, og at
bestemmelsens ordning med orienteringspligt giver lejerne mulighed for at sikre, at vedlige-
holdelsesmangler afhjælpes, før udlejeren indgår en ny lejeaftale efter § 5, stk. 2, for et gen-
nemgribende forbedret lejemål.
hverken ordlyden af § 5, stk. 4, eller bestemmelsens forarbejder tager stilling til, hvordan en
lejer af et lejemål med lejefastsættelse efter § 5, stk. 2, er stillet i den situation, hvor det på-
gældende lejemål tidligere har været udlejet med lejefastsættelse efter bestemmelsen, men
                                                - 6 -
uden at der på noget tidspunkt forud for den aktuelle lejeaftale er sket orientering efter § 5,
stk. 4.
vi finder, at ordlyden og forarbejderne ikke i højere grad taler for en forståelse svarende til
landsrettens, hvorefter der først gyldigt kan indgås lejeaftale med vilkår om huslejefastsæt-
telse efter § 5, stk. 2, når der er givet beboerne orientering, end for en forståelse, hvorefter en
manglende opfyldelse af orienteringspligten kun kan medføre, at den første lejefastsættelse
efter § 5, stk. 2, er ugyldig.
den førstnævnte forståelse indebærer, at udlejeren mister adgangen til at fastsætte lejen for
det pågældende lejemål efter § 5, stk. 2, hvis ikke udlejeren til enhver tid kan bevise, at der
forud for indgåelsen af dette eller et tidligere lejemål med lejefastsættelse efter denne be-
stemmelse – måske adskillige år tilbage og måske før mellemliggende ejerskifte af ejendom-
men – er sket orientering efter § 5, stk. 4.
hertil kommer, at den sidstnævnte forståelse ikke afskærer beboerne fra til enhver tid at ind-
bringe en sag om udlejerens manglende opfyldelse af sin vedligeholdelsespligt for husleje-
nævnet, som kan pålægge udlejeren at lade bestemte arbejder udføre og kan bestemme, at
lejen skal nedsættes med et beløb, der svarer til værdien af de påbudte arbejder, jf. lejelovens
§ 19, stk. 3. beboerne mister alene den særlige pression for at få påkrævede vedligeholdelses-
arbejder udført, der ligger i, at lejefastsættelse for et gennemgribende forbedret lejemål ikke
kan fastsættes efter § 5, stk. 2, før vedligeholdelsesmanglerne er udbedret.
på baggrund af det anførte finder vi, at det ikke med tilstrækkelig sikkerhed kan fastslås, at
ugyldighedsvirkningen af, at udlejer ikke forud for den første udlejning med lejefastsættelse
efter § 5, stk. 2, har opfyldt sin orienteringspligt, kan udstrækkes til også at omfatte lejefast-
sættelsen ved efterfølgende udlejninger af det pågældende lejemål.
vi stemmer herefter for at tage pensionskassen for sygeplejerskers påstand til følge.
dommerne lars hjortnæs og anne louise bormann udtaler:
                                                - 7 -
vi tiltræder af de grunde, som landsretten har anført, at bestemmelsen i boligreguleringslo-
vens § 5, stk. 4, må forstås således, at der ikke kan indgås en lejeaftale med et gyldigt vilkår
om lejefastsættelse efter lovens § 5, stk. 2, før de øvrige lejere eller deres repræsentanter har
fået den foreskrevne orientering.
det indebærer, at den fastsatte sanktion mod udlejeren, hvis orienteringen ikke gives, nemlig
at den pågældende ikke gyldigt kan aftale lejefastsættelse efter § 5, stk. 2, bliver opretholdt,
indtil udlejeren opfylder sin orienteringspligt, og en eventuel sag ved huslejenævnet er afgjort
og i givet fald efterlevet. der er i forarbejderne ikke taget udtrykkelig stilling til, hvordan
hensynet til henholdsvis udlejer, lejer og de øvrige lejere bør afvejes, hvis lejen for den på-
gældende lejlighed også ved en eller flere efterfølgende udlejninger søges fastsat efter § 5,
stk. 2, selv om udlejeren ikke opfylder og ikke kan bevise tidligere at have opfyldt sin oriente-
ringspligt. vi bemærker imidlertid, at den nævnte forståelse stemmer med bestemmelsens
formål om – via orienteringen og muligheden for herefter at forelægge en sag for huslejenæv-
net – at give de øvrige lejere mulighed for at sikre, at der ikke anvendes vedligeholdelses-
midler i de lejemål, som påtænkes udlejet efter § 5, stk. 2, før eventuelle relevante vedlige-
holdelsesmangler på ejendommen er afhjulpet. efter vores opfattelse vil det omvendt ikke
stemme med dette formål, hvis udlejerens pligt til at orientere de øvrige lejere altid bortfalder
efter den første udlejning, uanset hvor kortvarig den måtte være, således at tilsidesættelse af
pligten til at orientere de øvrige lejere er uden retsvirkning, hvis den første lejer undlader at
fremsætte indsigelse om, at lejefastsættelsen efter § 5, stk. 2, for det pågældende lejemål er
ugyldig.
vi tiltræder af de grunde, som landsretten har anført, at det ikke er godtgjort, at der er sket
orientering efter § 5, stk. 4. vi tiltræder endvidere, at c ikke har udvist retsfortabende passi-
vitet.
kravet til orientering skal opfyldes ved hver ny lejlighed i en ejendom, der udlejes for første
gang med lejefastsættelse efter § 5, stk. 2, og det kan derfor ikke føre til et andet resultat, at
der i 2009 skete orientering efter § 5, stk. 4, vedrørende en anden lejlighed i ejendommen.
vi stemmer herefter for at stadfæste landsrettens dom.
                                               - 8 -
der træffes afgørelse efter stemmeflertallet, således at pensionskassen for sygeplejerskers
påstand tages til følge.
efter sagens karakter, og da der er tale om et tvivlsomt lovfortolkningsspørgsmål, finder hø-
jesteret, at ingen af parterne skal betale sagsomkostninger til den anden part for byret, landsret
eller højesteret.
                                      thi kendes for ret:
c skal anerkende, at den årlige leje for lejemålet z-vej 29, 3. th., …, pr. 15. april 2012 udgør
68.225,28 kr.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger til den anden part for byret, landsret eller hø-
jesteret.