text:
 retten i holstebro
 udskrift af dombogen
 dom
 afsagt den 27. juni 2016 i sag nr. bs 7-758/2015:
 bc ejendomme, vejle a/s
 andkætwej 14
 7100 vejle
 mod
 nordea bank danmark a/s
 strandgade 3
 1401 københavnk
 sagens baggrund og parternes påstande
 denne sag er anlagt den 16. november2015. retten har den 15. januar 2016
besluttet at udskille spørgsmålet, om sagsøgeren, bc ejendomme, vejle
 aps, i det følgende kaldet bc ejendomme, har lidt et tab ved, at sagsøgte,
 nordea bank danmark ais, i det følgende kaldet nordea, er fraflyttet leje
 målet nørregade 14, holstebro, uden at istandsætte dette og uden at betale
 bc ejendomme den kapitaliserede værdi afistandsættelsen.
ved dethovedforhandlingen har medvirket boligdommere.
under delhovedforhandlingen har bc ejendomme nedlagt påstand om, at
sagen fortsættes med henblik på opgørelse afbc ejendommes tab i forbin
delse med nordeas fraflytning af den omhandlede ejendom.
nordea har nedlagt påstand om frifindelse.
oplysningerne i sagen
nordea lejede i en årrække ejendommen beliggende nørregade 14, holste
bro. i 2003 blev der indgået en lejekontrakt med den daværende ejer, som
blandt andet regulerede forholdene ved fraflytning.
på et tidspunkt købte bc ejendomme den omhandlede ejendom. ved købs
aftale af 3. december 2013 blev den videresolgt til braater & pedersen aps
eller ordre for 26 millioner kroner. det er i købsaftalen oplyst, at ejendom
men blev solgt i den stand, hvori den var og forefandtes på tidspunktet for
købsaftalens underskrift. overtagelse var aftalt til den 31. december2014.
køber skulle overtage ejendommen fri for lejemål, og lejeaflalen med nor
dea blev ikke fremvist for køber. køber betingede sig oprindeligt, at der in
den den 20. december 2013 kunne opnås en tilfredsstillende løsning med
holstebro kommune om inddragelse af ejendommen i en kommende center-
bebyggelse, der grænser op til ejendommen. der er i købsaftalen ingen op
lysninger om, at bestemte forhold har spillet en rolle ved prisfastsættelsen.
                                                         stdii9 i 439.[fl st02-ki 94 i2t1-lri i i iiu-d12
                                                                                side 2/7
  den 1. september 2014 opsagde nordea sit lejemål i ejendommen til fraflyt
  ning primo december 2014. lokalerne ville være ryddet senest den 1. marts
  2015.
 nordea fraflyttede lejemålet uden at istandsætte dette og afviste et senere
 krav fra bc ejendomme i den anledning.
  ejendommen blev i april 2012 afnordea vurderet til 32,9 millioner kroner
 ud fra en nettoleje på 2,0 millioner kroner og aficast på 6 %.
 revisor søren roesgaard har i en erklæring af 13. november 2015 om aftal
 te arbejdshandlinger oplyst, at ejendommen i årsrapporterne for 2012 og
 2013 er indregnet til en værdi på 33 millioner kroner, at brf kredit i 2012
 vurderede ejendommen til 32,9 millioner kroner, og at nybolig har vurderet
 og udbudt ejendommen til salg for 32,9 millioner kroner. videre fremgår
 det, at ejendommen er solgt for 26 millioner kroner. den reducerede salgs-
 pris i forhold til udbudsprisen afspejler sig til dels i overdragelsen af den ui
 standsatte ejendom til køber.
 der er mellem parterne enighed om, at nordea efter lejekontrakten skal be
 tale for istandsættelse, men der er uenighed om, hvorvidt bc ejendomme
har lidt et tab ved den manglende istandsættelse, idet der er uenighed om,
 hvorvidt ejendommens stand har hafi nogen betydning for salgsprisen. der
 er også uenighed om, hvem der bærer bevisbyrden for dette forhold.
 forklaringer
 brian christensen har som partsrepræsentant for bc ejendomme forklaret,
 at han er direktør for selskabet og har arbejdet med ejendomme i 30 år. den
omhandlede ejendom købte han i 2007 i en samlet pakke med 4 andre ejen
domme. den tinglyste pris var vist 18-19 millioner, men de handlede for et
stort beløb, og sælger fordelte summen på ejendommene. de lavede en gen
nemgang og en vurdering, da købet skete.
ejendommen ligger i gågaden i holstebro. samarbejdet med nordea funge
rede uden problemer. han stillede ikke krav om noget, mens de drev deres
virksomhed i ejendommen. 12011 blev værdien opskrevet til 33 millioner
kroner baseret på en huslejeforhøjelse til nordea. omkring 2012/2013 hørte
han fra anden side om, at nordea ville flytte, og det bekræftede nordea. han
valgte derfor at sælge ejendommen. han ville gerne afvikle nogle ejendom
me.
køber henvendte sig selv, og der var kontakt med nybolig herning. køber
kendte godt ejendommen. da han vidste, at nordea skulle flytte, ville han
ikke forevise lejekontrakten. han husker ikke præcist forløbet. vurderingen
af ejendommen var god i forhold til købsprisen. prisen på 33 millioner blev
beregnet ud fra nettohuslejen. kreditforeningeme bekræftede vurderingen.
                                                            stdcw. 144(,sl’i stc2 ti )4m2-fl-li i .l ii[i’di1
                                                                                side 3/7
  han husker ikke nærmere, hvordan nordeas vurdering fremkom. selvom
  der ingen lejer var i ejendommen, burde det ikke påvirke vurderingen syn
  derligt, for ejendommen er velbeliggende. han blev enig mcd køber, og
  købsaftalen blev indgået. husleje fra nordea frem til fraflytning og et
  istandsættelseskrav mod nordea blev indkalkulerel i prisen, så den reelle
  pris blev 32 millioner kroner. køber skulle acceptere at overtage ejendom
 men i den foreliggende stand. han vidste på handelstidspunktet, at nordea
 ville flytte, men ikke om de ville istandsætte ejendommen. i kolding valgte
 nordea ved fraflytning af en af hans ejendomme at betale i stedet for selv at
 sætte i stand, så det forventede han også i holstebro. lokalerne i kolding er
 bygget om for godt 3 millioner kroner til en fakta butik. det er et større pro
 jekt at istandsætte en ejendom til en ny lejer, og nordea driver ikke entrepre
 nøwirksomhed, så det ville banken næppe kaste sig ud i.
 da nordea var ude, bar ejendommen præg af at skulle renoveres og ombyg
 ges til en ny lejer. den var bare efterladt og ikke rengjort. alt blev flyttet. og
 der blev grovrengjort inden den endelige fraflytningsdag. han har selv lavet
 fraflytningsrapporten, og billederne er taget undervejs. vendelbo var vist og
 så med til en gennemgang. det var først senere, at han fandt ud af, at nordea
 ikice ville være med til at betale. købers overtagelse gik uden problemer.
 han har hørt, at ejendommen nu er sporadisk udlejet. centeret skal ligge bag
 bygningen, som skal bestå.
 statsautoriseret ejendomsmægler morten askjær har som vidne forkla
 ret, al han har været statsautoriseret ejendomsmægler med erhven’sejendom
me fra 2007 til 2015 og nu er direktør for et ejendomsselskab. han havde
 møder med brian christensen om ejendommen. nordea var da lejer, men
det forlod, at banken var ved at bygge et nyt domicil. ejendommen var efter
hans opfattelse en attraktiv investeringsejendom. beliggenheden var attrak
tiv og størrelsen god. han vurderede den til et aficast på 6 % af den oplyste
leje svarende til 33 millioner kroner. han kendte ikke lejekontrakten eller
betingelserne for fraflytning. han har solgt en del ejendomme på gågaden.
udbudsprisen ville have været højere, hvis der var en ny lejer til en højere
leje inde i billedet. fra dette skulle trækkes istandsættelse.
han havde forhandlinger med køberen. de havde naboejendommene, og der
var planer om et centerbyggeri. de var først ikke interesserede i ejendom
men, og den indgik ikke i centerbyggeriet, men fra sælgers side kløede de
på. det endte med en aftale med en lav pris på 26 millioner kroner, fordi der
var tale om en sen overtagelse, hvor bc ejendomme modtog huslejen så
længe, og selv stod for mellemværendet med lejer.
istandsættelsen blev kapitaliseret. de lavede et overslag på 2 millioner plus
moms for stueetagen.
efter handlen havde han ikke mere med sagen at gøre.
                                                          st066 1446401 -stii2-ki94.02-fl-liii -m(ml.\dl2
                                                                                side 4/7
  i øjeblikket benyttes ejendommen til pop up outlets og er således delvist i
  brug. køber planlægger at bevare bygningen og bruge den som en del af det
  nye center. køber købte ejendommen som tom og som beset, og prisen er
  fastsat under den forudsætning. hvis ejendommen havde været sat i stand,
  havde prisen måske været højere, men køber har overtaget ejendommen,
  som de skulle bruge den.
  statsautoriseret revisor søren roesgaard har som vidne forklaret, at han
  siden 2011 har været revisor for bc ejendomme.
  erklæringen af 13. november2015 omhandler størrelsen af tabet, som bc
  ejendomme har lidt ved at sælge ejendommen for 26 millioner kroner og ik
 ke til den bogførte værdi. oplysningerne i erklæringens punkt 4 stammer fra
 brian christensen.
 bc ejendomme har på rotation faet alle ejendomme vurderet og har supple
 ret med en beregning af værdien ud fra huslejen. da finanskrisen kom, kom
 der et cirkulære om vurdering af disse ejendomme. det er baseret på aficast
 krav. søren roesgaard sammenholder i hvert tilfælde sin egen vurdering
 med dette og supplerer med mæglervurderinger. i dette tilfælde var ejen
 dommen sat til salg hos en mægler og dermed vurderet ekstemt.
 i salgsprisen på 26 millioner kroner var indregnet noget istandsættelse og
 noget leje. søren roesgaard var ikke med i salgsforhandlingerne, men han
talte med brian christensen i forbindelse med årsrapporten. brian christen
sen sagde, at leje og istandsættelse på omkring 4 millioner kroner skulle ind-
regnes. han ved ikke, hvad ejendommen er købt for. han anvendte en anden
revisionsstrategi end den forrige revisor. når der ingen lejer var i ejendom
men, ville han forholde sig til en ekstern vurdering. ejendommen er nok op-
skrevet fra 19 til 33 millioner kroner fratrukket 25 % skat. den er således
solgt med gevinst.
parternes synspunkter
bc ejendomme har til støtte for påstanden gjort gældende, at bc ejendom
me har lidt et tab. lejemålet skulle afleveres vel vedligeholdt. nordea havde
den indvendige vedligeholdelse. ved erhverslejemål kan lejer tilpligtes at
vedligeholde almindelig slid og ælde, og det er aftalt her. der er enighed
om, at nordea ikke istandsatte lejemålet ved fraflytningen. det kapitalisere
de istandsættelseskrav kan gøres gældende overfor nordea, da det er udtryk
keligt bestemt i lejekontrakten, at ejendommen skal afleveres i samme stand,
som den blev modtaget. i kolding betalte nordea da også i en tilsvarende
sag.
ejendommen er solgt, som den er. i prisen blev indkalkuleret, at ejendom
men ikke var istandsat, og at bc ejendomme skulle tage dette opgør med
nordea.
                                                         stdo6 i 446-sol -stcii-k194 1,3-ti-lo l-miiii-\d13
                                                                                side 5/7
  det klare udgangspunkt er, at nordea skal betale. kun hvis den manglende
  istandsættelse klart har været uden betydning for salgsprisen, er nordea fri.
  nordea skal bevise, at dette er tilfældet. her har nordea ikke fort et sådant
  bevis. der er ikke lale om en ejendom solgt til nedrivning, men om en ejen
  dom, der skal istandsættes og bruges igen.
  da købsaftalen ble” indgået, vidste man ikke, om nordea ville vælge
  istandsættelse eller kapitalisedng, men det var en kalkiileret risiko, som bu
  ejendomme tog.
 nordea har til støtte for påstanden gjort gældende, at bu ejendomme ikke
 har lidt et tab som følge afnordeas manglende istandsættelse af ejendom
 men. såfremt nordea skal betale for istandsættelse, vil bu ejendomme der
 for opnå en uberettiget vinding.
 nordea er enig i, at nordea som udgangspunkt skal betale for istandsættelse
 af ejendommen, uanset der ikke aktuelt er sket istandsættelse, men i dette
 tilfælde, hvor ejendommen er solgt, vil bu ejendomme på intet tidspunkt
 komme til at istandsætte ejendommen. bu ejendomme kan derfor kun kræ
 ve udgiften erstattet, hvis man kan dokumentere at have lidt et tab i form af
 lavere salgspris på grund af manglende istandsættelse.
 den, der mødes med et krav, skal ikke bevise, at modparten ikke har lidt et
 tab, og det er derfor i denne sag bu ejendomme, der har bevisbyrden.
 det angivelige nedslag på grund af ejendommens stand er givet på grundlag
 af ejendommens stand 1¼ år før fraflytning. der er intet oplyst om, at køber
 ville give mere for ejendommen, hvis den var istandsat. køber har givet 26
millioner kroner for ejendommen i den stand, de skulle bruge den i. det er
bu ejendommes egne beregninger i forhold til bogførte værdier, som her
skal dokumentere et tab, og ikke oplysninger om forhandlinger med køber.
der fremgår intet af købsaftalen om, at standen har haft betydning for prisen.
bu ejendomme opnåede handelsprisen på tidspunktet. der er ikke givet
nedslag på grund afstanden, men blot solgt til under den bogforte pris. der
er således ikke lidt et tab. ejendommen blev solgt uden indtægter, så køber
kunne kun basere prisen på sin egen forventede anvendelse af den. revisors
og kreditforeningers beregninger dokumenterer heller ikke et tab, for de do
kumenterer ikke en reel handelsværdi. dette støttes af det forhold, at ejen
dommen få år forinden er købt for et noget mindre beløb.
rettens begrundelse og afgørelse
der er mellem parterne enighed om, at nordea fraflyttede lejemålet nønega
de 14, holstebro, uden at istandsætte dette i overensstemmelse med den ind
gåede lejeaftale. parterne er således enige om, at nordea som udgangspunkt
skal betale for istandsættelse, men uenige om, hvorvidt denne pligt er
bortfaldet ved bu ejendommes salg af ejendommen til tredjemand. der er i
den forbindelse uenighed om, hvorvidt den opnåede pris på 26 millioner
                                                         std[’s1446.sci i .stci2-k lys 12-ty liii -11(m)-im?
                                                                                side 6/7
 kroner ville have været højere, såfremt ejendommen havde været istandsat,
 og uenighed om, hvem der bærer bevisbyrden for dette.
 retten finder, at bevisbytden for, at bc ejendomme efter overdragelsen af
                                                        -
 ejendommen og dermed bortfaldet af pligten til på et tidspunkt rent faktisk
 at istandsætte denne har lidt et tab i anledning af den manglende istandsæt
                        -
 telse, påhviler dc ejendomme som en del afbevisbyrden for kravet. det be
 mærkes i den forbindelse, at det er bc ejendomme som aftalepart ved salget
 af ejendommen, der har rådighed over de oplysninger, som skal bruges til at
 bevise hvilke momenter, der spillede ind ved fastsættelsen af prisen for ejen
 dommen. nordea har som udenforstående tredjepart ikke adgang til disse
 oplysninger.
 det fremgår afkobsaftalen mellem dc ejendomme som sælger og braaten
og pedersen aps som køber, at ejendommen er solgt uistandsat, men ikke at
dette har spillet nogen rolle for prisfastsættelsen. den medvirkende mægler,
 morten askjær, har heller ikke forklaret om pdsforhandlinger mellem par
terne, som inddrog ejendommens stand. køber af ejendommen har ikke væ
ret indkaldt til som vidne at forklare om, hvad standen betød for prisen, og
brian christensen har ikke i retten forklaret om sådanne forhandlinger, men
kun at muligheden for at kræve kapitalisering af istandsættelsen spillede en
rolle for hans accept af den tilbudte pris. der er derfor ikke på nogen måde
fort bevis for, at prisen for ejendommen ville have været højere, såfremt
denne havde været istandsat. bc ejendomme har dermed ikke bevist, at der
er lidt et tab.
nordea ffifindes herefter.
det følger af sagens udfald, at dc ejendomme skal betale sagsomkostninger
til nordea, som efter sagens værdi, karakter og omfang fastsættes til 80.000
kr. til dækning af advokatomkostninger.
thi kendes for ret:
sagsøgte, nordea bank danmark ais, frifindes.
sagsøgeren, dc ejendomme, vejle aps, skal inden 14 dage til nordea
bank danmark ais betale sagsomkostninger med 80.000 kr.
lillian lund tinggaard
udskriftens rigtighed bekræftes.
retten i holstebro. den 1.juli 2016.
                                                          stolii446-soi.s7o2.ki94.fl2-t,-ufl.mmiao3z
                                                                     side 7/7
frost, kontorftildmægtig
                         5t006 446-sol -5102-kl 93m2-t3,l0 l-m0-d13
 publiceret til portalen d. 17-04-2018 kl. 09:11
modtagere: indstævnte nordea bank danmark a/s


text:
                             højesterets dom
                      afsagt torsdag den 13. september 2018
sag 65/2018
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t3
(advokat poul helmuth petersen)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 28. august 2017 og af østre
landsrets 8. afdeling den 16. januar 2018.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jon stokholm, vibeke rønne, jens peter
christensen, jan schans christensen og kristian korfits nielsen.
påstande
dommen er anket af tiltalte, t3, med påstand om afvisning af straffesagen, subsidiært
ophævelse af landsrettens dom og hjemvisning til fornyet behandling i landsretten, mere
subsidiært frifindelse og mest subsidiært formildelse.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse.
anbringender
t3 har anført navnlig, at tiltalerne i anklageskriftet ikke opfylder betingelserne i
retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4. anklageskriftet er udformet uden fornøden præcision med
hensyn til angivelse af tid, geografi, omfanget af de enkelte handlinger og de involverede
personer. den manglende præcision i tiltalerne har i væsentlig grad hindret muligheden for
fyldestgørende tilrettelæggelse af hans forsvar, jf. den europæiske menneskeret-
                                                - 2 -
tighedskonventions artikel 6, og har konkret umuliggjort vurderingen af spørgsmålet om for-
ældelse af strafansvaret. som følge heraf bør straffesagen afvises.
hvis højesteret ikke er enig heri, bør landsrettens dom ophæves og sagen hjemvises til forny-
et behandling i landsretten. det skyldes, at landsretten ikke burde have tilladt dokumentation
af politirapporterne vedrørende telefonisk afhøring af ham. betingelserne i retsplejelovens §
871, stk. 4, for undtagelsesvis at tillade dokumentationen var ikke opfyldt. karakteren af en
afhøringsrapport er – også i et tilfælde, hvor en tiltalt efterfølgende nægter at afgive forklaring
– afgørende for, om dokumentation skal tillades, jf. herved forbuddet mod selvinkriminering i
bl.a. den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 6. landsretten har i forbindelse
med tilladelsen til at dokumentere politirapporterne ikke overvejet betydningen af, at det ene-
ste andet reelle bevis i sagen var de helt generelle og ikke-verificerbare oplysninger i regnear-
ket, som uber b.v. udleverede til de hollandske skattemyndigheder, og hvis lovlige anven-
delse som bevis i sagen der var rejst spørgsmål om. der er heller ikke taget hensyn til, at afhø-
ringen ikke er sket ved personligt fremmøde, og at der ikke var en forsvarer til stede. han
blev på tidspunktet for den telefoniske afhøring ikke oplyst om retten til at have en forsvarer
til stede, selv om det må have stået klart for politiet, at forsvarerbeskikkelse efter sagens ka-
rakter kunne og ville ske. det kan efter landsrettens præmisser ikke udelukkes, at oplæsning
af politirapporterne har haft væsentlig betydning for landsrettens vurdering af skyldsspørgs-
målet.
strafansvaret for alle tre tiltaleforhold må anses for forældet. han blev gjort bekendt med sig-
telserne den 7. marts 2017, og forældelsesfristen er derfor tidligst afbrudt denne dag. de frem-
lagte oplysninger angiver ikke, hvornår kørslerne skulle have fundet sted, og det er derfor
ikke muligt at fastslå, om disse er foretaget før eller efter den 7. marts 2015. henset til karak-
teren af de handlinger, der er knyttet til overtrædelser af taxilovgivningen og færdselsloven, er
der ikke tilstrækkeligt grundlag for at betragte handlingerne som en fortsat forbrydelse. der
foreligger desuden ikke sådanne oplysninger, at det med tilstrækkelig sikkerhed kan konklu-
deres, om der har været afbrydelser mellem de forskellige kørsler og karakteren heraf. lands-
retten har ligesom byretten ved vurderingen af forældelsesspørgsmålet anvendt en formod-
ningsvurdering. denne vurdering, der i realiteten er knyttet til spørgsmålet om hans skyld, har
ført til, at mindst en af kørslerne er anset for at være udført efter den 7. marts 2015. dette er i
                                                - 3 -
strid med uskyldsformodningen i bl.a. den europæiske menneskerettighedskonventions arti-
kel 6, stk. 2. som følge heraf skal der ske frifindelse.
der skal også ske frifindelse, fordi de oplysninger, som skat modtog fra de hollandske skat-
temyndigheder, ikke har kunnet inddrages i sagen, da videregivelsen er sket i strid med artikel
16 i direktiv 2011/16/eu. det har formodningen imod sig, at det samtykke, som blev meddelt
i mail af 30. september 2016 fra den hollandske mlc-koordinator, på informeret vis er afgi-
vet i overensstemmelse med direktivets artikel 16, stk. 2. den grundlæggende betingelse for
anvendelse af oplysningerne er således ikke opfyldt. proceduren for meddelelse af samtykke
må således forudsætte, at den anmodende medlemsstat fremsender en specifik og detaljeret
anmodning, og at den anmodede medlemsstat foretager en konkret vurdering af, om der vil
kunne ske udveksling og anvendelse af oplysningerne til lignende formål i denne medlems-
stat. at dette ikke er sket, understøttes af sagens øvrige oplysninger, herunder breve af 25.
august 2016 og 27. juli 2017 fra de hollandske skattemyndigheder til uber b.v.
hvis højesteret imidlertid måtte komme til, at han kan straffes som sket, står den idømte bøde
ikke i passende forhold til lovovertrædelserne. ved fastsættelsen af bødeniveauet bør der ta-
ges væsentligt hensyn til, at tiltalen vedrører en periode i 2015, hvor uber b.v.’s forretnings-
koncept var under massiv medieomtale, og at der fra politisk side blev afgivet positive udta-
lelser om virksomhedens etablering i danmark. udenrigsministeriet ses således også gennem
invest in denmark at have bistået uber b.v. med etablering af kontor mv. først i 2016 blev
der afsagt domme om lovligheden af uber b.v.’s aktiviteter. han har således været i und-
skyldelig uvidenhed om reglerne i taxilovgivningen, og straffen bør som følge heraf bortfalde,
jf. straffelovens § 83. hvis højesteret ikke finder grundlag herfor, bør bøden nedsættes. der
er således ikke grundlag for at fastsætte bøden på baggrund af det indtjente beløb. den nye
taxilov (lov nr. 1538 af 19. december 2017), der trådte i kraft den 1. januar 2018, indeholder
regler om straffastsættelsen ved bl.a. taxikørsel uden tilladelse. straffen er fortsat bøde, og
lovforarbejderne indeholder detaljerede overvejelser om bødefastsættelsen. det fremgår bl.a.,
at der skal lægges vægt på indtjening, og der er samtidig en angivelse af, hvad der må opfattes
som en øvre grænse for skærpede bøder. grænsen går ved en fordobling eller tredobling af
normalbøden på 35.000 kr. i gentagelsestilfælde. lovforarbejderne må opfattes sådan, at der
ved fordobling eller tredobling af bøden tages tilstrækkeligt hensyn til en konkret økonomisk
vinding. landsrettens bødefastsættelse burde derfor være sket under hensyntagen til § 35 i
                                                 - 4 -
den nye taxilov, jf. herved straffelovens § 3, stk. 1. der bør også tages hensyn til, at anklage-
myndigheden ikke har nedlagt påstand om konfiskation af en konstateret fortjeneste. som
følge heraf er der ikke taget fornødent hensyn til, at der er sket fuld beskatning af hans indtje-
ning ved taxikørslerne, og at der ikke – som ved konfiskation af udbytte ved en strafbar hand-
ling – sker fornyet indkomstansættelse. herudover er der en væsentlig usikkerhed forbundet
med opgørelsen af indtjeningen i sagen.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at anklageskriftet i tilstrækkelig grad opfylder kra-
vene efter retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4. anklageskriftet indeholder eksakte oplysninger
om det anvendte køretøjs registreringsnummer, antallet af kørte ture og den opnåede indtje-
ning herved, ligesom det indeholder oplysninger om tid og sted angivet som ”løbende i 2015
fortrinsvis i storkøbenhavn”. tiltalte har dermed vidst, hvad tiltalerne mod ham gik ud på og
har haft mulighed for at tilrettelægge sit forsvar.
dokumentationen af tiltaltes forklaringer til politirapport udgør ikke en rettergangsfejl. det er
almindeligt antaget, at hvis retsplejelovens regler om afhøring, herunder § 752, stk. 1, er ble-
vet iagttaget i forbindelse med politiets afhøring af sigtede, kan forklaringen til politirappor-
ten dokumenteres i forbindelse med hovedforhandlingen, hvis tiltalte nægter at afgive forkla-
ring. da overtrædelsen ikke ville medføre højere straf end bøde, blev tiltalte ikke vejledt om
muligheden for at begære en forsvarer beskikket. dette er ikke et krav, jf. § 1, stk. 1, i be-
kendtgørelse nr. 467 af 26. september 1978 om vejledning af sigtede om adgangen til at be-
gære en forsvarer beskikket. en eventuel tilsidesættelse eller forkert anvendelse af reglerne
kan i denne sag i øvrigt ikke medføre ophævelse og hjemvisning, jf. retsplejelovens § 925,
stk. 1, jf. § 936. landsretten fandt tiltalte skyldig af de grunde, der var anført af byretten, og
med bemærkning om, at tiltalte heller ikke for landsretten havde ønsket at afgive forklaring.
tiltaltes forklaringer til politirapport blev ikke dokumenteret i byretten og kan dermed ikke
have indgået i byrettens vurdering af skyldsspørgsmålet. sagen ville således ikke have fået et
andet udfald, hvis dokumentationen ikke havde fundet sted.
der er ikke indtrådt forældelse af strafansvaret. den strafbare virksomhed har bestået af helt
ensartede og kontinuerlige handlinger med en sådan indre sammenhæng, at forudsætningerne
for at betragte dem som en fortsat forbrydelse er opfyldt. dette medfører, at forældelsesfristen
først begyndte at løbe fra ophøret af den sidste i rækken af udførte taxikørsler, og at der kan
                                                 - 5 -
ske domfældelse for samtlige taxikørsler, hvis blot en af dem har fundet sted efter den 7.
marts 2015. højesteret må her lægge det bevisresultat, der er fastlagt ved landsrettens dom, til
grund, jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, jf. § 912, stk. 1.
betingelserne i artikel 16, stk. 2, i direktiv 2011/16/eu for skats videregivelse af de mod-
tagne oplysninger til københavns politi er opfyldt, og der er dermed tale om et lovligt tilveje-
bragt bevis. højesterets vurdering af, om de hollandske myndigheder havde meddelt samtyk-
ke til, at de danske skattemyndigheder kunne videregive oplysningerne til andre danske myn-
digheder, herunder politiet, må ske på grundlag af landsrettens bevisresultat. landsretten til-
trådte, at samtykket må anses for udtrykkeligt og uden forbehold af nogen art. oplysningerne
var helt centrale for politiets opgave med at strafforfølge personer, der havde udført taxikørsel
i strid med reglerne, og skat kunne derfor med hjemmel i den dagældende persondatalovs §
8, stk. 2, nr. 3, lovligt udlevere listen med oplysninger om uber-chaufførerne til københavns
politi. hvis højesteret imidlertid måtte komme frem til, at oplysningerne er tilvejebragt i strid
med direktivets artikel 16, stk. 2, har tiltalte – uanset oplysningernes inddragelse i straf-
fesagen – haft adgang til en retfærdig rettergang, jf. den europæiske menneskerettigheds-
konventions artikel 6. forsvareren har haft mulighed for at anfægte såvel bevisets anvendelse
som dets pålidelighed, og både byretten og landsretten har taget stilling til forsvarerens an-
bringender. der er tale om et meget stærkt bevis, hvis pålidelighed og nøjagtighed, tiltalte har
haft mulighed for at sætte spørgsmålstegn ved, men ikke har anfægtet. oplysningerne er i
øvrigt udleveret frivilligt af uber b.v. til de hollandske myndigheder.
bødefastsættelsen bør ske med udgangspunkt i det indkørte beløb og under hensyntagen til, at
beløbet ikke er søgt konfiskeret i forbindelse med sagens behandling i retten. forarbejderne til
den nye taxilov (lov nr. 1538 af 19. december 2017) må forstås i overensstemmelse med straf-
felovens § 51, stk. 3, hvorefter der ved bødens fastsættelse bl.a. skal tages hensyn til den op-
nåede eller tilsigtede fortjeneste. samtidig skal bøden sikre, at en overtrædelse ikke kan betale
sig. det må anses for mest formålstjenligt, at bøden udmåles under hensyn til det indtjente
beløb med tillæg af 20 %.
supplerende sagsfremstilling
under henvisning til artikel 16, stk. 2, i direktiv 2011/16/eu har rigsadvokaten ved en rets-
hjælpsanmodning til de kompetente judicielle myndigheder i holland anmodet om at få op-
                                                 - 6 -
lyst, om det – i en situation som den foreliggende – er tilladt efter hollandsk lovgivning for de
hollandske skattemyndigheder at videregive oplysninger til andre hollandske myndigheder,
herunder det hollandske politi til brug for en straffesag.
rigsadvokaten har den 14. august 2018 modtaget svar på denne retshjælpsanmodning. i svaret
henvises til en udtalelse af 13. august 2018, hvori er anført bl.a. (i dansk oversættelse):
       ”efter artikel 67 i loven om skatter og afgifter til staten (awr-loven) er oplysninger,
       der er indsamlet af skattevæsenet til brug for påligning og opkrævning af skatter og af-
       gifter, hemmelige. hovedreglen er, at oplysninger udelukkende må deles med andre,
       hvis formålet er påligning og opkrævning af skatter og afgifter.
       der findes en række undtagelser fra hovedreglen i awr-lovens artikel 67.
       1. hemmeligholdelsespligten gælder ikke, hvis der er en lovbestemmelse, der indehol-
           der en forpligtelse til at udlevere oplysninger. når anklagemyndigheden på grundlag
           af strafferetsplejelovens artikel 126nd udsteder et pålæg til skattevæsenet om at ud-
           levere oplysninger, skal skattevæsenet udlevere disse oplysninger til anklageren, og-
           så selvom det drejer sig om oplysninger, der indhentes til efterforskning af andre de-
           likter end skattedelikter. anklageren kan derpå udlevere disse oplysninger til politiet,
           således at politiet kan bruge oplysningerne i en efterforskning.
       2. hemmeligholdelsespligten gælder ikke, hvis en embedsmand i skattevæsenet under
           en skattemæssig efterforskning kommer i besiddelse af oplysninger, der hos ham
           vækker en mistanke om, at der er begået et (ikke skatterelateret) strafbart forhold,
           som ifølge loven skal anmeldes. her drejer det sig blandt andet om alvorlige delikter,
           som bringer statens sikkerhed i fare, sabotage, terroristiske aktiviteter, mord, mand-
           drab, voldtægt. også korrupt embedsførelse er omfattet af anmeldelsespligten.
       3. hemmeligholdelsespligten gælder heller ikke for delikter, som en embedsmand hos
           skattevæsenet kan (men ikke har lovpligt til at) indgive anmeldelse om. det er direk-
           tøren for fiod eller forbindelsesofficeren for anliggender vedrørende awr-loven,
           der bestemmer, om der indgives anmeldelse. der indgives i hvert fald anmeldelse om
           en række alvorlige delikter, såsom
           - formueforbrydelser (tyveri, bedrageri, underslæb, hæleri o.lign.) når de til forbry-
               delsen knyttede økonomiske interesser overstiger et beløb på € 25.000,-;
           - delikter, som udgør en direkte eller indirekte trussel mod folkesundheden, herun-
               der den mentale folkesundhed, og som er af erhvervsmæssig karakter. der sker i
               alle tilfælde anmeldelse af fremstilling af eller handel med børneporno, af er-
               hvervsmæssig dyrkning af hamp og af handel med hård narkotika;
           - modtagelse eller betaling af bestikkelse i det omfang, der er tale om en forbrydel-
               se i henhold til straffeloven;
           - hvidvaskning (efter opdagelse af usædvanlige transaktioner).
       konklusion:
       spørgsmålet om, om det for de nederlandske skattemyndigheder er tilladt at videregive
       oplysninger til andre nederlandske myndigheder, for eksempel til det nederlandske poli-
       ti til brug for en straffesag, kan besvares bekræftende. det nederlandske skattevæsen
       må godt videregive oplysninger til en anden forvaltningsmyndighed såsom politiet på
                                                - 7 -
      grundlag af et pålæg fra anklagemyndigheden, eller når det drejer sig om (alvorlige)
      delikter.”
der er endvidere fremlagt en udtalelse fra august 2018 fra uber b.v.’s hollandske advokat,
hvori der peges på proceduremæssige fejl, der angiveligt er begået i forbindelse med deling af
oplysninger om uber-chauffører mellem de hollandske skattemyndigheder, de danske skat-
temyndigheder og dansk politi.
retsgrundlag
rådets direktiv 2011/16/eu af 15. februar 2011 om administrativt samarbejde på beskat-
ningsområdet og om ophævelse af direktiv 77/799/eøf indeholder i artikel 16, stk. 1 og 2,
sålydende bestemmelser:
      ”1. oplysninger, der under en eller anden form videregives mellem medlemsstater i
      medfør af dette direktiv, er omfattet af tavshedspligt og nyder samme beskyttelse som
      den, der gælder for tilsvarende oplysninger i henhold til lovgivningen i den medlems-
      stat, der modtager dem. sådanne oplysninger kan anvendes til administration og hånd-
      hævelse af medlemsstaternes nationale love vedrørende de skatter, der er nævnt i artikel
      2.
      sådanne oplysninger kan også anvendes til ansættelse og håndhævelse af andre skatter
      og afgifter, der er omfattet af artikel 2 i rådets direktiv 2010/24/eu af 16. marts 2010
      om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med skatter, afgifter og
      andre foranstaltninger, eller til ansættelse og håndhævelse af obligatoriske sociale bi-
      drag.
      endvidere kan de anvendes i forbindelse med retslige og administrative procedurer, som
      kan medføre anvendelse af sanktioner, og som indledes på grund af overtrædelse af
      skattelovgivningen, med forbehold af generelle regler og bestemmelser om sagsøgtes og
      vidners rettigheder i sådanne procedurer.
      2. med tilladelse fra den kompetente myndighed i den medlemsstat, der videregiver
      oplysninger i henhold til dette direktiv, og kun i det omfang, dette er tilladt i henhold til
      lovgivningen i den medlemsstat, hvor den myndighed, der modtager oplysninger, er
      hjemmehørende, kan oplysninger og dokumenter, der modtages i henhold til dette direk-
      tiv, anvendes til andre formål end dem, der er nævnt i stk. 1. en sådan tilladelse gives,
      hvis oplysningerne kan anvendes til lignende formål i den medlemsstat, hvor den kom-
      petente myndighed, der videregiver oplysningerne, er hjemmehørende.”
lov om taxikørsel (lov nr. 329 af 14. maj 1997 med senere ændringer) er ophævet ved taxilo-
ven (lov nr. 1538 af 19. december 2017), der trådte i kraft den 1. januar 2018.
taxiloven indeholder bl.a. følgende bestemmelser:
                                                 - 8 -
     ”§ 3. der kræves tilladelse til at udføre erhvervsmæssig persontransport i biler.
     …
     § 24. erhvervsmæssig persontransport må kun udføres med biler, der er godkendt og re-
     gistreret til erhvervsmæssig persontransport.
     § 35. medmindre højere straf er forskyldt efter anden lovgivning, straffes med bøde
     den, der
     1) overtræder § 2, stk. 1, § 3, stk. 1 eller 8, § 4, stk. 2, § 5, stk. 1, § 6, stk. 2, § 7, stk. 1,
     § 8, stk. 2, § 9, stk. 2, § 10, § 20, stk. 1-9, § 21, stk. 3 eller 4, § 22, stk. 2, §§ 23-27, §
     37, stk. 2 eller 3, § 38 eller § 40, stk. 2, …
     …
     stk. 5. der kan ved udmåling af straffen efter stk. 1 lægges vægt på, hvilke økonomiske
     gevinster der er opnået eller forsøgt opnået ved den pågældende overtrædelse, og karak-
     teren af den begåede overtrædelse.”
om straffastsættelsen er der i de almindelige bemærkninger i forslaget til taxilov anført bl.a.
(folketingstidende 2017-18, tillæg a, lovforslag nr. l 24, s. 21 f.):
     ”2.11. straffebestemmelser
     2.11.1. gældende ret
     det nuværende bødeniveau for overtrædelse af taxiloven og bestemmelser udstedt i
     medfør heraf fremgår af rigsadvokatens meddelelse nr. 5/2009 om taxikørsel m.v., som
     senest er revideret den 17. december 2014. det følger af rigsadvokatens meddelelse, at
     anklagemyndigheden for chaufførernes vedkommende som udgangspunkt skal nedlæg-
     ge påstand om bødestraffe på mellem 500 kr. og 1.500 kr. med mulighed for en stigning
     til 3.500 kr. i tilfælde af gentagne overtrædelser. for vognmændenes vedkommende kan
     der blive tale om bødestraf, hvis disse er medansvarlige for chaufførers overtrædelser.
     bøderne er i sådanne tilfælde på samme niveau eller højere og indtil det dobbelte, hvis
     der er grundlag for dette.
     i tilfælde, hvor der foreligger flere overtrædelser til samtidig bedømmelse, skal der ned-
     lægges en samlet bødepåstand ud fra en konkret vurdering.
     på bus- og godskørselsområdet blev der ved lov nr. 1639 af 26. december 2013 indført
     anbefalede bødeniveauer på 5.000 kr. for mindre alvorlige overtrædelser, 15.000 kr. for
     alvorlige overtrædelser og på 35.000 kr. for mest alvorlige overtrædelser.
     2.11.2. transport-, bygnings- og boligministeriets overvejelser og den foreslåede ord-
     ning
     det fremgår af den politiske aftale om modernisering af taxiloven, at der skal udformes
     et bødekatalog med kriterier samt anbefalede bødeniveauer, således at disse bringes på
     niveau med bus- og godskørselsområdet.
                                               - 9 -
      det foreslås at hæve bødeniveauet generelt, således at det kommer til at svare til ni-
      veauet på bus- og godskørselsområdet. en sådan generel forhøjelse forventes at ville
      have en præventiv effekt.
      det foreslås videre, at der ved udmåling af straf for overtrædelse af denne lov eller af
      bestemmelser fastsat i medfør af denne lov ikke alene lægges vægt på, hvilke økonomi-
      ske gevinster, der er opnået eller forsøgt opnået ved den pågældende overtrædelse, men
      også hvorvidt overtrædelsens karakter er mindre alvorlig, alvorlig eller meget alvorlig.
      det foreslås således at indføre bøder på 5.000 kr. for mindre alvorlige overtrædelser, på
      15.000 kr. for alvorlige overtrædelser og på 35.000 kr. for meget alvorlige overtrædel-
      ser, jf. forslagets § 35, jf. bilag 1.
      det foreslås videre at indføre en bødesats på 5.000 kr. i de tilfælde, hvor der er tale om
      mindre alvorlige overtrædelser. der vil fx være tale om en mindre alvorlig overtrædelse,
      hvis kørselskontorets priser og priser for eventuelle tillægsydelser ikke fremgår af kør-
      selskontorets hjemmeside. bødens størrelse skal ses i lyset af overtrædelsens mindre al-
      vorlige karakter, idet passagererne i dette tilfælde udvendigt på bilen kan aflæse prisen
      for en tur på 10 km. ved den pågældende undladelse opnås ikke en uberettiget økono-
      misk vinding.
      meget alvorlige overtrædelser af loven, fx udførelse af erhvervsmæssig persontransport
      uden at have tilladelse hertil i henhold til § 3, stk. 1, i denne lov foreslås straffet med en
      bøde på 35.000 kr. bødens størrelse er udtryk for overtrædelsens meget alvorlige karak-
      ter samt den økonomiske gevinst, som overtræderen tilegner sig ved at tilsidesætte den-
      ne lovs krav til erhvervets standard og ikke mindst krav til udøvernes økonomiske og
      personlige kvalifikationer og habilitet.
      det foreslås, at bøder skal kunne overstige 35.000 kr., hvis der er tale om skærpende
      omstændigheder, fx hvis den ulovlige virksomhed er blevet udført gennem længere tid,
      eller hvis der er tale om gentagne overtrædelser.
      som udgangspunkt skal bødestraffens størrelse i forbindelse med skærpende omstæn-
      digheder afspejle det unddragne beløb eller den uberettigede vinding, som er opnået ved
      overtrædelsen. dette vil kunne medføre, at bøden for en overtrædelse, hvor der forelig-
      ger skærpende omstændigheder, vil kunne fordobles eller tredobles.
      fastsættelsen af straffen beror dog fortsat på domstolenes konkrete vurdering i det en-
      kelte tilfælde af samtlige omstændigheder i de konkrete sager. det angivne strafniveau
      kan således fraviges i både op- og nedadgående retning, hvis der i en konkret sag fore-
      ligger skærpende eller formildende omstændigheder, jf. herved de almindelige regler
      om straffens fastsættelse i straffelovens kapitel 10.”
af de specielle bemærkninger til taxilovens § 35 fremgår bl.a. (folketingstidende 2017-18,
tillæg a, lovforslag nr. l 24, s. 60 ff.):
      ”til § 35
                                               - 10 -
     …
     formålet med forslaget er at nedsætte antallet af overtrædelser af bestemmelserne i lov-
     forslaget.
     det foreslås, at bødeniveauet hæves betydeligt i forhold til niveauet for forhold omfattet
     af den gældende bestemmelse, således at det kommer på niveau med bødesatserne på
     bus- og godskørselsområdet. det foreslås således at indføre bøder på 5.000 kr. for min-
     dre alvorlige overtrædelser, på 15.000 kr. for alvorlige overtrædelser og på 35.000 kr.
     for meget alvorlige overtrædelser.
     det foreslås endvidere at der indføres bødesatser på 2.000 kr., 4.000 kr. og 8.000 kr. for
     chaufførers overtrædelse af konkrete bestemmelser i loven.
     forslagene til niveau for bødestraf for overtrædelse af de enkelte bestemmelser fremgår
     af bilag 1 til lovforslaget.
     som udgangspunkt skal bøden ved skærpende omstændigheder afspejle det unddragne
     beløb eller den uberettigede vinding, som er opnået ved overtrædelsen. dette vil kunne
     medføre, at bøden for en overtrædelse, hvor der foreligger skærpende omstændigheder,
     fx gentagne kørsler uden tilladelse, vil kunne fordobles eller tredobles.
     …
     det foreslås, at overtrædelse af forslagets § 3, stk. 1, om at erhvervsmæssig person-
     transport i biler indrettet til befordring af højst 9 personer, inkl. chaufføren, kun kan ud-
     føres på grundlag af tilladelse i henhold til dette lovforslag, straffes med bøde på 35.000
     kr. overtrædelse af det foreslåede i § 3, stk. 1, anses som en meget alvorlig overtrædel-
     se, idet kravet om en tilladelse er det grundlæggende krav til udførelse af erhvervsmæs-
     sig persontransport. overtrædelse heraf vil påføre de vognmænd, der har erhvervet sig
     en tilladelse og som følge heraf lever op til de krav, der stilles for at få tilladelsen, og
     som til stadighed lever op til disse krav, en uretmæssig konkurrence.
     …
     det foreslås i stk. 5, at der ved udmåling af straffen efter stk. 1 kan lægges vægt på
     hvilke økonomiske gevinster, der er opnået eller søgt opnået ved den pågældende over-
     trædelse, og karakteren af den begåede overtrædelse.
     de i bilag 1 foreslåede bødesatser, vil kunne fordobles eller tredobles, hvis der forelig-
     ger skærpende omstændigheder i forbindelse med overtrædelse af bestemmelser i denne
     lov.
     der bør ved udmåling af bødestraf tillige tages hensyn til omfanget af unddragne beløb
     og uberettiget vinding i forbindelse hermed.”
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstillinger
                                                 - 11 -
skat modtog medio september 2016 oplysninger fra de hollandske skattemyndigheder om
udbetalinger fra uber b.v., holland, til uber-partnere i danmark (uber-chauffører). disse
oplysninger blev i december 2016 videregivet til københavns politi, der efterfølgende rejste
tiltale mod bl.a. t3 for overtrædelse af taxilovgivningen (forhold 1 og 2) og færdselsloven
(forhold 3). ved landsrettens dom er t3 fundet skyldig efter anklageskriftet.
for højesteret angår sagen, om de rejste tiltaler i forhold 1-3 opfylder det præciseringskrav til
et anklageskrift, som fremgår af retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4, jf. stk. 1, nr. 3. der er
endvidere spørgsmål, om t3s forklaring til politirapport har kunnet dokumenteres under
hovedforhandlingen i landsretten. derudover angår sagen, om forholdene var forældede, da
t3 blev sigtet den 7. marts 2017, og om de oplysninger fra uber b.v., som har dannet
grundlag for domfældelsen, kunne inddrages i sagen. endelig er der spørgsmål om
straffastsættelsen.
afvisningspåstanden – anklageskriftets udformning
t3 blev i forhold 1 tiltalt for overtrædelse af lov om taxikørsel § 16, stk. 1, nr. 1, jf. § 1, stk. 1,
ved ”løbende i 2015 fortrinsvis i storkøbenhavn at have udført taxikørsel, i alt 609 ture med
personbil reg.nr. … uden tilladelse og uden at betingelserne for samkørselsarrangement, der
ikke kræver tilladelse, var opfyldt, jf. bekendtgørelse nr. 405 af 8. maj 2012 om taxikørsel § 1,
idet kørslerne blev udført mod vederlag, der ikke alene var godtgørelse for de med kørslen
direkte forbundne omkostninger, idet passagerne betalte til uber for kørslerne, hvorefter uber
afregnede med tiltalte, der fik indbetalt 60.081 kr. på en bankkonto.” han blev endvidere i
forhold 2 tiltalt for overtrædelse af bekendtgørelse om særlige krav til taxier mv. § 18, stk. 1,
jf. § 1, ved at have udført de omhandlede taxikørsler, selv om det anvendte køretøj ikke var
godkendt og registreret hertil, og i forhold 3 tiltalt for overtrædelse af færdselslovens § 117 d,
stk. 2, jf. § 56, stk. 1, 1. pkt., ved at have udført taxikørslerne uden at have erhvervet kørekort
til erhvervsmæssig personbefordring.
højesteret finder, at anklageskriftet indeholder en tilstrækkelig og tydelig beskrivelse af tilta-
leforhold 1-3, så tiltalte har haft reel mulighed for at vide, hvad tiltalen går ud på, og således
har kunnet tilrettelægge sit forsvar forsvarligt. anklageskriftet lever dermed op til præcise-
ringskravet i retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4, jf. stk. 1, nr. 3, og til de krav, der stilles efter
artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention.
                                               - 12 -
t3s påstand om straffesagens afvisning tages herefter ikke til følge.
påstanden om ophævelse og hjemvisning – dokumentation af politirapporter
under hovedforhandlingen i landsretten fik anklagemyndigheden i medfør af retsplejelovens
§ 871, stk. 4, tilladelse til at dokumentere politirapporter af 7. marts 2017 med t3s forklaring
angående forhold 1-3. baggrunden herfor var, at han ligesom i byretten ikke ønskede at udtale
sig under hovedforhandlingen, men havde udtalt sig til politiet, da han blev sigtet og afhørt
vedrørende forhold 1-3 den 7. marts 2017. forud for afhøringen var han blevet gjort bekendt
med, at han ikke havde pligt til at udtale sig til politiet, jf. retsplejelovens § 752, stk. 1.
politirapporterne er således optaget under iagttagelse af retsplejelovens regler. der stilles ikke
krav om, at politiet i bødesager skal vejlede om muligheden for eventuelt at få beskikket en
forsvarer i henhold til retsplejelovens § 732, jf. herved § 1, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 467 af
26. september 1978 om vejledning af sigtede om adgangen til at begære en forsvarer beskik-
ket.
højesteret finder på den anførte baggrund, at landsretten ikke har tilsidesat retsplejelovens §
871, stk. 4, ved at tillade dokumentation af politirapporterne. landsretten har herved heller
ikke handlet i strid med artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention. det be-
mærkes, at t3s forklaring til politirapport ikke er anvendt som det eneste eller det
væsentligste bevis mod ham.
t3s påstand om ophævelse af landsrettens dom og hjemvisning af sagen til fornyet
behandling i landsretten tages herefter ikke til følge.
frifindelsespåstanden – forældelse og videregivelse af oplysninger
om forældelse
landsretten har af de grunde, der er anført af byretten, fundet det bevist, at t3 i løbet af 2015
udførte 609 taxikørsler, og at mindst en af kørslerne har fundet sted efter den 7. marts 2015,
og dermed mindre end to år før han blev sigtet.
                                               - 13 -
denne bevismæssige vurdering kan ikke efterprøves af højesteret, jf. retsplejelovens § 933,
stk. 2, jf. § 912, stk. 1, nr. 4, modsætningsvis. spørgsmålet er herefter, om taxikørslerne udgør
en sammenhængende række af lovovertrædelser, således at forældelsesfristen for alle hand-
linger under ét skal regnes fra ophøret af den sidste strafbare handling (fortsat forbrydelse).
højesteret tiltræder, at de overtrædelser af taxilovgivningen og færdselsloven, som t3 er
dømt for, må anses for en række ensartede og kontinuerlige handlinger med en sådan indre
sammenhæng, at de udgør en fortsat forbrydelse, og at der således på tidspunktet for
sigtelserne den 7. marts 2017 ikke var indtrådt forældelse af strafansvaret, jf. straffelovens §
93, stk. 1, nr. 1, sammenholdt med § 94, stk. 1 og 5.
som nævnt har landsretten tiltrådt byrettens bevisvurdering, hvorefter mindst en af kørslerne
har fundet sted efter den 7. marts 2015. som begrundelse herfor har byretten henvist til, at det
henset til antallet af kørsler har formodningen for sig, at mindst en af kørslerne har fundet sted
efter det nævnte tidspunkt, og at t3 ikke har ønsket at udtale sig i sagen. højesteret finder, at
byretten ikke herved har opstillet en formodningsregel, men at byretten har foretaget en
konkret bevisbedømmelse baseret på objektivt funderede forhold og på den baggrund har
fundet det tilstrækkeligt godtgjort, at mindst en af de udførte taxikørsler har fundet sted efter
den 7. marts 2015. højesteret finder herefter, at landsretten ved at tiltræde byrettens
begrundelse for, at mindst en af kørslerne har fundet sted efter den 7. marts 2015, ikke har
foretaget en bevismæssig vurdering af forældelsesspørgsmålet i strid med uskylds-
formodningen som udtrykt i artikel 6, stk. 2, i den europæiske menneskerettighedskonven-
tion.
om videregivelse af oplysninger
som anført af landsretten fik skat den 30. september 2016 tilladelse fra de hollandske skat-
temyndigheder til, at oplysninger om personer, der i danmark havde kørt som uber-
chauffører, kunne videregives til andre danske myndigheder. tilladelsen blev meddelt uden
begrænsninger og omfattede dermed bl.a. videregivelse af oplysningerne til dansk politi til
brug for strafferetlig forfølgning. højesteret finder, at den efterfølgende korrespondance, her-
under mellem de hollandske skattemyndigheder og uber b.v. og selskabets hollandske advo-
kat og mellem rigsadvokaten og de hollandske myndigheder, ikke kan føre til en ændret vur-
dering af den meddelte tilladelse til skat.
                                               - 14 -
efter sagens oplysninger kan det lægges til grund, at skats videregivelse af oplysninger til
københavns politi har været nødvendig for politiets strafforfølgning af personer, der har over-
trådt taxilovgivningen og færdselsloven. der var derfor hjemmel til videregivelsen i den da-
gældende persondatalovs § 8, stk. 2, nr. 3.
højesteret finder herefter, at det var berettiget, at de oplysninger, som skat modtog fra de
hollandske skattemyndigheder, indgik i straffesagen mod t3.
konklusion vedrørende frifindelsespåstanden
højesteret tager herefter ikke t3s frifindelsespåstand til følge.
straffastsættelsen
landsretten har ved strafudmålingen lagt vægt på karakteren af de begåede forhold, og at der
er tale om et betydeligt antal kørsler til samtidig pådømmelse. landsretten har under disse
omstændigheder fastsat bøden med udgangspunkt i det af uber udbetalte beløb.
henset til, at anklagemyndigheden ikke har nedlagt påstand om konfiskation, tiltræder høje-
steret, at bøden under de anførte omstændigheder er fastsat med udgangspunkt i det udbetalte
beløb.
t3 er idømt en bøde på 60.000 kr. allerede som følge af størrelsen af bøden finder højesteret
ikke grundlag for at nedsætte bøden som følge af ikrafttrædelsen den 1. januar 2018 af nye
regler om straffastsættelse i taxiloven (lov nr. 1538 af 19. december 2017), jf. princippet i
straffelovens § 3, stk. 1, se herved højesterets samtidige domme i sag 63/2018 og sag
64/2018.
der foreligger ikke andre grunde til at formilde straffen eller for at lade den bortfalde som
følge af undskyldelig uvidenhed om retsreglerne, jf. straffelovens § 83.
højesteret finder herefter, at den idømte bøde på 60.000 kr. med forvandlingsstraf af fængsel i
20 dage er passende. straffen fastsættes for så vidt angår forhold 1 og 2 tillige under henvis-
                                                   - 15 -
ning til § 35, stk. 1, nr. 1, jf. § 3, stk. 1, og § 24 i taxiloven (lov nr. 1538 af 19. december
2017).
samlet konklusion
højesteret stadfæster landsrettens dom.
                                          thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
tiltalte skal betale sagens omkostninger for højesteret.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                      afsagt mandag den 23. september 2013
sag 326/2011
(1. afdeling)
if skadeforsikring
(advokat michael s. wiisbye)
mod
a
(advokat niels rex, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i odense den 13. december 2010 og af østre
landsrets 10. afdeling den 23. maj 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, poul søgaard, marianne højgaard
pedersen, henrik waaben og oliver talevski.
  påstande
  appellanten, if skadeforsikring, har påstået frifindelse for påstanden om betaling af fuld
  personskadeerstatning.
  indstævnte, a, har påstået stadfæstelse.
  anbringender
  if skadeforsikring har anført, at der foreligger grov uagtsomhed, da as adfærd har indebåret
  en indlysende risiko for den faktisk indtrådte skade. begrebet grov uagtsomhed i færdselslo-
  vens § 101, stk. 2, må forstås på samme måde som det tilsvarende begreb i erstatningsan-
  svarslovens § 19, stk. 2, og forsikringsaftalelovens § 18, stk. 2.
  bilens fører var uden skyld i uheldet, og han er da også blevet frifundet under straffesagen.
  a er reelt eneansvarlig for uheldet. hvis adgangen til at reducere personskadeerstatning i
  henhold til færdselslovens § 101, stk. 2, i overensstemmelse med lovgivers intention skal
                                               - 2 -
 have et reelt indhold, må der ske reduktion med i hvert fald 1/3 i en sag som den forelig-
 gende, hvor alle delelementer i hændelsesforløbet er udtryk for en høj grad af uagtsomhed
 fra as side.
 a har anført, at if skadeforsikring har bevisbyrden for, at han har udvist en så grov uagt-
 somhed, at erstatningen for personskade skal nedsættes. denne bevisbyrde er ikke løftet, idet
 der er tvivl om de nærmere omstændigheder ved uheldet. der er således usikkerhed om,
 hvor hurtigt han kørte – den beregnede hastighed på 105 km/t kan ikke lægges til grund.
 hertil kommer, at hans hastighed umiddelbart forud for sammenstødet var uden betydning
 for uheldets indtræden. uheldet skyldes, at bilens fører tilsidesatte sin ubetingede vigepligt
 ved venstresvingningen. alle tre motorcyklister måtte bremse hårdt ned. der skal en meget
 høj grad af grov uagtsomhed til, før der sker nedsættelse af erstatning efter færdselslovens §
 101, stk. 2, 2. pkt.
 supplerende sagsfremstilling
 ved østre landsrets ankedom af 18. august 2011 blev a ligesom for byretten fundet skyldig
 i overtrædelse af færdselslovens § 3, stk. 1, § 4, stk. 1, og § 41, stk. 1, og stk. 2, nr. 1 og 3.
 landsretten idømte ham herfor en bøde på 4.500 kr. landsretten tiltrådte endvidere byret-
 tens afgørelse, hvorefter a blev frakendt retten til at føre motordrevet køretøj, hvortil der
 kræves kørekort, i 6 måneder.
 retsgrundlaget
 færdselslovens § 101, stk. 1 og 2, og § 103, stk. 1, har følgende ordlyd:
      ”§ 101. den, der er ansvarlig for et motordrevet køretøj, skal erstatte skader, som køre-
      tøjet volder ved færdselsuheld …
      stk. 2. erstatningen for personskade eller tab af forsørger kan nedsættes eller bortfalde,
      hvis skadelidte eller afdøde forsætligt har medvirket til skaden. erstatningen kan endvi-
      dere nedsættes og i særlige tilfælde bortfalde, hvis skadelidte eller afdøde ved grov u-
      agtsomhed har medvirket til skaden.
      …
      § 103. personskade eller tab af forsørger, der er en følge af sammenstød mellem motor-
      drevne køretøjer, erstattes efter reglerne i § 101, stk. 1 og 2.”
bestemmelserne stammer fra lov nr. 495 af 27. november 1985 om ændring af færdselsloven.
ændringsloven er baseret på betænkning nr. 1036/1985 om erstatning og forsikring for skader
opstået ved benyttelse af motordrevne køretøjer, som blev afgivet af justitsministeriets trafik-
erstatningsudvalg.
                                               - 3 -
for så vidt angår spørgsmålet om bortfald eller nedsættelse af erstatningen som følge af ska-
delidtes egen skyld mv., hedder det i betænkningen bl.a. (s. 77 f.):
      ”da de eksisterende bestemmelser om egen skyld efter udvalgets mening ikke kan anta-
      ges at have nogen væsentlig præventiv funktion for så vidt angår personskader, finder
      udvalget ikke, at hensynet til forebyggelse af ulykker kan anføres imod en lempelse af
      reglerne om egen skyld. udvalget finder også grund til at fremhæve, at en lempelse af
      egenskyldsreglerne som følge af den lovpligtige forsikringsordning ikke vil lægge en
      urimelig byrde på den enkelte skadevolder.
      på den anden side finder udvalget det ikke rimeligt eller forsvarligt at fastslå et erstat-
      ningsansvar på objektivt grundlag uden hensyn til egen skyld i de relativt få tilfælde,
      hvor skadelidte har medvirket forsætligt til skaden, f.eks. i forbindelse med selvmords-
      forsøg, hvorfor domstolene i dette tilfælde bør have adgang til at lade erstatningen bort-
      falde eller eventuelt nedsætte. på tilsvarende måde bør der være adgang til at lade for-
      sørger tabserstatning bortfalde eller nedsætte. det vil efter udvalgets opfattelse være
      naturligt i de nævnte tilfælde at lade erstatningen bortfalde, men udvalget har dog ikke
      fundet at burde afskære muligheden for alene at nedsætte erstatningen, f.eks. i tilfælde,
      hvor skadelidtes medvirken må antages at være en følge af sindssygdom, åndssvaghed
      eller forbigående sindsforvirring, uden at der foreligger en tilstand som omhandlet i
      myndighedslovens § 64.
      det kan forekomme tvivlsomt, hvorvidt et groft uagtsomt forhold fra skadelidtes side
      bør medføre nedsættelse eller bortfald af personskadeerstatning. da den almindelige re-
      gel om skyldvurdering formentlig må antages at indgå som et væsentligt led i den en-
      keltes retsbevidsthed, kan det måske i visse situationer forekomme stødende, om fuld
      erstatning under alle omstændigheder skal udbetales til den, som har gjort sig skyldig i
      en alvorlig overtrædelse af færdselsreglerne, og som således gennem sin uagtsomhed
      selv har pådraget sig erstatningsansvar over for den anden trafikant. under hensyn hertil
      og til retstilstanden i de øvrige nordiske lande, hvor en lempelse af erstatningsansvaret
      kan ske i tilfælde af groft uagtsom medvirken fra skadelidtes side, finder udvalget, at
      der fortsat bør være adgang til at nedsætte erstatningen ved grov uagtsomhed på skade-
      lidtes side. udvalget har imidlertid ikke ment, at enhver grov uagtsomhed bør medføre
      nedsættelse af personskadeerstatningen. der vil således efter udvalgets opfattelse ikke
      være noget til hinder for, at der gives fuld erstatning, selv hvor der foreligger meget
      betydelig egen skyld udvist af større børn eller unge, der har handlet under leg eller i
      kådhed. det samme gælder, hvis uagtsomheden må ses på baggrund af høj alder eller
      fysiske eller psykiske handicaps.
      foreligger der ikke forsæt, men et så groft uagtsomt forhold fra skadelidtes side, at der
      bør ske nedsættelse af erstatningen, vil det efter udvalgets opfattelse være rimeligt, at
      erstatningen som altovervejende hovedregel nedsættes med 1/3. en sådan forholdsvis
      fast regel vil være nødvendig for, at erstatningsspørgsmålet i videst muligt omfang kan
      afgøres uden langvarige og bekostelige retssager.”
i bemærkningerne til lovforslaget er betænkningens overvejelser om grov uagtsomhed gengi-
vet og kommenteret således (l 7, folketingstidende 1985-86, tillæg a, sp. 317 f.):
                                                - 4 -
      ”udvalget finder det tvivlsomt, om et groft uagtsomt forhold fra skadelidtes side bør
      medføre nedsættelse eller bortfald af personskadeerstatning. da den almindelige regel
      om skyldvurdering formentlig må antages at indgå som et væsentligt led i den enkeltes
      retsbevidsthed, kan det måske i visse situationer forekomme stødende, om fuld erstat-
      ning under alle omstændigheder skal udbetales til den, der har gjort sig skyldig i en al-
      vorlig overtrædelse af færdselsreglerne, og som således gennem betydelig uagtsomhed
      selv har pådraget sig erstatningsansvar over for den anden trafikant. under hensyn hertil
      og til retstilstanden i de øvrige nordiske lande, hvor der kan ske en lempelse af erstat-
      ningsansvaret i tilfælde af groft uagtsom medvirken fra skadelidtes side, finder udval-
      get, at der også i danmark fortsat bør være adgang til at lade erstatningen nedsætte eller
      bortfalde, når der foreligger en meget grov uagtsomhed fra skadelidtes side.
      skønner en domstol, at der i en konkret situation er udvist et så groft uagtsomt forhold,
      at der bør ske nedsættelse af erstatningen, vil det efter udvalgets opfattelse være rime-
      ligt, at nedsættelsen som udgangspunkt sker med 1/3.
      …
      justitsministeriet kan tilslutte sig udvalgets opfattelse.”
i overensstemmelse hermed hedder det i justitsministerens utrykte svar på spørgsmål 1 fra
folketingets retsudvalg bl.a.:
      ”når der således i bemærkningerne til lovforslaget er henvist til udvalgets forudsætnin-
      ger vedrørende anvendelsen af nedsættelsesreglen, medfører almindelige principper om
      lovfortolkning, at domstolene efter en konkret bedømmelse alene vil nedsætte erstatnin-
      gen, hvis skadelidte har udvist en særlig kvalificeret grov uagtsomhed.
      justitsministeriet finder endvidere, at der ved formuleringen af erstatningsretlige regler
      så vidt muligt bør anvendes almindelige anerkendte begreber som forsæt, simpel uagt-
      somhed eller grov uagtsomhed. en fravigelse af disse sædvanlige erstatningsretlige be-
      greber vil let kunne give anledning til vanskelige tvivlspørgsmål.”
for så vidt angår spørgsmålet om ansvarsgrundlaget og egen skyld for skader forvoldt ved
sammenstød mellem motordrevne køretøjer, hedder det i betænkningen bl.a. (s. 94 f.):
      ”den nugældende færdselslovs § 103 indebærer således, at erstatningen for personska-
      de nedsættes selv i de tilfælde, hvor skadelidte kun har udvist en mindre uagtsomhed
      eller endog (objektivt) har været uden nogen skyld i uheldet, men ikke kan bevise dette,
      fordi de nærmere omstændigheder ved uheldet ikke kan oplyses. i disse tilfælde opstil-
      les der i loven en formodning (præsumption) for, at den skadelidte fører, der tillige er
      ejer eller bruger af køretøjet, er delvis skyld i uheldet og erstatningen halveres …
      udvalget har på denne baggrund og på baggrund af de sociale og humanitære hensyn,
      der er anført til støtte for en lempelse af reglerne om egen skyld for så vidt angår fod-
      gængere, cyklister og passagerer, overvejet at foreslå færdselslovens særlige regler om
      sammenstødstilfælde ændret således, at personskade, som et motordrevet køretøj ved
      sammenstød med et andet motordrevet køretøj objektivt forvolder på føreren, ejeren el-
      ler brugeren af det sidstnævnte køretøj, erstattes i samme omfang som anden skade, der
      forvoldes af et motordrevet køretøj. en sådan ændring vil indebære, at ejeren eller bru-
      geren af et køretøj, der impliceres i et sammenstød - i praksis vedkommende forsik-
                                                - 5 -
       ringsselskab - vil være erstatningsansvarlig for personskade forvoldt på føreren (og/eller
       ejeren (brugeren)) af det andet køretøj efter den foreslåede almindelige regel om objek-
       tivt erstatningsansvar for skadeforvoldt af et motordrevet køretøj, og at egen skyld hos
       skadelidte kun medfører nedsættelse af erstatningen, såfremt det bevises, at skadelidte
       har handlet groft uagtsomt, og omstændighederne i øvrigt ikke taler imod en nedsæt-
       telse…
       …
       i øvrigt vil forslaget få følgende virkninger i en situation, hvor der forvoldes skade ved,
       at to motordrevne køretøjer ført af a og b støder sammen, og hvor kun a lider person-
       skade …:
       a. tilfælde, hvor hovedårsagen til sammenstødet - efter en traditionel bedømmelse -
       alene er b's kørselsfejl. den ved sammenstødet mellem motorkøretøjerne på a forvoldte
       personskade erstattes på objektivt grundlag af b. b's lovpligtige ansvarsforsikring hæf-
       ter for erstatningen. erstatningen til a nedsættes ikke, idet a forudsættes hverken at
       have handlet forsætligt eller groft uagtsomt…
       b. tilfælde, hvor hovedårsagen til sammenstødet - efter en traditionel bedømmelse -
       alene er a's kørselsfejl. den ved sammenstødet forvoldte personskade på a erstattes på
       objektivt grundlag af b. b's lovpligtige ansvarsforsikring hæfter for erstatningen. erstat-
       ningen nedsættes eller bortfalder kun, såfremt det bevises, at a har handlet forsætligt
       eller efter omstændighederne, hvis a har udvist grov uagtsomhed…
       c. såfremt sammenstødet efter traditionel bedømmelse skyldes såvel a's som b's kør-
       selsfejl, skal b og b's lovpligtige ansvarsforsikring på objektivt grundlag erstatte den
       personskade, som ved sammenstødet mellem køretøjerne er forvoldt a. erstatningen
       nedsættes eller bortfalder kun, såfremt det bevises, at a har handlet forsætligt eller ud-
       vist grov uagtsomhed, hvilket i praksis i denne situation kun sjældent vil være tilfældet.
       …
       d. såfremt de nærmere omstændigheder ved sammenstødet ikke kan klarlægges, skal b
       og b's lovpligtige ansvarsforsikring på objektivt grundlag erstatte den personskade, som
       ved sammenstødet mellem køretøjerne er forvoldt a. der vil i denne situation ikke være
       grundlag for at antage, at a har handlet forsætligt eller groft uagtsomt, hvorfor person-
       skadeerstatningen ikke nedsættes på grund af egen skyld …”
det fremgår af de almindelige bemærkninger i lovforslaget til ændringsloven, at justitsmini-
steriet også tilsluttede sig udvalgets opfattelse med hensyn til forbedring af førerens stilling
ved personskade som følge af sammenstød, jf. folketingstidende 1985-86, tillæg a, sp. 318 f.
højesterets begrundelse og resultat
sagens problemstilling
a kom alvorligt til skade den 19. marts 2009, hvor han på sin motorcykel stødte sammen med
en bil.
                                                - 6 -
for højesteret angår sagen, om if skadeforsikring som ansvarsforsikringsselskab for bilen
skal betale fuld personskadeerstatning til a, eller om erstatningen skal nedsættes med 1/3 som
følge af as egen skyld.
færdselslovens ordning om erstatning for personskade
efter færdselslovens § 101, stk. 1, skal den, der er ansvarlig for et motordrevet køretøj, er-
statte skader, som køretøjet forvolder ved bl.a. færdselsuheld. efter § 101, stk. 2, 1. pkt., kan
erstatningen for personskade eller tab af forsørger nedsættes eller bortfalde, hvis skadelidte
eller afdøde forsætligt har medvirket til skaden. erstatningen kan efter § 101, stk. 2, 2. pkt.,
endvidere nedsættes eller i særlige tilfælde bortfalde, hvis skadelidte eller afdøde ved grov
uagtsomhed har medvirket til skaden. reglerne finder tilsvarende anvendelse på personskade
eller tab af forsørger, der er en følge af sammenstød mellem motordrevne køretøjer, jf. § 103,
stk. 1.
efter det, der er anført i forarbejderne til færdselslovens § 101, stk. 2, 2. pkt., finder højeste-
ret, at det ikke er enhver grov uagtsomhed, som kan medføre nedsættelse af erstatning for per-
sonskade. nedsættelse kan kun ske, hvis der er tale om meget grov uagtsomhed. det er såle-
des ikke afgørende for spørgsmålet om nedsættelse, om skadelidte har udvist grov uagtsom-
hed, således som dette begreb må forstås efter erstatningsansvarslovens § 19, stk. 2, eller for-
sikringsaftalelovens § 18, stk. 2.
det må afgøres efter en samlet vurdering af den konkrete sags omstændigheder, om skadelidte
har medvirket til skaden ved en så grov uagtsomhed, at erstatningen bør nedsættes. der skal
ved bedømmelsen henses til, at formålet med nedsættelsesreglen efter forarbejderne er at
undgå udbetaling af fuld erstatning i tilfælde, hvor dette vil virke stødende som følge af, at
skadelidte selv har medvirket til skaden ved en alvorlig overtrædelse af færdselsloven. ved
sammenstød mellem motordrevne køretøjer skal det efter forarbejderne tillige indgå i bedøm-
melsen, om føreren af det motorkøretøj, som det objektive ansvar påhviler, har begået kør-
selsfejl, som har medvirket til sammenstødet.
den konkrete sag
højesteret lægger ligesom landsretten til grund, at a kørte frem mod krydset tietgens
allé/langelinie med en hastighed på ikke under 105 km/t, og at han på en ikke nærmere fast-
lagt strækning fra krydset læssøegade/tietgens allé frem mod krydset tietgens allé/lange-
linie kun kørte på motorcyklens baghjul.
                                                - 7 -
højesteret lægger endvidere ligesom landsretten til grund, at der var grønt lys i as kørselsret-
ning, at bilen var ved at dreje til venstre, og at de to andre motorcyklister, som fulgtes med a,
måtte bremse hårdt ned for ikke at ramme bilen.
under disse omstændigheder finder højesteret det ikke godtgjort, at a har medvirket til ska-
den ved en sådan grad af uagtsomhed, at erstatningen bør nedsættes efter færdselslovens §
103, stk. 1, sammenholdt med § 101, stk. 2, 2. pkt.
konklusion
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal if skadeforsikring betale 75.000 kr., som indbetales til
højesteret.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.