text:
                             højesterets dom
                         afsagt onsdag den 13. oktober 2010
sag 94/2007
(2. afdeling)
a
(advokat birthe valentin)
mod
advokatfirmaet olesen & lyager
(advokat joan colding)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 12. afdeling den 2. januar 2007.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per sørensen, per walsøe, poul søgaard, niels
grubbe og lars hjortnæs.
påstande
appellanten, a, har nedlagt påstand om, at indstævnte, advokatfirmaet olesen & lyager,
skal betale 750.000 kr. med procesrente fra den 27. januar 1995, subsidiært fra sagens anlæg
den 17. august 2001.
advokatfirmaet olesen & lyager har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
det fremgår af ulykkesrapporten (”florida traffic crash report”) vedrørende færdselsuheldet
den 27. januar 1995 bl.a., at ejeren af den skadevoldende bil var broward county board of
commissioners med adressen 115 s. andrews avenue, ft. lauderdale, florida. det fremgår
endvidere, at ejeren var selvforsikret.
                                               - 2 -
i brev af 27. oktober 1997 fra advokat jette hoeg til europæiske rejseforsikring a/s (euro-
pæiske) hedder det bl.a.:
       ”som de formentlig ved, har min klient fået udbetalt erstatning her i danmark.
       imidlertid må min klient også have krav på erstatning fra skadevolderen i usa –
       og eventuelt fra det forsikringsselskab, der har forsikret den bil, min klient var
       passager i.
       jeg beder dem venligst meddele mig, om europæiske rejseforsikring a/s har fo-
       retaget sig noget i så henseende og hvis ikke beder jeg dem venligst bekræfte, at
       der vil være retshjælpsdækning til en retssag i usa.”
i europæiskes brev af 17. november 1997 til advokat hoeg hedder det bl.a.:
       ”vi beder dem venligst bemærke, at retshjælpsforsikringen kun dækker i forbin-
       delse med tvister jvf. forsikringsbetingelsernes § 2, stk. 1 og stk. 2.
       med henvisning til, at der skal foreligge en konkret aktuel konflikt, bedes de ind-
       sende dokumentation for, at deres klient forgæves har fremsat sit erstatningskrav
       overfor skadevolderen eller dennes forsikringsselskab.
       europæiske kan ikke give noget endeligt tilsagn om dækning af sagsomkostninger
       før sådan dokumentation foreligger.
       med skyldig hensyntagen til forsikringsbetingelsernes § 2, stk. 3 kan vi bekræfte,
       at fremlæggelse af dokumentation som nævnt herover vil udløse vort tilsagn om
       dækning af retshjælp, med forbehold for at sagsomkostningerne står i rimeligt
       forhold til sagens genstand.
       endelig kan vi oplyse, at europæiske ikke har fremsat krav overfor skadevolderen
       eller dennes forsikringsselskab på egne eller deres klients vegne.”
som bilag til brevet af 17. november 1997 var bl.a. vedlagt et brev af 21. december 1995 fra
”intercontinental corporation” til ”euro denmark”. i brevet hedder det
bl.a.:
       ”we are writing in response to your fax of 12/1/95 regarding the above insured.
       the driver at fault has insurance thru broward county board of commissioners.
       their address is 115 so. andrew avenue. ft. lauderdale, fl 33302.”
                                               - 3 -
i brev af 31. oktober 2000 fra advokat david sampedro til as advokat hedder det i
oversættelse bl.a.:
                                       ”faktiske omstændigheder
      jeg har forstået, at deres klient, a, var involveret i et færdselsuheld den 27. januar 1995
      i broward county, florida. der vil typisk være en fire (4)-årig forældelsesfrist hvad
      angår færdselssager om uagtsomhed. jeg vedlægger kopi af florida statutes § 95.11(3),
      der bekræfter dette.
      jeg har imidlertid også forstået, at deres klient var involveret i en ulykke med et køretøj
      ejet af broward county, en statslig enhed, som beskrevet i staten floridas love. i over-
      ensstemmelse hermed, og ifølge florida statutes § 768.28(6)(a), som er vedlagt i kopi,
      skal deres klient inden tre (3) år fra ulykkesdatoen have sendt en skriftlig meddelelse
      om, at hun har til hensigt at anlægge sag mod staten. dette er en særskilt betingelse ud-
      over den 4-årige forældelsesfrist, som jeg har nævnt ovenfor.
      ifølge dangerous instrumentality-doktrinen ville ejeren af køretøjet, broward county,
      have hæftet indirekte for enhver skade, som hr. herbert raymond snyder måtte have
      forårsaget, hvis vi antager, at hr. snyder kørte bilen med broward countys tilladelse og
      samtykke. den samme 4-årige forældelsesfrist ville have været gældende for begge
      parter.
      …
                                               konklusion
      langt de fleste færdselssager om uagtsomhed, der involverer forskellige slags blød-
      delslæsioner, resulterer normalt i, at en jury afsiger en ”ikke varig”-dom. juryer i bro-
      ward county er meget konservative og tilkender normalt ikke ”svie og smerte”-erstat-
      ning for denne slags skader.
      ikke desto mindre betyder dette ikke, at kravet ikke er nogen penge værd. denne slags
      krav kan normalt fremsættes overfor en skadestaksator i broward county og afklares
      uden sagsanlæg.
      det er svært at afgøre, hvor meget et krav præcist er værd. jeg kan imidlertid give dem
      en række muligheder. min vurdering er, at dette krav ville være et sted mellem usd
      3.500,00 og usd 8.000,00 værd. efter at have haft med disse statslige enheder at gøre
      tidligere, vil beløbet med rimelighed kunne indskrænkes til mellem usd 4.500,00 og
      usd 6.000,00.
      de skal være opmærksom på, at advokater, der repræsenterer personer i færdselsuheld i
      florida, normalt repræsenterer klienter på basis af et salær, hvis udbetaling og evt. stør-
      relse er afhængig af sagens udfald. dvs. at de beregner sig en procentdel af den erstat-
      ning, de opnår til deres klient. denne erstatning er typisk 33 %, hvis der ikke anlægges
      retssag, og 40 %, hvis der anlægges retssag. imidlertid begrænser floridas lov om im-
                                                - 4 -
       munitet, § 768.28(8) i florida statutes, salæret, som en advokat kan beregne sig, når
       denne repræsenterer en klient i en sag mod en statslig myndighed, til 25 %.
       i overensstemmelse hermed vil deres klient skulle betale 25 % i advokatsalær med til-
       læg af de med sagen forbundne omkostninger, som kan variere fra usd 150,00, hvis
       der ikke anlægges sag, til usd 1.500,00, hvis der anlægges sag. dette omfatter ikke de
       enorme udgifter, der er forbundet med denne konkrete sag. jeg henviser særligt til den
       omstændighed, at frk. a, hvis hun anlagde sag, ville være nødt til at rejse til broward
       county for egen regning for at afgive forklaring.”
i brev af 8. februar 2007 fra broward county, risk management division, til as advokat
hedder det bl.a.:
       ”broward county board of commissioners, risk management division, has paid
       compensation to heidi burks in the amount of $ 13,000.00, for personal injury
       claimed. this settlement includes out of pocket medical bills, lost wages and pain
       & suffering.”
i et supplerende responsum af 24. marts 2008 fra advokat mark a. avera hedder det i over-
sættelse bl.a.:
       ”for så vidt angår spørgsmål 6 er der i florida ikke noget krav om, at beløbet fra
       skadevolders ansvarsforsikring skal nedsættes med det beløb, skadelidte måtte få
       fra en forsikring tegnet i staten florida eller i nogen anden stat.
       …
       for så vidt angår spørgsmål 8 skal søgsmål i relation til motorkøretøjsulykker i
       florida være anlagt mod skadevolder indenfor 4 år og indenfor 5 år såfremt der er
       tale om en uforsikret motorfører. jeg tvivler på, at man på nuværende tidspunkt
       vil få medhold i et søgsmål mod skadevolder baseret på, at forsikringsselskabet
       [claims adjuster] fejlagtigt 3 år og 102 dage efter uheldet har gjort gældende, at
       kravet var forældet. i betragtning af den tid, der er gået siden ulykken, er der efter
       min opfattelse stor sandsynlighed for, at man ikke vil få medhold i et søgsmål
       mod skadevolderen på dette tidspunkt. såfremt skadelidte anmodede vort firma
       om at føre sagen på grundlag af de for mig foreliggende oplysninger, ville vi høf-
       ligt afvise dette.”
det bemærkes, at den méngrad, som arbejdsskadestyrelsen ved udtalelsen af 23. maj 2002
fastsatte vedrørende følgerne af færdselsuheldet den 27. januar 1995, var 55 %. samtidig fast-
satte arbejdsskadestyrelsen erhvervsevnetabet til 15 %.
                                                - 5 -
 forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet supplerende forklaringer af advokat lars bentsen og a.
lars bentsen har forklaret bl.a., at han ikke har set landsretsdommens gengivelse af hans for-
klaring. han blev ansat som advokatfuldmægtig under advokat henrik kleis straks efter ek-
samen i efteråret 1997. meget kort tid efter ansættelsen blev advokat jette hoeg syg, og as
sag blev derefter først behandlet af advokat erik hollensen, senere af advokat inger bjerrum
jørgensen og til sidst af ham. han havde ikke i den forbindelse et møde med a.
sagen, som han fik overdraget, bestod af tre dele. a havde klaget over det salær, som hendes
tidligere advokat, peter axel nielsen, havde opkrævet for sin behandling af sagen, der skulle
eventuelt ske henvendelse til as danske ulykkesforsikringsselskaber, og det skulle
undersøges, om den amerikanske skadevolders forsikringsselskab ville betale. det sidste
spørgsmål havde advokat peter axel nielsen enten ikke set eller ikke gjort noget ved. han
husker ikke, hvad det sidstnævnte punkt gav anledning til fra hans side.
han gik ud fra, at der var en 1-års frist for anmeldelse af kravet i usa, hvilket han, så vidt
han husker, havde set nævnt i et såkaldt "claim", som svarer til en politirapport. han talte ikke
med a om eventuel forældelse af kravet i usa. på det tidspunkt vidste han ikke rigtig, hvem
modparten var. den foreliggende rapport fra selve færdselsuheldet var ulæselig, idet der var
tale om en dårlig kopi af et gennemslag. han undersøgte ikke forældelsesproblematikken
nærmere. på et tidspunkt fik han opsnuset navnet på et amerikansk forsikringsselskab, som
han foretog en anmeldelse overfor. han fik navnet på forsikringsselskabet via ambassaden
eller via nogle advokater. han foretog anmeldelse, uanset at han på det tidspunkt var ret
sikker på, at der var indtrådt forældelse. han skrev flere gange til forsikringsselskabet uden at
opnå kontakt, og først i april 1998 fik han et brev fra forsikringsselskabet, der bemærkede, at
kravet var forældet. samtidig fik han oplysning om, at forældelsesfristen var 3 år, som på det
tidspunkt var gået. han husker ikke drøftelser med a om dette spørgsmål. derimod husker
han, at konsulatets advokat havde foretaget forskellige beregninger vedrørende sagens
omkostninger i forhold til et eventuelt erstatningsbeløb, og disse beregninger holdt han sig til,
fordi de kom fra konsulatets advokat, annelise gustavsen, og ikke fra en tilfældig advokat.
både advokat annelise gustavsen og en anden advokat havde udarbejdet redegørelser, der
                                               - 6 -
indicerede, at omkostningerne ikke stod mål med udgifterne. der var tilsyneladende et mak-
simum på den erstatning, som kunne opnås. ham bekendt kendte a udmærket brevet fra
advokat annelise gustavson, og på det grundlag traf de i fællesskab beslutning om ikke at
gøre mere ved sagen. efter at have modtaget brev fra forsikringsselskabet og de ovennævnte
breve valgte han at slutte sagen for så vidt angik anmeldelsen over for forsikringsselskabet i
usa. der var ikke på noget tidspunkt tale om, at der skulle indhentes et juridisk responsum
eller lignende.
i forbindelse med korrespondancen med europæiske rejseforsikring a/s i oktober-november
1997 havde han kontakt med det amerikanske forsikringsselskab. årsagen til, at der først
skete egentlig anmeldelse den 26. marts 1998, var, at han havde skrevet til forsikringsselska-
bet uden at få svar, idet han dog ikke kan afvise, at han forveksler skadevolders forsikrings-
selskab med bilejerens forsikringsselskab. han kunne på sagen se, at sagsøgeren havde en
ulykkesforsikring og dermed også en retshjælpsforsikring hos europæiske. europæiske havde
svaret advokat jette hoeg, at forsikringsselskabet ønskede at få bekræftet, at der var en tvist.
på den baggrund var han klar over, at det var afgørende at få afklaret, hvorvidt det amerikan-
ske selskab ville afvise at yde erstatning. han kunne derfor først gå videre i forhold til euro-
pæiske og det danske ulykkesforsikringsselskab, når spørgsmålet om den amerikanske forsik-
ringsdækning var afklaret. han havde set brevet af 3. november 1997 og antog, at der alene
kunne blive tale om en kulancemæssig forlængelse af forældelsesfristen, hvilket han ikke for-
ventede i den pågældende sag. han har ikke bedt forsikringsselskabet om at suspendere for-
ældelsesfristen. da han fik brevet fra forsikringsselskabet i april 1998 kunne han se, at den 3-
årige forældelse udløb den 27. januar 1998.
på et senere tidspunkt, vist nok da a var gået til advokat claus olsen, og denne varslede et
eventuelt erstatningskrav, skrev han internt til sin chef, advokat søren lyager. han husker
ikke, at han har drøftet forsikringsselskabets afslag med a, men han kan ikke forestille sig, at
han ikke har gjort det. han går ud fra, at han har sendt hende en kopi, selv om han ikke har en
fast erindring om det. fra april 1998 til april 1999 verserede sagen stadig på kontoret, men
han husker ikke præcist, hvad der skete.
                                                - 7 -
1-års fristen var nævnt i de breve, som blev sendt til as oprindelige advokat, peter axel
nielsen, i forbindelse med salærklagen, idet advokat jette hoeg havde forbeholdt sig at gøre
det gældende.
der fremkom en lægeerklæring den 19. maj 1998, der indicerede, at as skade var betydeligt
mere alvorlig end først antaget. af papirerne kunne han se, at det drejede sig om en whiplash
skade, som dengang blev anset som en mindre alvorlig skade, hvorfor lægeerklæringen ikke
gav anledning til at foretage sig mere. det var dengang normalt, at skadelidte maksimalt
kunne blive tilkendt en ménerstatning svarende til 15 % i méngrad. den efterfølgende
korrespondance mellem ham og a havde alene til hensigt at forklare hende om hendes mu-
lighed for at opnå erstatning via de danske ulykkesforsikringsselskaber i form af en
opgradering af méngraden. a havde ulykkesforsikringer både hos europæiske og alka.
der var vist nok i efteråret 1997 en kontakt til bilejerens forsikringsselskab, fordi der var
fremkommet oplysning om, at føreren af bilen havde opnået forsikringsdækning ad den vej.
imidlertid ville dette forsikringsselskab ikke oplyse navnet på skadevolders forsikringssel-
skab, hvilket komplicerede sagen yderligere.
a har forklaret bl.a., at hun fik kontakt til advokatfirmaet olesen & lyager via sin bror. i
første omgang fik advokat inger bjerrum jørgensen tildelt sagen, men senere, allerede i
september, blev hun kontaktet af advokat jette hoeg, der havde overtaget sagen. igen i no-
vember blev hun kontaktet af kontoret, der fortalte hende, at sagen nu var overtaget af advokat
lars bentsen, fordi jette hoeg var sygemeldt. det var hun ikke tilfreds med, idet hun hver
gang måtte starte forfra med at redegøre for sagsforløbet. som hun husker det, bad hun di-
rekte advokat lars bentsen om at anmelde sagen over for forsikringsselskabet i usa. hun
havde selv foretaget anmeldelsen i forhold til de danske forsikringsselskaber, hvorfor det var
unødvendigt, at han gjorde noget ved det. hun bad ikke advokaten om at gå ind i klagen ved-
rørende hendes tidligere advokat, idet hun selv havde sørget for dette. da hun fik oplyst, at
advokat lars bentsen havde overtaget sagen, var hun ikke klar over, at han var ny og ikke
havde særlig forstand på personskadesager. hun opfordrede ham til at anmelde sagen i usa
og eventuelt gå via ambassaden, hvis han var usikker på, hvor sagen skulle anmeldes.
                                               - 8 -
hun er sikker på, at hun aldrig har set en kopi af det brev, hvori forsikringsselskabet afviste
sagen og i øvrigt oplyste, at der var en 3-årig forældelse. hun har heller ikke drøftet den 3-
årige forældelse med lars bentsen.
hun er nu i flexjob i egen virksomhed, idet hun arbejder 20-25 timer om ugen. hendes hel-
bred er forværret, og der er endnu ikke tale om en varig tilstand. hun har således tiltagende
smerter, og en mr-skanning har for nylig vist en forandring i kranie og hjerne. tilsynela-
dende har hun haft en indre blødning i hjernen. hun var udsat for et nyt færdselsuheld den 16.
marts 2000.
anbringender
a har for højesteret yderligere gjort gældende, at advokatfirmaet også har handlet
ansvarspådragende ved at undlade at dokumentere over for europæiske rejseforsikring a/s,
at erstatningskravet var fremsat forgæves, og ved uden at inddrage hende at skønne, at det
forventelige resultat ved et sagsanlæg i usa ikke ville stå mål med omkostningerne. kravet
til dokumentationen for det tab, der er lidt som følge af advokatfirmaets ansvarspådragende
handlinger, må lempes under hensyn til karakteren af de begåede fejl.
advokatfirmaet olesen & lyager har anført, at der heller ikke i disse henseender er begået
ansvarspådragende fejl, og at der i givet fald ikke er grundlag for at lempe beviskravene med
hensyn til det påståede tab.
advokatfirmaet har ikke for højesteret gjort gældende, at a har udvist retsfortabende
passivitet.
højesterets begrundelse og resultat
højesteret lægger til grund, at advokatfirmaet olesen & lyager – efter at a havde valgt at
skifte advokat – bistod hende fra sommeren 1997 til april 1999 med nogle opgaver i
forbindelse med den skade, hun havde pådraget sig ved færdselsuheldet i januar 1995. efter
bevisførelsen, herunder oplysningerne om baggrunden for advokatskiftet, advokat jette hoegs
breve af 8. september og 27. oktober 1997 samt advokat lars bentsens forklaring for
højesteret, lægger højesteret endvidere til grund, at advokatfirmaet påtog sig blandt andet at
                                              - 9 -
undersøge reglerne om forældelse og passivitet i henseende til et krav mod skadevolderens
amerikanske ansvarsforsikrer samt at anmelde et sådant krav over for ansvarsforsikreren.
advokatfirmaet foretog imidlertid ikke denne undersøgelse og anmeldte først kravet den 26.
marts 1998, uanset at det af ulykkesrapporten af 27. januar 1995 og af brevet af 21. december
1995 fra intercontinental corporation, som advokatfirmaet modtog med brevet af 17. novem-
ber 1997 fra europæiske, fremgik, at skadevolderens bil var ejet af broward county, der var
selvforsikret.
det fremgår af brevet af 7. april 1998 fra broward county og af brevet af 31. oktober 2000 fra
advokat david sampedro, at anmeldelsen af kravet til broward county, som er en statslig
myndighed, skulle være sket senest tre år efter færdselsuheldet, det vil sige senest den 27.
januar 1998. advokat mark a. averas oplysning om en generel 4-årig forældelsesfrist, jf.
besvarelsen af spørgsmål 1, 3 og 8, er ikke i strid hermed. højesteret finder herefter, at bro-
ward county var berettiget til at afvise as krav med henvisning til, at det først var anmeldt
den 26. marts 1998.
på denne baggrund finder højesteret, at advokatfirmaet har pådraget sig ansvar for det tab, a
måtte have lidt ved, at hendes krav mod broward county blev afskåret.
efter mark a. averas besvarelse af spørgsmål 1, 2 og 6 sammenholdt med de øvrige oplys-
ninger, herunder udtalelserne fra de amerikanske advokater samt oplysningen fra broward
county om udbetaling af erstatning til heidi burks, finder højesteret det sandsynliggjort, at a
har lidt et tab som følge af advokatfirmaets fejl. imidlertid er der en sådan usikkerhed om,
hvilket beløb hun eventuelt kunne have fået efter amerikansk ret, at erstatningen må fastsættes
skønsmæssigt.
højesteret fastsætter herefter erstatningen skønsmæssigt til 100.000 kr.
højesteret finder ikke grundlag for at tilkende renter fra et tidligere tidspunkt end sagens an-
læg.
under hensyn til sagens karakter og udfald fastsættes sagsomkostninger for begge retter i for-
hold til det vundne beløb, således at advokatfirmaet til a skal betale advokatudgifter med
                                              - 10 -
60.000 kr., retsafgift med 8.000 kr. og til fuld dækning af andre udgifter 25.078,80 kr., i alt
93.078,80 kr.
                                     thi kendes for ret:
advokatfirmaet olesen & lyager skal til a betale 100.000 kr. med procesrente fra den 17.
august 2001.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal advokatfirmaet betale 93.078,80 kr. til a.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. sagsom-
kostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                                              udskrift
                                                   af
                              sø- & handelsrettens dombog
                                             ____________
                                        afsagt den 28. marts 2003
sag: v 14/02
                                      louis poulsen lighting a/s
                                      (advokat kjeld fruensgaard)
                                                  mod
                                         massive belysning a/s
                                           (advokat ole thiel)
                                                 dom
under denne sag skal der tages stilling til, om louis poulsen lighting a/s (i det følgende: louis
poulsen) har en varemærkeret til navnet oslo for belysningsarmaturer, og om massive belysning
a/s (i det følgende massive) ved at anvende navnet oslo for belysningsarmaturer til udendørs brug
har krænket denne.
louis poulsen
arkitekt kurt nørregaard udviklede i 1990 som specialvare en pendel og en væglampe for louis
poulsen til brug for gjensidige forsikrings nye bygning i oslo. lamperne blev videreudviklet til to
standardarmaturer, og pendlen blev afbildet og beskrevet i louis poulsens katalog for 1991.
        louis poulsens månedsblad bragte i marts 1992 en artikel om ”oslo pendel og væglampe”,
hvoraf det fremgik, at der var tale om to nye uplight armaturer med kompaktlysrør, som var udvik-
let til kontorer med dataskærme. i artiklen omtales lamperne også som ”oslo lamperne”.
        den 13. april 1992 anmeldte louis poulsen oslo uplight pendel og oslo væglampe til re-
gistrering hos foreningen af fabrikanter og importører af elektriske belysningsarmaturer (faba).
         louis poulsen har efterfølgende udvidet sit sortiment af oslo-lamper. i louis poulsens pris-
liste for 1996 fandtes således tillige en oslo gulvlampe. i dag har louis poulsen hos faba regi-
                                                - 2 -
streret bl.a. følgende produktnavne: oslo (p), oslo gulvlampe, oslo pendel, oslo rund,
oslo væglampe og oslo micro.
massive og dens anvendelse af navnet oslo
i 2001 påbegyndte massive salg af en lampeserie til udendørs brug under navnet oslo. lampeserien
blev optaget i massives katalog for år 2002.
       massives udendørslamper er generelt navngivet med by- og stednavne, og der er mellem par-
terne enighed om, at det er sædvanligt inden for branchen at benytte sådanne navne til belysnings-
armaturer både til indendørs og udendørs brug.
       louis poulsen påtalte i 2001 massives brug af oslo, men massive afviste at ophøre med bru-
gen heraf.
forklaringer
produktchef hos louis poulsen finn eeg petersen har forklaret bl.a., at louis poulsen siden 1991
løbende har solgt oslo-lamperne som standardvare. louis poulsen er medlem af faba, som er
den største danske brancheorganisation for producenter og importører af belysningsarmaturer, og
som fører en liste over produktnavne, der er tilgængelig på faba’s hjemmeside. herved kan alle
interesserede se, om et navn benyttes for et belysningsarmatur, hvorved navnekonflikter kan und-
gås. det er almindeligt, at medlemmerne af faba lader deres produktnavne registrere. når et navn
én gang er registreret, er det ikke muligt for andre efterfølgende at få det samme navn registreret
hos faba. der sker dog i enkelte tilfælde procedurefejl hos faba. således er navnet albertslund
blevet registreret både for louis poulsen og light studio by horn.
       louis poulsen har hos faba fået registreret bl.a. produktnavnet oslo (p), hvor (p) betyder,
at navnet oslo er passivt, d.v.s. midlertidigt ikke er i brug. det er normal praksis hos louis poul-
sen, at hovednavnet for et produkt, i dette tilfælde oslo, anmeldes til registrering samtidig med
anmeldelse af de første produkter.
       i faba’s registrering skelnes ikke mellem armaturer til indendørs og udendørs brug.
       oslo er en produktfamilie, d.v.s. at den består af forskellige typer armaturer med grundlæg-
gende samme design. det er sædvanligt, at en produktfamilie udvides efterhånden. louis poulsen
har flere produktfamilier, som omfatter både inden- og udendørslamper, herunder nyhavn, alberts-
lund og toldbod.
       louis poulsen foretager markedsføring af sine armaturer, herunder oslo, ved udsendelse af
brochurer, pressemeddelelser, annoncering i fagskrifter og aviser samt ved udgivelse af sit måneds-
                                                 - 3 -
blad, som sendes til 4.000-6.000 personer, navnlig arkitekter, ingeniører og elinstallatører. oslo
sælges i dag ofte som led i salg af samlede armatursystemer, men også i et vist omfang til andre
formål, herunder til private.
      det er hans opfattelse, at oslo er almindelig kendt inden for branchen. omsætningen på
oslo var i 2001 på ca. 1,5 mio. kr., hvilket svarer til ca. 1100 stk.
      i detailforretningerne sælges ofte både louis poulsens og massives produkter, og kundekred-
sen for de to producenter er efter hans opfattelse sammenfaldende.
administrerende direktør for massive i danmark bent rasmussen har forklaret bl.a., at navngivning
af udendørsserien oslo i 1999 blev foretaget centralt i massive-koncernen, hvis belgiske modersel-
skab, massive nv, fravalgte varemærkeregistrerede navne. i almindelighed høres den lokale salgs-
chef over et valgt navn. han ved ikke, om der i forbindelse med navngivningen af oslo-serien er
sket høring af salgschefen i danmark. allerede før vidnet tiltrådte sin stilling i 1994, havde massive
den praksis at navngive udendørsarmaturer med sted- og bynavne. i danmark har ingen anden end
louis poulsen påtalt massives brug af navnet oslo.
      massive er ikke medlem af faba, og vidnet har kun et perifert kendskab til foreningen. det
er hans indtryk, at medlemmerne af faba primært leverer til projektmarkedet.
      massives målgruppe er private forbrugere, og produkterne er beregnet til belysning inden for
og uden for private hjem. armaturerne sælges gennem detailforretninger.
      over for detailforretninger foretages markedsføringen af massives produkter, herunder oslo-
serien, på messer og ved tilsendelse af kataloger. over for forbrugere sker markedsføringen ved
husstandsomdeling af reklamer og udlevering af reklamer fra diverse detailforretninger. i rekla-
merne omtales og afbildes bl.a. oslo-serien. endvidere betaler massive undertiden detailforretnin-
ger for i deres reklamer at medtage massives produkter. markedsføring foretages ikke over for pro-
fessionelle, herunder ingeniører og arkitekter, idet massives produkter typisk ikke sælges til er-
hvervsmæssigt brug, men til privates boligbelysning.
      massive har solgt ca. 6.000 oslo-udendørslamper i skandinavien, herunder ca. 4.000 i
danmark.
påstande
louis poulsen har nedlagt påstand om, det forbydes massive at markedsføre belysningsarmaturer
under navnet oslo, og at massive skal betale 50.000 kr. i vederlag og erstatning til louis poulsen,
subsidiært et mindre beløb. der er ikke nedlagt påstand om renter.
                                                  - 4 -
massive har påstået frifindelse.
anbringender
louis poulsens advokat har bl.a. gjort gældende, at louis poulsen ved ibrugtagning har stiftet
varemærkeret til mærket oslo, idet man siden 1991 vedvarende har markedsført belysningsarma-
turserien oslo under dette navn.
       massives brug af navnet oslo for belysningsarmaturer udgør en krænkelse, idet massive be-
nytter tegn, som er identiske med louis poulsens varemærke for varer af samme art. det er ikke re-
levant at sondre mellem produkter beregnet til indendørs eller udendørs brug. i vareklasse 11, som
bl.a. omfatter belysningsarmaturer, foretages ikke en sådan sondring. hos faba føres ikke særskil-
te lister for armaturer til indendørs eller udendørs brug, og det er i øvrigt almindeligt, at en produkt-
familie både omfatter armaturer til indendørs og udendørs brug.
       det er ikke muligt at foretage en klar opdeling mellem armaturer, som leveres som led i sam-
lede projekter, og andre armaturer, som benyttes af forbrugere i private boliger. massives markeds-
føring af oslo-serien indebærer herefter en risiko for forveksling med louis poulsens produkter.
       massives brug af kendetegnet oslo udgør under alle omstændigheder en overtrædelse af mar-
kedsføringslovens § 5.
       louis poulsen har krav på vederlag og erstatning. massives krænkelse har medført en mar-
kedsforstyrrelse, idet det har været nærliggende for kunderne at forveksle de to oslo-serier. massi-
ves brug af oslo indebærer en snyltning på louis poulsens renomme, og den retsstridige brug er
fortsat, efter at louis poulsen havde gjort indsigelse herimod.
massives advokat har gjort gældende, at louis poulsen ikke har varemærkeret til navnet oslo.
louis poulsen har ikke benyttet oslo som betegnelse for sine produkter, men derimod altid brugt
oslo i sammensætning med andre ord, d.v.s. oslo pendel, oslo væglampe, oslo gulvlampe
etc. registreringen hos faba af oslo (p) viser også, at oslo ikke er blevet benyttet som et selv-
stændigt varemærke.
       oslo havde ved louis poulsens ibrugtagning ikke et sådant særpræg, at der herved blev stif-
tet en varemærkeret, og der er ikke efterfølgende skabt særpræg ved indarbejdelse.
       oslo kan i hvert fald kun være blevet varemærke for belysningsarmaturer til indendørs brug,
idet louis poulsen ikke har brugt det til udendørslamper. massives brug af oslo for belysningsar-
maturer til udendørs brug indebærer derfor ikke nogen krænkelse af louis poulsens varemærkeret.
massives brug af oslo indebærer heller ikke en overtrædelse af markedsføringslovens § 5. louis
                                                - 5 -
poulsens målgruppe for sin oslo-serie er arkitekter, ingeniører og andre branchefolk, medens mas-
sives målgruppe er forbrugere.
      der er ikke sket nogen markedsforstyrrelse. kun louis poulsen har rettet henvendelse vedrø-
rende brugen, som er sket som led i massives almindelige anvendelse af by- og stednavne for uden-
dørs belysningsarmaturer, og der er ikke tale om plagiering eller snyltning. louis poulsens og mas-
sives armaturer er væsentligt forskellige, og de er rettet mod forskellige kundegrupper med forskel-
lig anvendelse for øje. louis poulsen har derfor ikke lidt noget tab.
sø- og handelsrettens afgørelse
louis poulsen har siden 1991-1992 anvendt oslo som kendetegn for en serie af sine
belysningsarmaturer. oslo har et sådant særpræg og er taget således i brug og indarbejdet, at det
må anses for at være et varemærke for louis poulsen.
      den omstændighed, at oslo er blevet benyttet sammen med ord som pendel, væg og gulv
ændrer ikke herved, idet tilføjelsen angiver en egenskab for det enkelte produkt, og idet oslo
under alle omstændigheder er den dominerende mærkebestandel.
      massive har siden 2000 i sin markedsføring i danmark brugt oslo som betegnelse for diverse
belysningsarmaturer til udendørs brug. at navngivningen er sket hos selskabets belgiske
moderselskab, massive nv, er uden betydning.
      mærkerne er identiske, og produkterne er af samme eller lignende art. herefter, og idet der er
risiko for forveksling, indebærer massives markedsføring af belysningsarmaturer under navnet oslo
en krænkelse af louis poulsens varemærkeret, jf. varemærkelovens § 4, stk. 1, nr. 1, og sagsøgerens
påstand om forbud tages derfor til følge.
      massive har fortsat sin markedsføring af sine produkter under anvendelse af mærket oslo på
trods af sagsøgerens indsigelser. det lægges til grund, at krænkelsen har medført en vis
markedsforstyrrelse, men at der i øvrigt ikke er godtgjort noget særligt tab. louis poulsen er
berettiget til vederlag og erstatning, som efter et samlet skøn fastsættes til 10.000 kr., jf.
varemærkelovens § 43, stk. 1.
                                thi kendes for ret
det forbydes massive belysning a/s at markedsføre belysningsarmaturer under navnet oslo.
      massive belysning a/s skal inden 14 dage efter denne doms afsigelse til louis poulsen
lighting a/s betale 10.000 kr. samt 20.000 kr. i sagsomkostninger.
                             - 6 -
rolf petersen       elmer                      otto raben
                            (sign.)
                         ___ ___ ___
              udskriftens rigtighed bekræftes
              p.j.v. sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark