text:
                        højesterets dom
                    afsagt onsdag den 19. september 2018
sag bs‐9506/2018‐hjr
(2. afdeling)
disciplinærnævnet for ejendomsmæglere
(advokat henrik nedergaard thomsen)
mod
x aps
(advokat rené offersen)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 13. september 2016
og af østre landsrets 3. afdeling den 5. september 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, poul dahl
jensen, henrik waaben, kurt rasmussen og anne louise bormann.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
anbringender
disciplinærnævnet for ejendomsmæglere har supplerende anført navnlig, at sa‐
gen grundlæggende angår spørgsmålet om rækkevidden af den kompetence,
som disciplinærnævnet er tillagt i henhold til ejendomsmæglerlovgivningen,
og rammen for domstolsprøvelsen.
ifølge § 29 a i den dagældende lov om omsætning af fast ejendom (nu § 52 i lov
om formidling af fast ejendom) er disciplinærnævnet kompetent i forhold til
                                              2
ejendomsmæglere personligt og ejendomsmæglervirksomheder, herunder virk‐
somheder som i praksis driver formidlingsvirksomhed.
byretten og landsretten har været uenige i besvarelsen af kompetencespørgsmå‐
let. i modsætning til byretten tilsidesatte landsretten disciplinærnævnets ken‐
delse, idet landsretten fandt, at erhvervsmæssig formidling af køb og salg af
fast ejendom, jf. § 1, stk. 1, nr. 2, i den dagældende lov om omsætning af fast
ejendom, kun omhandler egentlig mellemmandsvirksomhed bestående i at
bringe en sælger og en køber sammen, og at køberens subjektive opfattelse af
situationen er uden betydning. landsrettens opfattelse har ikke den fornødne
støtte i loven, og der er ikke grundlag for at antage, at disciplinærnævnets ken‐
delse ville kunne gøre lovens sondring mellem erhvervsmæssigt udbud og salg
af fast ejendom og erhvervsmæssig formidling af køb og salg af fast ejendom
uden reel betydning i de normalt forekommende situationer.
det fremgår af lovforarbejderne til § 1 i den gældende lov om formidling af fast
ejendom, at der til brug for vurderingen af, om der er tale om ejendomsformid‐
ling i lovens forstand, kan lægges afgørende vægt på tre forhold. disse forhold
knytter sig til spørgsmålet om ydelsens karakter, om der ydes bistand med ud‐
arbejdelse af dokumenter eller foretages en selvstændig og aktiv bearbejdning
af oplysninger med henblik på formidling, samt om forbrugeren kan få den op‐
fattelse, at personen eller virksomheden optræder som mellemmand og dermed
som formidler af handlen. det er efter forarbejderne tilstrækkeligt, at et af de tre
forhold er til stede, for at der er tale om formidling. det følger heraf, at begrebet
formidling ikke blot kan afgrænses til egentlig mellemmandsvirksomhed, men
at disciplinærnævnet – i det omfang det skønnes relevant – må inddrage de
nævnte forhold ved vurderingen af, om der konkret foreligger formidling i en
given situation. det er i den forbindelse disciplinærnævnets opfattelse, at en
virksomhed skal anses for at være omfattet af formidlingsbegrebet, når den på‐
gældende virksomhed de facto erhvervsmæssigt har formidlet salg af fast ejen‐
dom efter de kriterier, der er opstillet i lovforarbejderne.
landsretten har ved sin retlige bedømmelse af, om der i den foreliggende sag er
tale om formidling som omhandlet i § 1, stk. 1, nr. 2, i den dagældende lov om
omsætning af fast ejendom, ikke inddraget de forhold, som er nævnt i lovforar‐
bejderne til § 1 i lov om formidling af fast ejendom. landsrettens afgrænsning
af begrebet formidling bliver dermed for snæver, hvilket kan medføre en række
konsekvenser, som ikke er forenelige med forbrugerbeskyttelsen i ejendoms‐
mæglerlovgivningen. for det første vil det åbne for en ganske vid adgang for en
erhvervsmæssig sælger af fast ejendom til at fremstå som formidler af salg af
fast ejendom, hvilket er problematisk i forhold til de retsgarantier, som forbru‐
gerne ellers ville have haft, herunder klageadgang til disciplinærnævnet. for
det andet vil det begrænse den åbenhed i forhold til en erhvervsmæssig sælger
af fast ejendom, der fremstår som formidler, herunder oplysningspligten, som
                                            3
af lovgiver er anset for at være en central del af lovens formål om forbrugerbe‐
skyttelse. for det tredje vil det skabe en utilsigtet ulighed i forbrugerbeskyttel‐
sen, alt efter om forbrugeren handler med en ejendomsmægler, der er optaget i
ejendomsmæglerregisteret, eller med en erhvervsmæssig sælger af fast ejen‐
dom, der fremstår som formidler, men som ikke er optaget i ejendomsmægler‐
registeret.
x aps har supplerende anført navnlig, at disciplinærnævnet har kompetence til
at behandle klager over registrerede ejendomsmæglere og
ejendomsmæglervirksomheder. a er ikke ejendomsmægler, og x aps er ikke en
ejendomsmæglervirksomhed, hvorfor nævnet hverken efter lovens ordlyd eller
forarbejder havde kompetence til at behandle klagen.
virksomheden har som fastslået i landsrettens dom ikke udført mellemmands‐
virksomhed bestående i at bringe en sælger og en køber sammen. x aps har
som sit registrerede formål ”salg og udlejning af ejendomme” og beskæftiger
sig i overensstemmelse hermed med salg af egne ejendomme. den konkrete sag
angår en sådan handel med selskabets egen ejendom. hverken selskabet eller
dets direktør a har udgivet sig for andet end at være sælger over for køberne.
den omstændighed, at det er angivet i lovforarbejderne til § 1 i den gældende
lov om formidling af fast ejendom, hvilke særlige kriterier der lægges vægt på
ved fastlæggelsen af begrebet formidlingsvirksomhed, ændrer ikke på, at der
skal være tale om mellemmandsvirksomhed. de tre kriterier i forarbejderne
knytter sig til afgrænsningen af ejendomsformidling i forhold til anden
erhvervsmæssig rådgivning i forbindelse med omsætning af fast ejendom og til
boligportaler og ikke til sondringen mellem formidling og udbud af egne
ejendomme.
x aps har ikke udført formidlingsvirksomhed, blot fordi direktøren har
fremvist selskabets ejendom for køberne, udfærdiget transportskøde og
fremsendt skødet til tinglysning. i det omfang almindelige salgsopgaver som
fremvisning og udarbejdelse af købekontrakt i sig selv indebærer, at det er
formidlingsvirksomhed, vil sondringen mellem § 1, stk. 1, nr. 1, og § 1, stk. 1,
nr. 2, i den dagældende lov om omsætning af fast ejendom, reelt være uden
betydning.
det bestrides, at en ordlydsfortolkning af loven vil skabe en utilsigtet ulighed i
forbrugerbeskyttelsen, alt efter om forbrugeren handler med en ejendomsmæg‐
ler, der er registreret, eller en erhvervsmæssig sælger af fast ejendom, der frem‐
står som formidler, men som ikke er optaget i ejendomsmæglerregisteret. hvis
en erhvervsmæssig sælger reelt forsøger at fremstå som en ejendomsmægler
uden at være registreret, vil andre former for beskyttelse træde i stedet, herun‐
der straffelovens bestemmelser om svig. det svarer til, hvad der gælder for
overtrædelser begået af fysiske personer.
                                            4
højesterets begrundelse og resultat
x aps købte i august 2013 en ejendom på tvangsauktion og solgte den i oktober
2013 videre til to private købere. køberne klagede til disciplinærnævnet for
ejendomsmæglere over såvel a personligt som x aps. a er eneanpartshaver,
direktør og eneste ansatte i x aps.
disciplinærnævnet tildelte x aps en bøde på 250.000 kr.
denne sag angår i første række, om disciplinærnævnet for ejendomsmæglere
var kompetent til at behandle klagen over x aps.
ifølge § 29 a, stk. 3, i dagældende lov om omsætning af fast ejendom kan disci‐
plinærnævnet behandle klager over, at en ejendomsmægler har tilsidesat de
pligter, der følger af loven. det er ubestridt, at denne bestemmelse kun angår
personer, der er registrerede som ejendomsmæglere. i overensstemmelse her‐
med afviste disciplinærnævnet klagen over a personligt.
af § 29 a, stk. 4, fremgår, at hvis der påhviler ”virksomheden et selvstændigt
ansvar eller medansvar for den ansatte ejendomsmægler, kan ejendomsmægler‐
virksomheden indbringes for disciplinærnævnet”. af § 29 b, stk. 4, fremgår, at
hvis der ”påhviler den ejendomsmæglervirksomhed, som den pågældende
ejendomsmægler er indehaver af eller ansat i, et selvstændigt ansvar, jf. § 29 a,
stk. 4, eller et medansvar for tilsidesættelsen af ejendomsmæglerens pligter”,
kan der pålægges virksomheden en bøde.
det er således en betingelse for disciplinærnævnets kompetence til at behandle
klagen over x aps, at der er tale om en ejendomsmæglervirksomhed som
nævnt i § 29 a, stk. 4, og § 29 b, stk. 4.
lov om omsætning af fast ejendom er ophævet og erstattet af lov om formid‐
ling af fast ejendom mv., som trådte i kraft den 1. januar 2015. § 29 a, stk. 3 og 4,
og § 29 b, stk. 4, er videreført i det væsentlige uændret ved § 52, stk. 1 og 2, og §
53, stk. 4, i den nye lov. da klagen over x aps er indgivet før den 1. januar 2015,
skal sagen afgøres efter den tidligere lov.
af forarbejderne til § 29 a, stk. 4, (folketingstidende 2005‐2006, tillæg a, side
3396) fremgår, at bestemmelsen beskriver muligheden for at indbringe ejen‐
domsmæglervirksomheden selvstændigt som juridisk enhed for disciplinær‐
nævnet, og at bestemmelsen har sammenhæng med stk. 3, hvorefter ejendoms‐
mæglere, som er registreret i henhold til lovens § 25, kan indbringes for disci‐
plinærnævnet. det fremgår endvidere, at ejendomsmæglervirksomhedens an‐
svar også gælder i relation til ansatte, som ikke er registrerede ejendomsmæg‐
lere efter loven.
                                           5
højesteret finder, at begrebet ejendomsmæglervirksomhed i § 29 a, stk. 4, og §
29 b, stk. 4, efter bestemmelsernes ordlyd og forarbejder og sammenhængen
med § 29 a, stk. 3, må forstås således, at begrebet alene omfatter virksomheder,
der har en registreret ejendomsmægler som indehaver eller som ansat.
overtrædelser af loven begået af virksomheder, der ikke har en registreret ejen‐
domsmægler som indehaver eller ansat, må derfor på samme måde som over‐
trædelser begået af fysiske personer, der ikke er registreret som ejendomsmæg‐
lere, behandles ved domstolene, jf. straffebestemmelsen i lovens § 32.
da x aps ikke havde en registreret ejendomsmægler som indehaver eller ansat,
var disciplinærnævnet for ejendomsmæglere allerede af den grund ikke
kompetent til at behandle klagen over selskabet.
af de grunde, som landsretten har anført, er højesteret i øvrigt enig i, at x aps
ikke udøvede virksomhed som ejendomsformidler i forbindelse med den
handel, som klagen angik.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                            thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal disciplinærnævnet for ejendomsmæg‐
lere betale 50.000 kr. til x aps.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne høje‐
steretsdoms afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
‐ evh
                                            udskrift
                                                af
                           sø- & handelsrettens dombog
                                          ____________
den 16. april 2008 blev af retten i sagerne
v‐113‐05 og v‐139‐05
alfi zitzmann gmbh isoliergefässe und metallvaren
(advokat peter lind nielsen)
mod
royal classic v/gorm lokdam
(advokat kirstine kryger dyekjær)
afsagt sålydende
                                              dom:
indledning og påstande
sagens første hovedspørgsmål er om royal classic v/gorm lokdams (royal classic) import,
markedsføring og salg af tre forskellige typer termokander har krænket alfi zitzmann gmbh
isoliergefässe und metallvarens (alfi zitzmann) rettigheder vedrørende termokanderne juwel,
juwel‐tee, smaragd og opal.
              sagens andet hovedspørgsmål er om royal classics registrering af design af
termokande er sket i strid med alfi zitzmanns rettigheder.
                                                    ‐2‐
alfi zitzmann har endeligt nedlagt følgende påstande:
    1. den af fogedretten i aalborg i sag nr. fs 41‐3445/2005 den 21. juni 2005 foretagne
        bevissikring stadfæstes.
    2. de af fogedretten i aalborg i sag nr. fs 41‐3445/2005 den 21. juni 2005 beslaglagte
        kander udleveres til alfi zitzmann med henblik på destruktion.
    3. royal classic forbydes at importere, sælge, markedsføre og/eller på anden måde
        overdrage, erhvervsmæssigt anvende eller disponere over kanderne som angivet på
        billederne i bilag 5 (royal classic nr. 5090 oval krom), 7 (royal classic nr. 5091 kugle
        krom og nr. 5092 kugle guld) og 9 (royal classic nr. 5093 kegle krom og nr. 5094 kegle
        guld).
    4. royal classic tilpligtes at betale til alfi zitzmann 950.000 dkk i erstatning og vederlag
        med procesrente fra sagens anlæg den 18. juli 2005.
    5. det af fogedretten i aalborg den 16. september 2005 nedlagte forbud stadfæstes.
    6. royal classic danske designregistrering dr 2005 00227 kendes ugyldig.
royal classic har endeligt nedlagt følgende påstande:
    1. over for alfi zitzmanns påstand 1‐3 og 5 tages bekræftende til genmæle vedrørende
        kanderne royal classic nr. 5090 oval krom (bilag 5), nr. 5091 kugle krom (bilag 7) og
        nr. 5092 kugle guld (bilag 9). i øvrigt, vedrørende kanderne royal classic nr. 5093
        kegle krom og nr. 5094 kegle guld, påstås frifindelse.
    2. over for alfi zitzmanns påstand 4 påstås frifindelse, subsidiært betaling af et mindre
        beløb.
    3. over for alfi zitzmanns påstand 6 påstås principalt afvisning, subsidiært frifindelse.
sagsfremstilling
parterne
alfi zitzmann er et tysk selskab der siden 1914 har produceret og solgt brugsgenstande til
køkkener herunder termokander af mærket alfi.
              royal classic er et personligt ejet firma der som en del af sin virksomhed driver
handel med vin og spiritus, drift af hotelvirksomhed og forhandling af køkkenudstyr fra
hjemstedsadressen og internethjemmesiden www.royalclassic.dk.
alfi zitzmanns termokander og markedsføring
                                                 ‐3‐
thuesen jensen a/s er eneforhandler af alfi zitzmanns termokander i danmark. i detailleddet
sælges kanderne fra bl.a. illums bolighus, illum, magasin du nord, bahne, inspiration, imerco,
kop og kande m.fl.
              alfi zitzmanns mest kendte termokande hedder juwel. termokanden er blevet
produceret og markedsført fra 1918. en anden af alfi zitzmanns termokander er juwel tee. den
er designet af tassilo von grolmann og er produceret og markedsført fra 1992. en termokande
betegnet smaragd er markedsført siden 1984, og en anden kande, opal, er markedsført fra 1930.
alle kanderne produceres med forskellige legeringer. kanderne har vejledende udsalgspriser
mellem 999 kr. til 1.599 kr.
kanderne har været forevist under domsforhandlingen og vises nedenfor.
under sagen er der fremlagt eksempler på alfi zitzmanns markedsføring af de forskellige
termokander, herunder uddrag af produktkollektion fra 1985/86, produktkatalog for 1999/2000,
katalog fra 2001/2002 og uddrag af reklame fra kop & kande med markedsføring af juwel.
royal classics import, markedsføring og salg af tre typer termokander
i marts 2005 blev alfi zitzmann gjort opmærksom på at der skete salg af termokander der synes
forvekslelige med alfi zitzmanns termokander hos isenkramforretningerne ”de frie
isenkræmmere”. efter at have foretaget et prøvekøb hvor det fremgik af emballagen at
termokanderne var leveret af royal classic, gennemførtes bevissikring og forbudssag den 11.
april 2005 hos isenkræmmerkæden ahlstrøm. under sagen blev der indgået forlig, og
termokanderne der var købt hos royal classic, blev beslaglagt. alstrøm tiltrådte ikke at ville
indkøbe, distribuere, markedsføre eller på anden måde overdrage de omhandlede produkter.
              ved brev af 12. april 2005 meddelte alfi zitzmanns advokat jeppe brogaard
clausen royal classic at firmaets salg af termokander krænkede alfi zitzmanns rettigheder til
juwel og juwel tee. endvidere blev royal classic anmodet om at oplyse leverandør/sælger,
antal og type af indkøbte termokander, pris, indkøbsperiode og forhandlingsperiode,
lageroplysninger samt videresalgsoplysninger. endelig toges forbehold om at kræve erstatning.
              gorm lokdam besvarede henvendelsen ved e‐mail af 14. april 2005. han mente at
royal classic ikke krænkede alfi zitzmanns rettigheder og anmodede i den anledning om at få
oplysninger om designeren af juwel og dennes eventuelle dødsår. gorm lokdam meddelte
også at han for ”god ordens skyld” standsede salget af kanderne der hævdedes at ligne juwel
                                                 ‐4‐
og juwel tee, og at han ikke havde flere termokander på lager eller i ordre, samt at han kun
havde solgt dem i ubetydeligt antal. han mente derfor at ”problemet syntes uden egentlig
økonomisk betydning”.
               advokat jeppe brogaard fastholdt ved e‐mail af samme dag at han ønskede at
modtage besvarelse af de stillede spørgsmål.
               ved besøg på royal classics hjemmeside den 4. juni 2005 konstaterede alfi
zitzmann, at et af de produkter, som gorm lokdam tidligere oplyste at ville afstå fra at sælge,
og som man også havde oplyst ikke at have flere på lager af, fortsat var til salg.
               alfi zitzmann indgav begæring om foretagelse af bevissikring mod royal classic.
den 21. juni 2005 gennemførte retten i aalborg bevissikring hos royal classic i nibe hvor man
beslaglagde 18 kasser med 12 termokander i hver kasse plus en kasse med 8 termokander.
endvidere blev beslaglagt 20 sider med edb‐udskrifter indeholdende oplysninger om
lagerstatus pr. 21. juni 2005 samt debitor/varekontoudtog. den 16. september 2005 nedlagde
fogedretten forbud mod royal classics import, markedsføring og salg og/eller på anden måde
overdrage eller disponere over produkter som angivet i sagens bilag 5, 7 og 9 mod en sikkerhed
på 50.000 kr.
det fremgår af ”sales confirmation” af 10. juni 2004 at royal classic af hunan wujo group
import & export co., ltd., kina, bl.a. har købt i alt 3.312 termokander til en nærmere angivet
pris. det fremgår videre under hvilke nærmere betingelser der er handlet, herunder afsendelse,
leveringssted, betalingsmåde mv. royal classic har bestridt at dette er en ordrebekræftelse; det
er et tilbud. der blev kun købt 20‐30 % af de termokander der fremgår af ”sales confirmation”.
det fremgår af royal classics duplik side 6 og 7 at firmaet har importeret 600 kander af type
5090, 408 kander af type 5091 og 996 stk. af type 5093.
kanderne
til venstre er fotos af alfi zitzmann kander og til højre er fotos af royal classics kander.
                     ‐5‐
  juwel                 royal classic 5090 oval krom
  juwel tee             royal classic 5091 kugle krom. 5092
                        kugle guld er ikke afbildet
opal        smaragd       5093 kegle krom
                                                       ‐6‐
5093 kegle krom og 5094 kegle guld (sidstnævnte er ikke afbildet) påstås at krænke alfi
zitzmanns rettigheder til smaragd og opal.
der er under sagen fremlagt 13 fakturaer fra royal classic dateret i perioden fra 11. februar
2005 til 29. marts 2005 indeholdende royal classics salg til isenkræmmerbutikker af de i sagen
omhandlede termokander. på 6 af disse fakturaer er påført forskellige antal termokander som
returneret samt datoen herfor, blandt andet 11. april 2005 og 12. april 2005.
designer mdd birgitte smedegaard har afgivet skønserklæring af 1. oktober 2006 hvoraf bl.a.
fremgår:
”spørgsmål 1)
fremstår den af sagsøger markedsførte kande juwel som et resultat af en selvstændigt skabende
åndsindsats præget af ophavsmandens individualitet?
ja, det er min overbevisning, at det er tilfældet.
juwel kandens design er så unikt, at det dels har haft en levetid på indtil videre 88 år, dels har grundlagt
designkoden for alfis produktprogram og identitet og desuden for mange er blevet et ikon på
termokanden, specielt pga. den formmæssige og funktionelle løsning omkring tud og lukkemekanisme.
…
spørgsmål 2)
fremstår den af sagsøger markedsførte kande juwel tee som et resultat af en selvstændigt
skabende åndsindsats præget af ophavsmandens individualitet?
ja, set i forhold til at man må gå ud fra, at opgaven har ligget i at videreføre juwels formsprog i en specifik
the‐udgave af juwelkanden med den karakteristiske buttede ”thekande form”.
formålet med juwel tee har uden tvivl været en formmæssig forlængelse af juwel.
spørgsmål 2 a)
kan udformningen af sagsøgers termokande juwel tee siges at hvile på principper, der har
været kendt og benyttet i mange år på frembringelsestidspunktet (1992) og kan sagsøger ved
udformningen af juwel tee siges at have ydet en kunstnerisk skabende indsats, der går ud over
                                                     ‐7‐
det teknisk naturlige i henseende til frembringelsen af en termokande hvad angår design og
teknisk konstruktion?
juwel tee må siges at hvile på principper, der har været kendt og benyttet i mange år, nemlig i form af
juwel kanden. den kunstneriske skabende indsats må siges at tage udgangspunkt i og videreføre juwel,
både hvad angår design og teknisk konstruktion. dette er dermed et eksempel på en ofte stillet
designopgave, nemlig at skabe et nyt produkt inden for designkoden til en eksisterende serie.
spørgsmål 2 b)
havde sagsøgers kande juwel tee ved fremkomsten særpræg i forhold til allerede kendte
termokander på markedet?
juwel tees særpræg tager udgangspunkt i den eksisterende juwel kande og set i forhold hertil er dens
særkende den buttede ”tekande‐form”.
spørgsmål 3)
fremstår den af sagsøger markedsførte kande smaragd som et resultat af en selvstændigt
skabende åndsindsats præget af ophavsmandens individualitet?
smaragd er dels en videreførelse af distincte form‐ & funktionselementer fra juwel & juwel tee kanden,
herunder især vippelåg, tud og hank. desuden er smaragd tilført selvstændige designelementer i form af
hovedformen og det facetterede formudtryk.
…
spørgsmål 3 b)
havde sagsøgers kande smaragd ved fremkomsten særpræg i forhold til allerede kendte
termokander på markedet?
ja, smaragds særpræg tager udgangspunkt i den eksisterende designkode juwel og juwel tee kande og
ligger desuden i det facetterede formudtryk.
spørgsmål 4)
fremstår den af sagsøger markedsførte kande opal som et resultat af en selvstændigt skabende
åndsindsats præget af ophavsmandens individualitet?
                                                     ‐8‐
opal er dels en videreførelse og dels en sammensmeltning af distinkte form‐ & funktionselementer fra
juwel, juwel tee & smaragd kanden. især vippelåg og tud er en direkte videreførelse, mens hals og
hovedform tager udgangspunkt i smaragd (dog uden facettering), hvorved kanden har fået et
selvstændigt formudtryk som medlem af serien.
…
spørgsmål 4 b)
havde sagsøgers kande opal ved fremkomsten særpræg i forhold til allerede kendte
termokander på markedet?
ja, opal har et særpræg som selvstændigt element i serien, med udgangspunkt i … seriens eksisterende
designkode.
spørgsmål 5)
fremstår de af sagsøgte markedsførte kander 5090 og 5091 som et resultat af en selvstændigt
skabende åndsindsats præget af ophavsmanden individualitet?
nej, der er ingen elementer i de to kander som kan siges at have et selvstændigt skabende åndsindsats
præget af ophavsmandens individualitet, idet både grundform og alle hovedelementer såsom hældetud,
prop/vippelåg og hank på sagsøgtes kander er anvendt direkte fra henholdsvis alfi juwel & alfi tee.
spørgsmål 5 a)
er det efter skønsmanden opfattelse sandsynligt, at sagsøgtes kander 5090 og 5091 kunne være
frembragt uden kendskab til sagsøgtes kander?
nej, juwel & juwel tee har for det første et meget komplekst organisk formudtryk. jvf. ovenstående har
såvel det overordnede indtryk som de enkelte elementer en så stor lighed med sagsøgers kander, at dette
vurderes at være udelukket.
spørgsmål 6)
fremstår de af sagsøgte markedsførte kander 5092 og 5093 som et resultat af en selvstændigt
skabende åndsindsats præget af ophavsmandens individualitet?
                                                       ‐9‐
5092: nej. eneste forskel mellem 5092 (termokande kugle guld) og 5091 (termokande kugle krom) er
overfladen. juwel tee findes så vidt vides ikke i den gyldne overflade, men alene overfladen kan ikke
tilskrives en selvstændig skabende åndsindsats præget af ophavsmandens individualitet.
5093: nej. 5093’s (termokande kegle krom) kan ikke siges at være et resultat af en selvstændigt skabende
åndsindsats præget af ophavsmandens individualitet.
spørgsmål 6 a)
er det efter skønsmandens opfattelse sandsynligt, at sagsøgtes kander 5092 og 5093 kunne være
frembragt uden kendskab til sagsøgers kander?
nej. jvf. ovenstående har såvel det overordnede indtryk som de enkelte elementer en så stor lighed med
sagsøgers kander, at dette vurderes at være udelukket.
spørgsmål 7)
fremstår den af sagsøgte markedsførte kande 5094 som et resultat af en selvstændig skabende
åndsindsats præget af ophavsmandens individualitet?
nej. eneste forskel mellem 5094 (termokande kegle guld) og 5093 (termokande kegle krom) er
overfladen. den gyldne overflade findes så vidt vides ikke på alfi opal, men alene overfladen kan ikke
tilskrives en selvstændig skabende åndsindsats præget af ophavsmandens individualitet.
spørgsmål 7 a)
er det efter skønsmandens opfattelse sandsynligt, at sagsøgtes kande 5094 kunne være
frembragt uden kendskab til sagsøgers kander.
nej. jvf. ovenstående har såvel det overordnede indtryk som de enkelte elementer en så stor lighed med
sagsøgers kander, at dette vurderes at være udelukket.
spørgsmål 8 )
fremtræder royal classics termokander nr. 5090 og 5091 ud fra en helhedsvurdering som en
efterligning af nogle af de i spørgsmål 1‐4 nævnte termokander?
ja.
                                                      ‐ 10 ‐
…
5090 termokande oval krom fremtræder som en efterligning af alfi juwel.
5091 termokande kugle krom fremtræder som en efterligning af alfi tee.
spørgsmål 9)
fremtræder royal classics termokander nr. 5092 og 5093 ud fra en helhedsvurdering som en
efterligning af nogle af de i spørgsmål 1‐4 nævnte termokander?
ja. 5093’s grundform er en smule anderledes end alfi opal og har en synlig samling, ligesom hanken
adskiller sig. hanken er dog en efterligning af en af de andre kander, nemlig alfi juwel.
…
5092 termokande kugle guld fremtræder som en efterligning af alfi tee.
5093 termokande kugle krom fremtræder som en efterligning af alfi opal.
spørgsmål 10)
fremtræder royal classic termokande nr. 5094 ud fra en helhedsvurdering som en efterligning
af nogle af de i spørgsmål 1‐4 nævnte termokander?
jeg vil betegne 5094 som en efterligning, selv om formen på få punkter adskiller sig fra smaragd.
…
5094 termokande kegle krom fremtræder ikke som en direkte efterligning, men er meget tæt på alfi
smaragd (uden facettering og med mindre forskelle i dimensioner og detaljering, herunder højden og til
”knækket” i toppen og samlingen mellem top og bund). desuden indeholder 5094 alle distincte elementer
fra serien (vippelåg med hældetud & hank).
spørgsmål 11)
er der mellem nogen af sagsøgers termokander, jfr. spørgsmål 1‐4, og sagsøgtes termokander,
jfr. spørgsmål 5‐10 ud fra en helhedsbetragtning en sådan ydre lighed, at der en nærliggende
risiko for, at den almindelige forbruger kan forveksle de 2 termokander, specielt når disse ikke
betragtes af forbrugeren samtidig?
ja! samtlige kanderne har anvendt alle de elementer, som er distinkte kendetegn for alfi, herunder
hovedform, hank, hældetud, prop/vippelåg og øverste krans.
                                                        ‐ 11 ‐
det eneste punkt, hvor kanderne adskiller sig væsentligt, er kvalitetsforskellen.
hvis spørgsmålet besvares bekræftende ønskes oplyst, hvilke termokander der kan forveksles?
-      5090 termokande oval krom kan forveksles med alfi juwel.
-      5091 termokande kugle krom kan forveksles med alfi juwel tee.
-      5092 termokande kugle guld kan forveksles med alfi juwel tee.
-      5093 termokande kegle krom kan ikke direkte forveksles med smaragd, men har dog så tætte
       formreferencer til serien, at den vil opfattes som en kande i alfi serien.
-      5094 termokande kegle guld kan ikke direkte forveksles med smaragd, men har dog så tætte
       formreferencer til serien, at den vil opfattes som en kande i alfi serien.
...
spørgsmål 13)
er der mellem nogen af sagsøgers termokander, jfr. spørgsmål 1–4, og sagsøgtes termokander,
jfr. spørgsmål 5‐10, ud fra en helhedsbetragtning en sådan ydre lighed, at der er nærliggende
risiko for, at en fagmand eller en person med interesse herfor, f.eks. en tjener eller en designer,
kan forveksle de respektive termokander, specielt når disse ikke betragtes af fagmanden
samtidig?
ja! – og nej!
 en opmærksom fagmand vil sandsynligvis bemærke kvalitetsforskellen specielt mht. overflade finish og
vægt, men da sagsøgtes kander ikke har noget selvstændigt særpræg, vil risikoen for forveksling være
stor. fagmanden vil evt. undre sig og formode, at der er tale om en betydelig kvalitetsforringelse fra alfis
side.
hvis spørgsmålet besvares bekræftende ønskes oplyst, hvilke termokander der kan forveksles?
5093 termokande oval krom kan formmæssigt forveksles med alfi juvel, men kvalitetsforskellen
differentierer kanderne.
5091 termokande kugle krom kan formmæssigt forveksles med alfi juwel tee, men kvalitetsforskellen
differentierer kanderne.
5092 termokande kugle guld kan formmæssigt forveksles med alfi juwel tee, men kvalitetsforskellen
differentierer kanderne.
...
                                                        ‐ 12 ‐
spørgsmål 15)
skønsmanden anmodes i øvrigt om i detaljer at redegøre for forskelle og eventuelle ligheder
mellem de i sagen omhandlede termokander, det være sig i relation til dimensioner, farve,
udsmykning, vægt, længde, tyngdepunkt, volumen, materialevalg, vippetud, hank og linje etc.
– intet undtaget.
alfi juwel / 5090
de to kanders design er meget identisk! dette gælder såvel hovedform, hovedelementer, dimensioner,
detaljer, farver og overflader. det er således marginaler, som adskiller de to kander.
dimensioner
diameter                        juwel ø 131 mm – 5090 ø 124 mm. dette er den umiddelbare mest synlige
                                 forskel mellem de to kander.
højde                           kanderne er lige høje
”sokkel”                        juwel 6 mm / 5090 9 mm
samling                         samlingen mellem bund og top ligger forskelligt (12 mm lavere
                               på 5090)
volumen                         juwel godt 1 liter / 5090 0,9 liter
hank                            hanken på 5090 er 10 mm højere og 6 mm bredere. denne hank har dermed
                                et lidt større greb. desuden er hankens form en anelse mere spids i toppen.
tud                             tud og vippetud er stort set identiske. hullet ned i kanden er 5 mm større i
                                diameter på juwel.
vippelåg                        vippelåget har ikke samme kvalitet. 5090 er funktionelt af væ‐
                                sentlig dårligere (kvalitet) både mht. materialevalg og tæthed,
                                ligesom låget lukker skævt og upræcist bl.a. pga. en blødere
                                gummiindsats. hængslingen er ikke af samme kvalitet.
formdetaljer                    overgangen mellem den konkave og den konvekse form (kransen op mod
                                kandens top) er ikke helt så præcis og markant på 5090 som på alfi kanden.
                                rundingsradien på selve tuden er større på juwel.
vægt                            juwel kanden er væsentlig tungere end 5090. vægten ligger i
                                topdelen af kanden, hvilket har betydning for kandens tyng‐
                                depunkt, som dermed er forskelligt fra 5090, hvis enkeltdele
                                 har en mere ens vægt.
materialer                      juwelkandens materialevalg er af eksklusivt metal og med høj
                                                        ‐ 13 ‐
                                finish, men 5090 kanden er lavet i et langt billigere metallege‐
                                ring og hanken er af metalbelagt plast.
 overflade                      juwelkanden har en langt smukkere, mere blank og eksklusiv
                                overflade, hvor 5090 kandens overflade er mat, ujævn og gul‐
                                lig.
juwel tee / 5091 & 5092
de to kanders design er meget identisk! dette gælder såvel hovedform, hovedelementer, dimensioner,
detaljer, farver og overflader. det er således marginaler, som adskiller de to kander.
dimensioner
diameter                        juwel ø 160 mm / 5091 & 5092 ø 160 mm.
højde                           juwel er 196 mm høj / 5091 & 5092 205 mm
”sokkel”                        soklens højde er ens
samling                         samlingen mellem bund & top ligger ens
volumen                         juwel tee 1,1 liter / 5091 & 5092 knap 1 liter
hank                            hanken på 5091 & 5092 sidder 9 mm højere end på alfi tee.
                                alfi tees greb er en anelse større på alle leder. formmæssigt er
                                hankene meget ens.
tud                             tud og vippetud er stort set identiske. hullet ned i kanden er 5
                                mm større i diameter på juwel. gummiindsatsen på 5091 &
                                5092 er blødere. hængslingen er ikke af samme kvalitet.
formdetaljer                    overgangen mellem den konkave og den konvekse form (kran‐
                                sen op mod kandens top) er ikke helt så præcis og markant på 5091 & 5092
                                som på alfi kanden. rundingsradien på selve tuden er større på juwel.
vægt                            tee kanden er væsentlig tungere end 5091 & 5092.
                                vægten ligger i topdelene af kanden, hvilket har betydning for
                                kandens tyngdepunkt, som dermed er forskelligt fra 5091 &
                                5092, hvis enkeltdele har en mere ens vægt.
materialer                      tee kandens materiale er eksklusivt metal med højt finish, men
                                5091 & 5092 kanden er lavet i et langt billigere metallegering og hanken er
                                metalbelagt plast.
                                                    ‐ 14 ‐
overflade                   tee kanden har en langt smukkere, mere blank og eksklusiv overflade, hvor
                            5091 & 5092 kandens overflade er mat, ujævn og gullig. 5092s ”guld”
                            overflade findes så vidt vides ikke i alfi tee.
alfi smaragd / 5093 & 5094
5093 & 5094 indeholder elementer fra flere alfi kander.
hovedformen er tæt på alfi smaragd dog uden facetteringerne, hvilket er en synlig forskel. hanken er
den samme som på 5090 og er dermed næsten identisk med juwels.
dimensioner
diameter                    smaragd ø 138 mm / 5093 & 5094 ø 140 mm.
højde                       juwel er 226 mm høj / 5091 (5093) & 5092 (5094) 232 mm
”sokkel”                    soklens højde er ens.
samling                     smaragd har ingen samling mellem bund og top, men er samlet
                            via et bundstykke.
volumen                     opal 1 liter / har ikke været muligt at checke smaragd, 5090 & 5094 på de
                            lånte kander.
hank                        hanken på 5093 & 5093 (5094) er identisk med hanken på 5090 og dermed
                            forskellig fra smaragds greb.
tud                         tud og vippetud er stort set identiske. hullet ned i kanden er 5 mm større i
                            diameter på juwel.
vippelåg                    vippelåget har ikke samme kvalitet. 5090 er funktionelt af væsentlig
                            dårligere både mht. materialevalg og tæthed, ligesom låget lukker skævt og
                            upræcist bl.a. pga. en blødere gummiindsats. hængslingen er ikke af samme
                            kvalitet.
formdetaljer                overgangen mellem den konkave og den konvekse form (kransen op mod
                            kandens top) er blødere og ikke helt så præcis og markant på 5093 & 5094
                            som på smaragd. rundingsradien på selve tuden er større på smaragd.
vægt                        smaragd kanden er noget tungere end 5093 & 5094, men vægtforskellen er
                            ikke så markant som på de to andre kander, ligesom tyngdepunktet ligger
                            ens i disse kander.
                                                       ‐ 15 ‐
materialer                     smaragd kandens materiale er eksklusivt metal med høj finish, mens 5091 &
                               5092 kanden er lavet i et langt billigere metallegering og hanken er af
                               metalbelagt plast.
overflade                      smaragd har en langt smukkere, mere blank og eksklusiv overflade, hvor
                               5091 og 5092 kandes overflade er mat, ujævn og gullig. 5094s ”guld”
                               overflade findes så vidt vides ikke i alfi serien.
spørgsmål 16)
skønsmanden bedes oplyse, hvorvidt de i sagen omhandlede termokander efter
skønsmandens opfattelse refererer til samme publikum og i benægtende fald, hvor‐
vidt det publikum, der typisk ville være køber af alfi termokander, ville forveksle
denne med royal classics termokander?
æstetisk refererer termokanderne til samme publikum. en del af dette publikum vil dermed ‐
 bevidst eller ubevidst – købe royal classic kanderne pga. prisforskellen, mens en anden del
 vil fravælge royal classic kanderne pga. den store forskel i kvalitet og finish.
spørgsmål 18)
er det sædvanligt indenfor branchen, at der produceres termokander m.v., der har
en vis form for lighed med konkurrenternes produkter?
det er ikke usædvanligt, at beslægtede produkter har en vis form for lighed. det er dog tale
 om gensidig inspiration, hvor man bygger videre på noget eksisterende og tilføjer nye tan‐
ker, elementer og herigennem giver det nye produkt sit eget særkende, værdi og indhold.
...”
royal classics advokat har i et supplerende spørgetema anført at alle spørgsmål om
udformning er besvaret ud fra en sammenligning med juwel og/eller andre af alfi zitzmanns
kander. besvarelsen skulle imidlertid efter advokatens opfattelse anvendes til en vurdering af
hvorvidt alfi zitzmanns kander nyder selvstændig beskyttelse, ikke i forhold til hinanden, men
i forhold til alle øvrige kander på markedet. på denne baggrund anmodedes syns‐ og
skønsmanden om supplerende at redegøre for om de forskellige af sagsøger fremstillede kander
                                                       ‐ 16 ‐
i forhold til øvrige kander på markedet på de respektive fremstillingstidspunkter er fremstillet
ved en selvstændig skabende indsats, der bærer præg af ophavsmandens individualitet og
selvstændighed og adskiller sig fra det allerede kendte.
birgitte smedegaard har herefter afgivet supplerende syns‐ og skønsrapport den 19. februar
2007 hvoraf fremgår:
”...
jeg mener, at alle sagsøgers (alfi) kander adskiller sig fra det allerede kendte og ikke ligner kander af
andre mærker og fra andre producenter på markedet på de respektive fremstillingstidspunkter. de
referencer kanderne kan siges at have, er ligheder inden for alfis eget produktsortiment.
spørgsmål 20:
syns‐ og skønskvinden bedes oplyse, om der mellem nogen af sagsøgers termokander, jvf.
spørgsmål 1‐4, ud fra en helhedsbetragtning er sådan ydre lighed, at der er en nærliggende
risiko for, at den almindelige forbruger kan forveksle nogen af termokanderne, specielt når
disse ikke betragtes af forbrugeren samtidig?
nej, jeg mener ikke, at der er en nærliggende risiko for, at den almindelige forbruger kan forveksle nogen
af alfi termokanderne indbyrdes. man vil tydeligt kunne se og genkende alfis karakteristika og
formreferencer. men samtidig har den enkelte kande hver sin identitet, som unikt medlem af
produktfamilien.
...
spørgsmål 21:
er der mellem nogen af sagsøgers termokander, jvf. spørgsmål 1‐4, ud fra en
helhedsbetragtning en sådan ydre lighed, at der er en nærliggende risiko for, at en fagmand
eller en person med interesse herfor, f.eks. en tjener eller en designer, kan forveksle de
respektive termokander, specielt når disse ikke betragtes af fagmanden samtidig?
nej, jeg mener ikke, at der er nærliggende risiko for, at en fagmand eller en person med interesse herfor,
f.eks. en tjener eller en designer kan forveksle nogen af alfi termokanderne.
man vil tydeligt kunne se og genkende alfis karakteristika og formreferencer. men samtidig har den
enkelte kande hver sin identitet, som unikt medlem af produktfamilien.
                                                      ‐ 17 ‐
...
spørgsmål 22:
skønskvinden bedes oplyse, hvad hun mener med ordet ”designkoden”, det vil sige, hvad der
nærmere ligger heri.
skønskvinden bedes herunder navnlig oplyse, om hun med udtrykket ”designkoden” mener, at
de yngre kander viderefører væsentlige designprincipper for ”juwel”.
med ordet designkode mener jeg en række elementer og referencer, som binder en serie af produkter
sammen og skaber en sammenhæng inden for den enkelte serie eller et helt produktprogram.
dette kan være en overordnet ide, en funktion, formelementer, en teknisk konstruktion eller en
kombination af flere af disse parametre.
i tilfældet med alfi mener jeg, at de i denne sag involverede kander har en fælles designkode i form af
genkendelige karakteristika, elementer & funktioner og overordnede designprincipper, som alle er
grundlagt i den oprindelige ”juwel” kande.
disse referencer binder kanderne sammen, så de fremstår som en serie af kander med en fælles identitet og
samhørighed. for de i sagen involverede kander drejer disse karakteristika sig dels om et grundlæggende
fælles formsprog og dels om gennemgående enkeltelementer, herunder især de formmæssige karakteristika
omkring tud, vippelåg og hank. men også gennemgående teknisk konstruktioner og løsninger samt
funktionelle principper er en del af designkoden.
resultatet er en stærk og gennemgående fælles identitet og genkendelighed inden for serien, som betyder,
at de fremstår som en produktfamilie.”
royal classics designregistrering dr 2005 00227
gorm lokdam ansøgte den 23. juni 2005 patent‐ & varemærkestyrelsen om en
designregistrering af en termokande, som gorm lokdam selv havde designet. der skete
designregistrering af designet under designnr. 2005 00227, hvilket blev offentliggjort i dansk
designtidende den 21. oktober 2005. den designregistrerede termokande ser således ud:
                                                  ‐ 18 ‐
                                         royal classic 5095
den 2. december 2005 anmodede alfi zitzmann patent‐ & varemærkestyrelsen om en
udslettelse af gorm lokdams designregistrering under henvisning til at denne er sket i strid
med designlovens § 7, stk. 1. patent & varemærkestyrelsens afgørelse af alfi zitzmanns
indsigelse beror på udfaldet af nærværende sag.
forklaringer
gorm lokdam har forklaret at han er uddannet forstkandidat. hans daglige beskæftigelse
favner bredt da han anvender ca. 10‐20 % af sin tid på land‐ og skovbrug, 50 % på hoteldrift, 10
% med handel med brugskunst i royal classic og resten af tiden går med to direktørhverv for
to rumænske virksomheder. han har i alt 150‐200 ansatte. han har handlet med brugskunst
tilbage fra 1998. royal classic startede hjemmesiden www.royalclassic.dk i 2004. den primære
målgruppe var hoteller og restauranter. der foregår ikke salg direkte fra hjemmesiden, der er et
elektronisk katalog. de viste genstande er klassiske ting der passer ind i en herregårdsstil. han
har en medarbejder der altid arbejder på at finde ting med henblik på videresalg i klassisk
design. han har forhandlet andre termokander end dem i nærværende sag. i begyndelsen af
2000 solgte han en anden stålkande som han har prøvet at videreudvikle.
               kanden royal classic betegnet 5095 har han selv været med til at udvikle sammen
med sin hustru. kanden er kun lavet i prototype. den er lavet af rustfrit stål og krom. det er
ikke en efterligning af juwel. han synes heller ikke at den ligner juwel.
               han har købt varer i kina i cirka 8 år. kanderne 5090‐5094 har han ikke selv
udviklet, dem købte han i sommeren 2004 i kina. han spurgte producenten om
rettighedsindehaveren. han fik i den forbindelse udleveret en engelsk oversættelse af den
                                                  ‐ 19 ‐
kinesiske patentregistrering der er fremlagt i kopi i nærværende sag. han havde ikke undersøgt
markedet forud for sine indkøb, men han har aldrig haft problemer med varer fra kina før. han
kendte ikke til alfi zitzmanns kander juwel tee, opal og smaragd før han fik kanderne hjem
fra kina.
               uanset dokumentet af 10. juni 2006 er betegnet som ”sales confirmation”, var det
kun et tilbud. han har ikke fået leveret 5 typer termokander i overensstemmelse med antallet
oplyst på dette dokument. han ved ikke hvor mange han fik leveret, men det skulle passe med,
at en container kunne blive fyldt op. han vil mene at han kun fik leveret 20‐30 % af de kander,
der fremgår på bilaget. han har overvejende anvendt kanderne i egne virksomheder.
               alstrøm købte kanderne af royal classic på brugskunstmessen formland i
herning i 2005. alstrøm betalte ikke for kanderne, og han har heller ikke modtaget noget krav
fra alstrøm. han har ikke set alfi zitzmanns termokander på formlandmessen, dog lige med
undtagelse af den kuglerunde termokande på standen hos thuesen jensen a/s.
               den 12. april 2005 fik royal classic en henvendelse fra alfi zitzmanns advokat,
jeppe brogaard clausen. brevet indeholdt en protest mod royal classics salg af kander, som
blev påstået at krænke juwel og juwel tee. dette svarede til royal classics kander 5090, 5091 og
5092. efter fogedforbuddet i september 2005 har han ikke solgt flere termokander overhovedet.
               de håndskrevne tilføjelser på fakturaerne fra royal classic fra perioden 11.
februar 2005 – 29. marts 2005 indeholdende kunders køb af termokander 5090‐5094 med
håndskrevne tilføjelser om ”retur” og forskellige stykangivelser kan han ikke nærmere forklare
noget om.
               han anslår at have solgt ca. 500 kander til forhandlere, heraf udgør 150 kander
salget til alstrøm. der er solgt 150 kander uden for danmark og 300 til diverse isenkræmmere.
endelig har han anvendt cirka 1.000 termokander i royal classics egne virksomheder.
skønsmanden, cand. arch., mdd birgitte smedegaard har vedstået den afgivne
skønserklæring og den supplerende skønserklæring og har forklaret at alfi kanderne har et
meget organisk formsprog som er komplekst sammensat af en række former særligt fra
kandens hals og op efter. det er den nederste del af kanderne der varierer. patent‐ &
varemærkestyrelsen har lavet en undersøgelse af alfi kanden juwel den 6. oktober 2006 efter
hendes opdrag. det konkluderes heri at alfi zitzmann har kombineret kaffekandens æstetik
med termokandens funktion. med sin besvarelse af spørgsmål 2 a har hun ønsket at angive at
det er hanken på juwel tee der er væsentlig anderledes i forhold til de andre af alfis
                                                      ‐ 20 ‐
termokander i denne familie. besvarelsen af spørgsmål 4 om opal angiver at det er de samme
træk der går igen fra den oprindelige kande. det der adskiller dem, er særligt den nederste del.
i besvarelsens sidste sætning har hun fejlagtigt skrevet smaragd, der burde rettelig stå opal.
dette har dog ingen betydning da opal er lavet før smaragd. hun har foretaget en opmåling af
kanderne til sammenligning, og det er stort set kun vægt og overflade der afviger.
kvalitetsmæssigt er kanderne forskellige. opal og smaragd kan ikke forveksles med hinanden.
royal classic 5093 i guld og i krom kan ikke forveksles med hinanden. med sin besvarelse af
spørgsmål 10 vil hun sige at hvis man skar halsen af 5093 og smaragd kunne man sagtens
kende forskel på de to kander, men 5093 har ikke sit selvstændige særpræg. juwel tee og
smaragd er selvstændige værker der går videre med juwel’s særpræg.
                 hun har set gorm lokdams egen designet termokande 5095. alene det at kanden
har en anden hank, medfører efter hendes opfattelse ikke at den adskiller sig væsentligt fra alfi
zitzmanns kander der er omfattet af denne sag.
sten becker har den 9. september 2005 i fogedretten forklaret:
   ”.. at han i 15 år har været ansat hos thuesen jensen a/s som produktchef/key account manager og
   som sådan har kontakt til de store kæder og leverandører, herunder rekvirenten, hvis produkter
   virksomheden har eneforhandling af i danmark, sverige og norge. alle virksomhedens produkter
   er mærkevarer og ligger prismæssigt i et leje fra midten og opefter. kanderne juwel, juwel tee,
   smaragd og opal er i sortiment og markedsføres. markedsføringen foretages gennem i alt 84
   forhandlere, der ydes tilskud dertil, men hertil kommer egen markedsføring således som den
   fremgår af sagens bilag 14. der anvendes ca. 7‐8 % af omsætningen på markedsføring i
   almindelighed hvortil kommer ca. 6‐7 % til brug for udvikling af kædernes inventar og uddannelse
   af deres medarbejdere. han skønner, at der årligt sælges 84.000 eksemplarer i danmark. han blev i
   marts 2005 opmærksom på rekvisiti produkt hos ”alstrøm” og har siden fået flere henvendelser fra
   kædedirektører herom. han er ikke bekendt med, at der skulle foreligge et kinesisk patent på
   rekvisiti kander. han kender ikke de nærmere salgstal for opal, der har været markedsført siden
   1968 og heller ikke for smaragd, for hvilken der forventes en ny kampagne efter en mere stille
   periode for denne kandes vedkommende. han er bekendt med, at rekvirenten også forhandler
   kander i kina.”
sten becker har supplerende forklaret at thuesen jensen a/s i 2005 ikke havde lavet en kraftig
markedsføring af opal og smaragd. der er sket markedsføring over for forhandlerne af
                                                   ‐ 21 ‐
smaragd, men der har ikke været lavet en egentlig detailhandelskampagne på grund af denne
sag. i 2005 forhandlede thuesen jensen a/s smaragd‐kanden. juwel‐kanden må betragtes som
ikonet og sælger bedst af de 4 kander, dernæst følger opal, juwel tee og sidst smaragd. disse
kanders vejledende udsalgspriser inkl. moms ligger mellem 1.000 og 1.500 kr. når der på
markedet sker markedsføring af kopiprodukter over for forbrugerne, er man som
originalforhandler nødsaget til at lave nogle kampagner for ikke at få spændet mellem priserne
til at se så stort ud. de beslaglagte kander fra alstrøm er destrueret med meget besvær, da det
viste sig at de indeholdt fire små puder med asbest hvilket stillede særlige krav til
destrueringsmåden.
procedure
alfi zitzmann har gjort gældende at selskabets kander juwel, juwel tee, smaragd og opal hver
især er beskyttet som værker efter ophavsretsloven. juwel‐kanden blev designet i 1918 og er et
selvstændigt åndsværk præget af ophavsmandens individualitet. juwel‐kanden har været alfi
zitzmanns særlige kendetegn siden 1918. ophavsmanden døde i 1970`erne, og den fortsat
bestående ophavsret udøves af alfi zitzmann. juwel tee‐kandens design har sit udspring i
juwel‐kanden og er markedsført siden 1992, hvorfor ophavsrettighederne til denne kande
ligeledes tilkommer alfi zitzmann. smaragd‐kanden og opal‐kanden er i ”familie” med juwel‐
kanden, men er hver for sig selvstændigt præget af ophavsmandens individualitet.
                royal classics import, markedsføring og salg af alfi‐kanderne er en krænkelse af
alfi zitzmanns rettigheder. royal classic kanderne 5090 oval krom, 5091 kugle krom og 5092
kugle guld er nærmest slaviske efterligninger af juwel‐kanden og juwel tee‐kanden. royal
classic har da også taget til bekræftende til genmæle over for påstandene vedrørende disse
kander.
                royal classics kander er klare krænkelser af alfi zitzmanns kander. højde og
form er næsten identiske. de særlige karakteristika ved de originale produkter er alle at
genfinde på kopierne, herunder hanke, midterriller, tud, låg, vippeanordning og
metaloverflader. royal classics kander har ikke eget udtryk og særpræg, og de kan derfor
forveksles med alfi zitzmanns kander.
                uanset prisforskelle og kvalitetsforskelle må det antages som også forklaret af
skønskvinden at der er konkurrence mellem produkterne. alfi zitzmanns produkter som hævet
over enhver tvivl har en betydelig markedsposition, skal derfor også beskyttes efter
markedsføringsloven.
                                                  ‐ 22 ‐
               royal classic udnytter kendskabet til alfi zitzmanns kander og snylter på den
goodwill der er knyttet til alfi zitzmanns velkendte design. royal classic har vidst eller burde
vide at markedsføringen var i strid med alfi zitzmanns rettigheder efter ophavsretsloven og
markedsføringsloven. royal classic er professionel importør og distributør inden for området
og må have kendt alfi zitzmanns kander.
               royal classic skal betale vederlag og erstatning for krænkelserne. beløbet opgøres
til 950.000 kr. krænkelsen er sket erhvervsmæssigt, og royal classic har handlet i ond tro, da
royal classic utvivlsomt har været bekendt med eksistensen af alfi zitzmanns kander. ved
vederlagsberegningen må der tages udgangspunkt i alfi zitzmanns dækningsbidrag for
vejledende udsalgspriser ekskl. moms. der skal endvidere betales erstatning for alfi zitzmanns
tab i form af tabt goodwill, tabt omsætning, markedsforstyrrelse og kontrolomkostninger til at
fastslå omfanget af krænkelsen; beløbet kan passende sættes til halvdelen af vederlagskravet.
               der er uvished med hensyn til antallet af plagiater som royal classic har indført
og solgt. det beror på royal classics mangelfulde, uklare og modstridende oplysninger. det bør
lægges til grund der af kanden 5090 blev importeret 600 stk. med dækningsbidrag pr. kande på
400 kr., hvilket svarer til et vederlag på 240.000 kr. og en erstatning på 120.000 kr. det bør videre
lægges til grund at der er indført i 816 stk. kande 5091/5092 og med dækningsbidraget for juwel
tee på 640 kr. giver det et vederlag på 522.240 kr., og en erstatning på 261.120 kr. af kanderne
5093 og 5094 er der i alt importeret 1.896 stk. dækningsbidraget er i gennemsnit 520 kr.
svarende til et vederlag på 985.920 kr., samt erstatning på 492.960 kr. dette giver et samlet
vederlagskrav på 1.748.160 kr. og erstatning på 874.080 kr., i alt 2.622.240 kr., væsentlig mere
end det påståede beløb. markedsfortrængning kan ikke direkte påvises, men er utvivlsomt
forekommet og må tages i betragtning ved erstatningsfastsættelsen. det bør også indgå i
overvejelserne at royal classic i hvert fald har opnået en berigelse på ca. 160.000 kr.
               royal classics registrering af kande 5095 skal slettes. kanden er et plagiat af alfi
zitzmanns kander, juwel, smaragd og opal eller i hvert fald forvekslelig med dem, for kande
5095 bruger samme designprincipper som i den oprindelige juwel. det kan ikke tillægges
betydning, at hanken på 5095 er ændret en smule. royal classics termokande opfylder som
forklaret af skønsmanden ikke nyhedskravet.
royal classic har anført at juwel–kanden er et værk tilbage fra 1918 og således derfor kun
beskyttet indtil 1968 efter den dagældende designlov, hvor beskyttelsestiden var 50 år.
designeren er ukendt ophavsmand hvorfor ophavsretten er udløbet i 1968.
                                                     ‐ 23 ‐
               antages det at alfi zitzmann har ophavsret til juwel‐kanden, kan alfi zitzmann
ikke udvide sin ophavsret til juwel‐kanden til at omfatte alle kander produceret af alfi
zitzmann, der har samme vippelåg, tud og hank. de enkelte produkter skal opfylde de
almindelige betingelser for at opnå beskyttelse efter ophavsretsloven. da ophavsretten til juwel‐
kanden er udløbet, er der ikke ophavsret til hverken smaragd‐ eller opal‐kanden som blot er
videreudviklinger af juwel‐kanden.
               juwel tee‐kanden nyder ikke ophavsretlig beskyttelse; det er ikke et nyt,
selvstændigt værk. juwel tee‐kanden er juwel‐kanden i en ændret skikkelse.
               royal classic kander krænker ikke alfi zitzmanns varemærker. royal classics
kander er billigere og konkurrerer ikke med alfi‐kanderne.
               det bestrides at alfi‐kanderne har særpræg. vippelåget giver ikke termokanderne
særpræg. kanderne ligner ikke hinanden. markedsføringsretten beskytter kun mod slaviske
efterligninger hvilket ikke er tilfældet for kanderne 5093 og 5094. da kanderne 5093 og 5094
ikke er en kopi af hverken smaragd‐kanden eller opal‐kanden, er der ikke tale om handlinger i
strid med markedsføringsloven.
               det er ikke dokumenteret at alfi zitzmann har foretaget en markedsføringsindsats
af opal‐ og smaragd‐kanderne, heller ikke ved den blotte fremlæggelse af diverse årskataloger.
steen becker har ligeledes forklaret i fogedretten at disse to kander har haft en stille periode.
endvidere har smaragd‐kanden ikke været markedsført i danmark på en sådan måde at der er
opnået en beskyttet markedsposition.
               det bestrides at der har været grundlag for bevissikringen. der var for så vidt
angår kanderne 5093 og 5094 ikke sandsynlighed for, at royal classic havde begået eller ville
begå en krænkelse af ophavsretsloven eller markedsføringsloven, jf. retsplejelovens § 653, stk. 1.
               forbuddet blev ikke nedlagt med rette idet formålet med forbuddets nedlæggelse
ikke var til stede, jf. retsplejelovens § 642, nr. 2 og 3.
               der skal ikke betales vederlag eller erstatning da der ikke er sket en krænkelse af
ophavsrettigheder eller rettigheder i henhold til markedsføringsloven. der er ikke
dokumenteret et tab eller påvist sammenhæng mellem handlinger fra royal classics side og et
påstået tab. royal classic solgte sine kander til godt 200 kr. over for alfi zitzmanns priser på
mellem 1.000‐1.500 kr. hvorfor kanderne ikke henvendte sig til samme segment. royal classic
konkurrerer mod billigere produkter end alfi zitzmanns. alfi zitzmann har ikke dokumenteret
en omsætningsnedgang i den pågældende periode. det kan ikke antages at der er sket
                                                 ‐ 24 ‐
markedsforstyrrelse da royal classic kun har solgt få kander i en begrænset periode på 2‐3
måneder. der foreligger ikke tal der dokumenterer et tab for alfi zitzmann.
              der er ikke grundlag for at tilkende erstatning efter ophavsretslovens § 83. gorm
lokdam var i god tro da han indkøbte kanderne.
              gorm lokdams eget design af termokande adskiller sig fra alfi zitzmanns kander
på flere afgørende punkter, herunder særlig hankens udformning. kanden er et nyt design med
individuel karakter.
rettens begrundelse og resultat
påstand 3:
efter skønserklæringen og rettens sagkyndige medlemmers vurdering af alfi‐kandernes design,
herunder som de fremtræder forevist i retten, finder retten at alfi‐kanden juwel ved sin
fremkomst i 1918 måtte anses for et selvstændigt åndsværk præget af ophavsmandens
individualitet. da der ikke foreligger oplysninger der peger i anden retning, lægges det videre
til grund at ophavsmanden som anført af alfi zitzmann døde i 1970’erne, og at den fortsat
bestående ophavsret udøves af alfi zitzmann. tilsvarende lægges til grund at juwel tee‐
kanden blev designet på grundlag af juwel‐kanden og i det væsentlige samme formsprog, og at
den har været markedsført af alfi zitzmann siden 1992, samt at ophavsrettighederne til denne
kande tilkommer alfi zitzmann.
       de på bilag 5 og 7 viste kander (uanset metaloverflade) til henholdsvis kaffe og te
fremtræder som næsten identiske med juwel‐kanden og juwel tee‐kanden, og royal classic
har da også under domsforhandlingen erkendt at kanderne vist på bilag 5 og 7 på grund af
deres fremtoningsmæssige lighed med juwel og juwel tee markedsføringsretligt krænker alfi
zitzmanns kander. også royal classics kander 5093 og 5094 vist på bilag 9 (uanset
metaloverflade) er som anført af skønsmanden, hvis opfattelse retten tiltræder, i strid med alfi
zitzmanns ophavsrettigheder til juwel, juwel tee, smaragd og opal. ved bedømmelsen skal
der særligt lægges vægt på det fælles design af alfi zitzmanns kander fra skulderen og opefter,
hvorimod der kun skal tages mindre hensyn til udformningen af kanden under skulderen. alfi
zitzmann skal derfor have medhold i påstand 3.
påstand 1:
bevissikringssagen blev foretaget den 21. juni 2005 med henblik på sikring af beviser for
krænkelse af alfi zitzmanns rettigheder. det var sandsynligt at også markedsføringen af royal
                                                  ‐ 25 ‐
classics kander ud over dem, som royal classic har taget bekræftende til genmæle over for, og
som også var genstand for bevissikringen, krænkede alfi zitzmanns rettigheder, og at der ville
være bevis for krænkelsen i de lokaler som var genstand for bevissikringen, jf. retsplejelovens §
653, stk. 1. bevissikringssagen var derfor berettiget, og alfi zitzmann skal have medhold i
påstand 1.
påstand 5:
fogedforbuddet af 16. september 2005 var berettiget da der var grund til at tro at markedsføring
af royal classics produkter krænkede alfi zitzmanns rettigheder, og da der efter de
mangelfulde oplysninger om royal classics import og distribution af kander, uanset firmaets
angivelse af at man ikke længere havde til hensigt at forhandle kanderne, var grundlag for at
antage at royal classic ville foretage handlinger der stred mod alfi zitzmanns rettigheder.
påstand 5 tages derfor også til følge.
påstand 4:
royal classic driver erhvervsmæssig virksomhed inden for blandt andet isenkramområdet.
royal classic og firmaets ansatte burde have været bekendt med alfi zitzmanns kander der i
vekslende omfang har været på det danske marked i en årrække. det er i denne henseende
uden betydning om smaragd‐ og opal‐kanden i perioder har været markedsført mindre
intensivt. royal classic var bekendt med de omstændigheder der bevirker at der efter en retlig
vurdering foreligger en krænkelse. royal classic burde således være bekendt med at
markedsføring af firmaets kander krænkede alfi zitzmanns rettigheder og skal derfor betale
rimeligt vederlag og erstatning efter ophavsretslovens § 83, stk. 1.
      royal classic har givet sparsomme og udokumenterede oplysninger om antallet af kander
firmaet har markedsført i danmark. den bevistvivl der er på dette punkt, må komme royal
classic til skade.
      retten kan i det væsentlige tiltræde alfi zitzmanns overslag over omsætningen der i vidt
omfang bygger på royal classics oplysninger i duplikken side 6‐7, og går således ud fra at det
antal kander som royal classic har markedsført i danmark, herunder også kander der
anvendes i royal classics egne hotel‐ og restaurationsvirksomheder, kan sættes til godt 2.200.
      et rimeligt vederlag kan for produkter af denne karakter ikke opgøres som alfi zitzmann
har gjort det, men må fastsætte til et beløb svarende til den licensafgift som royal classic
sædvanligvis ville blive afkrævet i tilfælde af en licensaftale. i det foreliggende tilfælde ville en
                                                   ‐ 26 ‐
royalty ud fra rettens kendskab til området udgøre ca. 5%, i visse tilfælde noget mindre, af
prisen for produktet ved salg fra fabrik. denne pris er ikke oplyst, men kan med en vis
usikkerhed skønnes ud fra de oplyste priser for produkterne i detailhandel.
       det må videre antages at royal classics kander har fortrængt alfi zitzmanns kander i
betydeligt omfang, om end ikke fuldt ud i forholdet 1:1. tabt avance kan ikke opgøres som alfi
zitzmann har gjort det, men må fastsættes efter selskabets dækningsbidrag ved salg fra fabrik.
dette dækningsbidrag er beklageligvis ikke oplyst, men retten kan skønsmæssigt og med
forsigtighed komme frem til et rimeligt beløb.
       der er efter de på dette punkt mangelfulde oplysninger i sagen ikke grundlag for at
tillægge alfi zitzmann erstatning for markedsforstyrrelse.
       et samlet skøn ud fra de ovenfor anførte overvejelser fører retten til at vederlag og
erstatning ikke med rimelig sikkerhed kan fastsættes til mere end 100.000 kr. der skal forrentes
fra sagens anlæg den 18. juni 2005.
påstand 2:
da de beslaglagte kander efter det ovenfor anførte krænker alfi zitzmanns ophavsrettigheder,
tages denne påstand også til følge, jf. ophavsretslovens § 84, stk. 2.
påstand 6:
den kande som royal classic har registreret (bilag h), har efter de sagkyndige dommeres
opfattelse, som retsformanden kan tiltræde, meget væsentlige ligheder med alfi‐kanden eller ‐
kanderne (juwel, smaragd og opal) , jf. ovenfor vedrørende de væsentlige elementer i alfi‐
kanderne, såvel i detaljer som overordnet betragtet. udformningen af underdelen har heller
ikke i dette tilfælde større designmæssig betydning, og den mindre forskel i udformningen af
hanken på royal classics kande i forhold til alfi‐kandernes sædvanlige hank med en spids
bøjning foroven, må betragtes som uvæsentlig i det samlede billede.
       royal classics design kan derfor ikke anses for nyt og individuelt, jf. designlovens §§ 3, 5
og 6, hvorfor alfi zitzmanns påstand 6 tages til følge, jf. designlovens § 27, stk. 1, nr. 1.
sagsomkostninger:
efter sagens udfald og under hensyn til alfi zitzmanns omkostninger til de afholdte
fogedforretninger samt til retsafgift, 5.100 kr., skal royal classic i sagsomkostninger betale
40.100 kr. til alfi zitzmann. udgifterne til skønsmanden afholdes endeligt af royal classic.
                                                ‐ 27 ‐
                                       thi kendes for ret:
1.  bevissikringen foretaget den 21. juni 2005 af fogedretten i ålborg i sagen fs 41‐3445/2005
    stadfæstes.
2.  de termokander som blev beslaglagt hos royal classic v/gorm lokdam i forbindelse med
    bevissikringen den 21. juni 2005, skal overleveres til alfi zitzmann gmbh isoliergefässe
    und metallvaren med henblik på destruktion.
3.  det forbydes royal classic v/gorm lokdam at importere, sælge, markedsføre og/eller på
    anden måde overdrage, erhvervsmæssig anvende eller disponere over kanderne som
    angivet på billederne i bilag 5, 7 og 9.
4.  inden 14 dage skal royal classic v/gorm lokdam til alfi zitzmann gmbh isoliergefässe
    und metallvaren betale 100.000 kr. med procesrente fra den 18. juni 2007.
5.  fogedretten i ålborgs forbud af den 16. september 2005 i sagen fs 41‐3674/2005
    stadfæstes.
6.  royal classic v/gorm lokdams danske designregistrering dr 2005 00227 kendes ugyldig.
7.  royal classic v/gorm lokdam betaler inden 14 dage til alfi zitzmann gmbh
    isoliergefässe und metallvaren 40.100 kr. i sagsomkostninger, heraf 5.100 kr. til dækning
    af retsafgift.
   karin elisabeth schou andersen                jens feilberg             bo jul linneman
                                             (sign.)
                ‐ 28 ‐
           ___ ___ ___
udskriftens rigtighed bekræftes
p.j.v. sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                       højesterets kendelse
                         afsagt tirsdag den 19. februar 2019
sag 152/2018
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat knud ole ravn meden)
i tidligere instans er afsagt kendelse af østre landsrets 18. afdeling den 2. maj 2018.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: marianne højgaard pedersen, hanne schmidt og
lars hjortnæs.
påstande
t har nedlagt påstand om, at sagen hjemvises til fortsat realitetsbehandling ved landsretten.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
sagsfremstilling
t blev den 11. oktober 2017 ved retten i glostrup idømt en bøde på 2.500 kr. for overtrædel-
se af færdselslovens § 118, jf. § 18, stk. 2, og frakendt førerretten betinget i 3 år, jf. færdsels-
lovens § 125, stk. 5, jf. § 125, stk. 1, nr. 1.
dommen blev anket af t til frifindelse, subsidiært formildelse, og ankesagen blev berammet
til hovedforhandling i østre landsret den 5. januar 2018.
den 14. december 2017 anmodede t om, at hovedforhandlingen blev omberammet med hen-
visning til, at hun af helbredsmæssige grunde havde planlagt et ophold i spanien fra den 1.
januar 2018 og 5 måneder frem.
                                                - 2 -
landsretten besluttede den 15. december 2017 ikke at imødekomme anmodningen, idet der
ikke var vedlagt dokumentation for, at flybilletter var bestilt forud for det tidspunkt, hvor sa-
gen blev berammet, og henset til længden af det planlagte ophold sammenholdt med, at afrej-
sen alene måtte udskydes 5 dage.
den 18. december 2017 anmodede t på ny om, at hovedforhandlingen blev omberammet.
landsretten fastholdt den 19. december 2017 beslutningen af 15. december 2017.
den 2. januar 2018 anmodede t advokat om, at hovedforhandlingen blev udsat, subsidiært at
mødetidspunktet blev fastsat til efter kl. 12.
landsretten besluttede den 2. januar 2018 ikke at omberamme hovedforhandlingen.
t mødte ikke op i landsretten den 5. januar 2018. landsretten besluttede at afvise bevisanken
efter retsplejelovens § 920, stk. 2, således at sagen blev fremmet som en udmålingsanke, og
stadfæstede herefter byrettens dom.
landsretten besluttede den 10. januar 2018 at genoptage sagen i medfør af retsplejelovens §
987, stk. 1. ifølge retsbogen af 10. januar 2018 blev der fremlagt lægeerklæring af 5. januar
2018 fra en øjenlæge, ifølge hvilken t ikke kunne rejse denne dag på grund af synsforstyrrel-
ser.
landsretten berammede sagen på ny til hovedforhandling den 12. april 2018.
t mødte ikke til den nye hovedforhandling.
ifølge retsbogen af 12. april 2018 oplyste t advokat, at t ikke havde mulighed for at møde på
grund af sygdom, at hun var på hospitalet, og at hun ville fremsende en lægeerklæring som
dokumentation for lovligt forfald. advokaten anmodede om, at sagen blev udsat. anklageren
anmodede om, at retten hævede sagen i medfør af retsplejelovens § 987, stk. 4, på grund af
domfældtes udeblivelse.
                                                - 3 -
landsretten meddelte ved retsmødet t frist til den 19. april 2018 til at indsende dokumenta-
tion for lovligt forfald og henledte opmærksomheden på kravene til lægeattestens indhold.
t advokat fremsendte den 19. april 2018 lægeerklæring fra hospitalet udstedt den 11. april
2018 kl. 20:25 og dokumentation for flybillet, hvorefter t skulle være fløjet fra madrid den
11. april 2018 kl. 16:30 med ankomst i københavn samme dag kl. 19:45.
lægeerklæringen er affattet på henholdsvis spansk og engelsk. det hedder heri bl.a.:
       ”the patient t was in the hospital the day 11/04/2018 in the afternoon and night and re-
       fers that she couldn’t travel because she was dizzy and vomiting with diarrhea in the
       moment of the flight of today. she has been diagnosed of acute gastroenteritis and send
       home with treatment.
       …
       tratamiento
       dieta blanda y abundante ingesta de liquidos (suero oral de farmacia)
       nolotil 575 mg 1 cp cada 8 horas.
       primperan 10 mg 1 cp cada 8 horas.
       ultralevura 250 mg 1 cp al dia durante 10 dias.”
landsretten besluttede ved kendelse af 2. maj 2018 at hæve sagen, således at landsrettens dom
af 5. januar 2018 blev stående ved magt. i kendelsen hedder det bl.a.:
       ”det fremgår ikke af lægeerklæringen, der alene indeholder tidspunktet ”11/04/2018
       20:25”, om det konstaterede efter lægens opfattelse var til hinder for, at domfældte kun-
       ne have rejst med flyet samme dag kl. 16:30, eller om hun kunne møde i retten dagen
       efter. endvidere fremgår det ikke af sagen, at domfældte ikke kunne benytte en flyaf-
       gang den 12. april 2018 med ankomst i københavn i rimelig tid inden hovedforhandlin-
       gen kl. 13.
       under disse omstændigheder finder landsretten, at domfældte ikke har dokumenteret at
       have haft lovligt forhold til den nye hovedforhandling den 12. april 2018 kl. 13, hvor
       hun udeblev. landsretten hæver derfor sagen, og den afsagte dom bliver stående ved
       magt, jf. retsplejelovens § 987, stk. 4.”
anbringender
t har anført navnlig, at indholdet af lægeerklæringen er dækkende og i situationen godtgør
lovligt forfald.
                                              - 4 -
retsplejeloven angiver ikke de eksakte formelle krav til dokumentation for lovligt forfald på
grund af sygdom.
anklagemyndigheden kunne have oversat den foreliggende erklæring, og retten kunne have
udsat sagen på at få erklæringen oversat og dermed få den præcise forståelse af lægeerklærin-
gen afklaret.
skønnes erklæringen uklar, burde retten i situationen have udsat sagen på en supplerende er-
klæring fra den spanske læge, idet en udenlandsk læge ikke kan forventes at være bekendt
med krav til lægeerklæringer til brug i den danske retspleje.
risikoen for en lægeerklærings mangelfulde indhold bør ikke påhvile tiltalte alene, når de
retningslinjer, der er aftalt mellem domstolsstyrelsen og lægeforeningens attestudvalg, er
rettet til den erklæringsafgivende læge.
det fremgår af erklæringen, at hun er diagnosticeret med akut gastroenteritis og sendt hjem
med behandling.
den spanske læge modsiger i hvert fald ikke hendes oplysning om, at hun ikke mener at kun-
ne rejse den pågældende dag.
landsretten burde derfor have udsat sagen på berammelse af en ny hovedforhandling.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at betingelserne for at hæve ankesagen var opfyldt.
bestemmelsen i retsplejelovens § 987, stk. 4, må forstås således, at sagen ikke kan hæves på
grund af domfældtes udeblivelse, såfremt domfældte dokumenterer, at udeblivelsen skyldes
lovligt forfald, men der bør foretages en strengere vurdering, end når der er tale om genopta-
gelse af en sag i medfør af retsplejelovens § 987, stk. 1.
bedømmelsen af lægerklæringen må være den samme, uanset hvilket land lægeerklæringen
udstedes i, og erklæringen indeholder ikke tilstrækkelig dokumentation for, at t var ude af
                                               - 5 -
stand til at rejse til danmark og deltage i en hovedforhandling dagen efter. oplysningerne om
symptomer stammer fra hende selv.
det forhold, at lægen ikke har modsagt t eget udsagn om, at hun ikke kunne rejse med det
planlagte fly, kan ikke føre til en anden vurdering.
der bør tages hensyn til, at t flere gange anmodede om omberammelse af hovedforhandlin-
gen den 5. januar 2018, at hun herefter udeblev den 5. januar 2018, at sagen efterfølgende
blev genoptaget, og at t herefter også udeblev fra hovedforhandlingen i genoptagelsessagen.
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, som landsretten har anført, stadfæster højesteret kendelsen om at hæve sagen.
                                        thi bestemmes:
landsrettens kendelse af stadfæstes.
domfældte skal betale kæresagens omkostninger.


text:
                             højesterets dom
                        afsagt torsdag den 27. februar 2014
sag 231/2013
(1. afdeling)
rigsadvokaten
mod
roj tv a/s
(advokat bjørn elmquist, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 10. januar 2012 og af østre
landsrets 17. afdeling den 3. juli 2013.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: børge dahl, lene pagter kristensen, jon
stokholm, vibeke rønne, michael rekling, kurt rasmussen og jens kruse mikkelsen.
begrænset anketilladelse og påstande
procesbevillingsnævnet har den 25. september 2013 meddelt mesopotamia broadcast a/s
metv og roj tv a/s tilladelse, jf. retsplejelovens § 932, stk. 1, 2. pkt., til at anke landsret-
tens dom til højesteret, idet nævnet i den forbindelse i medfør af retsplejelovens § 932, stk. 1,
3. pkt., har begrænset tilladelsen til spørgsmålet om rettighedsfrakendelse.
mesopotamia broadcast a/s metv blev den 5. november 2013 taget under konkursbehand-
ling, og kurator har den 8. november 2013 meddelt højesteret, at konkursboet ikke ønsker at
videreføre retssagen. sagen for højesteret er dermed sluttet for dette selskab.
roj tv a/s har påstået frifindelse for rettighedsfrakendelsen.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
                                                 - 2 -
anbringender
roj tv a/s har navnlig anført, at der efter legalitetsprincippet ikke kan idømmes straf eller
anden retsfølge, der ikke er hjemlet i loven. straffelovens § 79 angår alene fysiske personer.
der er ikke i bestemmelsen hjemmel til rettighedsfrakendelse over for juridiske personer. det
fremgår af både ordlyden og af forarbejderne, herunder straffelovrådets betænkning
1289/1995 om juridiske personers bødeansvar. der er heller ikke hjemmel i form af en ana-
logi til § 79. subsidiært har roj tv anført, at selskabet skal frifindes, da respekten for yt-
rings- og informationsfriheden, jf. artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention,
bør gives forrang frem for det præventive hensyn til terrorbekæmpelse, som landsretten har
lagt vægt på.
anklagemyndigheden har navnlig anført, at ordlyden og forarbejderne til straffelovens § 79,
stk. 1, ikke er til hinder for, at bestemmelsen anvendes på juridiske personer. det giver god
mening også at frakende rettigheder i forhold til selskaber, og dette er også anerkendt af lov-
giver, jf. f.eks. § 11 i lov om næringsbrev til visse fødevarevirksomheder og dyreværnslovens
§ 29 d. der kan ikke lægges afgørende vægt på straffelovrådets udtalelse i betænkningen fra
1995. straffelovens § 78 og § 79 må fortolkes i lyset af den generelle bestemmelse i straffelo-
vens § 306, hvorefter der kan pålægges juridiske personer strafansvar for overtrædelse af
straffelovens bestemmelser. frakendelse kan enten ske direkte efter § 79 eller subsidiært efter
en analogi af bestemmelsen. artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention kan
ikke føre til et andet resultat, idet tilskyndelse til terrorisme ikke nyder beskyttelse efter kon-
ventionen.
retsgrundlaget m.v.
straffeloven fra 1930 indeholdt i § 78, stk. 1, en bestemmelse om, at en person, der blev dømt
for en vanærende handling, skulle frakendes sine borgerlige rettigheder. derved bortfaldt bl.a.
den dømtes ret til at stemme og blive valgt ved offentlige valg, ret til at udøve nærmere an-
givne stillinger og hverv samt ret til visse understøttelser fra det offentlige.
i 1951 blev straffeloven grundlæggende ændret på dette punkt. det blev i § 78, stk. 1, angivet,
at et strafbart forhold ikke medfører tab af borgerlige rettigheder. i § 78, stk. 2, blev det be-
stemt, at den, der er dømt for et strafbart forhold, dog kan udelukkes fra at udøve virksomhed,
som kræver en særlig offentlig autorisation eller godkendelse, såfremt det udviste forhold
                                                - 3 -
begrunder en nærliggende fare for misbrug af stillingen eller hvervet. i § 79, stk. 1, blev det
samtidig bestemt, at den, der udøver en af de i § 78, stk. 2, omhandlede virksomheder, ved
dom for strafbart forhold kan frakendes retten til fortsat at udøve den pågældende virksom-
hed, såfremt det udviste forhold begrunder en nærliggende fare for misbrug af stillingen.
i 1987 fik straffelovens § 79, stk. 1, den formulering, der også er gældende i dag. det fremgår
heraf, at den, som udøver en af de i § 78, stk. 2, omhandlede virksomheder, ved dom for
strafbart forhold kan frakendes retten til fortsat at udøve den pågældende virksomhed eller til
at udøve den under visse former, såfremt det udviste forhold begrunder en nærliggende fare
for misbrug af stillingen. der er hverken i det bagvedliggende lovforslag (folketingstidende
1986-87, tillæg a, l 34, sp. 579 ff.) om økonomisk kriminalitet eller i betænkning nr.
1066/1986 om bekæmpelse af økonomisk kriminalitet angivet noget om, hvorvidt juridiske
personer kan frakendes rettigheder efter straffelovens § 78 og § 79.
straffelovrådet blev i 1987 anmodet om at afgive en betænkning om kollektive enheders
strafansvar. i straffelovrådets betænkning nr. 1289/1995 om juridiske personers bødeansvar
er der s. 165 et afsnit om rettighedstab. det hedder heri:
      ”straffelovens §§ 78 og 79 om rettighedstab (rettighedsnægtelse og rettighedsfraken-
      delse) gælder kun for fysiske personer.
      denne fortolkning er lagt til grund ved ændringen af straffelovens § 79 ved lov nr. 385
      af 10. juni 1987, hvor der blev tilvejebragt udtrykkelig hjemmel til at frakende retten til
      at være stifter af eller direktør eller medlem af bestyrelsen i et selskab med begrænset
      ansvar, et selskab eller en forening, der kræver særlig offentlig godkendelse, eller en
      fond.
      i betænkning nr. 1066/1986 om bekæmpelse af økonomisk kriminalitet, der ligger til
      grund for ændringen, ses spørgsmålet om rettighedsfrakendelse for selskaber som så-
      danne ikke behandlet. spørgsmålet er heller ikke omtalt i straffelovrådets udtalelse
      af 21. april 1986 vedrørende den nævnte betænkning.
      i waaben, strafferettens almindelige del ii, sanktionslæren (1993), er det side 139 an-
      ført, at det af § 79 med sikkerhed kan sluttes, at frakendelse af rettigheder kun kan ske i
      sager mod fysiske personer og ikke rettes mod juridiske personer i forbindelse med dis-
      ses bødeansvar.
      de reale grunde bag den gældende retstilstand er, at det ikke ville være særlig effektivt i
      forbindelse med konstatering af et selskabsansvar at frakende det pågældende selskab
      retten til at drive en bestemt form for virksomhed. selskabet måtte i så fald ophøre med
      at drive den pågældende virksomhed, men aktiviteten ville da kunne videreføres i et nyt
      eller i et andet selskab. det praktisk relevante er derfor, at rettighedsfrakendelse kan an-
      vendes over for enkeltpersoner. enkeltpersoner vil ikke kunne komme uden om fraken-
      delsen ved at fortsætte udøvelsen af den frakendte ret i en anden juridisk konstruktion.
                                                - 4 -
       dette udelukker ikke, at der med hjemmel i særlovsbestemmelser kan ske tilbagekal-
       delse eller nægtelse af fornyelse af bevillinger, godkendelser o.lign. givet til juridiske
       personer. dette er ikke rettighedsfrakendelse i strafferetlig forstand.
       straffelovrådet finder på den anførte baggrund ikke grundlag for at stille forslag
       om en ændring af den almindelige bestemmelse i straffelovens § 79 med henblik på i
       denne bestemmelse at tilvejebringe hjemmel for rettighedsfrakendelse over for juridiske
       personer som sådanne i anledning af strafbart forhold.”
der blev på baggrund af straffelovrådets betænkning fremsat lovforslag (folketingstidende
1995-96, tillæg a, l 201, s. 4050 ff.) om visse ændringer af straffelovens almindelige del,
herunder forslag om et nyt 5. kapitel i straffeloven om strafansvar for juridiske personer (§§
25-27) og regler indeholdende en fravigelse for så vidt angår juridiske personer af
straffelovens almindelige regler om forvandlingsstraf og forældelse (§ 54, stk. 3, og § 94, stk.
4). i lovforslaget er der ikke angivet noget om, hvorvidt juridiske personer kan frakendes
rettigheder efter straffelovens § 78 og § 79. lovforslaget blev gennemført med de anførte
ændringer ved lov nr. 474 af 12. juni 1996.
ved lov nr. 228 af 4. april 2000 blev der indsat et nyt 30. kapitel i straffelovens specielle del
om juridiske personer. efter den nye § 306 kunne der pålægges selskaber m.v. (juridiske per-
soner) strafansvar efter reglerne i 5. kapitel for overtrædelse af straffelovens bestemmelser om
bestikkelse og eu-svig (§§ 122, 289 a og 299, nr. 2, 2. led). der kunne endvidere pålægges
juridiske personer sådant strafansvar for hæleri med hensyn hertil (overtrædelse af § 284, jf. §
122, § 144 eller § 289 a), når overtrædelsen var begået for at skaffe selskabet m.v. del i en
erhvervet vinding. ved lov nr. 280 af 25. april 2001 fik § 306 et nyt indhold, således at juridi-
ske selskaber nu kunne straffes efter reglerne i 5. kapitel for enhver overtrædelse af straffelo-
ven, hvis forholdet var begået for at skaffe den juridiske person vinding. endelig blev § 306
ændret ved lov nr. 378 af 6. juni 2002, hvor bestemmelsen fik den formulering, som også er
gældende i dag. det hedder heri, at der kan pålægges selskaber m.v. (juridiske personer) straf-
ansvar efter reglerne i 5. kapitel for overtrædelse af straffeloven. der er ikke i forarbejderne til
lovene fra 2000, 2001 og 2002 angivet noget om, hvorvidt juridiske personer kan frakendes
rettigheder efter straffelovens § 78 og § 79.
lov om næringsbrev til visse fødevarevirksomheder § 11 (lovbekendtgørelse nr. 1205 af 14.
oktober 2013) giver adgang til at frakende juridiske personer retten til at drive erhvervs-
virksomhed med detailsalg af fødevarer samt fødevareengrosvirksomhed. bestemmelsen er
                                                - 5 -
indført ved lov nr. 486 af 9. juni 2004. i forarbejderne til bestemmelsen (folketingstidende
2003-04, tillæg a, l 183, s. 6657) anføres det bl.a.:
       ”bestemmelsen har … et videre anvendelsesområde end straffelovens § 79. der stilles
       bl.a. ikke det strenge krav om nærliggende risiko for misbrug af hvervet, som det er til-
       fældet i straffelovens § 79, ligesom bestemmelsen finder anvendelse på juridiske perso-
       ner.”
dyreværnslovens § 29 d (lovbekendtgørelse nr. 252 af 8. marts 2013) giver adgang til at fra-
kende juridiske personer retten til at drive erhvervsmæssig virksomhed med transport af dyr.
bestemmelsen blev indsat i dyreværnsloven ved lov nr. 530 af 6. juni 2007. i forarbejderne til
bestemmelsen (folketingstidende 2006-07, tillæg a, l 215, s. 7774) anfører justitsministeriet
bl.a.:
       ”straffelovens § 79 og dyreværnslovens § 29 giver … ikke mulighed for rettighedsfra-
       kendelse i forhold til juridiske personer. som det fremgår af straffelovrådets betænk-
       ning nr. 1289/1995 om juridiske personers bødeansvar, s. 165, er de reale grunde bag
       denne retstilstand, at …”
højesterets begrundelse og resultat
roj tv a/s er fundet skyldig i overtrædelse af straffelovens § 114 e, jf. § 306, ved i en peri-
ode på over 4 år at have fremmet terrorvirksomhed.
straffen herfor er ved landsrettens dom med henvisning til forholdets grovhed og alvorlige
karakter udmålt til 50 dagbøder à 100.000 kr. roj tv blev endvidere i medfør af en analogi
af straffelovens § 79, stk. 1, frakendt retten til at udsende tv på baggrund af radio- og tv-
nævnets registrering af 9. december 2003.
for højesteret angår sagen alene, om der i straffelovens § 79, stk. 1, jf. § 78, stk. 2, eller efter
en analogi, er hjemmel til rettighedsfrakendelse over for en juridisk person, og i bekræftende
fald om roj tv skal frifindes for rettighedsfrakendelse, fordi det i den foreliggende sag vil
være i strid med artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention om beskyttelse af
ytringsfriheden.
                                                  - 6 -
efter straffelovens § 1, 2. pkt., jf. 1. pkt., kan en retsfølge, herunder rettighedsfrakendelse,
kun pålægges, hvis retsfølgen er hjemlet ved lov, eller hvis retsfølgen ganske må sidestilles
med en retsfølge, der er hjemlet ved lov.
højesteret tiltræder, at roj tv's rettigheder til at udsende tv på baggrund af radio- og tv-
nævnets registrering af 9. december 2003 er at sidestille med en særlig offentlig godkendelse,
jf. straffelovens § 78, stk. 2.
fem dommere – børge dahl, lene pagter kristensen, jon stokholm, michael rekling og
kurt rasmussen – udtaler herefter:
efter straffelovens § 306 kan der pålægges selskaber og andre juridiske personer strafansvar
efter reglerne i 5. kapitel for overtrædelse af straffeloven.
straffelovens § 2 fastslår som et almindeligt princip, at lovens kapitel 1-11 – dvs. lovens al-
mindelige bestemmelser om bl.a. forsøg, medvirken og forældelse – finder anvendelse på alle
strafbare forhold, for så vidt ikke andet er bestemt. der er ikke gjort undtagelse herfor for
strafbare forhold begået af juridiske personer.
bestemmelserne om rettighedsfrakendelse findes i § 78 og § 79 i straffelovens almindelige
del. de finder derfor også anvendelse på juridiske personer, jf. § 2, medmindre ”andet er be-
stemt”. der er ikke en lovbestemmelse, som særligt tager stilling til, om § 78 og § 79 gælder
for juridiske personer. spørgsmålet er herefter, hvorledes § 78 og § 79 efter deres eget ind-
hold må forstås.
straffelovens § 78 og § 79 blev grundlæggende ændret ved lov nr. 286 af 18. juni 1951 om
ændring af reglerne om fortabelse af rettigheder som følge af straf. der blev i § 78, stk. 1,
indsat en bestemmelse om, at strafbart forhold ikke medfører tab af borgerlige rettigheder,
herunder ret til virksomhed i henhold til almindeligt næringsbrev. der blev samtidig i § 78,
stk. 2, og § 79 indsat bestemmelser om, at den, der er dømt for strafbart forhold, kan udeluk-
kes fra eller frakendes retten til at udøve virksomhed, der kræver særlig autorisation eller
godkendelse, såfremt det udviste forhold begrunder en nærliggende fare for misbrug af stil-
lingen eller hvervet. den nye bestemmelse i § 78, stk. 1, er en principudtalelse vendt mod den
                                                  - 7 -
tidligere regulering og kan efter vores opfattelse alene tillægges den betydning, at bestemmel-
sen gjorde op med de hidtil gældende regler om, at et strafbart forhold i sig selv kunne be-
grunde fortabelse af borgerlige rettigheder. § 78, stk. 1, har derfor ikke betydning for forståel-
sen af de fremadrettede bestemmelser i § 78, stk. 2, og § 79.
som § 78, stk. 2, og § 79 blev formuleret ved lovændringen, indebar dom for strafbart forhold
mulighed for at udelukke ”den, der er dømt for strafbart forhold”, fra at udøve virksomhed,
der kræver særlig offentlig autorisation eller godkendelse, og mulighed for at frakende ”den,
der udøver en af de i § 78, stk. 2, omhandlede virksomheder”, retten til fortsat at udøve den
pågældende virksomhed, såfremt det udviste forhold begrunder en nærliggende risiko for
misbrug af stillingen eller hvervet. vi finder hverken i ordlyden eller i forarbejderne holde-
punkter for at indskrænke bestemmelserne til kun at angå fysiske personer. en fortolkning,
hvorefter bestemmelserne også omfatter juridiske personer, som kan få eller have en særlig
offentlig godkendelse til udøvelse af virksomhed, stemmer endvidere efter vores opfattelse
bedst med deres kriminalitetsforebyggende formål.
vi finder, at lovgiver heller ikke ved senere ændringer af straffelovens § 78 og § 79 eller ved
indførelse af eller ændringer i regler om juridiske personers strafansvar i straffeloven har be-
stemt, at straffelovens § 78 og § 79 ikke kan anvendes på strafbare forhold, hvor den straffede
er en juridisk person.
det forhold, at straffelovrådet i betænkning nr. 1289/1995 om juridiske personers bødeansvar
s. 165 har udtalt, at straffelovens § 78 og § 79 kun gælder for fysiske personer, kan ikke i sig
selv begrunde en sådan indskrænkende forståelse af bestemmelserne. det skal i givet fald
være bestemt af lovgiver, at bestemmelserne skal forstås således. betænkningen er lagt til
grund for lovforslaget om indsættelsen i straffeloven af kapitlet om strafansvar for juridiske
personer og den samtidigt foretagne ændring i straffelovens almindelige del ved indsættelsen
af § 54, stk. 3, og § 94, stk. 4, 4. pkt. (nu stk. 5). der er imidlertid ikke i lovforslaget noget
forslag til ændring af § 78 og § 79 eller i øvrigt bemærkninger om rettighedsnægtelse eller
rettighedsfrakendelse efter § 78 og § 79. der er herefter ikke i lovforslaget holdepunkter for,
at lovgiver har villet indskrænke bestemmelserne til kun at omfatte fysiske personer.
                                               - 8 -
på denne baggrund finder vi, at der i straffelovens § 79, stk. 1, jf. § 78, stk. 2, er hjemmel til
rettighedsfrakendelse over for juridiske personer. det kan ikke føre til et andet resultat, at der
i forarbejderne til visse særlove er givet udtryk for en anden forståelse af straffeloven.
landsretten har bevismæssigt lagt til grund, at roj tv ikke har stået for en uafhængig og
upartisk journalistisk virksomhed, men har fremmet pkk’s terrorvirksomhed gennem tv-ud-
sendelser. på denne baggrund tiltrædes det, at der er sket rettighedsfrakendelse. retten til yt-
ringsfrihed som beskyttet af artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention kan
ikke føre til et andet resultat.
vi stemmer herefter for at stadfæste landsrettens dom.
dommerne vibeke rønne og jens kruse mikkelsen udtaler:
efter straffelovens § 78, stk. 1, medfører et strafbart forhold ikke tab af borgerlige rettigheder.
udtrykket ”borgerlige rettigheder” må forstås på baggrund af den oprindelige affattelse af
bestemmelsen i straffeloven af 1930, hvorefter en person, der blev dømt for en vanærende
handling, skulle frakendes sine borgerlige rettigheder. derved bortfaldt bl.a. den dømtes ret til
at stemme og blive valgt ved offentlige valg, ret til at udøve nærmere angivne stillinger og
hverv samt ret til visse understøttelser fra det offentlige. ved en lovændring i 1951 afskaffede
man reglerne om disse såkaldte æresstraffe og erstattede dem af regler, der i det væsentlige
svarer til de nugældende bestemmelser i straffelovens § 78 og § 79, og som bygger på det
hovedsynspunkt, at der alene skal ske frakendelse af rettigheder, hvor der efter en konkret
vurdering er nærliggende fare for misbrug.
vi finder efter ordlyden af og forarbejderne til § 78, stk. 1, at bestemmelsen alene angår fysi-
ske personer. det forhold, at formålet med bestemmelserne i § 78 og § 79 ændredes ved lov-
ændringen i 1951, således at frakendelse også kunne være relevant i forhold til juridiske per-
soner, kan ikke føre til en ændret fortolkning af § 78, stk. 1.
vi finder endvidere, at straffelovens § 78, stk. 2, efter sin ordlyd, herunder ordet ”dog”, og
placering må anses for en undtagelse til hovedreglen i stk. 1, og må fortolkes i overensstem-
                                               - 9 -
melse hermed. da § 79, stk. 1, henviser til § 78, stk. 2, finder vi, at denne bestemmelse ikke
gælder for juridiske personer.
denne fortolkning er også lagt til grund af straffelovrådet i betænkning nr. 1289/1995 s. 165.
straffeloven indeholdt dengang ingen bestemmelser om juridiske personers strafansvar, som
navnlig var reguleret i særlovgivningen eller fastlagt i retspraksis. i betænkningen foretog
straffelovrådet en samlet gennemgang af en række forskellige spørgsmål om juridiske perso-
ners strafansvar og stillede i forlængelse heraf forslag om nogle generelle bestemmelser om
juridiske personers strafansvar i straffelovens almindelige del (jf. navnlig §§ 25-27).
i det lovforslag, som i 1996 blev fremsat på grundlag af betænkningen, blev der ikke taget
afstand fra straffelovrådets retsopfattelse, hvorefter § 78 og § 79 kun gælder for fysiske per-
soner, hvorfor der ikke kunne ske rettighedsfrakendelse over for juridiske personer, og der
blev i overensstemmelse med straffelovrådets indstilling heller ikke indført en adgang hertil.
denne forståelse af straffelovens § 78 og § 79 er også lagt til grund i forbindelse med indfø-
relse af adgang til rettighedsfrakendelse over for juridiske personer med hensyn til virksom-
hed med detailsalg af fødevarer i 2004 og virksomhed med dyretransporter i 2007. ved den
sidstnævnte lovændring fastslog justitsministeriet i lovforslaget udtrykkeligt med henvisning
til betænkning 1289/1995 s. 165, at straffelovens § 79 ikke giver mulighed for rettighedsfra-
kendelse i forhold til juridiske personer.
vi finder herefter, at der ikke i straffelovens § 79, stk. 1, jf. § 78, stk. 2, er hjemmel til rettig-
hedsfrakendelse over for juridiske personer, og at en sådan hjemmel heller ikke følger af en
analogi af bestemmelsen.
vi stemmer derfor for at frifinde roj tv for frakendelsen af retten til at udsende tv på bag-
grund af radio- og tv-nævnets registrering af 9. december 2003.
afgørelsen træffes efter stemmeflertallet.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
                                           - 10 -
under hensyn til sagens karakter skal sagens omkostninger for højesteret betales af statskas-
sen.
                                   thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
statskassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.