text:
                             højesterets dom
                         afsagt mandag den 19. august 2013
sag 33/2013
alm. brand forsikring a/s
(advokat michael steen wiisbye)
mod
a
(advokat keld norup)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af københavns byret den 11. maj 2012 og af østre
landsrets 3. afdeling den 26. september 2012.
i sagens behandling har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, marianne højgaard
pedersen, jon stokholm, hanne schmidt og jens kruse mikkelsen.
påstande
kærende, alm. brand forsikring a/s, har nedlagt påstand om frifindelse.
indkærede, a, har nedlagt påstand om stadfæstelse.
anbringender
alm. brand forsikring har supplerende anført bl.a., at der ikke er grundlag for den udvidende
fortolkning af forsikringsaftalelovens § 95, stk. 1, som byretten har foretaget, og som lands-
retten har stadfæstet. bestemmelsen var for få år siden genstand for et omfattende udvalgsar-
bejde, hvor udvalgets flertal fandt, at bestemmelsen ikke skulle ændres, hvilket lovgiver efter-
følgende var enig i. det er således fortsat en nødvendig forudsætning for, at skadelidte kan
rejse krav direkte over for skadevolders forsikringsselskab i medfør af forsikringsaftalelovens
§ 95, stk. 1, at både skadevolders erstatningspligt og erstatningens størrelse skal være fast-
slået.
                                                 - 2 -
det bestrides, at højesteret kan lægge til grund, at as arbejdsgiver som skadevolder skulle
have accepteret en bestemt erstatningsopgørelse over for a, eller at arbejdsgiverens skriftlige
erklæring om, at han ikke kan vurdere erstatningens størrelse, skulle være forkert.
det er uden betydning for spørgsmålet om, hvorvidt a kan anlægge retssag mod alm. brand
forsikring, at der har været ført forhandlinger vedrørende bl.a. erstatningsopgørelsen mellem
disse parter forud for sagsanlægget. hvis man statuerede, at sådanne forhandlinger gav ska-
delidte adgang til søgsmål direkte mod forsikringsselskabet, ville betingelserne for et sådant
søgsmål i forsikringsaftalelovens § 95, stk. 1, reelt blive sat ud af kraft, da der i praksis så
godt som altid foregår sådanne forhandlinger direkte mellem skadelidte og skadevolders for-
sikringsselskab.
a har supplerende anført bl.a., at alm. brand forsikring ikke ses at have en beskyttelsesvær-
dig interesse i, at kravet først formelt fastslås over for skadevolder, der flere gange har givet
udtryk for ikke at ville modsætte sig udbetaling af beløb, som var dækket af forsikringen og
opgjort af a. dette bestyrkes af, at skadevolder efterfølgende har tiltrådt as opgørelser af er-
statningskravet ved erklæringen af 29. marts 2012. alm. brand forsikring har ikke med ska-
devolders e-mail af 11. april 2012 løftet sin bevisbyrde for, at der i forholdet mellem a og
ham er uenighed om opgørelsen af erstatningskravets størrelse.
retsgrundlag
i 1999 nedsatte justitsministeren et udvalg, der skulle overveje en revision af forsikringsafta-
leloven. af udvalgets betænkning nr. 1423/2002 fremgår bl.a. følgende om udvalgets over-
vejelser om direkte krav ved ansvarsforsikringer (side 211-215):
      ”14.3. udvalgets overvejelser
      som anført ovenfor i kapitel 14.1.1. er spørgsmålet om, i hvilket omfang skadelidte ef-
      ter forsikringsaftalelovens § 95 kan rette et direkte krav mod skadevolderens ansvars-
      forsikringsselskab, i praksis navnlig opstået i tilfælde, hvor skadevolderen er gået kon-
      kurs eller lignende. det er nu fastslået ved ufr 2001.1303 h, at skadelidte i tilfælde af
      skadevolderes konkurs i medfør af forsikringsaftalelovens § 95 har et direkte krav mod
      forsikringsselskabet.
      herudover kan skadelidte efter ordlyden af § 95 alene rette sit krav direkte mod forsik-
      ringsselskabet, hvis skadevolderens erstatningspligt og erstatningens størrelse er fast-
      slået ved skadevolders anerkendelse af kravet eller ved dom eller lignende over skade-
      volderen.
                                           - 3 -
skadelidte skal således først rette sit krav mod skadevolderen, selv om det oftest vil
være forsikringsselskabet, der i sidste ende kommer til at betale erstatningen. forsik-
ringsselskabet vil dog i praksis ofte blive involveret i sagen mod skadevolderen ved, at
han eller hun kontakter forsikringsselskabet, som herefter bistår skadevolderen under
sagen (f.eks. med advokatbistand mv.).
udvalget har på denne baggrund overvejet, om der bør indføres en almindelig adgang
for skadelidte til at rette sit krav direkte mod skadevolderens ansvarsforsikringsselskab.
en sådan almindelig adgang til at rejse et direkte krav vil for skadelidte indebære den
processuelle lettelse, at han eller hun kun behøver at rejse kravet mod forsikringsselska-
bet, der i de fleste tilfælde er den, der skal betale erstatningen, og som derfor vil kunne
opfattes som den “reelle modpart” og den mest naturlige at rette kravet imod. hertil
kommer, at forsikringsselskabet som nævnt allerede i vidt omfang inddrages i sagen
mod skadevolderen/sikrede.
med en generel regel om direkte krav vil skadelidte endvidere ikke være afhængig af
skadevolderens stillingtagen til erstatningskravet og behøver ikke at afvente en eventuel
retssag mod en skadevolder, der ikke ønsker at anerkende kravet.
det er under udvalgets arbejde også blevet anført, at det i praksis ikke er ualmindeligt,
at en retssag som følge af manglende kendskab (også hos advokater) til § 95 først an-
lægges mod forsikringsselskabet og derefter må anlægges mod skadevolderen, hvilket
bl.a. indebærer, at skadelidte skal betale retsafgift flere gange.
ligesom efter den gældende § 95 vil skadelidte ved en almindelig adgang til at rette
krav direkte mod forsikringsselskabet som udgangspunkt blot indtræde i skadevolde-
rens/sikredes ret mod selskabet. forsikringsselskabet vil således fortsat kunne gøre de
samme indsigelser gældende over for skadelidte som over for skadevolderen/sikrede.
udvalgets flertal … finder, at selv om en ansvarsforsikring i praksis bidrager til at sikre,
at skadelidte får den erstatning, som han eller hun har krav på, er forsikringen principielt
tegnet af forsikringstageren med henblik på at sikre ham eller hende (eller andre sik-
rede) mod de økonomiske følger af et eventuelt erstatningsansvar. der er i dansk ret in-
gen almindelig pligt til at tegne en ansvarsforsikring, og det er som udgangspunkt et an-
liggende mellem den enkelte forsikringstager og forsikringsselskabet, om og i givet fald
med hvilken dækning der skal tegnes en ansvarsforsikring. efter flertallets opfattelse må
det således som udgangspunkt være op til den enkelte skadevolder, om han eller hun
ønsker at inddrage sin eventuelle ansvarsforsikring i sagen.
hertil kommer, at skadevolderen kan have gode grunde til at ville afklare skadelidtes er-
statningskrav uden at involvere forsikringsselskabet. det kan f.eks. være af hensyn til
forsikringsselskabets fastsættelse af den fremtidige forsikringspræmie eller for at undgå,
at forsikringsselskabet overvejer at opsige forsikringen, f.eks. fordi selskabet tidligere
har måttet dække flere skader forvoldt af sikrede.
en generel regel om direkte krav aktualiserer endvidere i endnu højere grad end den
gældende § 95 spørgsmålet om, hvordan forsikringsselskabet sikrer, at skadevolde-
ren/sikrede bidrager til sagens oplysning. i en lang række tilfælde vil det være nødven-
digt med skadevolderens medvirken for at sikre en tilstrækkelig oplysning af sagen.
selv om skadevolderen i de fleste tilfælde må antages at ville medvirke til sagens op-
                                          - 4 -
lysning, herunder med henblik på at undgå at blive anset for erstatningsansvarlig, har
forsikringsselskabet en berettiget interesse i at undgå, at det som følge af skadevolde-
rens manglende interesse og medvirken kommer til at betale en erstatning, som skade-
lidte ikke har krav på.
en almindelig adgang til at rette et krav direkte mod ansvarsforsikringsselskabet har
kun reel værdi for skadelidte, hvis skadevolderen og/eller forsikringsselskabet har pligt
til at oplyse om, at der er tegnet en ansvarsforsikring. for visse forsikringstyper – navn-
lig på erhvervsforsikringsområdet, f.eks. bestyrelsesansvarsforsikringer og underslæbs-
forsikringer – er det imidlertid et normalt led i forsikringsbetingelserne, at forsikrings-
dækningen bortfalder, hvis sikrede oplyser om, at der er tegnet en forsikring. ved f.eks.
underslæbsforsikringer er formålet hermed bl.a. at undgå, at medarbejdere i virksomhe-
den “fristes” til at begå underslæb under henvisning til, at der vil være forsikringsdæk-
ning for skaden, således at arbejdsgiverens tab vil være begrænset.
udvalgets flertal finder på denne baggrund, at der med den nuværende udformning af
forsikringsaftalelovens § 95 er fundet en rimelig og passende balance mellem hensynet
til, at sikrede som skadevolder kan råde over, om forsikringsselskabet skal involveres i
sagen, og hensynet til, at skadelidte rent faktisk får den erstatning, som han eller hun har
krav på.
flertallet vil også pege på, at spørgsmålet om skadelidtes direkte krav mod forsikrings-
selskabet navnlig har voldt problemer i tilfælde af skadevolderens konkurs mv., og at
der ikke herudover kan peges på et udtalt praktisk behov for at indføre en generel regel
om skadelidtes direkte krav mod forsikringsselskabet.
udvalgets flertal finder det herefter rigtigst, at forsikringsaftalelovens § 95 alene ændres
således, at det udtrykkeligt fremgår af bestemmelsen, at skadelidte har et direkte krav
mod skadevolderens ansvarsforsikringsselskab, hvis skadevolderen er gået konkurs, jf.
ufr 2001.1303 h. flertallet foreslår endvidere en præcisering af, at dette også gælder,
hvis skadevolderen har fået tvangsakkord eller gældssanering, idet skadelidte heller ikke
i disse tilfælde har mulighed for at få sit fulde krav betalt af skadevolderen.
et mindretal i udvalget … finder i modsætning til flertallet ikke, at en justering af § 95,
der alene tager højde for retstilstanden efter ufr 2001.1303 h, er tilstrækkelig til at be-
skytte skadelidtes interesser i relation til en ansvarsforsikret skadevolder og dennes for-
sikringsselskab, i hvert fald ikke når skadelidte er en forbruger. efter mindretallets op-
fattelse fører hensynet til skadelidte til, at danmark i lighed med norsk og svensk forsik-
ringsaftalelovgivning giver skadelidte et direkte krav mod forsikringsselskabet. an-
svarsforsikringer, der er et meget udbredt forsikringsprodukt, tegnes i dag ikke kun i
den sikredes, men også i potentielle skadelidtes interesse, og loven bør nu drage konse-
kvenserne heraf. det er dog vigtigst, at der herved sker en sikring af skadelidte, der har
lidt tab i forbindelse med en forbrugeraftale. skadelidte, der er erhvervsdrivende, bør
derfor kunne aftale med sikrede, at det direkte krav mod forsikringsselskabet frafaldes.
lovens § 95 bør derfor indledningsvis fastslå det, der efter mindretallets opfattelse bør
være den nye hovedregel: at skadelidte kan kræve erstatning direkte fra selskabet. både
selskabet og sikrede skal have pligt til på forespørgsel at oplyse skadelidte om, at der
foreligger en ansvarsforsikring.
                                                 - 5 -
       det bør endvidere fastslås i lovbestemmelsen, at selskabets indrømmelser over for ska-
       delidte ikke binder den sikrede.
       selskabet bør kunne kræve, at skadelidte ikke blot sagsøger selskabet, men at han eller
       hun også medsagsøger den sikrede. ellers risikeres det, at væsentlige oplysninger fra
       den sikrede ikke kommer til at indgå i sagen. virkningen af, at skadelidte i så fald und-
       lader at medsagsøge den sikrede, bør være, at sagen i forhold til selskabet afvises.
       det bør i lovbestemmelsen præciseres, at selskabet ikke blot kan fremsætte samme ind-
       sigelser over for skadelidte, som den sikrede kan fremsætte, men at også selskabets ind-
       sigelser i forhold til den sikrede, dvs. på grundlag af forsikringsaftalen, kan gøres gæl-
       dende over for skadelidte.”
lovforslaget, der førte til lovændringen ved lov nr. 434 af 10. juni 2003, var udformet i over-
ensstemmelse med flertallets forslag. ved lovændringen blev forsikringsaftalelovens § 95,
stk. 2, om direkte krav ved skadevolders konkurs, tvangsakkord og gældssanering indsat,
mens § 95, stk. 1, ikke blev ændret. af de almindelige bemærkninger til lovforslaget fremgik
bl.a. (folketingstidende 2002-03, tillæg a, side 4376):
       ”justitsministeriet kan tilslutte sig udvalgsflertallets synspunkter, og lovforslaget er ud-
       formet i overensstemmelse hermed, jf. lovforslagets § 1, nr. 14 (forslag til lovens § 95,
       stk. 2). justitsministeriet lægger særligt vægt på, at den gældende § 95 som anført af
       udvalgets flertal i praksis navnlig har givet anledning til problemer i tilfælde, hvor ska-
       devolderen er gået konkurs eller lignende, og at der ikke herudover kan peges på et ud-
       talt praktisk behov for at indføre en almindelig adgang for skadelidte til at rette sit krav
       direkte mod skadevolderens ansvarsforsikringsselskab. der er ikke i dansk ret nogen
       almindelig pligt til at tegne ansvarsforsikring, og det bør efter justitsministeriets opfat-
       telse som udgangspunkt være op til skadevolderen/sikrede, hvorvidt han eller hun øn-
       sker at involvere sin ansvarsforsikring i sagen og som anført … kan den pågældende
       have gode grunde til at ville afklare erstatningssagen uden at involvere sin ansvarsfor-
       sikring.”
forsikringsaftalelovens § 95, stk. 1 og 2, har herefter følgende ordlyd:
       ”§ 95. når den sikredes erstatningspligt over for den skadelidte er fastslået og erstatnin-
       gens størrelse bestemt, indtræder den skadelidte i den sikredes ret imod selskabet, for så
       vidt han ikke er fyldestgjort.
       stk. 2. den skadelidte indtræder endvidere i den sikredes ret imod selskabet, hvis ska-
       delidtes krav på erstatning er omfattet af sikredes konkurs, tvangsakkord eller gældssa-
       nering. i det omfang skadelidtes krav ikke er blevet dækket, kan det fulde krav på er-
       statning rettes mod selskabet. selskabet skal i de i 1. pkt. nævnte tilfælde uden ugrundet
       ophold underrette den sikrede om, at det har modtaget et krav på erstatning.”
                                               - 6 -
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om skadevolders ansvarsforsikringsselskab er rette sagsøgte, eller om skadelidte
efter forsikringsaftalelovens § 95, stk. 1, skulle have anlagt sagen mod skadevolder.
ifølge forsikringsaftalelovens § 95, stk. 1, indtræder skadelidte i sikredes ret mod ansvarsfor-
sikringsselskabet, når sikredes erstatningspligt er fastslået, og erstatningens størrelse er be-
stemt.
alm. brand forsikring a/s har som ansvarsforsikringsselskab for as daværende arbejdsgiver,
b, på dennes vegne anerkendt, at arbejdsgiveren er erstatningsansvarlig for den arbejds-
ulykke, som a var udsat for i juli 2003. parterne er uenige om, hvorvidt b også har anerkendt
erstatningens størrelse.
ved erklæringen af 29. marts 2012 har b ”tiltrådt”, at erstatningskravet under retssagen mod
alm. brand forsikring er opgjort som sket i as stævning (899.191,05 kr.) og replik
(502.669,61 kr.).
højesteret finder, at erstatningens størrelse ikke herved er fastslået på en måde, som er bin-
dende for b som skadevolder, eller for et bestemt beløb. det kan derfor ikke på grundlag af
erklæringen fastslås, at ”erstatningens størrelse [er] bestemt”.
ved lovændringen i 2003 blev det overvejet at udvide skadelidtes adgang til direkte søgsmål
mod ansvarsforsikringsselskabet, men bortset fra lovfæstelsen og præciseringen af adgangen
hertil ved skadevolders konkurs, tvangsakkord eller gældssanering, jf. nu forsikringsaftale-
lovens § 95, stk. 2, valgte lovgiver at fastholde betingelserne i § 95, stk. 1.
det fremgår af forarbejderne til lovændringen i 2003, at man var opmærksom på, at et an-
svarsforsikringsselskab i vidt omfang bliver involveret i sagen mod skadevolder forud for et
eventuelt sagsanlæg. dette forhold kan derfor ikke i sig selv begrunde en fravigelse af betin-
gelserne i forsikringsaftalelovens § 95, stk. 1.
a var endvidere ikke afskåret fra at få erstatningens størrelse fastslået ved skadevolders aner-
kendelse eller ved dom over skadevolder, og der er derfor ikke som anført i forarbejderne et
                                               - 7 -
”udtalt praktisk behov” for at tillade et direkte krav mod forsikringsselskabet i den forelig-
gende situation.
idet alm. brand forsikring herefter ikke kan anses som rette sagsøgte, jf. forsikringsaftalelo-
vens § 95, stk. 1, tager højesteret selskabets frifindelsespåstand til følge.
sagsomkostninger er fastsat til dækning af advokatudgift for byret, landsret og højesteret
med 75.000 kr. og af retsafgift for landsret og højesteret med 1.150 kr., i alt 76.150 kr.
                                      thi kendes for ret:
alm. brand forsikring a/s frifindes.
i sagsomkostninger for byret, landsret og højesteret skal a inden 14 dage efter denne højeste-
retsdoms afsigelse betale 76.150 kr. til alm. brand forsikring a/s. beløbet forrentes efter
rentelovens § 8 a.


text:
- lca
                                         udskrift
                                              af
                          sø- & handelsrettens dombog
                                        ____________
                                            dom
afsagt den 21. december 2016
n-1-14
                                    forbrugerombudsmanden
                                    (advokat jacob pinborg)
                                    mod
                                    finansrådet danske pengeinstitutters forening
                                    som mandatar for
                                    nordea bank danmark a/s
                                    (advokat frank bøggild)
sagens baggrund og parternes påstande
denne sag, der er anlagt af forbrugerombudsmanden den 1. december 2014 mod nordea
bank danmark a/s (herefter nordea), handler om, hvorvidt banken efter lov om betalings-
tjenester og elektroniske penge (herefter betalingstjenesteloven) § 74 var forpligtet til at tilba-
geføre et beløb til en kunde som følge af dennes indsigelse i forbindelse med to internetkøb.
                                                -2-
forbrugerombudsmanden har nedlagt påstand om, at nordea skal anerkende, at banken ef-
ter betalingstjenestelovens § 74 var forpligtet til at tilbageføre kr. 2.409,76 til morten pedersen
på baggrund af hans indsigelse modtaget af banken den 8. februar 2012 vedrørende køb af i
alt fem par sko over internettet.
finansrådet danske pengeinstitutters forening som mandatar for nordea har nedlagt på-
stand om afvisning, subsidiært frifindelse.
oplysningerne i sagen
morten pedersen, der var kunde i nordea, købte den 27. december 2011 tre par nike sko på
en hjemmeside på internettet ved hjælp af sit visa/dankort for 1.402,10 kr.
i januar 2012 købte morten pedersen yderligere to par nike sko på en anden hjemmeside på
internettet ved hjælp af sit visa/dankort for 1.007,66 kr.
af kontoudskrift fra nordea vedrørende morten pedersens konto fremgår, at der den 30. de-
cember 2011 er debiteret 1.402,10 kr., og den 9. januar 2012 er debiteret 1.007,66 kr.
i brev af 18. januar 2012 vedrørende de tre par sko, morten pedersen havde købt først, med-
delte skat morten pedersen, at skat fortsat tilbageholdt skoene, da nike denmark aps
(herefter nike denmark) havde bedt skat herom.
i brev af 19. januar 2012 meddelte nike denmark herefter morten pedersen, at der var tale
om varemærkeforfalskning med hensyn til de tre par sko, og anmodede ham om tilladelse til
at tilintetgøre skoene ved at underskrive en erklæring herom. morten pedersen underskrev
og returnerede herefter erklæringen til nike denmark.
                                                     -3-
morten pedersen modtog to par nike sko efter det andet køb. det er oplyst, at morten peder-
sen kontaktede nike denmark vedrørende disse sko, og morten pedersen fik oplyst, at også
disse sko var kopier.
som følge heraf skrev morten pedersen den 26. januar 2012 en e-mail til firmaet bag hjemme-
siden og anførte, at der var tale om falske nike sko og anmodede om at få sine penge tilbage-
ført. firmaet meddelte morten pedersen, at skoene ikke var kopier, men at morten pedersen
kunne sende skoene retur og derefter få refunderet købesummen.
det er oplyst, at morten pedersen herefter sendte de to par sko til nike denmark.
ole jensen fra nike denmark udarbejdede den 31. januar 2012 følgende erklæring:
       ”til den det måtte vedkomme.
       som ansvarlig for brand protektion hos nike danmark, kontakter jeg dem på foranled-
       ning af morten bo pedersen …
       som ansvarlig for at beslaglægge kopier af vores originale produkter kan jeg bekræfte at
       jeg på opfordring fra morten har beslaglagt og destrueret 2 par sko, som ved ankomsten
       til morten viste sig at være kopier af nike’s originale sko.
       morten har ikke ønsket at beholde skoene, da de absolut ikke levede op til de krav mor-
       ten havde forventet.
       når man læser dokumenterne igennem, står det klar at kineserne, som jo står bag 95% af
       alle kopier, har forsøgt at snyde morten og ikke mindst forsøgt at snyde skat. det ses
       blandt andet ved at der på dokumentet er skrevet at skoene er “samples” og at det tillige
       er en “gift’. ingen af delene et korrekt.
       tværtimod er det gjort for at skat/told skal tro at det virkelig var en gave til morten. lidt
       naivt tror kineserne også at ved køb af 3 par, og ikke 5 eller flere, vil varerne nemmere nå
       frem til modtageren.
       hvordan de er nået frem til 3 par og ikke flere, kan hænge sammen med, at erfaringerne
       er kommet fra personer i europa, der har fortalt kineserne, at små partier nemmere går
       igennem skat’s skarpe øjne.
       jeg håber at de er i stand til at hjælpe morten, som jo har handlet i god tro, men endte
       med at blive snydt.
       skulle tanken om at varerne kunne være sendt tilbage til kineserne, er det ikke noget vi
       anbefaler eller accepterer. tværtimod har det tidligere vist sig, at det havde den konse-
       kvens, at folk på den måde tabte flere penge, da varerne aldrig blev refunderet.
                                                            -4-
       …”
morten pedersen rejste i brev modtaget den 8. februar 2012 indsigelse mod de to betalinger
overfor nordea og bad om at få tilbageført sine betalinger den 27. december 2011 af 1.402,10
kr. og den 5. januar 2012 af 1.007,66. morten pedersen anførte i erklæringen bl.a.:
       "…
       efter et længere forløb afgøres det fra nike denmark at der er tale om forfalskninger og skoene vil
       blive destrueret.
       ugen efter modtager jeg så de 2 par sko jeg bestilte, men da jeg åbner pakken er det tydeligt at se
       ud fra de kriterier som nike denmark har sat op, at der også her er tale om forfalskninger. disse
       havde åbenbart ikke vækket mistanke i kontrollen.
       jeg kontaktede derfor ole jensen fra nike denmark, som har haft med den første afgørelse at gøre
       og forhører mig. ud fra ups koden kan vi hurtigt afgøre at disse ligeledes er falske og vi aftaler at
       jeg sender skoene over til ham. (de 2 par sko).
       jeg kontakter derpå [firmaet bag hjemmesiden] og fortæller dem at jeg har haft kontakt med nike
       denmark og deres sko er falske og at jeg ønsker at få mine pengene retur.
       det indvilger de i. (i hvert fald på skrift:-)), mod at jeg sender skoene retur til dem. men i og med at
       skoene er beslaglagt af nike denmark er det ikke muligt at sende dem retur. dette synes jeg egent-
       lig heller ikke ville være en god løsning, når nu de er ulovlige kopivarer.
       jeg ønsker heller ikke at oplyse mit kontonummer til et firma, der beskæftiger sig med kopivarer.
       man ved jo ikke hvor det ender osv.
       på baggrund af ovenstående håber jeg her at få pengene for de 2 betalinger og i alt 5 par sko retur.
       …"
ved brev af 22. februar 2012 afviste nordea indsigelserne fra morten pedersen med den be-
grundelse, at det var et krav fra visa, at varerne var returneret til afsenderen, for at der kun-
ne ske tilbageførsel af beløbene. det blev endvidere understreget i brevet, at det altid var
kortholders ansvar at undersøge hjemmesiden, som der handledes på.
morten pedersen indbragte herefter sagen for pengeinstitutankenævnet med påstand om, at
betalingerne på i alt 2.409,76 kr. skulle tilbageføres til hans konto. i pengeinstitutankenævnet
nedlagde nordea påstand om frifindelse og anførte, at banken ikke var forpligtet til at tilba-
geføre betalingerne. for så vidt angår det første køb gjorde banken gældende, at den mang-
lende levering skyldtes, at skoene var blevet stoppet i tolden, fordi de ikke lovligt kunne ind-
føres, og at morten pedersen efter forarbejderne til bestemmelsen i betalingstjenestelovens §
74, stk. 1 nr. 2, bar risikoen herfor. for så vidt angår det andet køb gjorde banken gældende,
                                                        -5-
at der ikke var tale om, at skoene ikke var leveret, men at skoene var behæftet med en man-
gel, og forholdet var derfor ikke omfattet af betalingstjenestelovens § 74.
i pengeinstitutankenævnets afgørelse af 7. marts 2013 i sagen hedder det bl.a.:
      ”…
      retsgrundlaget
      …
      ankenævnet har efter ankenævnsmødet den 21. november 2012 indhentet yderligere ma-
      teriale i sagen. ankenævnet har fra forbrugerombudsmanden modtaget materiale vedrø-
      rende en arbejdsgruppes arbejde. ankenævnet har således bl.a. modtaget fire lovfors-
      lagsudkast af henholdsvis 5. maj 2008 (fremsendelsesskrivelsens datering), 18. august
      2008, 3. november 2008 og 26. november 2008 (arbejdsgruppens endelige forslag sendt til
      finanstilsynet). forbrugerrådet og finansrådet har ikke haft supplerende bemærkninger
      til det lovforberedende arbejde.
      i udkastet af 5. maj 2008 er det anført bl.a., at bestemmelsen i nr. 2 ikke finder anvendelse,
      hvis den leverede vare er behæftet med en mangel, og at pengeinstitutankenævnets prak-
      sis herved opretholdes. der henvises herved til nævnets afgørelse i sag 262/2006. i denne
      afgørelse hedder det:
      "klageren gør gældende, at han ikke har modtaget den bestilte tuner af fabrikatet brain-
      wave. dette bestrides af sælgeren med henvisning til, at det kun er kabinettet, der er fra
      techno-trend, mens produktet i øvrigt er af fabrikatet brainwave. ankenævnet finder, at
      klagerens indsigelse herefter må anses for en indsigelse om mangler ved den leverede va-
      re, og at forholdet ikke kan anses for omfattet af pkt. 5, litra c, i forbrugerombudsman-
      dens retningslinjer om fjernsalg vedrørende tilfælde, hvor "den bestilte ydelse ikke er le-
      veret". det kan derfor ikke pålægges indklagede at tilbageføre debiteringen på 968 kr. det
      bemærkes, at klageren ikke har ønsket at gøre brug af den lovbestemte fortrydelsesret."
      det hedder endvidere i udkastet:
      "i forhold til manglende levering af en vare eller tjenesteydelse vil det være betaler, som
      bærer risikoen for, hvorvidt den bestilte vare lovligt kan indføres i landet. betaler vil så-
      ledes ikke have krav på kreditering af sin konto i overensstemmelse med stk. 1, hvis den
      bestilte vare er blevet stoppet i tolden, f.eks. fordi der er tale om et medicinsk præparat,
      som ikke lovligt må indføres i danmark. betaler har således en forpligtelse til inden købet
      selv at undersøge, hvilke restriktioner den pågældende vare er underlagt ved indførelse i
      danmark."
      i udkastet af 18. august 2008 fremgår følgende af bemærkningerne til § 74, stk. 1, nr. 2 (i
      forslaget § 76, stk. 1, nr. 2):
      "…
      i henhold til § 76, stk. 1, nr. 2 skal en betalingstransaktion tilbageføres, hvis den bestilte
      vare eller ydelse ikke leveres.
      efter købeloven betyder begrebet "levering", at sælger skal foretage det fornødne for at
      skaffe køber i besiddelse af varen. det vil sige, at levering er sket, når sælger har overgi-
      vet varen til køberen eller nogen på hans vegne, eller i øvrigt har foretaget, hvad der på-
      hviler ham, for at køberen kommer i besiddelse af varen.
                                               -6-
i forhold til manglende levering af en vare eller tjenesteydelse vil det være betaler, som
bærer risikoen for, om den bestilte vare lovligt kan indføres i landet, eller at varen belæg-
ges med told eller afgift. betaler vil således ikke have krav på kreditering af sin konto i
overensstemmelse med stk. 1, hvis den bestilte vare er blevet stoppet i tolden, fx fordi der
er tale om et medicinsk præparat, som ikke lovligt må indføres i danmark.
stk. 1 finder ikke anvendelse, hvis den leverede vare er behæftet med en mangel.
efter købelovens generelle mangelsbegreb foreligger der en mangel, hvis købsgenstanden
er af en anden eller ringere beskaffenhed eller brugbarhed, end den ifølge aftalen og de
foreliggende omstændigheder skulle være. hvis købsgenstanden fx er en louis vuitton
taske, foreligger der en mangel hvis det viser sig, at der er tale om en efterligning. her
finder reglen i stk. 1 således ikke anvendelse.
…
ankenævnets bemærkninger
i december 2011 bestilte klageren via internettet tre par mærkevare sportssko. skoene
blev efterfølgende tilbageholdt af skat på grund af formodning om krænkelse af vare-
mærkerettigheder. rettighedshaveren vurderede efterfølgende, at der var tale om vare-
mærkeforfalskede sko og destruerede skoene med klagerens accept.
i januar 2012 bestilte klageren via internettet på en anden hjemmeside to par sportssko af
samme mærke. skoene blev ikke stoppet i tolden, men blev leveret til klageren. efter
modtagelsen af skoene kontaktede klageren rettighedshaveren, der vurderede, at der var
tale om varemærkeforfalskning. klageren sendte skoene til rettighedshaveren og anmo-
dede firmaet bag hjemmesiden om at refundere købesummen. firmaet indvilgede heri
mod, at klageren sendte skoene retur.
de i alt 5 par sportssko blev betalt med et betalingskort, og beløbene blev trukket på kla-
gerens konto hos nordea bank. klageren gør gældende, at nordea bank skal tilbageføre
betalingerne på henholdsvis 1.402,10 kr. og 1.007,66 kr.
tre medlemmer – vibeke rønne, anita nedergaard og karin sønderbæk – udtaler:
vi finder ikke, at det forhold, at sælgernes opfyldelse af aftalen med klageren skete med
sportssko, som krænkede varemærkerettighedshaverens rettigheder i danmark, kan
sidestilles med, at sælger ikke har foretaget foranstaltninger til opfyldelse af aftalen.
sportsskoene kan derfor ikke af den grund anses for ikke- leveret.
spørgsmålet er herefter, om de tre par sportssko, der blev standset i tolden på grund af
formodning om krænkelse af varemærkerettigheder, af den grund kan anses for ikke-
leveret, jf. § 74, stk. 1, nr. 2.
efter købelovens § 73 anses levering i forbrugerkøb som sket, når genstanden er kommet
i køberens besiddelse. efter forarbejderne til betalingskortloven er begrebet "levering" i
denne lov ikke fuldstændig sammenfaldende med begrebet "levering" i købelovens § 73.
det følger således udtrykkeligt af forarbejderne til betalingskortloven, at det er betalerens
risiko, at en manglende levering skyldes, at varen blev stoppet i tolden. vi finder, at der
ikke er holdepunkter for at antage, at undtagelsen til købelovens leveringsbegreb skulle
være begrænset til tilfælde, hvor betaleren indså eller burde indse, at det var ulovligt at
indføre varen i danmark.
vi lægger til grund, at det var ulovligt at indføre de tre par sportssko, som blev standset i
tolden. klageren bærer som følge heraf risikoen for den manglende levering og kan der-
                                                     -7-
for ikke gøre indsigelsen herom gældende over for nordea bank, jf. § 74, stk. 1, nr. 2,
modsætningsvis.
vedrørende de to par sportssko fra det andet køb, der ikke blev stoppet i tolden, skete
der levering til klageren. vi finder, at de pågældende sko led af en mangel, da de ikke var
af mærket r. vi finder som nævnt, at manglen ikke har en sådan karakter, at det kan
sidestilles med, at de købte sko ikke er leveret. klageren kan derfor heller ikke vedrøren-
de disse sko påberåbe sig reglen i betalingstjenestelovens § 74, stk. 1, nr. 2.
vi finder herefter, at nordea bank ikke er forpligtet til at tilbageføre betalingerne for kla-
gerens køb af de i alt fem par sportssko.
to medlemmer – hans daugaard og morten bruun pedersen – udtaler:
efter betalingstjenestelovens § 74, stk. 1, nr. 2, er nordea bank forpligtet til straks at tilba-
geføre en betaling når kortholder gør gældende, at den bestilte vare eller tjenesteydelse
ikke er leveret. efter lovens § 74, stk. 2, er nordea bank kun berettiget til at gendebitere
klagers konto, hvis nordea bank kan godtgøre, at indsigelsen er uberettiget.
som sagen er oplyst, lægger vi til grund, at klageren den 27. december 2011 - samt på det
ikke nærmere angivne tidspunkt forud for den 9. januar - bestilte i alt 5 par mærkeva-
resko, som lovligt kunne indføres i danmark. det bemærkes, at begge bestillinger lå for-
ud for første henvendelse fra skat. klageren har efterfølgende gjort indsigelse om, at de
bestilte sko ikke blev leveret.
det skal herefter vurderes om klagerens indsigelse om ikke-levering var uberettiget, idet
sælgerne, i strid med det aftalte, fremsendte ulovlige kopivarer til klageren. det fremgår
af lovbemærkningerne til § 74, stk. 1, nr. 2, at "i henhold til nr. 2 skal en betalingstransaktion
tilbageføres, hvis den bestilte vare eller ydelse ikke leveres. bestemmelsen finder således ikke an-
vendelse, hvis den leverede vare er behæftet med mangler. i forhold til sondringen mellem ikke-
levering og mangler finder den køberetlige sondring mellem disse to begreber anvendelse. dette
kan indebære, at levering af en forkert vare kan anses for ikke-levering".
vi finder, ud fra en køberetlig vurdering, at fremsendelsen af ulovlige kopivarer til klage-
ren i en situation, hvor han har bestilt ægte mærkevarer, må betragtes som ikke-levering
af de bestilte varer, og at nordea bank derfor er forpligtet til straks at tilbageføre de om-
tvistede betalinger. vi lægger herved vægt på, at det måtte stå sælgerne klart, at klageren
ønskede ægte mærkevaresko og ikke ulovlige kopivarer. der foreligger således ikke no-
gen opfyldelsesforanstaltning fra sælgers side ved forsøget på at levere ulovlige kopiva-
rer. køberetligt må forholdet derfor sidestilles med ikke-levering af de bestilte varer.
vi lægger endvidere vægt på, at § 74 viderefører principperne fra forbrugerombuds-
mandens retningslinjer vedrørende fjernsalg m.v. i betalingssystemer med betalingskort,
hvis primære formål var, at sikre kortindehaverne mod betalingsmodtageres mulige mis-
brug af muligheden for at gennemføre betalinger uden en aflæsning af kortet. det frem-
går således også af lovbemærkningerne til § 74, stk. 1, at "reglen medvirker tillige til at un-
derstøtte e-handelen på internettet, da forbrugere med større tryghed kan handle og foretage beta-
linger, når der kan fremsættes indsigelser om for eksempel manglende levering, over for forbruge-
rens egen udbyder – for eksempel egen bank hvis der er brugt et visa/dankort ved betalingstrans-
aktionen."
formålet med principperne i forbrugerombudsmandens retningslinjer uddybes under
pkt. 2: "kan der i betalingssystemer med betalingskort gennemføres fjernsalgstransaktioner, skal
der såvel hos kortudsteder som betalingsmodtager følges procedurer, som giver kortindehaver be-
tryggende beskyttelse mod blandt andet misbrug og fejldebiteringer." af bemærkningerne til
pkt. 2, fremgår: "bestemmelsen, der har karakter af en generalklausul, opfordrer betalingskortsy-
                                                          -8-
       stemerne til at etablere procedurer som minimerer risikoen for misbrug, fejldebiteringer m.v. i
       denne forbindelse skal der blandt andet peges på muligheden for, at kortudsteder opsiger aftalen
       med en betalingsmodtager, som gentagne gange overtræder disse retningslinjer og/eller de af kort-
       udstederen opstillede procedurer. i tilfælde af kritisabel praksis, som følges af udenlandske beta-
       lingsmodtagere, bør udstederne af internationale betalingskort søge denne praksis ændret ved for-
       handling med de udenlandske betalingssystemer." af bemærkningerne til pkt. 5 – som videre-
       ført i § 74, stk. 1 – fremgår: "bestemmelsen vedrører såvel indsigelser om misbrug som situatio-
       ner, hvor gennemførelsen af betalingen bringer kortindehaveren ud i en særlig risiko, fordi syste-
       met er indrettet således, at kortindehaveren ikke har mulighed for at holde betalingen tilbage. for-
       brugeren bør således risikofrit kunne udnytte en fortrydelsesret ved at undlade at modtage eller af-
       hente den bestilte ydelse, ligesom det ikke er rimeligt, at betalingen gennemføres, hvis den bestilte
       ydelse ikke leveres."
       vi stemmer derfor for, at nordea bank skal tilbageføre de omtvistede betalinger.
        der træffes afgørelse efter stemmeflertallet.
       ankenævnet bemærker i øvrigt, at bestemmelsen i betalingstjenestelovens § 74, stk. 1, nr.
       3, om udnyttelse af en aftalt fortrydelsesret kun finder anvendelse, når betalere har und-
       ladt at modtage eller afhente den bestilte vare, hvilket ikke er tilfældet i denne sag.
       ankenævnet tager herefter ikke klagerens påstand til følge.
       …”
efter pengeinstitutankenævnets afgørelse rettede forbrugerombudsmanden henvendelse til
nordea om sagen.
nordea betalte herefter det beløb, der var debiteret for de to internetkøb, til morten pedersen
uden præjudice for en eventuel retssag og til fuld og endelig afgørelse af sagen, jf. brev af 3.
juni 2014.
der er efter de internethandler, som denne sag drejer sig om, sket ændring af bl.a. reglerne
for tilbageførsel af betalinger ved kortholderens modtagelse af forfalskede varer efter køb
ved brug af bl.a. visakort og mastercard.
af kortholderbetingelserne for visakort fremgår nu om tilbageførsel af betalinger med hen-
syn til varer eller tjenesteydelser, der er købt på internettet bl.a. følgende:
       ”reason code 53 - not as described or defective merchandise
       effective up to and including 12 october 2012, the cardholder received damaged or de-
       fective merchandise or the merchandise or service did not match what was described on
       the transaction receipt or other documentation presented at the time of purchase.
                                                       -9-
       effective on or after 13 october 2012, the cardholder received damaged, defective or
       counterfeit merchandise or the merchandise or service did not match what was described
       on the transaction receipt or other documentation presented at the time of purchase.
       …
       effective for chargebacks processed on or after 13 october 2012, merchandise
       purchased by the cardholder was identified as counterfeit by:
       • the owner of the intellectual property or its authorised representative;
       • a customs agency, law enforcement agency or other government agency; or
       • a neutral bona fide expert.
       …”
i visas kortholderbetingelser gældende fra den 13. oktober 2012 står der endvidere:
       ”…
       3. the cardholder is not required to return the merchandise or attempt to resolve the
       dispute with the merchant.
       4. if the cardholder was advised that the merchandise ordered was counterfeit, the
       chargeback may be valid even if the cardholder has not received the merchandise.
       …”
i nordeas regler for dankort og visa/dankort, der var gældende fra januar 2011, stod der
bl.a. følgende om tilbageførsel:
       ”…
       6. tilbageførsel af betalinger, som du har godkendt
       …
       6.2 køb via internettet
       …
       du [kan] have ret til at få en betaling tilbageført, hvis
       …
              den bestilte vare/tjenesteydelse ikke er leveret
              du har udnyttet en aftalt eller lovbestemt fortrydelsesret ved at undlade at modta-
               ge eller afhente den bestilte vare/tjenesteydelse.
       …”
danske bank opdaterede i marts 2015 en oversigt over muligheder for at få tilbageført en be-
taling, der er gennemført med visakort. i oversigten beskrives bl.a. et tilfælde, hvor en kunde
har bestilt en mærkevare (f.eks. nike sko) over internettet, men forretningen har sendt en
kopivare, og kunden har fået oplyst, at kopivaren skal destrueres uden erstatning. i oversig-
ten anføres om muligheden for tilbageførsel i denne situation:
       ”fordi du har betalt med dit visa-delen af dit kort, kan du få tilbageført betalingen via
       danske bank under forudsætning af, at du kan dokumentere, at der er tale om en kopiva-
       re.
                                                     - 10 -
       det kan dokumenteres på en af følgende måder:
       1. ejeren af rettighederne til varemærket eller dennes repræsentant har kontaktet dig og
          har krævet kopivaren udleveret,
       2. skat har sendt et brev om, at varen er stoppet i tolden, fordi der er tale om en kopivare,
       3. en uafhængig ekspert eller sagkyndig har fastslået, at der er tale om en kopivare.
       derudover skal øvrige krav for tilbageførsel være opfyldt, f.eks. at du har henvendt dig
       snarest muligt til danske bank.”
forklaringer
der er under sagen afgivet forklaring af morten bo overgaard pedersen og per wengenroth.
morten bo overgaard pedersen har forklaret bl.a., at han er under uddannelse som tømrer.
han havde tidligere købt et par ”street” nike sko i en forretning i ålborg, som han gerne
ville købe igen. da skoene var udgået, søgte han efter dem på nettet. han fandt en hjemme-
side, der forhandlede de pågældende sko, og han foretog bestilling af tre par nike sko. det
var mellem jul og nytår 2011. den samlede pris for de tre par sko var ca. 1.400 kr., hvilket var
lidt billigere end den pris, han havde betalt i forretningen. han besluttede sig for at købe tre
par sko for at spare fragt. da han skulle gennemføre betalingen, modtog han en fejlmelding.
han modtog ikke en ordrebekræftelse, og han blev derfor i tvivl om, hvorvidt købet var gået
igennem. han forsøgte at kontakte firmaet bag hjemmesiden. som han husker det, blev hans
henvendelse ikke besvaret. han købte derfor to par sko på en anden hjemmeside i starten af
januar 2012. denne bestilling gik igennem, og han modtog en ordrebekræftelse. på det tids-
punkt havde han ikke hørt noget fra skat. han mener ikke, at han undersøgte, om der var
trukket penge fra hans konto, inden han foretog sit andet køb. skoene kunne jo returneres.
begge hjemmesider var på engelsk, og priserne var angivet i usd. han opfattede hjemmesi-
derne som amerikanske. der stod ikke noget på kinesisk. udover sko kunne man også købe
baskettøj og træningstøj. begge hjemmesider havde billeder og beskrivelse af deres varer.
han skimmede salgs- og leveringsbetingelserne igennem. de så fornuftige ud, og man kunne
betale med visakort på begge hjemmesider, der også havde kontaktoplysninger. hvorvidt
billederne af de sko, han købte, var billeder af ægte nike sko, ved han ikke. han bemærkede
ikke, at der var noget, der så mærkeligt ud, med den viden han havde dengang.
                                               - 11 -
han husker ikke, om det fremgik af hjemmesiderne, at de var omfattet af mærkningsordnin-
gen for internethandel. han havde foretaget søgning på google ud fra hjemmesidernes nav-
ne, inden han foretog købet, og der kom da ikke noget frem.
han blev i starten af 2012 kontaktet af skat vedrørende de første tre par sko, han havde
købt. han havde ikke talt med skat, inden han modtog et brev fra skat. han troede først,
at det handlede om, at han skulle betale told for indførelsen af skoene. han modtog efterføl-
gende et brev fra nike danmark om, at skoene var piratkopier. han har aldrig set de tre par
sko, der blev stoppet i tolden.
han modtog herefter de to par nike sko, som han efterfølgende havde bestilt. han kunne se
de samme indikationer på, at der var tale om kopivarer, som nike havde skrevet om i brevet
til ham. han kontaktede derfor ole jensen fra nike, og via et nummer i skoene, foretog ole
jensen et opslag i nikes system. på den måde fandt han ud af, at også disse to par sko var
falske.
han skrev en e-mail til den mailadresse, der fremgik af hjemmesiden, hvor han havde købt
skoene. da han var blevet advaret mod at returnere skoene af ole jensen, fandt han det rig-
tigst at sende skoene til nike med henblik på destruktion.
da betalingerne for de to køb var blevet trukket fra hans konto, klagede han til nordea. ole
jensen fra nike udarbejdede et brev dateret 31. januar 2012, som han sendte med sin klage til
nordea.
han var ikke på det tidspunkt, hvor han købte skoene, bekendt med hjemmesiderne, for-
brug.dk, stop piratkopiering.dk eller trustpilot.dk. han havde tidligere købt varer på nettet -
også fra amerikanske hjemmesider, og der var intet, der fremstod underligt i forbindelse
med købet af skoene.
                                               - 12 -
per wengenroth har forklaret bl.a., at han er uddannet jurist og ansat i juridisk afdeling i
nordea, hvor han primært arbejder med betalingsløsninger. han var ikke i første omgang
direkte involveret i sagen vedrørende morten pedersen.
årsagen til, at nordea afviste indsigelsen, fremgår af brevet fra nordea til morten pedersen
af 22. februar 2012 og skyldtes, at varerne ikke kunne returneres. nordea fulgte visas davæ-
rende regelsæt, hvorefter varen skulle være returneret, for at kunden kunne få betalingen til-
bageført.
nordea indsatte bemærkningen vedrørende undersøgelsespligt i brevet til morten pedersen,
da det passede med den konkrete indsigelse. nordea havde imidlertid ikke lagt vægt på
morten pedersens undersøgelsespligt ved afgørelsen af, at der ikke kunne ske tilbageføring
af betalingerne. bemærkningen skal ses som en serviceoplysning.
visa har tre regelsæt, der gælder henholdsvis for forholdet mellem visa og betalingsmodta-
geren, for forholdet mellem visa og banken og for forholdet mellem kunden og banken.
i visas regelsæt fra januar 2011 er punkt 6.2 om tilbageførelse af betaling en gengivelse af be-
talingstjenesteloven § 74. punkt 6.3 handler om tilbageførelsesreglerne og henviser til de reg-
ler, der er mellem banken og visa. der kan være visse situationer, hvor man som forbruger
har bedre beskyttelse i henhold til visas regler end efter de regler om forbrugerbeskyttelse,
der gælder i de enkelte lande.
på det tidspunkt, hvor morten pedersen foretog betalingerne, var der ikke en visa regel om
tilbageførsel af betalinger ved tilbageholdelse af varer i tolden. det vil sige, at nordea og ik-
ke visa skulle betale, hvis lovgivningen forpligtede hertil.
med virkning fra oktober 2012 blev visas regler ændret, hvilket betød, at der kom indsigel-
sesmulighed vedrørende varemærkeforfalskede varer. det medførte, at nordea ligesom
danske bank og andre banker, der er underlagt samme regler, opdaterede vejledningen om
kundernes indsigelsesmuligheder, som det bl.a. fremgår af nordeas hjemmeside. omkost-
                                                - 13 -
ningerne ved tilbageførsler ender hos de forretninger, der er omfattet af visas regelsæt, når
kunder gør indsigelse. der er ikke længere krav om returnering af varer, som det også frem-
går af nordeas regler. på det tidspunkt, hvor morten pedersens gjorde indsigelse, var der ik-
ke en tilbageførelsesforpligtelse for banken.
han er ikke bekendt med årsagen til, at visa ændrede reglerne i oktober 2012. det kan skyl-
des konkurrencen mellem de forskellige betalingskortudstedere. formentlig har visa og an-
dre betalingskortudstedere som f.eks. mastercard været opmærksomme på det stigende an-
tal sager om varemærkekrænkelser og har ønsket at styrke deres brand ved at indføre en
øget beskyttelse af kortholderne.
nordea udbyder alene visa og mastercard, og problemstillingen med, at der ikke kan ske
tilbageføring af betaling af kopivarer har derfor ikke siden oktober 2012 været aktuel for
nordeas kunder.
han er ikke bekendt med regelsættet ved brug af paypal og andre selvstændige udbydere af
e-penge.
nordea var forundret over, at forbrugerombudsmanden gik ind i sagen, og valgte at tilbage-
føre de betalte beløb inkl. procesrenter til morten pedersen. det var uden præjudice, men
nordea vil uanset nærværende sags udfald ikke kræve pengene tilbage fra morten pedersen.
han var med i en følgegruppe nedsat af finansrådet i 2008, da det første betalingstjenestedi-
rektiv skulle implementeres i dansk lovgivning i 2009. betalingstjenestelovens § 74 blev ind-
draget i arbejdet. finanssektoren og forbrugerombudsmanden var enige om de eksempler,
der fremgår af redegørelsen for retsgrundlaget i pengeinstitutankenævnets afgørelse vedr.
morten pedersen, bl.a. eksemplet med louis vuitton tasken. dette eksempel blev ikke taget
med i bemærkningerne til forslaget til betalingstjenesteloven, da man ikke kunne have alle
eksempler med i bemærkningerne.
                                                         - 14 -
pengeinstitutankenævnet med landsdommer mosegaard som formand havde kort tid inden,
morten pedersens sag skulle behandles på et ankenævnsmøde, i en sag, hvor nordea var
part, truffet afgørelse om, at der i medfør af betalingstjenestelovens § 74, stk. 1, nr. 2, skulle
ske tilbageførsel af købesummen for nogle sko, der var ulovlige kopivarer. nordea ønskede
ikke at være bundet af denne afgørelse, hvilket fremgår af oplysning if (ikke fulgt) i forbin-
delse med kendelsens offentliggørelse.
parternes synspunkter
for sagsøger, forbrugerombudsmanden, er der i det væsentlige procederet i overensstem-
melse med påstandsdokumentet af 19. oktober 2016, hvoraf fremgår bl.a.:
       ”det retlige grundlag
       …
       bestemmelsen blev indført den 1. november 2009 og videreførte dermed principperne i
       pkt. 5 i forbrugerombudsmandens retningslinjer vedrørende fjernsalg m.v. i betalings-
       systemer med betalingskort fra december 1996...
       pengeinstitutankenævnet traf den 7. marts 2013 afgørelse i sagen med stemmerne 3-2,
       hvor flertallet med vibeke rønne (formand for pengeinstitutankenævnet) i spidsen gav
       banken medhold, mens mindretallet ville give morten pedersen medhold...
       pengeinstitutankenævnet ændrede derved sin tidligere praksis, hvor flertallet med hen-
       holdsvis john mosegaard (næstformand for pengeinstitutankenævnet) og peter blok (tid-
       ligere formand for pengeinstitutankenævnet) i spidsen havde givet kunden medhold…
       …
       1.      forbrugerombudsmanden har retlig interesse i sagsan-
               lægget
       det gøres gældende, at forbrugerombudsmanden har tilstrækkelig retlig interesse i sags-
       anlægget, idet nordea bank har bestridt forbrugerombudsmandens forståelse af reglerne
       i betalingstjenestelovens § 74 og udtrykkeligt erklæret, at den skete tilbageførsel alene er
       pr. kulance, jf. nordeas brev af 3. juni 2014 til kunden …:
       ”da vi ikke ønsker, at du skal inddrages i en lang og tidskrævende proces/retssag om den oven-
       nævnte principelle afklaring, fordi du har bestilt kopivarer for et begrænset beløb på internettet,
       har vi besluttet pr. kulance at godtgøre beløbet med tillæg af renter.”
       forbrugerombudsmanden har derfor ud fra et håndhævelsessynspunkt som tilsynsmyn-
       dighed med betalingstjenestelovens § 74, jf. betalingstjenestelovens § 97, stk. 1 og 6, en
       retlig interesse i at få afklaret retstilstanden på området. der henvises herved også til § 3,
       stk. 1, i bekg. nr. 1249 af 25. november 2014 om forbrugerombudsmandens virksomhed
       …, hvorefter forbrugerombudsmanden ”efter retsplejelovens almindelige regler [kan] anlægge
                                                    - 15 -
[…] retssager, herunder vedrørende civilretlige forbrugerbeskyttelseslove, hvor sagsanlæg eller
indtræden sker som led i forbrugerombudsmandens tilsynsvirksomhed.”
dette er desuden fastslået i højesterets afgørelse i ufr 2013.2941 h … i sagen mellem
kgs europe a/s og forbrugerombudsmanden, hvor højesteret således udtalte følgende:
”kgs har med hensyn til påstand 2 anført, at den savner aktualitet, eftersom parterne er enige om
retstilstanden. forud for sagsanlægget har kgs imidlertid ikke tiltrådt forbrugerombudsmandens
forståelse af reglerne, og forbrugerombudsmanden har derfor ud fra et håndhævelsessynspunkt en
retlig interesse i at få afklaret retstilstanden på området. det forhold, at forbrugerombudsmanden
anerkender, at der på andet retsgrundlag efter omstændighederne kan opstå et krav på dækning af
udgifter, udelukker ikke retlig interesse.”
nordea bank har oplyst til forbrugerombudsmanden, at den retstilstand, som forbru-
gerombudsmanden gør gældende følger af betalingstjenestelovens § 74, allerede følger af
de gældende kortholderbetingelser for visa og mastercard …
den omstændighed, at det måtte følge af de gældende kortholderbetingelser for visa og
mastercard, at nordea bank var forpligtet til at tilbageføre beløbet til morten pedersen
på baggrund af hans indsigelse …, medfører imidlertid ikke, at forbrugerombudsman-
den savner retlig interesse. der henvises herved til følgende:
(i)     de gældende kortholderbetingelser for visa og mastercard kan blive lavet om, og
(ii)    nordea bank har ikke dokumenteret, at samme retstilstand følger af andre betin-
        gelser, som finder anvendelse ved brug af et fjernkommunikationsmiddel, uden at
        parterne mødes fysisk, f.eks. kortholderbetingelser knyttet til andre kort end visa
        og mastercard samt betingelser knyttet til brug af e-penge som e-wire og paypal.
2.      der er ikke sket levering
2.1     vedrørende begge køb
det gøres gældende, at der ikke er sket levering af de fem par sko til morten pedersen i
betalingstjenestelovens § 74, stk. 1, nr. 2’s forstand.
af forarbejderne til bestemmelsen … fremgår følgende:
”bestemmelsen finder således ikke anvendelse, hvis den leverede vare er behæftet med mangler. i
forhold til sondringen mellem ikke-levering og mangler finder den køberetlige sondring mellem
disse to begreber anvendelse. dette kan indebære, at levering af en forkert vare kan anses for ikke-
levering.”
leveringsbegrebet i betalingstjenestelovens § 74 er således det samme som leveringsbe-
grebet i køberetten.
i køberetten anses levering af ikke-bestilte varer for at udgøre en ikke-levering. tilsva-
rende gælder levering af en vare, som sælgeren er klar over er en anden eller er af en anden
art end aftalt med køberen, idet der på grund af sælgers onde tro ikke foreligger en op-
fyldelsesforanstaltning fra sælgers side ved leveringsforsøget, jf. herved købelovens § 50
analogt og forarbejderne til bestemmelsen vedrørende levering af for ringe mængde …
samt juridisk litteratur …
                                                   - 16 -
der er således ikke sket levering, hvis køberen får leveret en forkert vare, eller hvis der af
andre grunde ikke foreligger en opfyldelsesforanstaltning fra sælgers side.
det gøres gældende, at der ikke foreligger en opfyldelsesforanstaltning fra sælgers side i
den foreliggende situation.
det må lægges til grund, at morten pedersen har bestilt originale sko af mærket ”nike”.
det fremgik ikke af hjemmesiden, at der var tale om kopivarer, og dette fremgik heller
ikke af omstændighederne i øvrigt, f.eks. prisen. morten pedersen betalte i alt 2.409,76 kr.
for de fem par sko svarende til 481,95 kr. pr. par. prisen var derved fastsat så højt, at mor-
ten pedersen havde grund til at agere i tiltro til, at der var tale om et godt tilbud på origi-
nale sko. ifølge det oplyste var butiksprisen i danmark på skoene ca. kr. 800 pr. par.
pengeinstitutankenævnet har således i sagen fejlagtigt lagt til grund, at der ved levering
af varemærkeforfalskede sko er sket en opfyldelsesforanstaltning fra sælgernes side og
dermed levering … nævnet har da heller ikke nærmere begrundet sit resultat, herunder
ud fra sagens konkrete omstændigheder.
at der ikke er sket en opfyldelsesforanstaltning fra sælgernes side i en sådan situation er
også i overensstemmelse med tidligere praksis fra pengeinstitutankenævnet.
i pengeinstitutankenævnets afgørelse af 12. september 2012 … nåede nævnet således i en
stort set identisk sag frem til, at kunden ”hverken indså eller burde have indset, at skoene var
ulovlige kopivarer”, hvorfor banken var forpligtet til at tilbageføre pengene til kunden.
nævnet bemærkede endvidere, at ”[d]et anførte i bemærkningerne til lovforslaget om bestem-
melsen, hvorefter betaler hæfter, hvis manglende levering skyldes, at en vare er blevet stoppet i tol-
den, fordi den ikke lovligt kan indføres i landet, finder ikke anvendelse i nærværende sag, hvor den
manglende levering ikke skyldes betalers/klagers forhold men alene betalingsmodtagers forhold.”
i det foreliggende tilfælde må det lægges til grund, at sælgerne var klar over, at morten
pedersen havde bestilt sko af mærket nike og ikke varemærkeforfalskede sko, hvilket
morten pedersen herefter ligeledes kunne gå ud fra.
det gøres desuden gældende, at købelovens § 76, stk. 1, nr. 1, … hvorefter der foreligger
en mangel, hvis varen ikke svarer til den betegnelse, hvorunder den er solgt, ikke finder
anvendelse i en situation som den foreliggende, hvor der ikke foreligger en opfyldelses-
foranstaltning fra sælgers side.
det har ikke i den sammenhæng betydning, om der er tale om species- eller genuskøb.
selv om reglerne om mangler ved genuskøb også omfatter levering af varer ”af en helt an-
den art”, så bygger mangelbedømmelsen på den grundlæggende forudsætning, at der fra
sælgers side er tilsigtet en opfyldelsesforanstaltning.
køberetligt har forholdet derfor karakter af ikke-levering af de bestilte varer. når der er
tale om mærkevarer, må levering af en vare af et andet mærke end den bestilte anses for
en fejllevering af en anden vare end den bestilte og ikke for en mangel ved den leverede
vare. der er tale om en så grundlæggende afvigelse i forhold til det bestilte, at varen ikke
efter sin karakter er den samme. dette gælder uanset, om varens kvalitet mv. er lige så
god eller bedre end den bestilte vare.
                                                  - 17 -
dette harmonerer i øvrigt med pengeinstitutankenævnets tidligere praksis fra februar
2007…
i første afgørelse … ansås fremsendelse af 34 stk. 32 mb hukommelseskort frem for de via
internettet bestilte 34 stk. 2gb hukommelseskort for en ikke-levering. ligesom i denne
sag forelå der her ikke en opfyldelsesforanstaltning fra sælgers side, idet sælger havde
leveret andre varer end de bestilte, hvilket sælgeren var klar over. pengeinstitutanke-
nævnet lagde således til grund, at de modtagne varer ”var forfalskninger, som var ubrugeli-
ge til den forudsatte anvendelse”, og fandt under disse omstændigheder, at forholdet var
omfattet af pkt. 5, litra c, i forbrugerombudsmandens retningslinjer om fjernsalg vedrø-
rende tilfælde, hvor ”den bestilte ydelse ikke er leveret”.
i sidstnævnte afgørelse … havde klageren bestilt en tuner af mærket ”brainwave”. frem-
sendelse af en tuner mærket ”techno-trend” på kabinettet, hvor den øvrige del af pro-
duktet var af mærket ”brainwave”, ansås for at udgøre en mangel og ikke en ikke-
levering. i modsætning til denne sag forelå der her en opfyldelsesforanstaltning fra sæl-
gers side, idet varen i al væsentlighed svarede til den bestilte.
i henhold til forarbejderne til betalingstjenestelovens § 74 var det hensigten, at denne
praksis fra nævnet skulle opretholdes efter indførelse af § 74 den 1. november 2009. der
henvises herved til det i forarbejderne … anførte om, at ”[d]et må antages, at pengeinstitut-
ankenævnets praksis kan opretholdes med den nye bestemmelse” og ”[d]en forbrugerbeskyttelse,
som følger af pkt. 5 i forbrugerombudsmandens retningslinjer, kan med baggrund i betalingstje-
nestedirektivets præambel, betragtning 39 opretholdes i dansk ret”.
det gøres endvidere gældende, at denne praksis er i overensstemmelse med højesterets
dom af 15. maj optrykt i u.2014.2412 h …, for så vidt angår spørgsmålet om levering og
erstatning.
ved dommen fandt højesteret, at en forbruger, der havde bestilt en kopi af et rolex ur via
en kinesisk internetbutik, og hvor butikken afsendte den bestilte vare til forbrugeren, skulle
acceptere, at uret blev destrueret af toldmyndighederne uden erstatning fra rolex’ side til
forbrugeren.
til sammenligning vedrører denne sag en situation, hvor forbrugeren har bestilt originale
sko af mærket nike over internettet, men hvor butikkerne afsendte piratkopierede og vare-
mærkeforfalskede sko i stedet for de bestilte. køberetligt har forholdet derfor karakter af ikke-
levering af de bestilte varer.
såfremt morten pedersen skulle bære risikoen for, at de bestilte sko var varemærkeforfal-
skede, ville det underminere tilliden til sikker nethandel. en køber kan således aldrig sik-
re sig – ved køb på internettet – fuldt ud mod, at produkter, der fremstår som originale
på internettet, og til en pris, der ikke virker urealistisk lav, er varemærkeforfalskede.
en sådan retsstilling ville harmonere dårligt med de forbrugerbeskyttende hensyn, der
ligger bag betalingstjenestelovens § 74 ”at understøtte e-handlen på internettet, da forbrugere
med større tryghed kan handle og foretage betalinger, når der kan fremsættes indsigelser om for ek-
sempel manglende levering, over for forbrugerens egen udbyder – for eksempel egen bank, hvis der
er brugt et visa/dankort ved betalingstransaktionen.”…
                                                   - 18 -
retstillingen ville desuden harmonere dårligt med, at formålet bag betalingstjenestelo-
vens § 74 er, at kortindehaverne ikke skal stilles ”ringere end de forbrugere, der eksempelvis
betaler pr. efterkrav eller ved brug af indbetalingskort.”… ved betaling pr. efterkrav eller ved
brug af indbetalingskort ville morten pedersen ikke bære betalingsrisikoen, idet morten
pedersen ville have mulighed for, forinden betaling fandt sted, at undersøge varen, hvor-
ved han kunne have konstateret, at han havde modtaget en helt anden vare, end han
havde bestilt.
2.2     særligt vedrørende første køb
for så vidt angår de tre par sko, som blev standset i tolden, gøres det supplerende gæl-
dende, at der under alle omstændigheder ikke er sket levering, idet levering først kan an-
ses for sket, når genstanden er kommet i købers besiddelse, jf. købelovens § 73 …
den omstændighed, at det i forarbejderne til bestemmelsen i betalingstjenestelovens § 74,
stk. 1, nr. 2, … er anført, at ”[d]et er ikke hensigten med reglerne, at de også skal finde anvendel-
se, hvis den manglende levering skyldes, at varen er blevet stoppet i tolden, fordi den ikke lovligt
kan indføres i landet. risikoen herfor påhviler ikke betalers udbyder, men betaleren selv”, kan ikke
føre til et andet resultat.
disse bemærkninger i forarbejderne må ses i sammenhæng med de forud anførte be-
mærkninger samme sted vedrørende sondring mellem ikke-levering og mangel, jf. afsnit
2.1 ovenfor. bemærkningerne vedrører herefter den situation, hvor sælger loyalt har sendt
de af køber bestilte varer, og hvor de pågældende varer standses i tolden, idet de ikke lovligt
kan indføres i danmark. der foreligger ikke i en sådan situation en ikke-levering, der kan
bebrejdes sælger. derimod beror dette på købers forhold (ulovligt formål med bestillingen)
eller på forhold, som køber er nærmest til at bære risikoen for (den bestilte vare er ulovlig at
indføre i danmark).
såfremt bemærkningerne i forarbejderne skulle gælde som en generel undtagelse, ville
det reelt betyde, at der i forarbejderne var indført en generel undtagelse til bestemmelsen
i betalingstjenestelovens § 74, stk. 1, nr. 2, der ikke kan rummes inden for ordlyden af be-
stemmelsen. bestemmelsen ville med andre ord skulle fortolkes contra legem.
den manglende levering i denne sag skyldes således, at sælgeren sendte en helt anden
vare (en kopivare) end den bestilte (en originalvare) og ikke som antaget af pengeinsti-
tutankenævnet i sagen …, at varen blev stoppet i tolden. det har herefter ingen betyd-
ning, om leveringsbegrebet eventuelt måtte være forskelligt i købelovens og betalings-
kortlovens forstand, når en vare bliver stoppet i tolden, således som antaget af nævnet.
det bestrides i øvrigt, at der skulle være tale om et forskelligt leveringsbegreb i denne si-
tuation.
3.      morten pedersen har udnyttet sin fortrydelsesret i det første
        køb
for så vidt angår de tre par sko, der blev stoppet i tolden, gøres det gældende, at morten
pedersen har udnyttet sin fortrydelsesret, jf. betalingstjenestelovens § 74, stk. 1, nr. 3.
af bemærkningerne til bestemmelsen fremgår således følgende …:
”det foreslåede nr. 3 omfatter de tilfælde, hvor en betaler gør gældende, at betaleren eller den an-
givne modtager har udnyttet en aftalt eller lovbestemt fortrydelsesret ved at undlade at modtage
                                                   - 19 -
eller afhente den bestilte vare eller tjenesteydelse, jf. forbrugeraftalelovens § 19, stk. 3. en betaler
vil ikke kunne påberåbe sig denne bestemmelse, hvis pakken er afleveret i postkassen eller gennem
brevsprækken, eller hvis en elektronisk ydelse er stillet til rådighed.”
i henhold til forbrugeraftalelovens § 19, stk. 3, … kan en forbruger udnytte sin fortrydel-
sesret ved at undlade at modtage eller indløse en forsendelse fra den erhvervsdrivende.
ved at underskrive og returnere erklæringen modtaget fra nike ved brev af 19. januar
2012, … har morten pedersen undladt at modtage de bestilte varer og således gjort brug
af sin fortrydelsesret, idet skoene aldrig er kommet i hans besiddelse.
den omstændighed, at morten pedersen underskrev en erklæring om destruktion af sko-
ene, kan ikke sidestilles med hans modtagelse af skoene. morten pedersens afgivelse af
erklæringen skete alene til opfyldelse af en retlig forpligtelse, jf. nærmere herom afsnit 0
nedenfor, og havde til formål og konsekvens, at hverken morten pedersen eller andre fik
rådighed over skoene.
4.      nordea bank kunne ikke afvise at tilbageføre beløbet med
        henvisning til, at skoene skulle være returneret til sælgerne
det gøres gældende, at nordea bank ikke kunne afvise at tilbageføre beløbet med hen-
visning til, at skoene af morten pedersen skulle være returneret til sælgerne.
nordea bank har ved brev af 22. februar 2012 … afvist at tilbageføre beløbet med henvis-
ning til, at det er ”et krav fra visa at varen er returneret til afsenderen.”
det er ikke et krav i henhold til betalingstjenestelovens § 74, at varen returneres til afsen-
deren. af betalingstjenestelovens § 5, stk. 1-2, fremgår det, at lovens § 74 ikke kan fravi-
ges til skade for forbrugere. nordea bank kan således ikke give morten pedersen en dår-
ligere retsstilling, end han har krav på efter lovens § 74 ved at stille yderligere krav end
angivet i loven, f.eks. ved henvisning til kortholderbetingelserne for visa.
nordea bank kunne herefter ikke afvise at tilbageføre beløbet til morten pedersen med
henvisning til krav fra visa.
det gøres desuden gældende, at kunden ikke har pligt til at returnere skoene for derved
at opnå charge back, når det ville være ulovligt at returnere skoene, jf. herved artikel 16 i
forordning nr. 1383/2003, hvorefter forordningen også omfatter ”fjernelse af varer fra fæl-
lesskabets toldområde” og ”udførsel” …, samt lovbekendtgørelse nr. 1047 af 20. oktober 2005
om anvendelse af forordningen …
toldforordningen giver således toldmyndighederne hjemmel til efter anmodning fra en
rettighedshaver at suspendere frigivelsen eller tage varer i bevaring, hvis varerne er un-
der mistanke for krænkelse af en intellektuel ejendomsret, jf. artikel 9, stk. 1… hvis det
fastslås, at varerne krænker en intellektuel rettighed omfattet af forordningen, afstås va-
rerne til statskassen til destruktion uden erstatning, jf. toldforordningens artikel 17 …, pi-
ratkopilovens § 6 … og bekendtgørelse nr. 12 af 9. januar 2006, § 4 …
det må lægges til grund, at rettighedshaver ville have fremsat en sådan anmodning, jf.
nikes brev af 31. januar 2012 …:
                                                - 20 -
”skulle tanken om at varerne kunne være sendt tilbage til kineserne, er det ikke noget vi anbefaler
eller accepterer.”
i overensstemmelse hermed stilles der heller ikke i bankernes vilkår for charge back ved
kopivarer krav om, at tvisten forinden er forsøgt løst med forretningen, eller at varerne er
returneret til sælger …
5.      nordea bank skal løfte bevisbyrden for, at indsigelserne er
        uberettigede
det gøres gældende, at det ved vurderingen af det ovenfor anførte skal tages i betragt-
ning, at nordea bank har bevisbyrden for, at indsigelserne er uberettigede, jf. betalings-
tjenestelovens § 74, stk. 3 …
6.   nordea bank var forpligtet til at tilbageføre beløbet
det gøres gældende, at nordea bank på baggrund af morten pedersens indsigelse, der
blev modtaget af nordea bank den 8. februar 2012 …, var forpligtet til at tilbageføre be-
løbet til morten pedersen.
i henhold til betalingstjenestelovens § 74, stk. 1, 1. pkt., … skal betalers udbyder ”straks
kreditere betalers konto”, hvis betaleren gør en indsigelse gældende.
ved ”straks” må forstås ”i løbet af et par dage efter at kortudsteder er blevet bekendt med indsi-
gelsen”, jf. pkt. 5 i forbrugerombudsmandens retningslinjer af 16. december 1996 vedrø-
rende fjernsalg m.v. i betalingssystemer med betalingskort …
nordea bank var herefter med henvisning til betalingstjenestelovens § 74, stk. 1, 1. pkt.,
forpligtet til at tilbageføre beløbet senest den 10. februar 2012.
7.   nordea bank kan ikke afvise kravet med henvisning til en un-
     dersøgelsesforpligtelse
nordea bank har ved afvisning af morten pedersens krav anført …, at det var morten
pedersens ansvar at undersøge hjemmesiden, som han handlede på, for (i) om sælgerne
gav tilstrækkelige oplysninger om sig selv, herunder om fysisk adresse, (ii) om der var
tydelige oplysninger om salgs- og leveringsbetingelser, (iii) om salgene foregik over en
krypteret forbindelse, (iv) om butikkerne var tilknyttet en mærkningsordning, og (v) om
der var andre forbrugere, der havde tilkendegivet deres erfaring på internettet om butik-
kerne.
heroverfor gøres det gældende, at morten pedersen ikke var underlagt en køberetlig un-
dersøgelsesforpligtelse som anført.
selv hvis det lægges til grund, at morten pedersen var underlagt en undersøgelsesfor-
pligtelse, og at han undlod at iagttage denne forpligtelse, har nordea bank ikke doku-
menteret, at morten pedersens iagttagelse af en sådan undersøgelsesforpligtelse ville
medføre, at han ville eller burde have været bekendt med, at varerne var kopivarer.”
                                                       - 21 -
for sagsøgte, nordea, er der i det væsentlige procederet i overensstemmelse med påstands-
dokumentet af 19. oktober 2016, hvoraf fremgår bl.a.:
      ”betalingstjenestelovens § 74, stk. 1, nr. 2
      1.   efter ordlyden af den dagældende betalingstjenestelovs § 74, stk. 1, nr. 2 og 3, skal udby-
           deren (nordea) "kreditere betalers konto, hvis betaler gør en af følgende indsigelser gældende: …
           2) at den bestilte vare … ikke er leveret, eller 3) at betaler … har udnyttet en … lovbestemt fortry-
           delsesret ved at undlade at modtage eller afhente den bestilte vare.” det centrale er, hvad der i
           stk. 1, nr. 2, forstås ved, at "den bestilte vare … ikke er leveret.”
      2.   ifølge de specifikke lovbemærkninger til § 74, stk. 1, nr. 2, (lovforslag 119/2009, bemærk-
           ningerne til § 74, afsnit 15) er en bank ikke forpligtet til at foretage charge back, hvis en
           vare toldstoppes: "det er ikke hensigten med reglerne, at de også skal finde anvendelse, hvis den
           manglende levering skyldes, at varen er blevet stoppet i tolden, fordi den ikke lovligt kan indføres i
           landet. risikoen påhviler ikke betalers udbyder, men betaleren selv."
      3.   denne specifikke lovbemærkning er udslagsgivende for den retlige bedømmelse og helt
           afgørende for sagens udfald. der er således udtrykkeligt i de specifikke lovbemærknin-
           ger til § 74, stk. 1, nr. 2, taget stilling til charge back ved køb af toldstoppede varer, og ri-
           sikoafvejningen er her faldet ud til fordel for betalingsudbyderen.
      4.   denne risikoafvejning er velvalgt, idet konsekvensen af en modsat risikoafvejning ville
           være, at en kortholder i vidt omfang kunne købe kopivarer på internettet og risikofrit
           forpligte banken til at tilbageføre beløbet, hvis varerne blev toldstoppet. kortholderne
           ville dermed kunne overvælte en for banken ukendt risiko for, at kortholderne enten ikke
           "ser sig for" eller "tager chancen" mht. køb af kopivarer. den risikoafvejning, som lovgi-
           ver har valgt på netop dette område, er ikke uforeneligt med et generelt ønske om sikker
           nethandel og høj forbrugerbeskyttelse, men et naturligt led i forebyggelsen af og indsat-
           sen mod handel med forfalskede varer.
      5.   i lyset af den meget klare og helt specifikke risikoafvejning i lovbemærkningerne til netop
           § 74, stk. 1, nr. 2, må mere generelle betragtninger om lovens hovedsigte - ønsker om at
           videreføre forbrugerombudsmandens 1996-retningslinjer, om høj forbrugerbeskyttelse,
           om at understøtte sikker nethandel, osv. - vige i den situation, som sagen angår.
      6.   formålet med forbrugerombudsmandens (nu ophævede) retningslinjer om fjernsalg mv.
           fra december 1996 (bilag g) var først og fremmest at sikre kortindehaverne mod misbrug
           ved betalingstransaktioner uden aflæsning af betalingskortet. selv om et formål herud-
           over var at regulere situationer, hvor betalingstransaktionen ville stille kortindehaverne
           ringere end forbrugere, der betaler pr. efterkrav eller benytter et medsendt indbetalings-
           kort, støtter dette ikke et synspunkt om, at der skal lægges vægt på lovgivers ønske om at
           videreføre 1996-retningslinjerne, bl.a. fordi a) retningslinjerne hverken omtaler kopivarer
           eller behandler sondringen mellem mangler og ikke-levering, og b) forbrugerombuds-
           mandens synspunkt ville stille forbrugerne bedre end ved køb pr. efterkrav, hvor betaling
           også sker, inden forbrugerne får mulighed for at kontrollere varen. der er ingen støtte
           for, at det skulle have været lovgivers intention.
                                              - 22 -
7.  udtalelsen i lovbemærkningerne om, at pengeinstitutankenævnets praksis kan oprethol-
    des, ophøjer ikke nævnspraksis til gældende ret, i særdeleshed ikke når nævnspraksis på
    netop dette område hverken var omfattende eller entydig. det har formodningen imod
    sig, at bemærkningen skulle have til formål at tilsidesætte de specifikke bemærkninger
    om toldstoppede varer: var det tilfældet, ville de specifikke lovbemærkninger om told-
    stoppede varer være udeladt.
8.  lovforarbejderne nævner udtrykkeligt, at betalingstjenestelovens § 74, stk. 1, nr. 2, kun
    finder anvendelse ved ikke-levering og ikke ved mangelfulde varer: "i henhold til nr. 2 skal
    en betalingstransaktion tilbageføres, hvis den bestilte vare eller ydelse ikke leveres. bestemmelsen
    finder således ikke anvendelse, hvis den leverede vare er behæftet med mangler." bestemmelsen
    gælder således kun, hvis sælgeren ikke leverer en vare til køberen, men ikke hvis køberen
    modtager en vare og efterfølgende har indsigelser mod den.
9.  lovbemærkningerne til § 74, stk. 1, nr. 2, fastslår i den forbindelse følgende: "i forhold til
    sondringen mellem ikke-levering og mangler finder den køberetlige sondring mellem disse to be-
    greber anvendelse." da der er tale om genuskøb, indebærer den køberetlige sondring, at
    selv levering af varer af en helt anden art end den bestilte skal behandles efter mangels-
    reglerne, jf. fx købelovens § 76, stk. 1, hvorefter der foreligger en mangel, hvis varen ikke
    svarer til den betegnelse, hvorunder den er solgt, eller sælgeren fx i markedsføringen har
    givet urigtige eller vildledende oplysninger eller forsømt at give køberen oplysning om
    forhold af betydning for køberens bedømmelse af varen, eller genstanden i øvrigt er af
    anden eller ringere beskaffenhed, end den burde være.
10. god og ond tro omkring den bestilte vares originalitet er ikke afgørende for anvendelsen
    af betalingstjenestelovens § 74, stk. 1, nr. 2, og hverken lovens ordlyd eller forarbejder gi-
    ver grundlag for at tillægge et sådant subjektivt forhold betydning, hverken hos sælgeren
    eller køberen. hvorvidt sælgerne af skoene var klar over, at der - måske - skete levering af
    andre sko end dem, morten pedersen havde bestilt og forventede at modtage, bestrides,
    er udokumenteret og i øvrigt uden afgørende betydning for sagen og anvendelsen af de
    køberetlige regler om mangler.
11. selv om det er uden betydning for sagen, bestrides det desuden som udokumenteret, at
    morten pedersen bestilte originale sko. det må derimod lægges til grund, at sælgerne le-
    verede de sko, som morten pedersen havde bestilt. baseret på oplysninger fra nike - der
    ikke kan fungere som sandhedsvidne men netop i sager om kopisko og internethandel
    har sin egen dagsorden - og uden at have set skoene underskrev morten pedersen en er-
    klæring om, at toldmyndighederne kunne tilintetgøre det første par købte sko. da det
    andet par købte sko blev leveret, var morten pedersen ifølge egne oplysninger usikker
    på, om skoene var originale, hvorfor han kontaktede nike, til hvem han efter samtalen
    sendte skoene med henblik på tilintetgørelse. senere kontaktede morten pedersen sælge-
    ren, der fastholdt, at skoene var originale, men tilbød at tage dem retur og refundere kø-
    besummen, jf. bilag b: "if you are not satisfy with the shoes, you can send back the shoes, we
    will refund all of your money." dette skete imidlertid ikke, da morten pedersen på dette
    tidspunkt havde valgt at sende skoene til nike med henblik på tilintetgørelse.
betalingstjenestelovens § 74, stk. 1, nr. 3
12. mest for fuldstændighedens skyld tilføjes, at § 74, stk. 1, nr. 3, ikke er relevant for sagen,
    allerede fordi morten pedersen hverken ved køb nr. 1 eller køb nr. 2 undlod at modtage
    eller afhente skoene, men tværtimod disponerede aktivt over skoene ved at underskrive
                                                      - 23 -
            en erklæring om, at skoene kunne tilintetgøres (køb nr. 1) og videresende de modtagne
            sko til nike med henblik på tilintetgørelse (køb nr. 2). ved køb nr. 2 tilbød sælgeren oven
            i købet at tilbagebetale købesummen, hvis morten pedersen returnerede skoene, jf. bilag
            b og herudover § 74, stk. 2, hvorefter charge back forudsætter, at kunden forgæves har
            rettet henvendelse til sælgeren.
     13.    morten pedersen udnyttede ikke en lovbestemt fortrydelsesret, allerede fordi (den da-
            gældende) lov om forbrugeraftaler forudsatte, at den købte vare blev returneret til sælge-
            ren, jf. §§ 19 og 21, stk. 3, hvilket ikke skete. forordning 1383/2003 har til formål at sikre,
            at der ikke indføres kopivarer i eu. en forbrugers returnering af en vare i forbindelse
            med udnyttelse af en fortrydelsesret strider ikke mod artikel 16 i forordning nr.
            1383/2003. artikel 16 forudsætter tillige, at der er afsluttet en procedure efter forordnin-
            gens artikel 9 med udgangspunkt i en anmodning fra rettighedshaver efter artikel 5. en
            sådan anmodning blev aldrig fremsat. ufr 2014.2412 hd (rolex) er uden relevans for
            morten pedersen-sagen, der vedrører både et helt anderledes retsgrundlag og en anden
            faktuel situation.
     retlig interesse - aktualitet
     14.    forbrugerombudsmanden ønsker dom for, at nordea skal anerkende, at banken var for-
            pligtet til at foretage tilbageførsel (charge back) af en købesum for en forbrugers internet-
            køb af 5 par muligvis varemærkeforfalskede sko. men allerede før retssagens opstart
            imødekom nordea det fulde rejste krav, idet nordea i juni 2014 tilbageførte den fulde
            købesum med renter til morten pedersen (bilag 2).
     15.    forbrugerombudsmanden har herefter ikke en tilstrækkelig konkret, aktuel og retlig inte-
            resse i en domstolsprøvelse. håndhævelsessynspunkt i ufr 2013.2941 hd kan ikke ud-
            strækkes til at gøre det muligt for en myndighed generelt at få domstolsprøvet en allere-
            de afsluttet sag, hvor forbrugerens krav blev imødekommet fuldt ud, og hvor lignende si-
            tuationer bl.a. som følge af ændrede kortvilkår ikke kan antages at ville opstå, blot fordi
            forbrugerombudsmanden ønsker en generel og responsumlignende afklaring af retstil-
            standen. det forhold, at nordea ikke deler forbrugerombudsmandens opfattelse af § 74,
            og at tilbageførslen af købesummen skete uden præjudice, er uden relevans for retlig in-
            teresse og aktualitet. sagen må derfor afvises.”
retsgrundlaget
     betalingstjenestelovens § 74 lyder som følger:
     § 74. ved betalingstransaktioner i forbindelse med aftaler om køb af varer eller tjeneste-
     ydelser ved fjernsalg, som er iværksat ved brug af et betalingsinstrument, skal betalers
     udbyder uanset § 73, stk. 1, undlade at gennemføre en betalingstransaktion eller, hvis de-
     bitering er sket, straks kreditere betalers konto, hvis betaler gør en af følgende indsigelser
     gældende:
     1) at det debiterede beløb er højere end det beløb, der er aftalt med betalingsmodtageren,
     2) at den bestilte vare eller tjenesteydelse ikke er leveret, eller
     3) at betaler eller den angivne modtager har udnyttet en aftalt eller lovbestemt fortrydel-
     sesret ved at undlade at modtage eller afhente den bestilte vare eller tjenesteydelse.
                                               - 24 -
stk.2. forud for en indsigelse efter stk. 1 skal betaler forgæves have kontaktet betalings-
modtager med krav om tilbagebetaling af udestående beløb eller levering af manglende
vare eller tjenesteydelse.
stk.3. hvis en betaler har gjort indsigelse efter stk. 1, må udbyderen kun debitere eller
gendebitere betalers konto, hvis udbyderen kan godtgøre, at indsigelsen er uberettiget.
stk.4. indsigelser efter stk. 1 skal fremsættes, snarest muligt efter betaleren er blevet be-
kendt med eller burde være blevet bekendt med, at debitering er sket uretmæssigt.
stk.5. § 50, stk. 6, finder ikke anvendelse ved ændringer af rettigheder i rammeaftalen,
der har givet brugeren en bedre retsstilling end efter stk. 1.
reglen er en videreførelse af principperne i pkt. 5 i forbrugerombudsmandens "retnings-
linjer vedrørende fjernsalg m.v. i betalingssystemer med betalingskort" fra 1996. forslaget
til reglen blev udarbejdet af en arbejdsgruppe med deltagelse af finansrådet, forbruger-
ombudsmanden og pbs (nu nets).
…
af bemærkningerne til betalingstjenestelovens § 74 (folketingstidende 2008-2009, tillæg
a, s. 3567 ff.) fremgår bl.a:
”det foreslåede stk. 1 bygger på en videreførelse af principperne i pkt. 5 i forbrugerom-
budsmandens retningslinjer vedrørende fjernsalg m.v. i betalingssystemer med beta-
lingskort fra december 1996. anvendelsesområdet for bestemmelsen er udformet således,
at den tager højde for den udvikling, der siden 1996 er sket i elektroniske betalingssyste-
mer.
efter retningslinjernes pkt. 1 har formålet med retningslinjerne først og fremmest været at
sikre kortindehavere mod misbrug som følge af muligheden for at gennemføre betalings-
transaktioner uden en aflæsning af betalingskortet. herudover indeholder retningslinjer-
ne bestemmelser, der har til formål at regulere de situationer, hvor gennemførelsen af be-
talingstransaktionen i praksis stiller kortindehaverne ringere end de forbrugere, der ek-
sempelvis betaler pr. efterkrav eller ved brug af indbetalingskort, der følger med den le-
verede ydelse.
pengeinstitutankenævnet har i sin praksis ved fortolkningen og anvendelsen af retnings-
linjerne i forbindelse med bedømmelsen af en række konkrete sager i vidt omfang netop
lagt vægt på formålet med retningslinjerne. nævnet har endvidere lagt vægt på, at kort-
holder heller ikke skal stilles bedre end en forbruger, som har betalt kontant. det må an-
tages, at pengeinstitutankenævnets praksis kan opretholdes med den nye bestemmelse.
…
hensigten med bestemmelsen er at sikre, at en betaler i forbindelse med fjernsalg, hvor
betalingen typisk er sket inden varen eller tjenesteydelsen er modtaget, kan gøre en ræk-
ke nærmere opregnede indsigelser gældende over for sin udbyder, når indsigelserne for-
inden forgæves har været rettet mod betalingsmodtageren/sælgeren.
…
i henhold til nr. 2 skal en betalingstransaktion tilbageføres, hvis den bestilte vare eller
ydelse ikke leveres. bestemmelsen finder således ikke anvendelse, hvis den leverede vare
er behæftet med mangler. i forhold til sondringen mellem ikke-levering og mangler fin-
der den køberetlige sondring mellem disse to begreber anvendelse. dette kan indebære,
at levering af en forkert vare kan anses for ikke-levering.
                                                    - 25 -
       det er ikke hensigten med reglerne, at de også skal finde anvendelse, hvis den manglen-
       de levering skyldes, at varen er blevet stoppet i tolden, fordi den ikke lovligt kan indføres
       i landet. risikoen herfor påhviler ikke betalers udbyder, men betaleren selv.
       …"
sø- og handelsrettens begrundelse og resultat
sagsøgte har påstået sagen afvist under anbringende af, at sagsøger ikke har den fornødne
retlige interesse i at føre sagen, og har herved henvist til, at sagsøgte pr. kulance har tilbage-
ført det beløb, som forbrugeren har betalt for de varemærkeforfalskede sko. retten finder
imidlertid, at forbrugerombudsmanden som tilsynsmyndighed har en åbenbar interesse i at
få fastslået, hvorledes reglen i betalingstjenestelovens § 74 skal fortolkes, og det har i denne
sammenhæng ingen betydning, at der ikke længere består et aktuelt krav fra forbrugeren
mod sagsøgte.
i forbindelse med behandlingen af forbrugerens krav på tilbageføring af betalingerne har
sagsøgte henvist til, at tilbageføring ikke kunne ske, fordi der var betalt med visakort, og
fordi visa reglerne krævede, at de bestilte varer returneres til afsenderen. retten bemærker
hertil, at visa reglerne er et aftalebaseret regelsæt, som ikke kan begrænse den i betalingstje-
nestelovens § 74 indeholdte præceptive forbrugerbeskyttelsesregel - men nok udvide beskyt-
telsen, således som det også senere er sket ved, at visakort og en række andre kortudstedere
har besluttet at tilbageføre betalinger, når det viser sig, at forbrugeren modtager kopivarer.
visa reglerne - som i deres nuværende udformning tager rimeligt hensyn til forbrugeren - er
således uden betydning for bedømmelsen af denne sag, uanset at udvidelsen af beskyttelsen,
som de nuværende visa regler er udtryk for, ensidigt kan ændres af kortudstederne.
som følge af det anførte skal retten alene tage stilling til, om betingelserne for tilbageføring i
betalingstjenestelovens § 74 er opfyldt for de to internetkøb af sko, som ubestridt viste sig at
være kopier af nike sko.
                                                 - 26 -
for det første internetkøb, som vedrørte tre par sko, er det afgørende, om levering har fundet
sted i en situation, hvor disse sko tilbageholdes i tolden som følge af, at toldvæsenet skønner,
at der er tale om kopivarer.
dommerne henrik rothe, b. vollmond, claus forum petersen og finn øst andersson
udtaler herefter, at det af forarbejderne til betalingstjenestelovens § 74, stk. 1, nr. 2, fremgår,
at der ved bedømmelsen af, om levering er fundet sted, skal tages udgangspunkt i det al-
mindelige køberetlige leveringsbegreb. det følger heraf, at levering i en situation som den fo-
religgende ikke har fundet sted. det fremgår tillige af forarbejderne, at i en situation, hvor en
vare tilbageholdes i tolden, fordi den ikke lovligt kan indføres i danmark, har kortudsteder
ikke pligt til at tilbageføre betalingen, uanset at levering ikke har fundet sted, hvilket må ta-
ges som udtryk for, at lovgiver i denne helt særlige situation har valgt at pålægge køberen ri-
sikoen herfor. på denne baggrund finder vi ikke, at der er grundlag for at pålægge en kort-
udsteder at tilbageføre betaling i denne situation.
for så vidt angår det andet internetkøb, som vedrørte to par sko, er det gjort gældende, at le-
vering slet ikke har fundet sted, når der bestilles en ægte mærkevare og leveres en kopi. ret-
ten finder imidlertid, at den omstændighed, at de leverede par sko ikke er originale nike
sko, men kopivarer må karakteriseres som en mangel. levering af mangelfulde varer kan
imidlertid ikke sidestilles med manglende levering, og det i sagen omhandlede to par sko er
derfor ikke omfattet af begrebet ”manglende levering” i betalingstjenestelovens § 74, stk. 1,
nr. 2. den omstændighed, at forbrugeren frivilligt afleverede de pågældende sko til original-
producenten til destruktion, kan ikke sidestilles med, at han har undladt at modtage de be-
stilte varer.
vi stemmer derfor for at frifinde finansrådet danske pengeinstitutters forening som manda-
tar for nordea for den nedlagte påstand.
dommer susanne engstrøm udtaler, at hun som pengeinstitutankenævnets mindretal ved
afgørelsen af 7. marts 2013 finder, at der ved fremsendelsen af de varemærkeforfalskede sko
til morten pedersen i stedet for ægte mærkevarer ud fra en køberetlig vurdering ikke er sket
                                                 - 27 -
levering af de bestilte varer i betalingstjenestelovens § 74, stk. 1, nr. 2’s forstand. denne
dommer lægger herved vægt på, at det af forarbejderne til betalingstjenestelovens § 74,
fremgår, at pengeinstitutankenævnets praksis forventes at kunne opretholdes, og at pengein-
stitutankenævnet inden vedtagelsen af betalingstjenesteloven ved sin afgørelse af 13. februar
2007 (216/2006) i en tilsvarende situation traf bestemmelse om tilbageførsel af købesummen,
idet det lagdes til grund, at den bestilte ydelse ikke var leveret. det må endvidere lægges til
grund, at den i forarbejderne til betalingstjenesteloven anførte undtagelse fra betalingstjene-
stelovens § 74, stk. 1, nr. 2, ved tilbageholdelse i tolden ikke kan antages at omfatte en situa-
tion som den foreliggende, hvor en forbruger har købt kopivarer i den tro, at det var ægte
mærkevarer.
 jeg stemmer på denne baggrund for at give sagsøger medhold i den nedlagte påstand.
der afsiges dom efter stemmeflertallet, således at finansrådet danske pengeinstitutters for-
ening som mandatar for nordea frifindes.
efter sagens udfald skal forbrugerombudsmanden betale sagens omkostninger til finansrå-
det danske pengeinstitutters forening som mandatar for nordea. under hensyn til sagens
karakter og omfang fastsættes beløbet til 40.000 kr.
                                        thi kendes for ret:
finansrådet danske pengeinstitutters forening som mandatar for nordea bank danmark
a/s frifindes.
forbrugerombudsmanden skal inden 14 dage betale 40.000 kr. i sagsomkostninger til finans-
rådet danske pengeinstitutters forening som mandatar for nordea bank danmark a/s.
sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8a.
  b. vollmond                          henrik rothe                   claus forum petersen
                                - 28 -
finn øst andersson                       susanne engstrøm
                                      (sign.)
                                 ___ ___ ___
                       udskriftens rigtighed bekræftes
                sø- og handelsretten, den 21. december 2016

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark