text:
                             højesterets dom
                           afsagt fredag den 31. marts 2017
sag 100/2016
(1. afdeling)
frode sejr hansen
(advokat jørgen iversen, beskikket)
mod
esbjerg kommune
(advokat hans peter storvang)
og
vejdirektoratet
(kammeradvokaten ved advokat rass holdgaard)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i esbjerg den 18. november 2014 og af vestre
landsrets 4. afdeling den 4. november 2015.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jytte scharling, poul søgaard, lars hjortnæs,
oliver talevski og kurt rasmussen.
påstande
appellanten, frode sejr hansen, har nedlagt påstand om stadfæstelse af byrettens dom med
undtagelse af den del, der vedrører afvisning, og som ikke indgik i landsrettens dom.
de indstævnte, esbjerg kommune og vejdirektoratet, har påstået stadfæstelse af landsrettens
dom.
anbringender
parterne har gentaget deres anbringender.
                                                 - 2 -
frode sejr hansen har uddybende anført, at esbjerg kommune er bundet af retten i esbjergs
dom af 6. juni 2008, hvorefter kommunen skulle anerkende, at den private fællesvej ikke ned-
lægges. det er derfor efter forvaltningsretlige regler en betingelse for, at kommunen gyldigt
kunne træffe en ny afgørelse om at nedlægge fællesvejen, at der er et nyt eller ændret grund-
lag for afgørelsen, og det er der ikke.
selv om en privat fællesvej nedlægges, påvirker det ikke en tinglyst færdselsret på vejen. den
bortfalder ikke automatisk, fordi vejen nedlægges som privat fællesvej. det fremgår også af
vestre landsrets dom af 31. oktober 2011, at der skal sondres mellem vejens offentligretlige
status som fællesvej og den privatretlige færdselsret. en sådan servitutrettighed er beskyttet
efter grundlovens § 73, og den kan kun fjernes ved ekspropriation, og det indeholder privat-
vejsloven ingen hjemmel til.
esbjerg kommune har supplerende anført, at bestemmelsen om nedlæggelse af private fæl-
lesveje i den dagældende lovs § 53 gælder uafhængigt af, hvordan og på hvilket grundlag en
færdselsret er stiftet. nedlæggelse af en privat fællesvej efter privatvejslovens regler kan ikke
udgøre ekspropriation, fordi det efter den nævnte bestemmelse er en betingelse for, at den
private fællesvej lovligt kan nedlægges, at vejen ikke er eneste adgangsvej og ikke i øvrigt er
af vigtighed for den vejberettigede.
vejdirektoratet har supplerende anført, at esbjerg kommunes afgørelse af 1. maj 2012 om at
nedlægge den omhandlede private fællesvej var baseret på bl.a. de nye oplysninger, som
fremgik af vestre landsrets dom af 27. oktober 2009, herunder syn og skøn om vejens betyd-
ning for frode sejr hansens ejendom.
retsgrundlag
den dagældende § 2 i lov om private fællesveje (privatvejsloven), jf. lovbekendtgørelse nr.
433 af 22. maj 2008, lyder således:
       ”§ 2. ved private fællesveje forstås i denne lov de veje, gader, broer og pladser, der
       uden at være offentlige, jf. § 1, tjener som færdselsareal for anden ejendom end den
       ejendom, hvorpå vejen er beliggende, når ejendommene er i særlig eje.
       stk. 2. ved vejret forstås i denne lov den ret, som den til enhver tid værende ejer af en
       fast ejendom har over en privat fællesvej, der tjener som færdselsareal for ejendommen.
       ved en vejberettiget forstås i denne lov en ejer af en ejendom som nævnt i 1. pkt.”
                                              - 3 -
lovens § 7, stk. 1, lyder således:
     ”§ 7. kommunalbestyrelsens afgørelser efter denne lov kan påklages til transportmini-
     steren, for så vidt angår retlige spørgsmål.”
lovens § 14, stk. 5, lyder således:
     ”afsnit ii. private fællesveje på landet
     …
     stk. 5. private fællesveje kan nedlægges eller omlægges efter reglerne i kapitel 9.”
lovens § 53, stk. 1-3, lyder således:
     ”kap. 9. nedlæggelse af private fællesveje
     § 53. vejmyndigheden skal tage stilling til spørgsmålet om nedlæggelse eller omlæg-
     ning af en privat fællesvej, såfremt der fremsættes anmodning herom fra en grundejer,
     der har den fornødne interesse i spørgsmålet. vejmyndigheden kan af egen drift tage
     stilling til det nævnte spørgsmål.
     stk. 2. vejen skal helt eller delvis opretholdes som privat fællesvej, hvis den efter ma-
     trikelkortet er eneste adgangsvej til en ejendom eller nogen af dens lodder, og der ikke
     samtidig etableres anden vejadgang, eller hvis vejen i øvrigt er af vigtighed for en ejen-
     dom med vejret til vejen.
     stk. 3. beslutning om omlægning af en privat fællesvej eller fremskaffelse af anden vej-
     adgang i forbindelse med nedlæggelse af privat fællesvej kan gennemføres ved ekspro-
     priation efter reglerne i lov om offentlige veje, kapitel 5, i områder omfattet af reglerne i
     afsnit iii tillige ved vejudlæg.”
lovens § 54, stk. 3, lyder således:
     ”stk. 3. såfremt vejmyndigheden afviser en indsigelse efter stk. 2 om, at vejen skal op-
     retholdes i medfør af § 53, stk. 2, kan afgørelsen kræves indbragt for de taksationsmyn-
     digheder, der er nævnt i lov om offentlige veje, §§ 57 og 58, inden 8 uger efter, at afgø-
     relsen er meddelt de pågældende”
lovens § 56, stk. 2, lyder således:
      ”stk. 2. vejmyndigheden sørger for, at omlægning, udlæg eller nedlæggelse af private
     fællesveje i henhold til beslutningen noteres i matriklen og berigtiges i tingbogen.”
                                              - 4 -
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om der er grundlag for at annullere esbjerg kommunes afgørelse af 1. maj 2012
om nedlæggelse af en privat fællesvej over matrikel nr. 1k, rebelsig, vejrup, og vejdirektora-
tets afgørelse af 24. juni 2013, hvorefter kommunens afgørelse af 1. maj 2012 er lovlig. frode
sejr hansen har gjort gældende, at afgørelserne er ugyldige på grund af retlige mangler, navn-
lig fordi kommunen fortsat er bundet af retten i esbjergs dom af 6. juni 2008, hvorefter den
private fællesvej ikke nedlægges, og fordi der ikke er hjemmel i privatvejsloven til det eks-
propriative indgreb, som det efter hans opfattelse vil være at nedlægge fællesvejen i strid med
en gyldig færdselsret.
sagsforløbet
ved retten i ribes dom af 18. november 2003, der blev stadfæstet af vestre landsret den 15.
marts 2005, blev det fastslået, at frode sejr hansen havde vundet hævd på færdsel i forbin-
delse med landbrugsdrift på det omhandlede vejstykke, der ligger på hans lage hansens
ejendom. frode sejr hansens færdselsret blev tinglyst.
den daværende bramming kommune traf i 2005 afgørelse i medfør af lov om private fælles-
veje (privatvejsloven) om, at den pågældende vej skulle nedlægges som privat fællesvej.
denne afgørelse blev efter at være blevet stadfæstet af overtaksationskommissionen og fun-
det lovlig af vejdirektoratet indbragt for domstolene. retten i esbjergs dom af 6. juni 2008
gik ud på, at hans lage hansen skulle anerkende, at den omhandlede vej opretholdes som
privat fællesvej, og at esbjerg kommune som vejmyndighed efter privatvejsloven skulle an-
erkende, at den private fællesvej ikke nedlægges. dommen blev anket til vestre landsret af
grundejeren hans lage hansen, men ikke af esbjerg kommune. vestre landsret ændrede ved
dom af 27. oktober 2009 byrettens dom således, at hans lage hansen ikke skal anerkende, at
den omhandlede vej opretholdes som privat fællesvej.
hans lage hansen anlagde på denne baggrund en ny sag ved domstolene med påstand om, at
frode sejr hansen skulle aflyse den tinglyste færdselsret. retten i esbjergs dom af 28. januar
2011, som blev stadfæstet af vestre landsret ved dom af 31. oktober 2011, gik ud på, at færd-
selsretten ikke kunne kræves aflyst, idet den private fællesvej ikke var gyldigt nedlagt ved en
afgørelse truffet af vejmyndigheden.
                                                - 5 -
hans lage hansen anmodede derefter esbjerg kommune om at træffe afgørelse i medfør af
privatvejslovens § 53 om at nedlægge den private fællesvej, og kommunen traf herefter den 1.
maj 2012 den første afgørelse, som denne sag angår, hvorefter den private fællesvej nedlæg-
ges. afgørelsen blev indbragt for vejdirektoratet, som den 24. juni 2013 traf den anden afgø-
relse, som denne sag angår, hvorefter esbjerg kommunes afgørelse af 1. maj 2012 er lovlig.
kommunens afgørelse blev endvidere indbragt for taksationskommissionen, som den 21. maj
2014 stadfæstede kommunens afgørelse om at nedlægge den private fællesvej. taksations-
kommissionens afgørelse blev ikke indbragt for overtaksationskommissionen.
retskraft
af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder højesteret, at hverken retten i esbjergs
dom af 6. juni 2008 eller vestre landsrets dom af 31. oktober 2011 er til hinder for, at es-
bjerg kommune som vejmyndighed efter anmodning fra grundejeren hans lage hansen i
2012 traf afgørelse i medfør af privatvejslovens § 53 om at nedlægge den omhandlede fæl-
lesvej på grundlag af bl.a. de oplysninger, der fremgik af vestre landsrets dom af 27. oktober
2009.
ophævelse af frode sejr hansens færdselsret
efter privatvejslovens § 2 foreligger der en privat fællesvej, hvis en anden end grundejeren
har en ret til at færdes på en ikke offentlig vej. efter lovens § 53 skal kommunen efter an-
modning fra en grundejer træffe afgørelse om, hvorvidt en sådan vej skal nedlægges som pri-
vat fællesvej, hvis betingelserne herfor er opfyldt. efter lovens § 56, stk. 2, skal nedlæggelse
af private fællesveje berigtiges i tingbogen. højesteret finder, at det følger af disse regler om
nedlæggelse af en privat fællesvej, at retten for en anden end grundejeren til at færdes på ve-
jen ophører, hvis vejen nedlægges.
spørgsmålet om at nedlægge en privat fællesvej beror efter privatvejslovens § 53, stk. 1, på en
skønsmæssig afgørelse med afvejning af de modstående interesser. efter § 53, stk. 2, må en
vej dog ikke nedlægges, hvis den er af vigtighed for en ejendom med ret til at færdes på vejen.
det vil således være i strid med privatvejsloven at nedlægge en sådan vej.
højesteret finder, at en vejmyndigheds skønsmæssige afgørelse om at nedlægge en privat fæl-
lesvej ikke udgør ekspropriation, hvis privatvejslovens betingelser er opfyldt, idet nedlæggel-
                                                - 6 -
se af den private fællesvej da ikke vil gå ud over, hvad man må tåle som erstatningsfri regule-
ring.
spørgsmålet om, hvorvidt betingelserne i lovens § 53, stk. 2, for at kunne nedlægge den om-
handlede vej som privat fællesvej er opfyldt – herunder bl.a., om vejretten er af vigtighed for
frode sejr hansens ejendom – er som nævnt afgjort af taksationsmyndighederne i medfør af
lovens § 54. denne sag angår ikke dette spørgsmål.
henset hertil og i øvrigt til oplysningerne i vestre landsrets dom af 27. oktober 2009, hvoref-
ter den private fællesvej er uden nævneværdig betydning for driften af frode sejr hansens
landbrugsvirksomhed, tiltræder højesteret, at der ikke er grundlag for at antage, at nedlæggel-
sen af den private fællesvej er et indgreb, der har karakter af ekspropriation.
på den anførte baggrund kan frode sejr hansen ikke få medhold i, at esbjerg kommunes
afgørelse om at nedlægge den private fællesvej og dermed ophæve hans færdselsret ikke har
hjemmel i privatvejsloven.
øvrige spørgsmål
højesteret tiltræder, at der ikke i øvrigt er påvist mangler ved kommunens og vejdirektoratets
sagsbehandling eller afgørelser, der kan medføre, at afgørelserne er ugyldige.
konklusion
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
sagsomkostninger
det er oplyst, at retshjælpsforsikringens dækningssum er opbrugt efter landsretssagen.
efter sagens karakter og udfald skal statskassen i sagsomkostninger for højesteret betale
50.000 kr. til esbjerg kommune og 50.000 kr. til vejdirektoratet. sagsomkostningsbeløbene
er til dækning af udgifter til advokatbistand.
                                      thi kendes for ret:
                                               - 7 -
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal statskassen betale 50.000 kr. til esbjerg kommune og
50.000 kr. til vejdirektoratet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                            afsagt tirsdag den 4. april 2017
sag 136/2016
(2. afdeling)
slagelse boligselskab
(advokat eduardo vistisen)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat steffen sværke)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i næstved den 27. maj 2013 (vedrørende ejen-
dommen på hindbærvej) og den 18. december 2013 (vedrørende ejendommen på solbærvej)
samt af østre landsrets 6. afdeling den 12. april 2016 (vedrørende begge ejendomme).
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, marianne højgaard
pedersen, jens peter christensen, henrik waaben og lars apostoli.
påstande
appellanten, slagelse boligselskab, har gentaget sine påstande.
indstævnte, skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
højesterets begrundelse og resultat
efter den dagældende bestemmelse i vurderingslovens § 17 skal der gives fradrag i grund-
værdien for forbedringer, der bevirker en stigning i grundværdien, og efter den dagældende §
18, stk. 1, må fradrag kun gives i det omfang, hvori forbedringen må antages at virke værdi-
forøgende ved ansættelse af grundværdien. det fremgår af § 13, at der ved grundværdien for-
                                               - 2 -
stås værdien af grunden (med grundforbedringer) i ubebygget stand under hensyn til beskaf-
fenhed og beliggenhed og til en i økonomisk henseende god anvendelse.
sagen angår, om slagelse boligselskab efter vurderingslovens § 17 er berettiget til fradrag i
grundværdien for vurderingsårene 2002 og 2004 for udgifter til etablering af ledninger til
brugsvand, regnvand og spildevand på sine to ejendomme på solbærvej og hindbærvej i sla-
gelse. det er boligselskabets opfattelse, at de omtvistede ledninger efter den dagældende ad-
ministrative praksis om fradrag for hovedanlæg på storparceller berettiger til fradrag.
der er enighed om, at stikledningerne, som forbinder de enkelte boliger med ledningsnettet
mellem bygningerne, ikke giver grundlag for fradragsret. der er endvidere enighed om, at der
er fradragsret for den del, der som hovedforsyningsledninger er ført ind på ejendommen, og
som skattemyndighederne har anerkendt som hovedanlæg. tvisten er således begrænset til
den resterende del af ledningsnettet, som i alt væsentligt løber langs med og mellem bygnin-
gerne på grunden, og hvorfra stikledningerne er ført ind til de enkelte boliger.
højesteret finder, at spørgsmålet om fradragsret for udgifter til anlægsarbejder på en storpar-
cel må afgøres efter samme principper, uanset om der er tale om parkeringsanlæg, stianlæg,
dræningsanlæg, kloakledninger eller varme- eller vandforsyningsanlæg mv. det er således i
alle tilfælde afgørende, om anlægget har medført en forbedring, der må antages at have virket
værdiforøgende ved ansættelsen af grundværdien – det vil sige værdien af grunden i ubebyg-
get stand. anlægget kan være så tæt knyttet til bebyggelsen på ejendommen, at det kun har
værdi i forbindelse med denne, jf. højesterets domme af 8. maj 2013 (ufr 2013.2277), 22.
november 2013 (ufr 2014.548), 6. december 2013 (ufr 2014.859) og 14. august 2014 (ufr
2014.3322).
herefter og af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder højesteret, at slagelse bolig-
selskab ikke har godtgjort, at de omtvistede ledninger har medført en stigning af grundværdi-
en i ubebygget stand, og at betingelserne for fradrag derfor ikke er opfyldt.
højesteret bemærker, at dette resultat er i overensstemmelse med vurderingsvejledningen (nu
den juridiske vejledning). slagelse boligselskab har ikke godtgjort en herfra afvigende fast
administrativ praksis, selv om der er fremlagt afgørelser fra landsskatteretten, der viser, at
                                               - 3 -
der i flere tilfælde er anerkendt fradragsret for udgifter til kloak- og vandledninger af samme
karakter som de omtvistede.
højesteret stadfæster herefter dommene.
efter sagens udfald og omfang skal slagelse boligselskab i sagsomkostninger for højesteret
betale 60.000 kr. til skatteministeriet.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens domme stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal slagelse boligselskab betale 60.000 kr. til skattemini-
steriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
retten i kolding
dom
afsagt den 12. juli 2017
rettens nr. 1-3555/2017
politiets nr. 3700-73241-00175-17
anklagemyndigheden
mod
t
født den … 1988
der har medvirket domsmænd ved behandlingen af denne sag.
anklageskrift er modtaget den 26. juni 2017.
t er tiltalt for overtrædelse af
                                                 1.
legemsangreb af særlig rå, brutal eller farlig karakter efter straffelovens § 245, stk. 1,
ved den 13. marts 2017, ca. kl. 10.20, på x-vej 14, st.tv i kolding, at have taget fat med
begge hænder om fs hals, næse og mund mens f lå ned og derefter klemt til, hvorved f blev
utilpas og fik vejrtrækningsproblemer, samt pådrog sig punktformede blødninger i øjnene og
røde mærker på halsen og i hovedet, ligesom han slog f i hovedet med flad hånd.
                                                 2.
ulovlig tvang efter straffelovens § 260, nr. 1,
ved i forbindelse med det i forhold 1 passerede, ved vold eller trussel om vold, at have
tvunget f til at gå ind i stuen og logge på hendes facebook-profil, og herefter at have tvunget
f til at skrive til en mand, som f havde skrevet med via facebook, at han skulle lade f være.
påstande
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om fængselsstraf.
t har erkendt sig delvis skyldig i forhold 1 og har nægtet forhold 2.
sagens oplysninger
der er afgivet forklaring af tiltalte og af vidnerne f og a.
tiltalte, t, har forklaret, at han og f har været kærester. de var kærester i 3 år ca. de var ikke
længere kærester den 13. marts 2017, men de forsøgte at få det til at fungere. de har en 14
måneder gammel datter. f har forældremyndigheden over datteren. han havde det ikke godt i
en periode, så han indvilgede heri. de talte og sov sammen i den periode.
                                              - 2 -
den 13. marts havde han lige kørt datteren i dagpleje. f var syg, og han blev for at hjælpe
hende, så hun kunne sove. han husker, at han kom hjem, og f sad i stuen og så fjernsyn. han
spurgte, om hun ikke skulle i bad, så hun blev frisk. hun sagde nej, men han overtalte hende,
og hun tog et bad. f var dog stadig dårlig. hun prøvede på at sove inde i sengen. han vidste,
at hun skrev med en, hun havde været sammen med, og han var jaloux. han begyndte at tale
om, hvad han troede, og følte var sket. han sad på siden af sengen. hun vendte sig om. han
satte sig på gulvet. hun sagde, ” jeg kan ikke lide dig mere". så eskalerede det hele. han tog
kvælertag på hende, men med en hånd og med den anden holdt han hende for mund og næse,
da hun sagde noget, og han ville have hende til at holde mund. hun kunne ikke få luft. hun lå
ned, og han sad oppe i sengen. han sad ikke på hende. han sad ved siden af hende. hun
sagde, " jeg vil ikke dø". han klemte sådan, at hun ikke kunne få luft, men ikke så længe, og
ikke ”igennem”. han fik det dårligt, og slap, da det var helt galt med hende, da hun sagde, jeg
vil ikke dø. han kastede op, og han blev helt dårlig. han slog hende med flad hånd på kinden,
mens hun sad op, men han kan ikke huske, hvornår i forløbet det var.
hun græd i sengen. der kom mere ro på. han bad hende gå med i stuen. han spurgte, om hun
var vild med vedkommende, og hun sagde "nej", og han sagde, om hun ikke ville skrive det til
vedkommende. hun sagde, at hun ikke vidste, hvad hun skulle skrive. han blev irriteret, og
sagde, at det var da nemt nok, og at det ikke var så svært at skrive, at hun ikke ville mere med
ham. han sagde det lidt højt. hun viste, hvad hun havde skrevet på telefonen, og han sagde, at
det var fint nok. f lagde sig ind i sengen, og de talte ud om det. han havde stadig telefonen
hos sig, og han gav hende telefonen igen. der gik måske en halv time fra kvælertaget til det
med sms-en. f var ked af det og bange og forskrækket. hun havde lidt svært ved at finde
rundt i det hele. de snakkede stille og roligt, men han var nok lidt sur. han følte ikke, at han
tvang hende til at skrive det. hun vidste bare ikke, hvad hun skulle skrive.
han kan ikke huske, om hendes telefon ringede, og om det var derfor han gik ind med
telefonen til hende. han vidste, at hun kunne ringe til politiet, eller til hans mor, når hun fik
telefonen. han lagde sig til at sove på sofaen, hvor han lå, da politiet kom.
han snakkede med politiet, og de bad ham tage hjem til sin mor. hans mor var der, og hun
var skidesur på ham. han havde ikke noget sted at være. han blev smidt ud af sin mor også.
han panikkede lidt. han skubbede sin mor væk, og gik op til f. det ramlede for ham igen.
han løb op i lejligheden. f hoppede ud over altanen, og han løb efter hende rundt om
blokken. han stoppede op, og der kom en nabo, som bad ham skride og opføre sig ordentligt,
og så kørte han derfra.
han og f snakker rigtig godt sammen igen. han ser både hende og datteren stort set hver dag
igen. de er ikke kærester mere. han havde et misbrug af hash i marts 2017, og han var sløv
den dag. der gik et par måneder, hvor de ikke snakkede. han ville gerne se sin datter, og han
kontaktede derefter f. han har været stoffri siden, da episoden gjorde ham bange, for hvad
han kunne finde på.
f har forklaret, at hun den 13. marts 2017 ikke var kærester med t. de havde dog kontakt
især på grund af datteren. det var meget løst, og det gik fint nok. de havde aftalt, at tage på et
marked sammen en søndag. hun fik det skidt. hun spurgte, om han ville hjælpe med datteren,
og det ville han gerne. de forsøgte at få det til at fungere igen. hun stod op med datteren om
mandagen, og t kørte datteren i dagpleje. han kom tilbage, og spurgte, om hun ikke ville i
bad. det havde hun ikke lyst til, men hun gjorde det. det hjalp ikke, og hun frøs og nærmest
løb ind i seng igen. hun lå og sov. hun vågnede ved, at t voldsomt tog fat rundt om hendes
                                               - 3 -
hals med begge hænder. han var ved siden af hendes hoved. det er lidt uklart, men det endte
med at de kæmpede i sengen. hun endte i fodenden. hun kom om på maven, hvor han holdt
om hendes mund og næse. hun kæmpede for at få hænderne væk, og prøvede at skrige og
råbe stop. hun blev dårlig og bange. til sidst råbte hun, at hun ikke ville dø, fordi hun troede,
at det ville ende sådan. hun tror ikke, at hun besvimede. t stoppede så, og lige før eller efter
gav han hende en lussing. hun sad og hev efter vejret, og t sad ved døren og kastede op. det
varede i alt nogle minutter det hele.
t sagde, at de skulle snakke inde i stuen. hun fandt ud af, at det var fordi, hun havde skrevet
med én person hun engang havde set. de gik ind i sofaen, og t var sur, og sagde, at han havde
ventet på, at hun selv ville fortælle det. han viste hende beskederne på hendes telefon. hun
havde skrevet til personen, at hun ikke ville se ham p.t., og det var ikke godt nok til t. han
råbte, og hun fik en lussing. han spurgte, om hun ville se ham, og han bad hende skrive, at
hun ikke ville se ham mere. hun skrev det, fordi hun var bange for, hvad der ville ske, hvis
hun ikke gjorde det, på grund af det der lige var sket. der gik vel maks. 5-7 minutter mellem
episoden i soveværelset og i stuen. hun skulle skrive, at han skulle stoppe med sin kontakt, og
at hun ikke var interesseret i ham.
hun sagde, at hun ville ryge, fordi hun håbede på, at hun kunne råbe om hjælp ude på altanen.
de gik ud på altanen, men der var ikke nogen i nærheden. hun sagde, at hun ville sove. t
ville have hendes telefon. han kom med den efter 5 minutter, hvor hendes søster ringede. han
fik mobilen igen, men så ringede hendes mor. hun lagde mobilen på natbordet. t gik frem og
tilbage. hun lod som om hun sov, og da han var væk noget tid, skrev hun hurtigt til ts mor.
hun slettede straks beskeden. så kom politiet og de gik igen. pludselig skreg ts mor "lås
døren". hun gik i panik, og løb hen til altanen og hoppede ud over. t fulgte efter hende, og
hun råbte om hjælp. hun løb rundt om bygningen og om bag et træ, og der kom en nabo, som
bad t tage væk derfra, og det gjorde t så. hun tog på skadestuen efter det. hun fik en rød
prik i øjet, blodskudte øjne og mærker på kinden efter det, som ses på fotos i bilag 1,8.
politiattesten blev læst op. der er oplistet de skader, hun fik. skaderne på armene fik hun ved
at springe ud fra altanen. hun går til en psykolog, som bliver betalt af forsikringen. hun tog
forbehold for at kræve erstatning
hun snakker med t igen. det går fint, de snakker godt og samarbejder godt om datteren. de
ses tit for tiden.
hun løb nærmest ind i seng efter badet, så hun vågnede ved episoden. de snakkede ikke
sammen før. t havde fat med begge hænder om halsen. hun fik både en lussing på værelset
og i stuen. t sagde ikke noget truende, men hun var bange, fordi han var rigtig vred. hun
ville ikke skrive til personen, hun ville bare ud af situationen.
a har forklaret, at hun den 13. marts 2017 fik en sms fra f, hvor der stod: " hjælp mig- t
forsøger at kvæle mig. ring til politiet. du må ikke kontakte mig". hun så den ikke straks, da
hun sov. hun ringede til politiet. hun tog også hen til fs adresse. t stod ude med en
politimand. politiet tog afsted. de snakkede om, at hun skulle hente sit barnebarn. t ringede
og sagde, at han manglede sin oplader fra lejligheden. t løb ind, og hun råbte "lås døren" til
f. f hoppede ud over altanen, og han løb efter hende og råbte, "jeg vil bare snakke med dig".
naboen kom hjem, og sagde, at t skulle lade hende være. t har aldrig været voldelig, men
han havde det dårligt psykisk.
                                                 - 4 -
f henvendte sig den 13. marts 2017 på skadestuen i kolding. det fremgår af politiattesten,
punkt 5, det objektive fund, at:
      "...
      1. ømhed sv. t. skjoldbruskkirtlen og lidt over denne.
      2. misfarvning, ca. 5x5 mm på hø. side af hagen.
      3. ømhed sv. t. hø. side af næse.
      4. ømhed bag hø. øre sv. t. knoglefremspringet.
      5. let rødme i det hvide af øjnene. bristet kar i hø. øje, ca. kl. 9 med blød-
          ning ca. 2x3 mm.
      6. 10-5 cm udbulende blodansamling på ve. side af hø. albue.
      7. midt på højre albue ses sår, ca. 1 cm langt.
      8. 8-6 cm udbulende blodansamling på hø. side af ve. albue.
      9. på ve. håndleds overside ses mindre hudafskrabning.
      ..."
kriminalforsorgen har i skrivelse af 11. juli 2017 oplyst følgende:
        "...
        konklusion:
        det vurderes at t vil kunne findes egnet til afvikling af samfundstjeneste. han er i gang
        med behandling via lokalpsykiatrien og der burde kunne tages de nødvendige hensyn til
        hans psykiske tilstand i forhold til afvikling af samfundstjeneste.
        han vil ligeledes kunne profitere af et tilsyn, hvor der støttes op om at leve et
        kriminalitets frit liv, hvor han kan støttes i kontakt med psykiatrien samt afholdenhed
        fra hashen.
        ..."
tiltalte har om sine personlige forhold forklaret, at han har en sygeplejerske som han snakker
med om medicin og psykiske problemer. han har også en koordinator. han skal begynde på
noget i vejle, der hedder bdd, og ellers skal han snakke med en psykolog. han er på
marseliesborg i vejle for at blive arbejdsklar. han vil gerne tilbage på arbejdsmarkedet. han
tænker, at han godt vil og kan klare at lave samfundstjeneste.
rettens begrundelse og afgørelse
forhold 1
efter forklaringerne og politiattetstens oplysninger, samt fotos i sagen, er det bevist, at t tog
et halsgreb på f med begge hænder, mens hun lå i sin seng, og at hun kæmpede for at komme
fri af det, og at han under episoden også holdt for hendes næse og mund. det er også bevist, at
hun blev utilpas og ikke kunne trække vejret, og at hun sagde, at hun ikke ville dø. af fotos
og af politattesten fremgår det, at hun fik punktformet blødning i det ene øje og bristede kar i
begge øjne, samt ømhed ved halsen og røde mærker ved hagen og øret. t og f har begge
forklaret, at han også gav hende en lussing. det lægges til grund, at t udøvede volden på
grund af jalousi. retten finder, at forholdet har en sådan grovhed, at det skal henføres under
straffelovens § 245, stk. 1. efter ovenstående er t skyldig.
forhold 2
                                               - 5 -
både f og t har forklaret, at han efterfølgende fik hende til at skrive til en person, at denne
skulle lade hende være. efter fs forklaring og set i lyset af, at dette skete kort tid efter forhold
1, er det bevist, at hun skrev det under den i situationen liggende trussel om yderligere vold,
hvorfor t er skyldig.
straf
straffen fastsættes til fængsel i 4 måneder, jf. straffelovens § 245, stk, 1 og § 260, nr. 1.
der er her lagt vægt på forholdets grovhed, og på den frygt t udsatte f for.
en dommer stemmer for, at straffen på grund af forholdets karakter og grovhed skal være
ubetinget.
to dommere stemmer for, at straffen undtagelsesvist kan gøres betinget med vilkår om
samfundstjeneste. de dommere har lagt vægt på, at tiltalte på gerningstidspunktet var i et
misbrug, som han nu er ude af, at han modtager hjælp mod sine psykiske lidelser, at
forurettede og tiltalte har formået at få et fornuftigt forhold efterfølgende, hvor de
samarbejder omkring deres fælles datter, og på at tiltalte ikke tidligere er straffet for ligeartet
kriminalitet.
der afsiges dom efter stemmeflertallet, hvorefter straffen ikke skal fuldbyrdes, hvis tiltalte
overholder de betingelser, som er angivet nedenfor, jf. straffelovens § 62 og § 63, jf. § 56, stk.
1.
tiltalte skal herunder udføre samfundstjeneste i 100 timer.
thi kendes for ret:
tiltalte t skal straffes med fængsel i 4 måneder
straffen skal ikke fuldbyrdes, hvis tiltalte overholder følgende betingelser:
1.   tiltalte må ikke begå noget strafbart i en prøvetid på 1 år fra endelig dom.
2.   tiltalte skal inden for en længstetid på 8 måneder fra endelig dom udføre ulønnet
     samfundstjeneste i 100 timer.
3.   tiltalte skal være under tilsyn af kriminalforsorgen i prøvetiden.
tiltalte skal betale sagens omkostninger.


text:
v002000a - lbh
                           udskrift
                               af
               sø- & handelsrettens dombog
                          ____________
den 15. juni 2005 blev af retten i sagen
v-20-04
1) spirits international n.v.
   (advokat christian akhøj)
2) spirits product international intellectual
   property b.v.
   (advokat christian akhøj)
   mod
ankenævnet for patenter og varemærker
(kammeradvokaten v/advokat bjørn ryberg)
afsagt sålydende
                       d o m:
sagens spørgsmål er, om det registrerede varemærke
moskovskaya er til hinder for registrering af det inter-
nationale figurmærke mp760207, mockobka, som er ordet
moskovka skrevet med kyrilliske bogstaver.
sagsøgerne, spirits international n.v. og spirits product
international intellectual property b.v., (herefter under
                           - 2 -
ét: spirits) har nedlagt påstand om, at sagsøgte, anke-
nævnet for patenter og varemærker (herefter: ankenævnet),
tilpligtes at anerkende, at varemærkeregistrering
mp760207 er ugyldig i danmark.
sagsøgte har nedlagt påstand om frifindelse.
sagsfremstilling
spirits er indehavere af det registrerede varemærke, ord-
mærket moskovskaya og 4 registrerede figurmærker, hvori
ordet moskovskaya indgår, alle registreret for klasse 33
(vodka), nogle tillige for klasse 32 og 35.
den 21. maj 2001 blev figurmærket mockobka (mp760207) re-
gistreret for klasserne 32 og 33. varemærket tilhører den
russiske virksomhed, obchtchestvo s ogranitchennoi, (her-
efter: obchtchestvo), der er hjemmehørende i moskva.
mærket ser således ud:
af en udskrift af det internationale varemærkeregister
fremgår, at mockobka bogstav for bogstav svarer til
(”translittération”) ”moskovka”. af udskriften fremgår
endvidere, at varemærket er blevet nægtet registrering i
tyskland, østrig, estland, ungarn og litauen, og midler-
tidigt i danmark, spanien og ukraine og for så vidt angår
klasse 33 tillige ”yougoslavie”.
der er til sagen fremlagt en engelsk oversættelse af en
afgørelse af 19. december 2002, hvorefter ”industrial
                           - 3 -
property office” i tjekkiet har anset varemærket
”moskovskaya” som en registreringshindring for mærket
”mockobka”. der er endvidere fremlagt en engelsk oversæt-
telse af en portugisisk retsafgørelse af 14. april 2003,
der når samme resultat.
den 26. september 2002 traf patent- og varemærkestyrelsen
afgørelse, hvorefter spirits’ indsigelse mod registrerin-
gen af mærket mockobka ikke blev taget til følge. af af-
gørelsen fremgår bl.a.:
    ”...
    a) sammenligning af mærkerne:
    ...
    det angrebne mærke består efter det oplyste af kyril-
    liske bogstaver, der i danmark ikke er de anvendte
    bogstaver. i danmark anvender man det latinske alfa-
    bet. betydningen af det angrebne mærke er derfor her
    i landet ikke tilgængelig. den almindelige borger vil
    læse mærket således, som læsningen fremstår efter la-
    tinske bogstaver. en dansker vil derfor læse og for-
    stå det angrebne mærke som moc-kob-ka. de i mærket
    konkret anvendte kyrilliske bogstaver har en synsmæs-
    sig, men hverken betydningsmæssig eller lydlig ”pen-
    dant” i det latinske alfabet, dette bevirker, at mær-
    ket lader sig ”læse” på dansk som kunstord uden be-
    tydning. de kyrilliske bogstaver ”c”,”b” er således
    ikke et c og et b, men tegnet for henholdsvis ”s” og
    ”v”.
    indsigers mærke er fire figurer, der indeholder ordet
    moskovskaya og et femte mærke, der alene består af
    ordet moskovskaya. figurerne har forskellige øvrige
    mærkeelementer, men alle mærker er skrevet med latin-
    ske bogstaver. læsningen af disse mærker medfører
    derfor, at henvisningen til moskva forstås.
    sammenligningen mellem mærkerne består i en sammen-
    ligning af mærkernes helhedsindtryk. sammenligningen
    er derfor således:
                 moc-kob-ka
                mos-kovs-ka-ya
    ved sammenligning fremstår der ingen lighed, hverken
    synsmæssigt eller lydligt.
                           - 4 -
    da det kyrilliske alfabet ikke generelt kan læses og
    forstås i danmark, kan der ikke lægges vægt på betyd-
    ningen af ordene.
    ...
    c) konklusion
    der foreligger sammenfald af varer, men der forelig-
    ger ikke mærkelighed. mærkerne er derfor ikke for-
    vekslelige efter varemærkelovens § 15, stk. 1.
    registreringen af mp760207 opretholdes.”
styrelsens afgørelse blev indbragt for ankenævnet. af
styrelsens udtalelse af 12. marts 2003 til brug for anke-
nævnets behandling af sagen fremgik bl.a.:
    ”når det vurderes om der er lydlighed mellem to mær-
    ker, hvor det ene mærke indeholder ord på et i dan-
    mark ikke almindeligt kendt sprog, vil styrelsen som
    udgangspunkt lægge vægt på den danske udtale. inde-
    holder et mærke derimod almindeligt kendte ord på
    f.eks. engelsk, fransk eller tysk, vil styrelsen ved
    vurdering af lydlig lighed mellem dette mærke og et
    andet mærke lægge vægt på den udenlandske sprogtone.
    ifølge klager består det angrebne mærke af kyrilliske
    bogstaver. samtidig har klager anført, at ved mar-
    kedsføring af indklagedes mærke i danmark, vil de
    danske forbrugere lære, at mærket udtales moskovka og
    ikke mockobka.
    styrelsen fastholder, at da brugen af kyrilliske bog-
    staver og deres udtale ikke er almindelig kendt i
    danmark, skal der ved vurderingen af lydlig lighed
    lægges vægt på den danske udtale.”
ankenævnet stadfæstede i kendelse af den 22. december
2003 styrelsens afgørelse med følgende begrundelse:
    ”den ”transliteration in latin characters”, der er
    medtaget under inid-kode 561 ved offentliggørelsen i
    wipo gazette af det angrebne mærke, er ikke tilsva-
    rende medtaget ved offentliggørelsen af mærket i
    dansk varemærketidende. allerede af den grund findes
    transliterationen ikke at kunne tillægges virkning
    her i landet.
                           - 5 -
    herefter og i øvrigt af de grunde, som patent- og va-
    remærkestyrelsen har anført, stadfæster ankenævnet
    den påklagede afgørelse.”
parterne er enige om, at der er fuldstændigt varesammen-
fald mellem parternes produkter.
procedure
spirits har anført, at mærkerne er forvekslelige. kravene
til mærkeligheden er mindre, når der som her er tale om
fuldstændig varekollision, hvor risikoen for forveksling
allerede af den årsag er nærliggende. det må tillige ta-
ges i betragtning, at forbrugerne ikke har de to produk-
ter ved siden af hinanden. mindre forskelle mister deres
betydning i det udviskede erindringsbillede.
patent- og varemærkestyrelsens argumentation mht. det
synsmæssige indtryk bestrides. 6 af bogstaverne i moc-
kobka går, endda i samme rækkefølge, igen i moskovskaya,
og de 2 indledningsbogstaver i de 3 stavelser, mo(c) –
ko(b) – ka, går igen i mo(s) – ko(vs) – ka – (ya). hertil
kommer, at begge ord starter med mo og slutter med a.
disse forhold er i sig selv nok til, at mærkerne er for-
vekslelige med den konsekvens, at der foreligger en regi-
streringshindring.
også i lydlig henseende er der lighed. ordene har identi-
ske vokaler i begyndelsen, midten og slutningen. begge
ord associerer til moskva, og det kyrillisk stavede ord,
mockobka minder meget om den kyrilliske udgave af moskva,
som man har set det skrevet på film, i reklamer mv.
straks man ser mærket mockobka, ved man, at der er tale
om noget specielt – at det ikke udtales, som det staves.
forbindelsen til rusland vil, når vodkaen sælges, blive
yderligere forstærket af, at der på etiketten vil stå
”made in russia”. vodkakøbere vil meget hurtigt lære den
                           - 6 -
korrekte udtale ved indkøb af varen i butikker eller i
barer, hvor bartendere vil præsentere den som ”moskov-
ka”. det er ikke uvant for forbrugere, at vin- og spiri-
tus har en speciel udtale, f.eks. rioja, guiness, st.
estèphe osv. den rigtige udtale skal blot være hørt én
gang, så er den lært, ikke mindst i et tilfælde som her,
hvor der er en konkret associering. den korrekte udtale
vil blive særlig hurtigt kendt i en ung forbrugerkreds.
forvekslingsrisikoen er særlig stor ved varer af den fo-
religgende type ”fast moving consumer goods”.
retlig beskyttelse af ”mockobka” er nægtet i flere lande,
også lande, der ikke kan mistænkes for at være særlig be-
kendt med det kyrilliske alfabet, f.eks. portugal. der er
i den portugisiske dom foretaget fuld prøvelse af spørgs-
målet. at indehaveren af varemærket ”mockobka” ikke var
mødt, svarer til situationen i andre lande, herunder dan-
mark.
ankenævnet har anført, at det er op til spirits at løfte
bevisbyrden for, at det skøn, som styrelsen og ankenævnet
har udøvet, er forkert. denne bevisbyrde er ikke løftet.
ved vurderingen af figurmærkers forvekslelighed tillægges
det synsmæssige sædvanligvis afgørende vægt. en væsentlig
undtagelse gøres dog f.eks., når figurmærket består af
ord. i et sådant tilfælde følges samme retningslinier som
for ordmærkers vedkommende. et sådant figurmærke er moc-
kobka, som pga. bogstaverne, der giver mening som latin-
ske bogstaver, erkendes som et ord, hvilket ikke ville
være tilfældet, hvis ordet var skrevet på f.eks. kine-
sisk. ”mockobka” må følgelig vurderes som skrevet med la-
tinske bogstaver.
                           - 7 -
der er så store forskelle mht. stavemåde, ordenes længde
og det synsmæssige indtryk, at mærkerne ikke er forveks-
lelige. der lægges i praksis betydelig vægt på et ords
første stavelse, hvor forskellen her markeres med moc-
kobka’s c, der er et relativt sjældent benyttet bogstav
på dansk. antallet af stavelser er forskelligt. den gen-
nemsnitlige forbruger vil ikke tænke, at der nok er tale
om kyrilliske bogstaver.
det bestrides, at forbrugerne hurtigt vil finde ud af og
vænne sig til en udtale som hævdet af spirits.
når betydningen af et mærke ikke er kendt, kan den be-
grebsmæssige lighed mellem to produkter ikke tillægges
betydning. det bestrides i øvrigt, at der foreligger be-
grebsmæssig lighed.
udenlandske retsafgørelser, men ikke administrative afgø-
relser, har måske nok nogen betydning for sager her i
landet. dette gælder i det foreliggende tilfælde ikke
retsafgørelserne fra de østeuropæiske lande, der må anta-
ges at have et betydeligt kendskab til russisk og dermed
det kyrilliske alfabet. særlig med hensyn til den portu-
gisiske dom bemærkes, at der er tale om en sag, hvor va-
remærkeindehaveren udeblev. dommens præjudikatværdi er
derfor svækket.
rettens bemærkninger
det tiltrædes, at mærket ”moskovskaya” ved en synsmæssig
sammenligning ikke kan anses for forveksleligt med mærket
”mockobka”.
med hensyn til den lydmæssige sammenligning tiltræder
retten, der er uden oplysninger om udtalen af ”mockobka”
                                 - 8 -
på russisk, at vurderingen skal ske på grundlag af en
dansk udtale af hver af mærkerne, uden at der sker en
translitteration af mærket ”mockobka”.
da mærkerne ej heller ved denne lydmæssige sammenligning
findes forvekslelige, og da spirits’ antagelser med hen-
syn til mærkets markedsføring og dets forventede udtale
hos forbrugerne ikke findes at kunne føre til en anden
varemærkeretlig vurdering, tages ankenævnets frifindel-
sespåstand til følge.
            t h i   k e n d e s         f o r    r e t:
sagsøgte, ankenævnet for patenter og varemærker, frifin-
des.
inden 14 dage betaler sagsøgerne, spirits international
n.v. og spirits product international intellectual pro-
perty b.v., 15.000 kr. i sagsomkostninger til sagsøgte.
                   claus forum petersen
uffe thustrup                                   hans jørgen nielsen
                                (sign.)
                             ___ ___ ___
                  udskriftens rigtighed bekræftes
                  p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                       højesterets kendelse
                             afsagt fredag den 17. juli 2015
sag 265/2014
germania estate gmbh
(advokat jesper bang)
mod
nykredit bank a/s
(advokat henriette gernaa)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af københavns byret den 10. juni 2014 og af østre
landsrets 23. afdeling den 1. oktober 2014.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: niels grubbe, marianne højgaard pedersen og jens
peter christensen.
påstande
germania estate gmbh har nedlagt påstand om, at selskabets anmodning om syn og skøn
tages til følge, og at anmodningen om, at copenhagen business school bringer en skønsmand
i forslag, tages til følge, subsidiært at det tillades at indhente en sagkyndig erklæring fra co-
penhagen business school vedrørende swapaftalerne.
nykredit bank a/s har påstået stadfæstelse.
sagsfremstilling
den verserende byretssag vedrører spørgsmål om, hvorvidt nykredit bank har pådraget sig
erstatningsansvar som følge af mangelfuld rådgivning og fortielse af væsentlige forhold i for-
bindelse med germania estates indgåelse af renteswapaftaler, herunder nykredit banks pligt
til at oplyse om et skjult vederlag.
                                               - 2 -
efter det oplyste er germania estate stiftet i 2005 med det formål at købe, sælge og udleje
ejendomme i tyskland. kapitalandelene er ejet af per bjerring-jensen og advokat morten
hemmingsen. finansieringen af tre ejendomme blev forestået af nykredit realkredit, nykre-
dit bank og forstædernes bank.
i juli 2007 indgik germania estate to 30-årige fastrenteswapaftaler med nykredit bank.
swapaftalerne blev indgået i forbindelse med to variabelt forrentede realkreditlån i nykredit
realkredit på i alt 20 mio. kr. der er tale om en såkaldt fixed-for-floating swap.
foranlediget af faldende renteniveau krævede nykredit bank, at germania estate ud over
løbende rentebetalinger på 5,27 % skulle stille sikkerhed for swapaftalernes negative mar-
kedsværdi. nykredit bank tilbød, at germania estate kunne undgå yderligere sikkerhedsstil-
lelse mod, at den faste rente i swapaftalerne blev sat op. på den baggrund indgik parterne i
oktober 2010 en ny rammeaftale, hvorefter germania kunne undgå at stille yderligere sikker-
hed mod betaling af et tillæg på 0,40 % til den gældende faste rente på 5,27 %. i løbet af
2011 og 2012 afholdt parterne en del møder med henblik på yderligere sikkerhedsstillelse på
grund af stadig faldende rente.
i september 2012 meddelte germania estate, at man var blevet opmærksom på, at nykredit
bank allerede ved indgåelsen af swapaftalerne havde sikret sig et skjult vederlag på 42.000
euro. germania estate gjorde gældende, at renteswapaftalerne var ugyldige, og at germania
estate havde krav på erstatning. germania estate ophævede renteswapaftalerne den 20. no-
vember 2012. på tidspunktet for germania estates ophævelse af renteswapaftalerne opgjorde
nykredit bank swapaftalernes negative markedsværdi til ca. 1 mio. euro, svarende til 60 % af
restgælden på de bagvedliggende realkreditlån.
germania estate indbragte ved stævning af 21. december 2012 sagen for byretten med på-
stand om, at nykredit bank skal anerkende, at germania estate med rette har ophævet ren-
teswapaftalerne, og at nykredit bank skal stille germania estate, som havde germania estate
indgået fastforrentede konvertible realkreditlån.
nykredit bank har påstået frifindelse og nedlagt en selvstændig betalingspåstand på
7.980.713,95 kr.
                                                - 3 -
germania estate anmodede under sagen udmeldt syn og skøn til besvarelse af et skønstema i
udkast af 21. oktober 2013 med spørgsmål 1-12.
københavns byret afsagde den 10. juni 2014 kendelser vedrørende syn og skøn. af retsbogen
fremgår bl.a.:
     ”da der ikke foreligger nogen ”sagsgenstand”, der kan gøres til genstand for syn, og
     heller ikke noget spørgsmål, der bør gøres til genstand for skøn, idet den juridiske vur-
     dering vedrørende de indgåede swapaftalers retlige karakter, tilkommer retten, finder
     retten, at der ikke er anledning til at træffe bestemmelse om gennemførelse af syn og
     skøn.
     da endvidere de spørgsmål, som ønskes belyst af sagsøgeren, jf. udkastet til skønstema,
     mest hensigtmæssigt findes at kunne besvares af finansrådets responsumudvalg, hvis
     habilitet der ikke er grundlag for at rejse tvivl om, tillader retten, at der – såfremt en
     eller begge parter måtte ønske det – inden delhovedforhandlingens gennemførelse stilles
     spørgsmål til finansrådets responsumudvalg til belysning af eventuelle tekniske
     spørgsmål vedrørende swapaftaler og relevante branchemæssige kutymer, i det omfang
     sådanne må anses for relevante for sagen eller for en stillingtagen til forældelsesspørgs-
     målet.
     thi bestemmes
     sagsøgerens anmodning om gennemførelse af syn og skøn til belysning af en række
     tekniske forhold i relation til swapaftaler tages ikke til følge.
     det tillades sagsøgeren – om ønsket – at forelægge sagen for finansrådets responsum-
     udvalg til belysning af eventuelle tekniske spørgsmål vedrørende swapaftaler og de re-
     levante branchemæssige kutymer, i det omfang sådanne må anses for relevante for sa-
     gen eller for en stillingtagen til forældelsesspørgsmålet.”
germania estate kærede byrettens kendelse, og østre landsret afsagde den 1. oktober 2014
kendelse, hvoraf fremgår bl.a.:
     ”på baggrund af det i sagen oplyste om genstanden for syn og skøn og formålet med
     forretningen finder landsretten ikke grundlag for at antage, at det kan få betydning for
     rettens afgørelse af sagen, at retten via syn og skøn eller indhentelse af en sagkyndig er-
     klæring bibringes en detaljeret indsigt i, hvorledes de bagvedliggende finansielle in-
     strumenter i swapaftalerne er konstrueret eller beregnet.
     landsretten tiltræder som følge heraf, at der ikke bør ske udmeldelse af syn og skøn el-
     ler indhentelse af en sagkyndig erklæring fra copenhagen business school.
                                              - 4 -
       thi bestemmes:
       byrettens kendelse vedrørende særskilt forhandling og afgørelse ændres, således at der
       ikke sker en begrænsning af sagens forberedelse og hovedforhandling.
       byrettens kendelse vedrørende syn og skøn stadfæstes.”
germania estate har fremlagt et supplerende skønstema i udkast af 15. oktober 2014 med
spørgsmål 13-16 og endvidere et sammenfattet revideret skønstema i udkast af 19. marts 2015
med spørgsmål 1-17.
anbringender
germania estate har nærmere anført bl.a., at hensigten med syn og skøn eller en sagkyndig
erklæring er, dels at germania estate får mulighed for at løfte sin bevisbyrde, dels at bibringe
retten en tilbundsgående teknisk forståelse af swapinstrumenterne. det er centralt for byret-
tens bedømmelse af sagen, at swapkonstruktionerne gøres til genstand for et finansmatematisk
skøn, således at byretten får en tilbundsgående teknisk indsigt i de finansielle instrumenter
bagved swapaftalerne.
parterne er uenige om en række egenskaber og mekanismer ved swapaftalerne, og det kan
ikke på forhånd udelukkes, at syn og skøn eller en sagkyndig erklæring kan få betydning for
sagens afgørelse. uenigheden vil ikke kunne afklares ved hjælp af vidneforklaringer, da ny-
kredit banks vidner må forventes at bekræfte nykredit banks beskrivelse af swapinstrumen-
terne. germania estate er ikke enig i denne beskrivelse og har ikke en sådan indsigt i finan-
sielle instrumenter, at man kan udtale sig meningsfuldt om swapinstrumenternes egenskaber.
nykredit bank var forpligtet til at oplyse germania estate om forskellene på fastrente-
swapaftaler og fastforrentede realkreditlån. formålet med spørgsmålene er bl.a. at få doku-
menteret disse forskelle. ud fra svarene vil byretten kunne vurdere, om nykredit banks be-
lysning af forskellene var tilstrækkelig, og om nykredit bank havde en direkte økonomisk
egeninteresse i at sælge swapaftaler til germania estate i stedet for fastforrentede realkredit-
lån. for at kunne tage stilling til, om nykredit bank burde have oplyst germania estate om
vederlagets eksistens, størrelse og den måde, det blev indregnet i swapinstrumentet på, skal
retten forstå, at swapinstrumentets vederlagsstruktur i betydeligt omfang adskiller sig fra tra-
                                                - 5 -
ditionelle låneformer. det er endvidere væsentligt at få afklaret, om swapaftalerne indeholder
væddemålslignende elementer, herunder om germania estates tab blev modsvaret af en til-
svarende gevinst hos nykredit bank. spørgsmålene skal endvidere klarlægge grundlaget for
den retlige vurdering af, i hvilket omfang vederlaget og vederlagsstrukturen adskiller sig fra
de traditionelle låneformer, kvalificere fastrenteswapaftalernes kompleksitet, fastslå, hvorle-
des markedsværdier beregnes, og hvilke faktorer der kan påvirke markedsværdien, således at
byretten kan fastslå rådgivningsbehovet på et korrekt grundlag.
finansrådets responsumudvalg udgør ikke et relevant alternativ til syn og skøn eller sagkyn-
dig erklæring, da en given adfærd ikke er ansvarsfri, blot fordi flere banker i en konkret peri-
ode har udvist tilsvarende adfærd. germania estate er grundlæggende uenig i, at den på davæ-
rende tidspunkt sædvanlige pengeinstitutpraksis var i overensstemmelse med de dagældende
regler. det er derfor irrelevant at få belyst sædvanlig pengeinstitutpraksis. derudover vedrører
germania estates spørgsmål tekniske og finansmatematiske problemstillinger, som respon-
sumudvalget ikke har de fornødne tekniske kompetencer til at kunne besvare. germania
estates spørgsmål vedrører ikke sædvanlig rådgivningspraksis. finansrådets responsumudvalg
er endvidere inhabil i sagen, da banksektoren har en åbenbar interesse i at få fastslået, at de
store danske bankers praksis i relation til rådgivning om swapaftaler i perioden 2006-2009
ikke var ansvarspådragende.
en anmodning om syn og skøn kan imødekommes, uanset om parterne er uenige om faktiske
forhold. syn og skøn kan tillades, hvis retten derved kan tilvejebringes den fornødne tekniske
forståelse af komplicerede forhold, som er nødvendig for, at retten kan foretage den retlige
vurdering.
nykredit bank har nærmere anført bl.a., at det ikke bestrides, at markedsværdien for en ren-
teswapaftale udvikler sig asymmetrisk ved henholdsvis rentefald og rentestigning, eller at den
faste rente i henhold til renteswapaftalerne er fastsat inklusive en kreditmarginal. parterne er
ikke uenige om de tekniske egenskaber ved renteswapaftalerne, men derimod alene om, hvor-
vidt nykredit bank har rådgivet eller var forpligtet til at rådgive om disse tekniske forhold.
dette spørgsmål er en retlig vurdering, som ikke kan påvirkes af et eventuelt syn og skøn.
                                                - 6 -
hvis der skal tilføres sagkundskab, vil det være relevant at indhente oplysninger om standar-
der for sædvanlig rådgivningspraksis. sådanne oplysninger kan indhentes hos finansrådets
responsumudvalg, som der er givet tilladelse til af byretten.
i en sag om påstået rådgivningsansvar for et pengeinstitut udgør den relevante bevisførelse
aftalegrundlaget, den skriftlige dokumentation for den givne rådgivning samt muligheden for
at afhøre de involverede parter. det centrale spørgsmål for retten er at få fastslået rækkevid-
den af pengeinstituttets rådgivningsforpligtelse efter dagældende regler om sædvanlig penge-
institutpraksis og vurdere, om betingelserne for at ifalde et erstatningsansvar i øvrigt er op-
fyldt. rettens vurdering vil alene være baseret på en skønsmæssig afvejning af sagens kon-
krete omstændigheder, herunder forholdene på tidspunktet for aftaleindgåelsen. det vil derfor
ikke være relevant for retten at få tilført en tilbundsgående teknisk forståelse af swapinstru-
menterne. det relevante for vurderingen af rådgivningsforpligtelsen er netop, hvad der skal
rådgives om, og i den konkrete sag, om germania estate ved nykredit banks rådgivning har
eller skulle have fået en tilbundsgående teknisk forståelse af renteswapaftalerne. dette er
udelukkende en retlig vurdering, og det er i den henseende ikke relevant, hvori en sådan tek-
nisk forståelse skulle bestå.
det savner mening at rejse tvivl om finansrådets responsumudvalgs uvildighed. der er ikke
peget på konkrete omstændigheder, der skulle indikere, at finansrådet har interesse i sagens
udfald og ikke besidder den fornødne uafhængighed til at udtale sig om relevante branche-
normer. det er helt sædvanligt at lade den relevante brancheorganisation afgive udtalelse til
brug for en verserende retssag. nykredit vil selvsagt ikke have en repræsentant i det udvalg,
som finansrådet måtte vælge at nedsætte.
højesterets begrundelse og resultat
højesteret tiltræder, at der ikke er grundlag for at udmelde syn og skøn, hvorfor germania
estates principale påstand ikke kan tages til følge.
da det ikke på forhånd kan udelukkes, at en sagkyndig erklæring kan få betydning for afgø-
relsen, tager højesteret germania estates subsidiære påstand til følge. det tillades således
germania estate at indhente en sagkyndig erklæring fra en eller flere ansatte ved copenhagen
business school vedrørende swapaftalerne.
                                              - 7 -
                                      thi bestemmes:
landsrettens kendelse ændres, således at germania estate gmbhs anmodning om indhentelse
af en sagkyndig erklæring fra en eller flere ansatte ved copenhagen business school vedrø-
rende swapaftalerne tages til følge.


text:
                             højesterets dom
                           afsagt tirsdag den 25. april 2017
sag 12/2017
(2. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat kenneth tygesen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i roskilde den 15. juli 2016 og af østre landsrets
2. afdeling den 10. november 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, jon stokholm, jens peter
christensen, hanne schmidt og lars hjortnæs.
påstande
dommen er anket af anklagemyndigheden med påstand om skærpelse, herunder at tiltalte
idømmes en ubetinget frihedsstraf.
tiltalte, t, har påstået stadfæstelse.
anbringender
anklagemyndigheden har anført navnlig, at det fremgår af forarbejderne til lov nr. 152 af 18.
februar 2015 om ændring af straffeloven og lov om fuldbyrdelse af straf mv. (samfundstjene-
ste mv.), at den foreslåede mindre udvidelse af anvendelsen af samfundstjeneste ikke skal
gælde i sager om grov vold (straffelovens § 245). straffen for grov vold er derfor fortsat som
udgangspunkt ubetinget fængsel, således at der skal foreligge særlige grunde, hvis straffen
undtagelsesvis skal gøres betinget med vilkår om samfundstjeneste. i den foreliggende sag er
der ingen særlige omstændigheder, som efter en individuel vurdering kan begrunde, at ud-
gangspunktet fraviges.
                                                 - 2 -
den udmålte straf på 60 dages fængsel bør endvidere skærpes under hensyn til karakteren og
grovheden af det pådømte forhold.
t har anført navnlig, at det efter forarbejderne til lovændringen i 2015 om udvidet brug af
samfundstjeneste ikke er udelukket at bruge en betinget dom med vilkår om samfundstjeneste
i en sag som denne. sagens karakter sammenholdt med hans personlige forhold bør føre til
stadfæstelse af landsrettens dom, jf. herved straffelovens § 80.
supplerende sagsfremstilling
af personundersøgelse af 4. april 2016 fremgår bl.a.:
       ”resumé:
       sagen omhandler den 20-årige t, der sammen med 3 søskende, er opvokset hos enlig
       mor, idet hans forældre blev skilt ca. ½ år efter at t blev født. han husker sin opvækst
       som god, tryg og kærlig, og har ingen erindring om, at han har manglet noget under op-
       væksten. han bor i dag hos sin far, men har god og jævnlig kontakt med moderen og si-
       ne søskende.
       t har gået i folkeskolens specialklasser frem til og med 7. klasse, hvorefter han opholdt
       sig på efterskole i 8. og 9. klasse, afsluttende med afgangsbevis. efterfølgende har han
       gået i produktionsskole og euc i ca. 1½ år, for derefter at få sig en læreplads i et sme-
       defirma, hvor han forventer at være uddannet om ca. 3 år.
       t er ugift, har ingen børn og ingen fast kæreste.
       t har en fast månedsløn, og har ingen økonomiske problemer.
       t bruger en del af sin fritid på at reparere på sin gamle bil, samt samvær med venner.
       t oplyser sig somatisk sund og rask, og indtager ingen former for medicin. han blev
       som ca. 10-årig diagnosticeret som lidende af adhd, efter kontakt med børnepsykia-
       trisk afdeling. han blev ordineret medicin af forskellig slags, men ophørte med at ind-
       tage medicinen for ca. 2 år siden, idet han ikke mente at have behov for det mere. han
       føler sig psykisk velfungerende og velafbalanceret.
       t har ingen problemer med hverken alkohol eller stoffer. han var beruset på tidspunktet
       for det påsigtede.
       t oplyser om sine fremtidsplaner, at han vil færdiggøre sin uddannelse som smed, hvor-
       efter han vil søge job enten som rejsemontør eller på en boreplatform.
       t medvirkede på en venlig og imødekommende måde til undersøgelsen, og havde let
       ved at redegøre for sine forhold. t blev under samtalen gjort bekendt med reglerne for
                                                - 3 -
       tilsyn og samfundstjeneste og erklærede, at han vil overholde gældende regler, såfremt
       det måtte blive aktuelt.
       han fik udleveret foldere om tilsyn og samfundstjeneste.
       t har deltaget i et særskilt interview vedr. anger management, men skønnes ikke at
       tilhøre målgruppen.
       kriminalforsorgens konklusion og begrundelse
       kriminalforsorgens konklusion:
       det er kriminalforsorgens vurdering, at t er egnet til at modtage en hel eller delvis
       betinget dom med vilkår om samfundstjeneste, hvortil det skal anbefales, at der fast-
       sættes vilkår om tilsyn af kriminalforsorgen i prøvetiden.
       det er kriminalforsorgens vurdering, at t falder udenfor målgruppen til anger manage-
       ment.
       finder retten, at sagen kan afgøres med en betinget dom uden vilkår om samfundstjene-
       ste, skal det anbefales, at der alene fastsættes prøvetid.
       kriminalforsorgens begrundelse:
       grundet ts gode personlige forhold, samt positive indstilling til at samarbejde med kri-
       minalforsorgen om en eventuel betinget dom med vilkår om samfundstjeneste, skønnes
       han uden tvivl egnet til dette.
       t har ikke tidligere været i kontakt med kriminalforsorgen, og der er intet i sagen der
       tyder på behov for støtte til personlige eller sociale forhold, med henblik på at undgå
       yderligere kriminalitet. derfor skønnes tilsyn ikke nødvendigt i fald sagen afgøres med
       en betinget dom uden vilkår om samfundstjeneste.
       under egnethedsvurderingen vedr. anger management er det afdækket, at t ikke har et
       vredeshåndteringsproblem, og ej heller et problem med at håndtere stærke følelser. i si-
       tuationer hvor t bliver vred, håndterer han dette ved at trække sig fra konflikten, eller
       tale med modparten om situationen.
       t oplyser at han ikke husker hændelsen, som han er sigtet for, da han har været meget
       beruset. anger management kan ikke give værktøjer til handlinger, der er sket i meget
       beruset tilstand.”
af personundersøgelse af 23. februar 2017 indhentet til brug for sagens behandling i højeste-
ret fremgår bl.a.:
       ”resumé:
       personundersøgelsen omhandler den 21-årig t.
       t er enebarn. han boede hos sin mor, indtil han som 9-årig flyttede hjem til sin far. her
       har han boet lige siden. t husker sin opvækst som god og tryg.
                                          - 4 -
t gik fra 3. til 7. klasse i folkeskolens specialklasser. herefter tog t 8. og 9. klasse på
efterskole med afgangseksamen. t var i smedelære fra marts 2015 og frem til oktober
2016, hvor læremesteren afbrød forløbet på grund af for mange sygedage. derefter blev
t tilmeldt et vikarbureau. han arbejdede 2-3 dage om ugen. aktuelt har han været
fritaget for arbejde siden januar 2017.
t er ugift, han har ingen børn eller fast kæreste. t lever af kontanthjælp.
fritiden bruges på træning i fitnesscenter og med cykling. der er få gode venner med
hvem tiden bruges på hygge og byture.
t er somatisk sund og rask. han blev som 10-årig diagnosticeret med adhd efter at
have været i kontakt med børnepsykiatrisk afdeling. han blev behandlet med forskelligt
medicin. det stoppede han med at tage som 16-årig, hvor han fik misbrug af hash. psy-
kisk angiver t, at han har det godt.
t har ikke problemer med alkohol på hverdage. han drikker i to weekender om måne-
den både fredag og lørdag til fester sammen med sine venner. han drikker på en aften
30-40 genstande. efter indtagelse af alkohol ændrer han personlighed, og han kan blive
voldelig. dagen efter husker han intet fra aftenen før. t har efter nuværende sigtelse be-
sluttet sig for at få gjort noget ved dette, hvorfor han kom i døgnbehandling i midt-jyl-
land pr. 5.1.17. her skal han være til udgangen af april, hvorefter han fortsætter i am-
bulant behandling. t angiver, at han får meget ud af behandlingen.
t har haft problemer med hash siden 16-års alderen. han har røget hash daglig. t har
endvidere haft problemer med amfetamin, kokain og ecstasy. endvidere har han i en
kortere periode haft problemer med ketoganer. misbruget blev stoppet, da han kom i nu-
værende døgnbehandling.
fremtidsplanen er fortsætte i smedelære samt flytte hjemmefra.
t er orienteret om vilkårene for tilsyn og samfundstjeneste. t er endvidere orienteret
om vilkårene for alkohol- og stofbehandling samt ambulant psykiatrisk behandling. t er
positiv overfor at skulle overholde sådanne vilkår i forbindelse med en eventuel betinget
dom.
kriminalforsorgens konklusion og begrundelse
kriminalforsorgens konklusion:
det er kriminalforsorgens vurdering, at t er egnet til at modtage en hel eller delvis
betinget dom med vilkår om samfundstjeneste, hvortil det skal anbefales, at der fast-
sættes tilsyn i prøvetiden, men med en forholdsvis lang længstetid.
det anbefales, at der fastsættes et ubetinget vilkår om, at t skal undergive sig behand-
ling mod misbrug af alkohol efter kriminalforsorgens nærmere bestemmelse.
det anbefales, at der fastsættes et betinget vilkår om, at t skal undergive sig behandling
mod misbrug af euforiserende stoffer, såfremt kriminalforsorgen finder det fornødent.
                                                 - 5 -
       det anbefales, at der fastsættes et betinget vilkår om, at t skal undergive sig psykiatrisk
       behandling, såfremt kriminalforsorgen finder det fornødent.
       finder retten, at sagen kan afgøres med en betinget dom uden vilkår om samfundstjene-
       ste, skal det anbefales, at der hertil fastsættes vilkår om 1 års tilsyn af kriminalforsor-
       gen samt særvilkår som ovenfor nævnt.
       kriminalforsorgens begrundelse:
       kriminalforsorgen har ved vurderingen lagt vægt på, at t var i arbejde, indtil han kom i
       døgnbehandling for misbrug. t arbejder godt med sine misbrugsproblemer, og han får
       noget ud af behandlingen. kriminalforsorgen skal på baggrund af misbrugsbehandling-
       en anmode om få en så lang afviklingstid som muligt.
       det er endvidere kriminalforsorgens vurdering, at t som led i en eventuel betinget dom
       vil profitere af tilsyn, som kan støtte ham i en stabil hverdag og i et behandlingsforløb
       mod misbrug af alkohol og endvidere i et eventuelt behandlingsforløb mod misbrug af
       euforiserende stoffer samt ambulant psykiatrisk behandling.”
supplerende om retsgrundlaget
i straffelovrådets betænkning nr. 1545/2014 om samfundstjeneste mv. hedder det bl.a. (s. 52):
       ”7.4.3. nærmere om de enkelte kriminalitetsområder
       …
       efter straffelovrådets opfattelse er det… nærliggende, hvis der som anført i kommisso-
       riet ønskes en udvidet anvendelse af samfundstjeneste, at lægge op til, at samfundstje-
       neste fremover bør kunne anvendes i sager om simpel vold (straffelovens § 244) lige-
       som i andre sager, dvs. at de almindelige krav med hensyn til egnethed og omfanget og
       alvoren af eventuel tidligere kriminalitet skal være opfyldt, men at det ikke herudover
       kræves, at særlige grunde taler for anvendelse af samfundstjeneste. dette vil efter straf-
       felovrådets opfattelse i vidt omfang ligge i forlængelse af den praksis, som allerede har
       udviklet sig, hvorefter samfundstjeneste hyppigt anvendes i sager om simpel vold, hvis
       der forud for volden har været uoverensstemmelser mellem gerningsmanden og foruret-
       tede, eller hvis gerningsmanden er ung. denne udvikling har som nævnt ikke haft nega-
       tive konsekvenser, og i sager om simpel vold, hvor de generelle forhold, som kan tale
       imod en anvendelse af samfundstjeneste, ikke foreligger, ser straffelovrådet ingen be-
       tænkeligheder i en fortsat udvikling i retspraksis i retning af øget anvendelse af sam-
       fundstjeneste også i tilfælde, hvor der ikke har været forudgående uoverensstemmelser
       og gerningsmanden ikke er ung. derimod bør der – ligesom i dag – også i sager om
       simpel vold fortsat udvises tilbageholdenhed med at anvende samfundstjeneste i tilfæl-
       de, hvor der er tale om mere organiseret kriminalitet, eller hvor forurettede er påført be-
       tydelige fysiske eller psykiske skader. det samme gælder som udgangspunkt, hvis vol-
       den er udøvet over for et særligt værgeløst offer eller en tilfældig forbipasserende.
       straffelovrådet tilføjer, at der efter rådets opfattelse ikke er grundlag for at ændre ud-
       gangspunktet for straffastsættelsen i sager om alvorligere vold (straffelovens § 245), og
                                                 - 6 -
       at dette gælder, selv om antallet af ubetingede fængselsstraffe på indtil 1 år i denne
       sagskategori ligger på fjerdepladsen efter simpel vold, spirituskørsel og indbrud. straf-
       felovrådet understreger samtidig, at det ikke betyder, at samfundstjeneste ikke kan an-
       vendes i sager om overtrædelse af straffelovens § 245. ligesom samfundstjeneste i dag
       vil samfundstjeneste kunne anvendes i disse sager, hvis særlige grunde taler for det, jf.
       som eksempel højesterets afgørelse i ufr 2011.1322 h.
       det bemærkes endvidere for fuldstændighedens skyld, at samfundstjeneste hverken an-
       vendes eller bør anvendes i sager om særligt grov vold (straffelovens § 246).”
i de almindelige bemærkninger til forslaget til lov nr. 152 af 18. februar 2015 om ændring af
straffeloven og lov om fuldbyrdelse af straf mv. (samfundstjeneste mv.) hedder det yderligere
bl.a. (folketingstidende 2014-15, 1. samling, tillæg a, lovforslag nr. l50):
       ”4.2.5.
       …
       straffelovrådet anfører, at erfaringen viser, at der hverken af generalpræventive eller in-
       dividualpræventive grunde er anledning til at være tilbageholdende med inden for rime-
       lige grænser at udvide anvendelsesområdet for samfundstjeneste. ingen undersøgelser
       peger således på, at brugen af samfundstjeneste som sanktion på for eksempel voldsom-
       rådet har ført til øget kriminalitet.
       der kan i højere grad være anledning til at overveje, om den almindelige retsfølelse i
       befolkningen taler imod, at visse kriminalitetsformer – uanset at de sædvanemæssigt
       medfører forholdsvis korte ubetingede fængselsstraffe – i højere grad fremover sanktio-
       neres med samfundstjeneste. det kan således ikke afvises, at der i befolkningen for ek-
       sempel vil være mindre accept af, at grovere voldsformer – i modsætning til simpel vold
       – ikke fremover skulle straffes med ubetinget fængsel, men med samfundstjeneste.
       samtidig må det dog erkendes, at netop på voldsområdet har retspraksis, som domineres
       af afgørelser fra byretter og landsretter, udviklet sig gradvist i retning af en mere ud-
       bredt anvendelse af samfundstjeneste. ved landsretterne har der i alle sager og ved by-
       retterne i alle sager med bevisførelse medvirket domsmænd.
       …
       4.2.5.1. straffelovrådet anfører, at i sager om simpel vold (straffelovens § 244) anvendes
       samfundstjeneste allerede forholdsvis ofte i retspraksis. samfundstjeneste blev i årene
       2007-2011 anvendt i 4.137 voldssager, og det må antages, at langt hovedparten af sager-
       ne angik simpel vold. dette skal ses i forhold til, at der i de samme år blev idømt indtil 3
       måneders ubetinget fængsel i 6.213 sager om simpel vold.
       efter straffelovrådets opfattelse har anvendelsen af samfundstjeneste i voldssager – der
       som nævnt er den kriminalitetsform uden for færdselsområdet, hvor der hvert år siden
       2005 er idømt flest samfundstjenestedomme – ikke haft negative konsekvenser, hverken
       for generalpræventionen eller individualpræventionen eller for den almindelige opfattel-
       se i samfundet af straffens strenghed i voldssager.
                                         - 7 -
foreliggende undersøgelser viser mindre tilbagefald til ny kriminalitet (recidiv) for per-
soner idømt samfundstjeneste sammenlignet med personer, som er fundet egnet til sam-
fundstjeneste, men som er blevet idømt ubetinget fængsel. tendensen til mindre recidiv
er stærkest for den alvorligere kriminalitet, som fører til ubetinget fængsel.
statistiske oplysninger viser, at der for simpel vold (straffelovens § 244) har været et
konstant fald i antallet af anmeldelser siden 2006, således at antallet af anmeldelser i
2012 var 20 pct. lavere end i 2006 (og også lavere (9 pct.) end antallet af anmeldelser i
2001). statistiske oplysninger viser endvidere, at andelen af ubetingede fængselsstraffe
for simpel vold i hele perioden 2006-2012 har ligget på ca. 40 pct., mens andelen af
domme til samfundstjeneste har ligget på ca. 15 pct. desuden viser statistiske oplysnin-
ger, at den gennemsnitlige fængselsstraf i de tilfælde, hvor simpel vold blev straffet med
ubetinget fængsel, i hvert af årene 2010-2012 var 3 måneder.
endelig fremgår det af undersøgelser af befolkningens bekymring for vold og kriminali-
tet, at der fra begyndelsen af 1990’erne trinvis er sket en statistisk signifikant mindsk-
ning i andelen, der bekymrer sig meget for vold og kriminalitet.
sammenfattende er der således efter straffelovrådets opfattelse nu et solidt erfarings-
grundlag for at fastslå, at samfundstjeneste er en velegnet og passende straf i mange sa-
ger om simpel vold.
samtidig er simpel vold (straffelovens § 244) den form for kriminalitet, hvor der hyp-
pigst idømmes ubetinget fængsel både i området indtil 3 måneders fængsel og i området
indtil 1 års fængsel. endvidere er et betydeligt antal af disse ubetingede fængselsdomme
idømt en person, som ikke tidligere er straffet for vold. selv om voldssager allerede er
den form for kriminalitet uden for færdselsområdet, hvor der afsiges flest domme til
samfundstjeneste, er der således samtidig et betydeligt potentiale for en øget anvendelse
af samfundstjeneste i voldssager.
…
4.2.5.4. samlet set er det straffelovrådets opfattelse, at udgangspunktet bør være, at
samfundstjeneste kan anvendes over for et bredt felt af kriminalitetsformer, og at der
ikke er grundlag for fortsat at tale om et ”kerneområde” for anvendelsen af samfunds-
tjeneste. straffelovrådet lægger i den forbindelse også vægt på, at de to hovedanvendel-
sesområder for samfundstjeneste allerede i en årrække har været dels færdselssager, dels
voldssager, mens det traditionelle ”kerneområde” – berigelsesforbrydelser – først kom-
mer på tredjepladsen.
det er straffelovrådets opfattelse, at en udvidet brug af samfundstjeneste på straffelo-
vens område navnlig bør komme på tale ved førstegangsovertrædelser, der ikke har ka-
rakter af organiseret eller banderelateret kriminalitet, og at der ved de lidt længere straf-
fe bør indføres en ordning, hvorefter ny kriminalitet i den fastsatte prøvetid udløser en
reststraf svarende til en tredjedel af den betingede fængselsstraf ifølge dommen til sam-
fundstjeneste, når samfundstjenesten er udført. en sådan udvidelse af brugen af sam-
fundstjeneste vil på den ene side åbne mulighed for at idømme flere førstegangskrimi-
nelle samfundstjeneste, men på den anden side samtidig indebære, at ny kriminalitet i
prøvetiden straffes hårdere end i dag, jf. nedenfor i pkt. 5.2.
                                                - 8 -
       valget mellem samfundstjeneste og ubetinget fængsel (når tiltalte findes egnet til sam-
       fundstjeneste) bør efter straffelovrådets opfattelse fremover først og fremmest afgøres
       ud fra en samlet vurdering af dels grovheden af den nu foreliggende kriminalitet som
       udtrykt ved længden af fængselsstraffen, dels omfanget og alvoren af eventuel tidligere
       kriminalitet. når bortses fra røveri, voldtægt, grov vold, grove våbenlovsovertrædelser,
       grove narkotikaforbrydelser og vidnetrusler mv., bør kriminalitetens art derimod som
       udgangspunkt ikke som sådan tillægges væsentlig betydning, men der bør fortsat udvi-
       ses tilbageholdenhed med at anvende samfundstjeneste i tilfælde, hvor der er tale om
       mere organiseret kriminalitet, eller hvor forurettede er påført betydelige fysiske eller
       psykiske skader. det samme gælder som udgangspunkt, hvis kriminaliteten er udøvet
       over for et særligt værgeløst offer.”
i justitsministerens besvarelse af spørgsmål 8 fra folketingets retsudvalg vedrørende det på-
gældende lovforslag (l50) hedder det yderligere bl.a.:
       ”som det fremgår…, lægges der med lovforslaget op til en udvidelse af anvendelsen af
       samfundstjeneste i sager om simpel vold (straffelovens § 244), som ligger i forlængelse
       af den praksis, som allerede har udviklet sig, hvorefter samfundstjeneste hyppigt anven-
       des i sager om simpel vold, hvis der forud for volden har været uoverensstemmelser
       mellem gerningsmanden og forurettede, eller hvis gerningsmanden er ung.
       der lægges således op til en fortsat udvikling i retspraksis i retning af øget anvendelse
       af samfundstjeneste også i tilfælde, hvor der ikke har været forudgående uoverensstem-
       melser og gerningsmanden ikke er ung.
       som det ligeledes fremgår, lægges der imidlertid ikke op til nogen ændringer i anven-
       delsen af samfundstjeneste i sager om simpel vold, hvor der er tale om mere organiseret
       kriminalitet, eller hvor forurettede er påført betydelige fysiske eller psykiske skader.
       endelig fremgår det, at der lægges op til at være mere tilbageholdende med at udvide
       anvendelsen af samfundstjeneste, hvis volden er udøvet over for et særligt værgeløst of-
       fer eller en tilfældig forbipasserende.
       samlet set lægges der med lovforslaget alene op til en mindre udvidelse af anvendelsen
       af samfundstjeneste i sager om simpel vold. som simpel vold anses f.eks. i almindelig-
       hed i praksis knytnæveslag eller spark.
       derimod vil eksempelvis knivstik eller slag med et tungt redskab i almindelighed i prak-
       sis blive henført under straffelovens § 245 om grov vold. den foreslåede mindre udvi-
       delse af anvendelsen af samfundstjeneste gælder alene i sager om simpel vold.”
justitsministerens besvarelse af spørgsmål nr. 19 fra folketingets retsudvalg vedrørende det
pågældende lovforslag (l50) lyder således:
                                          - 9 -
”1. efter lovforslaget vil det uændret være retten, der i den enkelte sag skal vurdere, om
det vil være forsvarligt, at den konkrete gerningsmand straffes med samfundstjeneste.
det vil dermed også være op til domstolene at udmønte den foreslåede mindre udvidelse
af anvendelsen af samfundstjeneste i konkrete sager om simpel vold inden for de ret-
ningslinjer, der fremgår af lovforslagets bemærkninger, og som er gengivet i besvarel-
sen af spørgsmål nr. 8 vedrørende lovforslaget. de nævnte retningslinjer er endvidere
nærmere omtalt i kapitel 3, afsnit 7.4.3 og 7.4.4, i straffelovrådets betænkning nr.
1545/2014 om samfundstjeneste mv., der er en del af forarbejderne til de foreslåede
lovændringer.
nedenfor opstilles nogle eksempler på tilfælde af simpel vold (straffelovens § 244), som
forudsættes at ligge inden for de nævnte retningslinjer. der er dermed tale om eksem-
pler på tilfælde, hvor der med lovforslaget lægges op til en lidt videre anvendelse af
samfundstjeneste end i dag. i alle eksemplerne er det forudsat, at gerningsmanden ikke
tidligere er straffet for vold, og at den forurettede ikke pådrager sig alvorlige skader.
det bemærkes, at spørgsmålet om at udmåle en betinget dom med vilkår om samfunds-
tjeneste – ligesom i dag – altid vil bero på en konkret vurdering af samtlige omstændig-
heder i sagen. det er ikke udelukket, at en gerningsmand i tilfælde som i eksemplerne
efter gældende ret vil kunne få en betinget dom med vilkår om samfundstjeneste, eller at
en sådan gerningsmand efter en vedtagelse af lovforslaget vil kunne blive straffet med
ubetinget fængsel.
det bemærkes desuden, at udmålingen af en eventuel fængsselsstrafs længde ligeledes
foretages af domstolene på baggrund af en konkret vurdering af samtlige omstændighe-
der i sagen. de strafpositioner, der er nævnt i eksemplerne, baserer sig således på gene-
relle overvejelser på baggrund af praksis på området, uden at det dermed ligger fast, at
sager, der ud fra beskrivelsen i eksemplerne er af tilsvarende karakter, vil få samme ud-
fald.
2. som eksempler af den omhandlede karakter kan nævnes følgende:
eksempel 1
en mand (a) i begyndelsen af 30’erne med fast kontorarbejde drikker fredagsøl med
nogle kolleger på arbejdspladsen og senere på et værtshus et sted i byen. på værtshuset
opstår noget tumult med kraftig skubben og puffen, og a giver i den forbindelse en per-
son (f), som står ved siden af ham, et knytnæveslag i ansigtet. a og f kender ikke hin-
anden, og f har ikke skubbet eller puffet til a. retten udmåler straffen til 30 dages
fængsel.
eksempel 2
en mand (b) i midten af 30’erne konstaterer tilfældigt, at to 16-årige drenge (f og x)
går ind på en sommerhusgrund, han ejer. ejendommen på grunden har tidligere været
plaget af hærværk. b beder f og x om at forlade ejendommen. f og x reagerer ikke u-
middelbart herpå, og i forbindelse med, at b fysisk vil tvinge dem til at gå, giver han f
et slag i ansigtet og et skub i brystet. retten udmåler straffen til 30 dages fængsel.
eksempel 3
en tømrerlærling (c) i begyndelsen af 20’erne møder til en fest lørdag aften en jævnald-
rende bekendt (f), som er sammen med c’s ekskæreste. på et tidspunkt ud på aftenen
                                               - 10 -
       siger c nogle ting om ekskæresten, som provokerer f, og f skubber som reaktion herpå
       til c og presser ham op mod en væg. f vender sig herefter og går. mens f er på vej væk,
       kaster c en halvt fyldt øldåse mod f og rammer ham i baghovedet. retten udmåler
       straffen til 40 dages fængsel.
       eksempel 4
       en far til to (d) i begyndelsen af 40’erne er kommet hurtigt ud af døren på arbejde, da
       han skal hente sine børn i institution. undervejs i bilen ringer hans chef på mobiltelefo-
       nen om en hasteopgave. d besvarer opkaldet og fortsætter kørslen, selv om han ikke har
       håndfri telefon. en anden bilist (f) dytter flere gange ad d. efter nogle minutter stand-
       ser både d og f og stiger ud af deres biler. d slår ud mod f med knyttet hånd og ram-
       mer ham overfladisk på kæben. retten udmåler straffen til 40 dages fængsel.”
højesterets begrundelse og resultat
t er dømt for overtrædelse af straffelovens § 245, stk. 1, ved på parkeringspladsen ud for et
diskotek, hvor han var gæst, op til flere gange at have hoppet/sparket på fs hoved, mens han
holdt med armene på to biler for at få kraft i sine hop/spark, og mens f lå på jorden mellem
bilerne og havde meget vanskeligt ved at forsvare sig. f havde henvendt sig til t på par-
keringspladsen. der havde ikke forinden været nogen uoverensstemmelse mellem dem.
for højesteret angår sagen alene strafudmålingen.
under de anførte omstændigheder finder højesteret, at straffen i betragtning af voldens farlige
karakter bør fastsættes til fængsel i 3 måneder.
spørgsmålet er herefter, om fængselsstraffen skal være ubetinget eller gøres betinget med vil-
kår om samfundstjeneste.
højesteret bemærker, at det i forarbejderne til lov nr. 152 af 18. februar 2015 om ændring af
reglerne om samfundstjeneste mv. må anses for forudsat, at udgangspunktet ved grov vold, jf.
straffelovens § 245, fortsat er, at der skal fastsættes en ubetinget frihedsstraf, og at betinget
dom med vilkår om samfundstjeneste kun vil kunne anvendes, hvis særlige grunde taler for
det.
højesteret finder, at der under hensyn til voldens karakter og til omstændighederne i øvrigt,
herunder oplysningerne om ts personlige forhold, ikke er grundlag for undtagelsesvis at gøre
                                            - 11 -
straffen betinget med vilkår om samfundstjeneste, selv om volden alene påførte den foruret-
tede begrænsede skader.
da sagen er anket af anklagemyndigheden navnlig med henblik på højesterets stillingtagen til
anvendelse af betinget dom med vilkår om samfundstjeneste i sager om grov vold, bør stats-
kassen betale sagens omkostninger for højesteret.
                                    thi kendes for ret:
t straffes med fængsel i 3 måneder.
tiltalte skal betale sagens omkostninger for byret og landsret. statskassen skal betale sagens
omkostninger for højesteret.


text:
                             højesterets dom
                            afsagt tirsdag den 8. april 2014
sag 225/2012
(1. afdeling)
a
(advokat camilla ernst, beskikket)
mod
a/s holme mølleparken
(advokat john bjerre andersen)
i tidligere instanser er der afsagt dom af retten i århus som boligret den 11. marts 2011 og af
vestre landsrets 4. afdeling den 21. december 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jytte scharling, marianne højgaard pedersen,
thomas rørdam, michael rekling og lars apostoli.
påstande mv.
appellanten, a, har påstået stadfæstelse af boligrettens dom.
indstævnte, a/s holme mølleparken, har påstået stadfæstelse af landsrettens dom.
for højesteret er der som for landsretten enighed om, at lejekontrakten ikke er en blanket, jf.
lejelovens § 5, stk. 1. der er endvidere for højesteret enighed om, at kontrakten indeholder
lejevilkår, som er ensartede for flere lejere i samme ejendom, jf. lovens § 5, stk. 3, 1. led. tvi-
sten angår således alene, om lejevilkårene fremtrådte på en sådan måde, at a som lejer måtte
opfatte dem som standardiserede, jf. § 5, stk. 3, 2. led. i givet fald er vilkåret om nyistand-
sættelse af lejemålet ved fraflytning ugyldigt, idet det pålægger lejeren større forpligtelser end
angivet i lejeloven.
                                                  - 2 -
retsgrundlaget
§ 5 i den oprindelige lejelov (lov nr. 53 af 23. marts 1937)
havde følgende ordlyd:
       ”stk. 1. udfærdiges aftalen ved benyttelse af trykt eller på anden mekanisk måde frem-
       stillet blanket, skal det tydeligt angives, på hvilke punkter der tillægges lejeren mindre
       vidtgående rettigheder eller pålægges ham mere vidtgående forpligtelser end angivet i
       nærværende lov.
       stk. 2. vedtagelser, der er i strid med bestemmelserne i stk. 1, er ugyldige.”
i lovforslaget (rigsdagstidende 1935-36, tillæg a, sp. 2815-2816 samt sp. 2818-2819) hed-
der det bl.a.:
       ”manglen af regulerende lovbestemmelser har imidlertid ført – og måttet føre – til, at
       udlejernes organisationer (grundejerforeningerne) i trykte blanketter har samlet et sæt af
       regler, som deres erfaring har lært dem at finde nødvendige eller hensigtsmæssige til va-
       retagelse af deres interesser. det følger nu af sagens egen natur, at det har været uund-
       gåeligt, at disse regler i stort omfang er blevet ensidige, idet det kun gennem lovregler
       er muligt at søge taget tilbørligt hensyn til begge parters interesser. og ikke blot er reg-
       lerne til dels ensidige og på visse punkter videre gående, end det stemmer med almin-
       delig retsfølelse, – de er tillige lidet overskuelige.
       under disse omstændigheder er lejerne vanskeligt stillede. de trykte kontraktsblanketter
       kommer – i betragtning af den letsindighed, hvormed folk i almindelighed underskriver
       trykte kontraktsblanketter – til at virke næsten, som om de var love. aftalefriheden,
       hvorpå hele systemet er baseret, er, når sagen ses fra et lejerstandpunkt, i mange tilfælde
       kun et skin.
       samfundshensyn kræver bydende, at visse regler i lejeforhold må være ufravigelige,
       således at de ikke kan forandres ved aftale mellem parterne.
       …
       ved siden af de ufravigelige bestemmelser bør loven indeholde sådanne regler, som ef-
       ter almindelig retsbevidsthed, må fastslås som de for lejeforholdet normale regler. selv
       om reglerne kan fraviges, hvis parterne er enige derom, har deres optagelse i en lov dog
       den store betydning, at de slår fast, hvad der efter den herskende opfattelse i samfundet
       og navnlig i de nærmest interesserede kredse børe være gældende ret i normale tilfælde.
       …
       til §§ 4 – 6.
       …
       bestemmelserne i §§ 4 og 6 giver imidlertid ikke lejeren en tilstrækkelig beskyttelse i
       det tilfælde, hvor lejekontrakt udfærdiges ved udfyldning af blanket. der er i så tilfælde
       fare for, at blankettens tekst tager unødigt hensyn til udlejerens interesser, og at lejeren
                                                 - 3 -
       enten ikke forstår, hvad han går ind på, eller – hvad sikkert meget hyppigt sker – end
       ikke gør sig den ulejlighed at sætte sig ordentlig ind i blankettens bestemmelser. der er
       derfor trang til en lovregel, som fremtvinger en sondring i blanketten mellem alminde-
       lige (med loven overensstemmende) vilkår og særlige vilkår, der er ugunstigere for leje-
       ren end de ved loven hjemlede. ud fra denne betragtning foreslår man i § 5, at, hvis af-
       tale udfærdiges ved benyttelse af trykt eller på anden mekanisk måde fremstillet blan-
       ket, skal udfærdigelsen ske således, at det klart fremgår deraf, om der tillægges lejeren
       mindre vidtgående rettigheder eller pålægges ham mere vidtgående forpligtelser end
       angivet i loven. det foreslås endvidere, at det i så fald tydeligt skal angives i udfærdi-
       gelsen, på hvilke punkter aftalen afviger fra lovens bestemmelser.”
§ 5 i den gældende lejelov har følgende ordlyd:
       ”§ 5. anvendes der blanketter ved indgåelse af lejeaftaler, skal bestemmelser, der på-
       lægger lejeren større forpligtelser eller giver lejeren mindre rettigheder end angivet i lo-
       ven, fremhæves for at være gyldige.
       stk. 2. ved indgåelse af lejeaftale om beboelseslejligheder eller enkelte værelser til be-
       boelse må blanketter kun anvendes, hvis de er autoriserede ved aftale mellem landsom-
       fattende sammenslutninger af henholdsvis grundejerforeninger og lejerforeninger eller
       af socialministeren. anvendes en blanket, der ikke er autoriseret, er bestemmelser, der
       pålægger lejeren større forpligtelser eller giver lejeren mindre rettigheder end angivet i
       loven, ugyldige. socialministeren fastsætter efter forhandling med landsomfattende
       sammenslutninger af henholdsvis grundejerforeninger og lejerforeninger nærmere regler
       om udarbejdelse af autoriserede standardblanketter for lejeaftaler.
       stk .3. reglerne i stk. 1 og 2 gælder også for andre skriftlige lejeaftaler, der indeholder
       ensartede lejevilkår for flere lejere i samme ejendom, når de fremtræder på en sådan
       måde, at lejeren må opfatte dem som standardiserede.”
§ 5, stk. 3, blev indsat i lejeloven ved lov nr. 237 af 8. juni 1979 (oprindeligt som § 5, stk. 4).
i lovforslaget (l 141, folketingstidende 1978-79, tillæg a, sp. 2436) hedder det:
       ”…
       for at tydeliggøre lovens hensigt er der indsat et nyt stk., hvorefter reglerne om autori-
       sation finder anvendelse på enhver lejeaftale, der benyttes gentagne gange, når den
       fremtræder som standardiseret. dette har også hidtil efter boligministeriets opfattelse
       været gældende ret.”
højesterets begrundelse og resultat
as lejekontrakt med a/s holme mølleparken er udarbejdet af en medarbejder hos selskabet
på grundlag af et paradigme, som selskabet anvender for alle sine lejemål. lejekontraktens
bestemmelser består hovedsageligt af vilkår, som er fælles for flere lejere i ejendommen og
dermed er standard for udlejer. har lejeren overtaget lejemålet som nyistandsat, er det et stan-
                                                 - 4 -
dardvilkår, at lejeren skal bekoste nyistandsættelse ved fraflytning. de individuelt udarbej-
dede vilkår er i alt væsentligt begrænset til vilkår, der også skulle have været indføjet indivi-
duelt, hvis der havde været anvendt en blanket. der har ikke været forhandling mellem par-
terne om vilkårene. endvidere er der enkelte bestemmelser, som er uden relevans for lejemå-
let. efter en helhedsvurdering fremtræder lejekontrakten således ikke som udarbejdet indivi-
duelt for det pågældende lejemål, men på en sådan måde, at a måtte opfatte lejevilkårene som
standardiserede, jf. lejelovens § 5, stk. 3.
as påstand om stadfæstelse af boligrettens dom tages herefter til følge.
sagsomkostninger for landsret er fastsat til dækning af advokatsalær med 30.000 kr. sagsom-
kostninger for højesteret er fastsat til dækning af advokatsalær med 30.000 kr. samt et beløb
på 1.500 kr. svarende til retsafgiften for højesteret. sagsomkostningsbeløbene, i alt 61.500
kr., skal indbetales til højesteret, der efter dækning af udgifterne til fri proces afregner med
retshjælpsforsikringen.
                                       thi kendes for ret:
boligrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal a/s holme mølleparken betale 61.500 kr.,
som indbetales til højesteret.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.