text:
                        h øjestere ts d om
                       afsagt torsdag den 7. marts 2019
sag bs-15214/2018-hjr
(2. afdeling)
a
og
b
(advokat kasper westberg, beskikket for begge)
mod
c
(advokat karoly l. németh, beskikket)
og
c under konkurs
(advokat morten schwartz nielsen)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten på frederiksberg den 14. november
2016 og af østre landsrets 13. afdeling den 16. januar 2018.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, lene pagter
kristensen, vibeke rønne, kurt rasmussen og lars apostoli.
påstande mv.
appellanterne, a og b, har nedlagt påstand om, at de indstævnte, c og hendes
konkursbo, i forhold til resultatet efter landsrettens dom solidarisk skal betale
yderligere 1.454.617,63 kr., subsidi-ært 1.390.717,63 kr., med procesrente fra sa-
gens anlæg.
                                           2
den del af sagen, der angår tilbagebetaling af den negative værdi af renteswap
med 689.885,43 kr., er således ikke omfattet af anken til højesteret.
c har påstået frifindelse, subsidiært betaling af et mindre beløb.
c blev erklæret konkurs den 1. februar 2018, og advokat morten schwartz niel-
sen har på konkursboets vegne meddelt, at konkursboet ikke ønsker at udøve
partsbeføjelser i sagen.
anbringender
a og b har anført navnlig, at købesummen for den omhandlede andelslejlighed
overstiger maksimalprisen i henhold til andelsboligforeningslovens § 5, og at de
derfor har krav på tilbagebetaling af overprisen, jf. lovens § 16, stk. 3.
ved opgørelsen af overprisen skal værdien af andelsboligforeningens ejendom
ansættes til 360 mio. kr., svarende til den kontante handelsværdi ved erhvervel-
sen i marts 2007. handelsværdien blev i marts 2008 ansat til 499 mio. kr. af va-
luar d, men denne vurdering overstiger væsentligt ejendommens faktiske vær-
di, som ifølge skønserklæringen fra valuar jørn søby var på 360 mio. kr. på det-
te tidspunkt.
ds vurdering er i strid med vejledningen fra dansk ejendomsmæglerforening,
hvoraf det fremgår, at det inden for 1-2 år efter handelstidspunktet er den fakti-
ske handelspris, der skal lægges til grund, medmindre der kan påvises en gan-
ske særlig begrundelse for at fravige denne. d har ikke begrundet den voldsom-
me forhøjelse i forhold til handelsprisen med henvisning til referencehandler
eller andet.
der er ikke grundlag for at anvende den offentlige ejendomsvurdering på 427
mio. kr. som sket ved byrettens dom. andelsboligforeningen havde fravalgt
den offentlige ejendomsvurdering som værdiansættelsesprincip ved beregnin-
gen af andelskronen, og i øvrigt overstiger også den offentlige ejendomsvurde-
ring ejendommens faktiske handelsværdi.
den subsidiære påstand svarer til den principale påstand efter fradrag af bebo-
erindskuddet på 300 kr. pr. m2, hvilket udgør 63.900 kr. for den omhandlede lej-
lighed på 213 m2.
c har anført navnlig, at skønserklæringen fra jørn søby ikke giver grundlag for
at tilsidesætte valuarvurderingen, som d har foretaget i marts 2008.
                                            3
skønserklæringen er udtryk for en ”bakspejlsanalyse”, idet jørn søby har ladet
sig påvirke af de efterfølgende begivenheder, herunder finanskrisen. skøns-
manden har ikke kunnet henvise til relevante referencehandler, som støtter
hans konklusioner. i realiteten har han slet ikke foretaget nogen vurdering, men
blot lagt handelsprisen i 2007 til grund. der er intet i skønserklæringen, som gi-
ver grundlag for at tilsidesætte de vurderingsprincipper, som d har lagt til
grund i sin vurdering af ejendommens værdi i marts 2008.
i øvrigt svarer ds vurdering til den, som blev lagt til grund af nykredit, jf. her-
ved kreditdirektør steen munks forklaring i sagen, der blev afgjort ved højeste-
rets kendelse af 11. maj 2016 (ufr 2016.2802).
ved opgørelsen af andelskronen var andelsboligforeningen berettiget til at an-
vende den offentlige ejendomsvurdering pr. 1. oktober 2007, som var på 427
mio. kr., jf. andelsboligforeningslovens § 5, stk. 2, litra c. derfor kan en eventuel
overpris i hvert fald ikke udgøre mere end den, der fremkommer, hvis værdien
af ejendommen ansættes til 427 mio. kr. i stedet for 499 mio. kr. den offentlige
ejendomsvurdering pr. 1. oktober 2008 var mindre, men det er uden betydning,
da denne vurdering først blev offentliggjort i 2009, længe efter at overdragelsen
af andelslejligheden til a og b havde fundet sted.
supplerende sagsfremstilling
overdragelsesaftalen af 7. marts 2007, hvorved andelsboligforeningen x er-
hvervede ejendommen for 360 mio. kr. kontant, er fremlagt for højesteret. det
er anført i aftalen, at den offentlige ejendomsvurdering pr. 1. oktober 2005 var
205 mio. kr.
der er fremlagt offentlige ejendomsvurderinger, hvoraf det fremgår, at vurde-
ringen var 427 mio. kr. både pr. 1. oktober 2006 og pr. 1. oktober 2007.
retsgrundlag mv.
andelsboligforeningslovens § 5 og § 16 indeholdt på daværende tidspunkt bl.a.
følgende bestemmelser:
      ”§ 5. ved overdragelse af en andel i en andelsboligforening, hvor der til
      andelen er knyttet retten til en bolig, må prisen ikke overstige, hvad vær-
      dien af andelen i foreningens formue, forbedringer i lejligheden og dens
      vedligeholdelsesstand med rimelighed kan betinge.
      stk. 2. ved opgørelsen af foreningens formue ansættes ejendommen til en
      af følgende værdier, der ikke må overskrides ved opgørelsen af værdien af
      andelen i foreningens formue:
      a) anskaffelsesprisen.
                                             4
      b) den kontante handelsværdi som udlejningsejendom. vurderingen skal
      foretages af en statsautoriseret ejendomsmægler, der er valuar. vurderin-
      gen må ikke være mere end 18 måneder gammel.
      c) den senest ansatte ejendomsværdi med eventuelle reguleringer efter § 3
      a i lov om vurdering af landets faste ejendomme.
      …
      § 16.
      …
      stk. 3. er overdragelsen sket i strid med §§ 5 eller 11, kan erhververen kræ-
      ve prisen nedsat og en eventuelt erlagt overpris tilbagebetalt. kravet om
      tilbagebetaling forældes 6 måneder fra det tidspunkt, hvor erhververen
      kendte eller burde have kendt sit krav. forældelse afbrydes ved sagsan-
      læg.”
maksimalprisbestemmelsen i andelsboligforeningslovens § 5, stk. 1, afløste § 69,
stk. 1, i den tidligere gældende lov om midlertidig regulering af boligforholde-
ne (lov nr. 24 af 14. februar 1967). § 69 i den tidligere gældende lov indeholdt
imidlertid ikke regler om faste maksimalpriser svarende til andelsboligfor-
eningslovens § 5, stk. 2. først ved den oprindelige lov om andelsboliger og an-
dre boligfællesskaber (lov nr. 239 af 8. juni 1979) blev der indsat en regel om
maksimalpris i § 5, stk. 2, hvorefter ejendommen skulle ansættes til anskaffel-
sesprisen eller til handelsværdien som udlejningsejendom. regler om valuar-
vurdering eller den offentlige vurdering som alternativ fandtes ikke i den op-
rindelige lov.
prisfastsættelsesbestemmelserne i andelsboligforeningslovens § 5 blev ændret
ved lov nr. 379 af 20. maj 1992. ved denne lovændring fik reglerne i § 5 i det
væsentlige den formulering, der er citeret ovenfor. i bemærkningerne til lov-
forslaget (folketingstidende 1991-92, tillæg a, l 245, sp. 5985) hedder det bl.a.:
      ”i den gældende lov er der ikke fastsat bestemmelser om, hvem der skal
      vurdere ejendommen, når denne ansættes til handelsværdien som udlej-
      ningsejendom. for at undgå omgåelse af prisfastsættelsesreglerne foreslås
      det, at vurderingen skal foretages af en ejendomsmægler, der tillige er va-
      luar. endvidere foreslås det, at vurderingen højst må være 18 måneder
      gammel.”
andelsboligforeningslovens regler om maksimalpriser i § 5, herunder reglerne
om valuarvurderinger, er senere ændret ved lov nr. 610 af 12. juni 2013 og ved
lov nr. 555 af 29. maj 2018.
ved lovændringen i 2013 fik § 5, stk. 2, følgende ordlyd:
                                          5
     ”stk. 2. ved opgørelsen af foreningens formue ansættes ejendommen til en
     af de i litra a-c nævnte værdier, der ikke må overskrides ved opgørelsen af
     værdien af andelen i foreningens formue, dog skal værdien af ejendom-
     men i de første 2 år efter andelsboligforeningens stiftelse ansættes efter lit-
     ra a, når en andelsboligforening er stiftet ved erhvervelse af en udlejnings-
     ejendom:
     a) anskaffelsesprisen.
     b) den kontante handelsværdi som udlejningsejendom på grundlag af en
     vurdering, der ikke må være ældre end 18 måneder, og som er foretaget af
     en valuar med indsigt i prisfastsættelsen og markedsudviklingen for ud-
     lejningsejendomme.
     c) den senest ansatte ejendomsværdi med eventuelle reguleringer efter § 3
     a i lov om vurdering af landets faste ejendomme.”
om baggrunden for indførelsen af en karensperiode for anvendelse af valuar-
vurdering og offentlig vurdering ved værdiansættelse af andelsboligforenin-
gens ejendom hedder det bl.a. i bemærkningerne til lovforslaget (l 191 af 20.
marts 2013):
     ”1. indledning og baggrund
     …
     udover øget gennemsigtighed i handelssituationen sikrer lovforslaget, at
     der ikke spekuleres i værdiansættelsen af andelsboligforeningens ejendom
     ved etablering af foreningen. dette gøres ved at indføre en karensperiode
     for anvendelse af valuarvurdering og offentlig vurdering ved værdiansæt-
     telse af foreningens ejendom.
     der har i de senere år været en række eksempler på stiftelse af andelsbo-
     ligforeninger, hvor købsmaterialet indeholdt en vurdering, som ansatte
     værdien af ejendommen til en højere værdi, end den, lejerne blev tilbudt
     at overtage ejendommen til. når lejere i en udlejningsejendom får tilbudt
     at købe ejendommen til en bestemt pris, kan det være vanskeligt for lejer-
     ne at vurdere, om det nu også er den rigtige pris, ejendommen tilbydes til,
     og om de budgetter, der er udarbejdet for en kommende andelsboligfor-
     ening, vil holde.
     det må forudsættes, at den pris, lejerne har fået tilbud om at overtage
     ejendommen til, er den optimale indikering af værdien af ejendommen.
     for at beskytte lejere og andre kommende andelshavere mod at lade sig
     påvirke af en vurdering, som ligger over ejendommens reelle værdi, til at
     indtræde i en andelsboligforening, foreslås det som led i regeringens gene-
     relle bestræbelser for at gøre andelsboligmarkedet mere gennemsigtigt, at
                                       6
der i andelsboligloven indsættes et forbud mod at anvende andre prisfast-
sættelser end anskaffelsesprisen ved prisfastsættelse af ejendommens vær-
di. forbuddet skal gælde i en periode på 2 år efter foreningens stiftelse og
gælder alene for andelsboligforeninger, der stiftes ved lejernes overtagelse
af den udlejningsejendom, som de bor i.
…
2. lovforslagets indhold
…
2.3. karensperiode for anvendelse af valuarvurdering og offentlig vurdering ved
salg af andelsboliger
2.3.1. gældende ret
private andelsboligforeninger kan enten stiftes ved, at en andelsboligfor-
ening overtager eller selv står for opførelsen af en nybygget ejendom eller
ved, at andelsboligforeningen køber en eksisterende ejendom. i sidst-
nævnte tilfælde vil der typisk være tale om, at lejerne overtager den ejen-
dom, som de bor til leje i, på andelsbasis - enten gennem en frivillig over-
dragelse eller i medfør af lejelovens regler om tilbudspligt.
lejerne vil typisk få tilbudt at overtage ejendommen til markedsprisen el-
ler med andre ord til handelsværdien som udlejningsejendom, det vil sige,
den pris, en uafhængig tredjemand er villig til at overtage ejendommen til.
tilbydes lejerne at overtage ejendommen via lejelovens tilbudspligtsreg-
ler, er ejeren af ejendommen pålagt at tilbyde lejerne at overtage den på
andelsbasis på samme vilkår, herunder den samme pris, som ejeren kan
dokumentere at kunne sælge ejendommen for til anden side.
når andelsboligforeningen er stiftet, skal prisen ved overdragelse af en-
kelte andele i andelsboligforeningen fastsættes i overensstemmelse med
maksimalprisreglerne i andelsboliglovens § 5, herunder reglerne om fast-
sættelse af værdien af andelsboligforeningens ejendom.
til brug for fastsættelse af prisen for en andel i andelsboligforeningen kan
andelsboligforeningen ifølge lovens § 5, stk. 2, vælge mellem 3 forskellige
metoder for ansættelse af værdien af ejendommen. andelsboligforeningen
kan vælge at ansætte værdien ud fra ejendommens anskaffelsespris, den
kontante handelsværdi som udlejningsejendom (valuarvurderingen) eller
på baggrund af den senest ansatte ejendomsværdi efter lov om vurdering
af landets faste ejendomme (den offentlige vurdering).
2.3.2. lovforslaget
                                        7
med lovforslaget foreslås, at de andelsboligforeninger, der stiftes ved er-
hvervelse af en udlejningsejendom, i en periode på 2 år efter foreningens
stiftelse alene kan værdiansætte andelsboligforeningens ejendom til den
pris, andelsboligforeningen har betalt for ejendommen. forslaget omfatter
ikke nybyggede andelsboligforeninger, da der ikke i forhold til disse vur-
deres at være samme spekulationsmuligheder.
herved afskæres muligheden for i forbindelse med stiftelsen at anvende
en valuarvurdering eller den offentlige ejendomsvurdering. forslaget har
til formål at beskytte lejerne i en privat udlejningsejendom mod at lade sig
påvirke af udsigten til urealistisk høje spekulationsgevinster ved indtræ-
den i en andelsboligforening, der stiftes i ejendommen.
der er således set eksempler på, at lejerne forud for eller som led i, at de
tilbydes at købe ejendommen, får udleveret enten en valuarvurdering eller
den seneste offentlige ejendomsvurdering for ejendommen - vurderinger,
som i nogle tilfælde angiveligt har ligget en del over den pris, som lejerne
rent faktisk har fået tilbudt at købe ejendommen til.
dette synes i nogle tilfælde at have ført til, at nogle af de kommende an-
delshavere har været villige til at betale en forholdsvis høj pris for ejen-
dommen, idet de som følge af denne vurdering har ladet sig overbevise
om, at der kan være udsigt til at oppebære en økonomisk gevinst ved vi-
deresalg af andelen i andelsboligforeningen.
tilstedeværelsen af en vurdering, som overstiger den pris, ejendommen
tilbydes til, udgør også en risiko for, at de budgetter, som laves for en
fremtidig andelsboligforening, bliver urealistiske. vurderingen kan f.eks.
indebære, at der budgetteres med for høje indtægter ved salg af de lejlig-
heder, der ved andelsboligforeningens stiftelse ikke sælges, men fortsat
bebos af lejere.
som udgangspunkt burde der i praksis ikke kunne forekomme nævne-
værdige forskelle i den faktiske handelspris for ejendommen og en vurde-
ring af denne i de første år efter andelsboligforeningens stiftelse.
der kan herved blandt andet henvises til den vejledning om vurdering af
andelsboligforeningers ejendomme efter andelsboliglovens § 5, stk. 2, litra
b, som dansk ejendomsmæglerforening har udarbejdet til sine medlem-
mer. det fremgår af vejledningen, at "såfremt man som ejendomsmægler
bliver bedt om at vurdere en ejendom, som indenfor kortere tid - forment-
lig 1-2 år - er blevet handlet f.eks. i forbindelse med, at lejerne har overta-
get den i henhold til reglerne om tilbudspligt, jf. lejelovens §§ 100 ff., er
værdiansættelsen på ejendommen som udgangspunkt den pris, den netop
                                            8
      er blevet handlet til. der findes ikke nogen mere nøjagtig prisindikering
      end netop den pris parterne i en fri og uafhængig handel er blevet enige
      om. ".
      det skal bemærkes, at hverken forekomsten af en valuarvurdering eller
      den seneste offentlige vurdering indebærer nogen garanti for, at de en-
      kelte andele i andelsboligforeningen rent faktisk vil kunne sælges til de
      maksimalpriser, der vil kunne beregnes med udgangspunkt i vurderin-
      gen.
      det foreslås, at karensperioden skal være 2 år. perioden er fastsat i en af-
      vejning af henholdsvis hensynet til at udelukke spekulation i andelsboli-
      gen og hensynet til mobiliteten på boligmarkedet. hvis der fastsættes en
      længere periode, vil der kunne opstå et så stort spænd mellem anskaffel-
      sesprisen og de faktiske handelspriser for sådanne ejendomme, at det vil
      kunne påvirke handelen med boligerne i den pågældende andelsboligfor-
      ening. endvidere kan der ved en længere periode opstå risiko for, at an-
      delsboligforeningerne for at undgå fald i andelsværdierne vil udskyde
      gennemførelsen af større renoveringer af ejendommen i de første år efter
      stiftelsen.
      værdien af de enkelte andele i de af forslaget omfattede andelsboligfor-
      eninger, vil på den baggrund som udgangspunkt ikke ændre sig indenfor
      2-årsperioden. dog vil værdien af andelene i andelsboligforeningen i peri-
      oden stige i takt med, at der afdrages på andelsboligforeningens lån, eller
      at der udføres forbedringer på ejendommen.”
ved lovændringen i 2018 blev ordlyden af bestemmelsen om valuarvurdering i
andelsboligforeningslovens § 5, stk. 2, litra b, ændret. bestemmelsen har heref-
ter følgende ordlyd:
      ”b) den kontante handelsværdi som udlejningsejendom på grundlag af en
      vurdering, der ikke må være ældre end 18 måneder, og som er foretaget af
      en valuar med indsigt i prisfastsættelsen og markedsudviklingen for ud-
      lejningsejendomme.”
det fremgår af dansk ejendomsmæglerforenings vejledning, som er gengivet i
landsrettens dom, at den er bindende for medlemmer af dansk ejendomsmæg-
lerforening.
højesterets begrundelse og resultat
efter andelsboligforeningslovens § 5, stk. 1, må prisen for en andel i en andels-
boligforening ikke overstige, hvad værdien af andelen i foreningens formue,
forbedringer i lejligheden og dens vedligeholdelsesstand med rimelighed kan
                                             9
betinge. det fremgår af § 5, stk. 2, at værdien af andelsboligforeningens ejen-
dom ved beregningen af maksimalprisen i henhold til § 5, stk. 1, kan ansættes
til en af følgende værdier: anskaffelsesprisen (a), den kontante handelsværdi
som udlejningsejendom ifølge en valuarvurdering, som ikke må være mere end
18 måneder gammel (b), eller den senest ansatte offentlige ejendomsvurdering
(c). det fremgår af lovens § 16, stk. 3, at erhververen kan kræve en eventuelt er-
lagt overpris tilbagebetalt, når overdragelsen er sket i strid med § 5.
for højesteret er sagens hovedspørgsmål, om a og b har betalt overpris i strid
med lovens § 5 som følge af, at ejendommens værdi var ansat for højt.
på generalforsamlingen i andelsboligforeningen x den 14. april 2008 blev det
besluttet at ansætte andelsværdien pr. kvadratmeter til 10.042,62 kr. dette skete
på baggrund af valuar ds vurdering af ejendommens kontante handelsværdi
som udlejningsejendom den 26. marts 2008 til 499 mio. kr., jf. lovens § 5, stk. 2,
litra b. prisen på 2.144.503,06 kr. ved overdragelsen af cs lejlighed til a og b
den 25. november 2008 er fastsat på dette grundlag.
ved lov nr. 379 af 20. maj 1992 blev andelsboligforeningslovens bestemmelse
om ansættelse af ejendommens kontante handelsværdi som udlejningsejendom
ændret ved indsættelse af bestemmelsen om, at vurderingen skal foretages af en
statsautoriseret ejendomsmægler, der er valuar, jf. § 5, stk. 2, litra b. formålet
var at undgå omgåelse af prisfastsættelsesreglerne. højesteret finder, at en valu-
arvurdering om ejendommens kontante handelsværdi som udlejningsejendom
skal lægges til grund, når andelsboligforeningen har truffet beslutning herom,
og vurderingen ikke er mere end 18 måneder gammel, medmindre der kan på-
vises væsentlige fejl eller mangler ved vurderingen, eller denne beror på et
åbenbart urigtigt skøn.
valuar d har den 26. marts 2008 vurderet, at ejendomsværdien på dette tids-
punkt var 499 mio. kr. denne vurdering skal ses i sammenhæng med hans vur-
dering af ejendommens handelsværdi til 478,5 mio. kr. i juni 2007 – 3 måneder
efter erhvervelsen af ejendommen for 360 mio. kr. i en handel mellem uafhæng-
ige parter. højesteret finder i overensstemmelse med dansk ejendomsmægler-
forenings vejledning om vurdering af andelsboligforeningers ejendomme, at
der må være en formodning for, at den aftalte pris mellem uafhængige parter
stemmer med den faktiske handelsværdi omkring overdragelsestidspunktet.
selv om ds vurderinger er foretaget kort tid efter handelstidspunktet, er der
imidlertid ikke givet nogen begrundelse for den væsentlige afvigelse fra den
aftalte pris.
                                            10
herefter, og da der efter bevisførelsen ikke er grundlag for at antage, at valuar-
vurderingen alligevel ligger inden for rammen for et rimeligt skøn over ejen-
dommens kontante handelsværdi, finder højesteret, at vurderingen ikke kan
danne grundlag for opgørelse af maksimalprisen i henhold til § 5, stk. 2, litra b.
hvis andelsboligforeningen havde været bekendt med, at ds valuarvurdering
ikke kunne anvendes ved beregningen af maksimalprisen efter § 5, kunne for-
eningen som anført af byretten i stedet som den størst mulige alternative værdi
have valgt at fastsætte andelsværdien på grundlag den senest kendte offentlige
ejendomsvurdering, som på daværende tidspunkt var 427 mio. kr., jf. § 5, stk. 2,
litra c. under disse omstændigheder kan denne værdi derfor træde i stedet for
valuarvurderingen ved ansættelsen af maksimalprisen.
byretten har under anvendelse af den offentlige ejendomsvurdering på 427 mio.
kr. skønsmæssigt fastsat den overpris, der efter andelsboligforeningslovens
§ 16, stk. 3, kan kræves tilbagebetalt, til 1.100.000 kr. ingen af parterne har haft
bemærkninger til denne opgørelse, som højesteret derfor lægger til grund.
da a og b herefter har krav på tilbagebetaling af en overpris på 1.100.000 kr., jf.
andelsboligforeningslovens § 16, stk. 3, tager højesteret deres påstand til følge
med dette beløb.
efter sagens karakter, udfald og forløb stadfæster højesteret byrettens bestem-
melse om sagsomkostninger i forholdet mellem a, b og c. ingen af højesterets-
sagens parter skal betale sagsomkostninger for landsret eller højesteret til no-
gen anden part.
                          thi kendes for ret:
c og c under konkurs skal i forhold til resultatet efter landsrettens dom solida-
risk betale yderligere i alt 1.100.000 kr. med procesrente fra den 8. juli 2011 til a
og b.
byrettens bestemmelse om sagsomkostninger stadfæstes i forholdet mellem a,
b og c.
ingen af højesteretssagens parter skal betale sagsomkostninger for landsret eller
højesteret til nogen anden part.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigel-
se.


text:
                             højesterets dom
                       afsagt onsdag den 14. september 2011
sag 314/2009
(2. afdeling)
puma ag rudolf dassler sport
(advokat steen jørgensen)
mod
coop danmark a/s
(advokat frank bøggild)
i tidligere instans er afsagt dom af sø- og handelsretten den 20. november 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: peter blok, per walsøe, niels grubbe, poul dahl
jensen og henrik waaben.
påstande
appellanten, puma ag rudolf dassler sport, har nedlagt følgende påstande:
1.     indstævnte, coop danmark a/s, skal anerkende, at det af fogedretten i glostrup den
       27. juni 2007 nedlagte forbud er lovligt gjort og forfulgt.
2.     coop danmark a/s forbydes at fremstille, lade fremstille, sælge og/eller markedsføre
       sko med mærker som afbildet i bilag 1b.
3.     coop danmark a/s skal anerkende at have handlet i strid med varemærkeloven ved at
       have markedsført og/eller solgt sko med mærker som afbildet i bilag 1b.
4.     coop danmark a/s skal betale puma ag rudolf dassler sport 500.000 kr. i erstat-
       ning og vederlag forrentet med procesrente fra sagens anlæg.
5.     frifindelse for coop danmark a/s’ betalingspåstand.
coop danmark a/s har påstået stadfæstelse med den ændring, at puma ag rudolf dassler
sport skal betale 500.000 kr. til coop danmark a/s med procesrente.
                                               - 2 -
anbringender
puma ag rudolf dassler sport har anført, at coops sko krænker pumas rettigheder efter
varemærkelovens § 4, stk. 2, og § 4, stk. 1, nr. 2.
vedrørende varemærkelovens § 4, stk. 2, har puma supplerende anført, at form-strippen har
en høj grad af særpræg, er indarbejdet og er velkendt. pumas form-strip har en helt unik og
abstrakt form, som er udviklet af puma specielt som varemærke for sko og ikke har nogen
teknisk funktion. i flere udenlandske retsafgørelser er det lagt til grund, at form-strippen ved
indarbejdelse har fået forøget særpræg. form-strippen blev registreret som varemærke i 1959
og er siden blevet omfattende markedsført og indarbejdet i bl.a. danmark. at den er velkendt,
er lagt til grund i flere danske og udenlandske retsafgørelser og bekræftes af den uhjulpne
markedsundersøgelse, hvor 42 % af de adspurgte ved forevisning af en puma-sko kun påført
form-strippen og ikke mærket puma svarede ”puma”. der er en sådan lighed mellem pumas
mærke og mærket på coop-skoen, at der hos den berørte kundekreds skabes en sammenhæng
mellem mærkerne. coop kan ved at bruge et mærke, der skaber associationer til pumas form-
strip, utvivlsomt sælge flere produkter, hvorfor brugen er utilbørlig.
vedrørende varemærkelovens § 4, stk. 1, nr. 2, har puma henvist til sine anbringender om
lovens § 4, stk. 2, og har supplerende anført, at der foreligger varelighed. der er også mærke-
lighed, navnlig derved at mærket på coop-skoen gengiver puma-form-strippens karakteristika
og særpræg. bedømmelsen af forvekslingsrisikoen skal ske på baggrund af en helhedsbe-
dømmelse af mærkerne og de produkter, som mærkerne anvendes på. på grund af ligheden,
og da både pumas sko og coops sko sælges som stangvarer i supermarkeder og ofte til priser,
der ligger tæt på hinanden, er der en risiko for forveksling mellem pumas form-strip og mær-
ket på coops sko, herunder på den måde, at der antages at være en forbindelse. den uhjulpne
markedsundersøgelse bekræfter, at der er en sådan forvekslingsrisiko, idet 10 % af de ad-
spurgte forvekslede coop-skoen med en puma-sko.
højesteret har i dommen ufr 2008.446 bl.a. udtalt, at der ved fastlæggelsen af beskyttelses-
omfanget for pumas registrerede figurmærke må lægges afgørende vægt på, at andre virk-
somheders muligheder for at gøre brug af udsmykning ikke begrænses i videre omfang end
nødvendigt for at beskytte figurmærket. eu-domstolen har imidlertid efterfølgende i en præ-
judiciel afgørelse af 10. april 2008 i sag c-102/07, adidas mod marca mode, fastslået, at hen-
synet til andre virksomheder – friholdelsesbehovet – ikke må tages i betragtning ved vurde-
ringen af omfanget af en varemærkeindehavers eneret.
                                                - 3 -
coop danmark a/s har supplerende anført, at udsmykning på siderne af sports- og fritidssko,
herunder ved brug af et figurmærke, anvendes i meget vid udstrækning, og at der ved fastlæg-
gelsen af beskyttelsesomfanget for pumas registrerede figurmærke må lægges afgørende vægt
på, at andre virksomheders muligheder for at gøre brug af sådan udsmykning ikke begrænses i
videre omfang end nødvendigt for at beskytte form-strippen, jf. u 2008.446 h. det kan ikke
antages, at eu-domstolen ved sin dom af 10. april 2008 i sag c-102/07 har taget afstand her-
fra. pumas form-strip, der kun har begrænset særpræg, anvendes altid i kombination med to
andre kendetegn, nemlig ordmærket ”puma” og figurmærket, der forestiller en springende
puma. der er ingen risiko for, at gennemsnitsforbrugeren vil forveksle coops sko med en
puma-sko eller tro, at der er en sammenhæng mellem coops sko og puma.
til støtte for sit erstatningskrav har coop henvist til, at der i løbet af 15 uger blev solgt 2.576
par sko. dækningsbidraget derved udgjorde 118.477 kr. inkl. moms. baseret på det realise-
rede salg kan coop på grund af fogedforbuddet gennem fire år have mistet et årligt dæknings-
bidrag på 250.000 kr., eller i alt 1 mio. kr. der skal også ydes erstatning for tilbagetrækning af
sko fra varehuse og tab ved kassering af 304 par sko. hertil kommer erstatning for tort, der
skal dække gener, ulemper og forringet omdømme mv. fuld erstatning for tab og tort oversti-
ger derfor påstandsbeløbet på 500.000 kr.
højesterets begrundelse og resultat
puma ag rudolf dassler sports registrerede figurmærker i form af den såkaldte form-strip
er registreret til brug på sko og kan beskrives som en stribe opdelt i tre baner ved hjælp af
stiplede linjer, som begynder ved sålen midt på skoen ved fodballen og svinger bagud og
opad, mens den indsnævres og ender næsten øverst ved skoens indgang ved hælen. sagen an-
går, om coop danmark a/s ved markedsføringen af den omhandlede sko har krænket disse
figurmærker.
som anført af sø- og handelsretten adskiller den sideapplikation, som anvendtes på coop-
skoen, sig på flere punkter fra pumas registrerede figurmærker. forskellene består navnlig i,
at applikationen på coop-skoen forgrener sig ned mod sålen, således at der opstår en rund
udskæring på størrelse med en 20-krones mønt, der skaber en selvstændig og karakteristisk
forgrening af applikationen pegende bagud. endvidere er applikationen på coop-skoen ført op
mod pløsen og ikke mod hælen, således som pumas mærke er, når det anvendes i den form,
hvori det er varemærkeregistreret i danmark. applikationen på coops sko har som anført af
sø- og handelsretten et ganske andet formsprog end pumas form-strip.
                                               - 4 -
ud fra en helhedsvurdering og med støtte i de foretagne markedsundersøgelser tiltræder høje-
steret, at applikationen på coop-skoen adskiller sig så væsentligt fra pumas form-strip, at der
ikke er risiko for forveksling, heller ikke ved at det antages, at der er en forbindelse med pu-
mas figurmærke. coop har derfor ikke overtrådt varemærkelovens § 4, stk. 1, nr. 2.
da der efter det anførte heller ikke på anden måde er risiko for associering til puma, har coop
– uanset at pumas form-strip må anses for velkendt – endvidere ikke overtrådt varemærkelo-
vens § 4, stk. 2.
højesteret tiltræder derfor, at coop er frifundet for pumas påstande, og at fogedforbuddet er
ophævet.
højesteret finder, at der efter bevisførelsen, herunder karin albeks forklaring, ikke er til-
strækkeligt grundlag for at antage, at coop ville have foretaget yderligere indkøb af den om-
handlede sko. med denne bemærkning tiltræder højesteret, at coops påstand om erstatning
for tab og tort er taget til følge med et skønsmæssigt fastsat beløb på 100.000 kr.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                      thi kendes for ret:
sø- og handelsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal puma ag rudolf dassler sport betale 75.000 kr. til
coop danmark a/s.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
 -
                                  udskrift
                                      af
                     sø- og handelsrettens dombog
                                  ──────────
den 14. januar 2000 har retten i sag
v-0116-98
a/s børsen holding
(advokat christian l. bardenfleth)
   mod
anne marie geertsen aps
(advokat bo vadt christensen)
afsagt følgende
                                    d o m:
sagen angår spørgsmålet, om det for bl.a. kursusvirksomhed registrerede varemærke børsen
som følge af indehaverens virksomhed eller passivitet er blevet en almindelig betegnelse inden
for branchen, jf. varemærkelovens § 28, stk. 2, nr. 2, eller om indehaveren kan forbyde andres
brug af betegnelsen kursus børsen som mærke for kursusvirksomhed.
                                                 - 2 -
sagsfremstilling:
sagsøgeren, a/s børsen holding, har siden 1896 anvendt kendetegnet børsen som
varemærke for en række varer og tjenesteydelser, der står i forbindelse med dagbladet
børsen, der udgives af sagsøgerens datterselskab dagbladet børsen a/s.
     den 11. januar 1985 har a/s børsen holding under reg.nr. vr 00.112 1985 fået ordmærket
børsen registreret i danmark som varemærke for bl.a. klasse 41, herunder
forlagsvirksomhed, bladudgivelse, kursusvirksomhed, arrangement af seminarer og
konferencer, og undervisning.
     sagsøgte, anne marie geertsen aps, er et firma, der under navnet kursus børsen
beskæftiger sig med kursusvirksomhed.
     i maj 1998 modtog dagbladet børsen a/s et brev af 27. maj 1998 fra kursus børsen.
brevet var stilet til personaleafdelingen og annoncerede med medarbejdere, der var uddannet
af kursus børsen, og som blev stillet til rådighed mod betaling med henblik på en mulig efter-
følgende ansættelse. det fremgår af brevet, at anmodning om yderligere oplysning skulle faxes
til kursus børsen. nederst på brevet er anført kursusbørsen og en adresse. i brevets yderste
højre side er trykt en spalte i en changerende gul nuance. på spaltens nederste del er trykt et
logo bestående af en sort kasse med ordet kursus, trykt med hvide bogstaver, og under
kassen ordet børsen, trykt med sorte bogstaver på den gule baggrund. logoet har typografisk
lighed med det logo, som softwarefirmaet lotus anvender. ordet børsen i logoet er trykt med
andre typer end titlen på dagbladet børsen.
     ved skrivelse af 12. juni 1998 til kursus børsen gjorde a/s børsen holdings advokat
opmærksom på den registrerede varemærkeret og anmodede kursus børsen om straks at afstå
fra enhver form for anvendelse af kendetegnet kursus børsen.
     efter forskellig korrespondance anlagde a/s børsen holding den 29. oktober 1998 sag mod
kursus børsen ved flemming geertsen. angivelsen af den sagsøgte part er under sagen efter
parternes enighed ændret til anne marie geertsen aps, i hvilket selskab flemming geertsen er
direktør.
a/s børsen holding har fremlagt diverse materiale til belysning af selskabets anvendelse af
ordene børsen kurser for selskabets kursusvirksomhed. af en tilmeldingskupon til et kursus i
intern markedsføring i marts 1993 fremgår således bl.a., at kuponen skal sendes til børsen
kurser. på kuponen er nederst trykt ordet børsen med fed skrift og nedenunder ordet kurser.
     på forsiden til et kursuskatalog for efteråret 1993 er børsen trykt øverst med fede
                                               - 3 -
bogstaver, og under en tegning er trykt ordet kurser. det fremgår af den tilhørende
tilmeldingskupon bl.a., at kuponen skal sendes til børsen kurser. på kuponen er nederst trykt
børsen kurser på tilsvarende måde som på tilmeldingskuponen til kurset i intern
markedsføring. på en tilmeldingskupon til kurser i 1995 er ordene børsen kurser trykt på
samme måde.
     ordene børsen kurser er endvidere trykt på forsider af kursuskataloger for foråret 1997,
2. halvår 1997/1. halvår 1998, forår/efterår 1998, efterår 1998/forår 1999 og forår/efterår
1999. i kursuskataloget for foråret 1997 er bl.a. anført følgende:
     ".....
velkommen til børsen kurser
foråret 1997.
.....
børsen har afholdt kurser for dansk erhvervsliv i mere end 15 år. og vi forsøger konstant at
udvikle og tilpasse kurserne efter de behov, ønsker og forventninger, vores deltagere har. det
er deres garanti for, at børsen kurser er det rigtige valg.
.....".
     i kursuskataloget for efterår 1998/forår 1999 er angivet "kurser@borsen.dk" som e-mail
adresse og "www.kurser.borsen.dk." som hjemmesideadresse for børsen kurser.
     af en rapport af 23. april 1998 om "det danske kursusmarked - kurser og efteruddannelse i
dansk erhvervsliv 1998" udarbejdet af institut for konjunktur- analyse fremgår bl.a. følgende
oversigt over den private sektors kendskab til 14 private kursusudbydere i 1996, 1997 og
1998:
".....
1998      1997                        1996
1. dti 1. dti                         1. dti
2. ibm 2. dansk industri              2. dansk industri
3. dansk industri                     3. ibm uddannelsescenter   3. ibm uddannelsescenter
4. børsen kurser                      4. oplysningsforbund       4. oplysningsforbund
5. oplysningsforbund                  5. børsen kurser           5. børsen kurser
6. hk modul data                      6. lederens hovedorg       6. dansk management forum
7. mercuri international              7. djøf                    7. mercuri international
                                               - 4 -
8. ledernes hovedorg                  8. dieu                     8. hk modul data
9. dansk management forum             9. dansk management for. 9. dieu
10.force institutterne                10.hk modul data            10.ledernes hovedorg
11.djøf                               11.mercuri international    11.djøf
12.dieu                               12.force institutterne      12.force institutterne
13.tack training                      13.tack training            13.tack training
14.uni-c                              14.uni-c                    14.uni-c.
.....".
anne marie geertsen aps har fremlagt diverse materiale til belysning af den generelle
anvendelse af ordet børsen i kombination med et eller flere ord. af telefonbogen fremgår
således følgende anvendelser:
".....
cyklebørsen
.....
dab bilbørs københavn
.....
pc-børsen
.....
tæppebørsen
.....
vinbørsen
.....".
     af et print af søgning på ordet børsen på internettet fremgår bl.a. følgende anvendelser:
".....
børsen software [a/s børsen holdings datterselskab]
.....
børsen - job [a/s børsen holdings datterselskab]
.....
komponent børsen
.....
                                              - 5 -
børsen silketryk
.....
børsen internet [a/s børsen holdings datterselskab]
.....".
     anne marie geertsen aps har endvidere fremlagt korrespondance fra 1997, herunder en
faktura af 11. juli 1997, mellem en af direktør flemming geertsen ejet virksomhed notes
børsen og et af a/s børsen holdings datterselskaber børsen data kommunikation a/s om en
af sidstnævnte købt edb-ydelse hos notes børsen.
     et eksemplar af notes børsens logo viser, at logoet har typografisk lighed med det logo,
som kursus børsen anvender.
af en udskrift af 1. februar 1999 fra e&s publi-com fremgår bl.a., at selskabet pc børsen aps
er stiftet den 1. august 1997 med flemming geertsen som direktør, og at selskabet
beskæftiger sig med engroshandel med kontormaskiner, edb-maskiner og -udstyr. selskabet
driver virksomhed under navnet pc børsen.
vidneforklaring:
der er under sagen afgivet forklaring af flemming geertsen, der bl.a. har forklaret, at han
stiftede firmaet notes børsen i januar 1996. firmaet havde til formål at samle forskellige lotus
notes løsninger og gjorde dette i samarbejde med lotus og ibm. en af de 150 udviklere, der
lavede applikationer til notes, var børsen data kommunikation a/s. notes børsen eksisterer
ikke længere som udøvende firma. edb-delen blev solgt tilbage til lotus. firmet har aldrig
beskæftiget sig med kursusvirksomhed. selskabet pc børsen aps beskæftiger sig heller ikke
med kursusvirksomhed.
     lotus og notes børsen havde et meget tæt samarbejde. notes børsen lagde sig tæt op af
lotus' markedsføring med henblik på, at de to firmaer skulle fremtræde ens. dette er
baggrunden for, at notes børsens logo har stor lighed med lotus' logo. vidnet har anvendt
dette logo i tilpassede udgaver i de øvrige selskaber, herunder i kursus børsen. vidnet kender
udmærket til børsens kurser og logo. vidnet opfatter ordet børsen som anvendt i notes
børsen og kursus børsen som betegnelse for en markedsplads. kursus børsen betegner
således en markedsplads for kurser.
     virksomheden kursus børsen blev påbegyndt i efteråret 1997. formålet med virksomheden
var at afsætte kurser til arbejdsformidlingskontorerne, og virksomheden blev påbegyndt i
                                                 - 6 -
samarbejde med jens erik parsby fra civiløkonomernes arbejdsløshedskasse. der blev lavet
forskellige kurser, bl.a. kurser til uddannelse af arbejdsledige seniorer i edb, herunder specielt i
notes. kurserne er alene blevet afholdt i samarbejde med arbejdsformidlingskontorerne. der
har ikke været afholdt åbne kurser for private eller erhvervslivet. med skrivelsen af 27. maj
1998 til dagbladet børsen a/s forsøgte kursus børsen at markedsføre de uddannede
arbejdsledige. kursus børsens adresse er altid anført i breve og annoncer.
    bruttoomsætningen siden 1997 i kursus børsen og det senere stiftede anne marie geertsen
aps i 1998 udgjorde i alt 6 mio. kr. der blev afholdt i alt 5 - 6 kurser over hele landet. der var
et mindre underskud i 1998. bruttoomsætningen for 1999, der ikke er opgjort endnu, tegner til
at blive ca. 6 mio kr. med et tilsvarende mindre underskud.
påstande:
a/s børsen holding har nedlagt følgende påstande:
1. anne marie geertsen aps tilpligtes at anerkende at være uberettiget til at gøre
erhvervsmæssig brug af kendetegnet børsen som led i ord- og figurmærke som vist i sagens
bilag 2 og bilag d for kursusvirksomhed, arrangement af seminarer og konferencer samt
undervisning i klasse 41, herunder at markedsføre sig under dette ken detegn i brochurer,
annoncer, kataloger, m.v.
2. anne marie geertsen aps tilpligtes at anerkende at have handlet i strid med god
markedsføringsskik.
3. anne marie geertsen aps tilpligtes at betale til a/s børsen holding et vederlag på kr.
100.000,00 eller et mindre beløb fastsat efter rettens skøn.
anne marie geertsen aps har over for påstand 1 og 2 påstået frifindelse, og over for påstand 3
principalt frifindelse, subsidiært frifindelse mod betaling af et mindre beløb end det påstævnte.
anbringender:
a/s børsen holdings advokat har gjort gældende, at anne marie geertsen aps's erhvervs-
mæssige brug af kendetegnet børsen som led i et ordmærke og børsen som ordelement i et
figurmærke strider mod a/s børsen holdings ret i henhold til varemærkelovens § 4.
                                              - 7 -
    a/s børsen holding har ved registreringen stiftet varemærkeret til varemærket børsen
som ordmærke for alle varer i klasse 41. kendetegnet børsen/børsen kurser har særpræg
som varemærke for tjenesteydelser i klasse 41, herunder specielt kursusvirksomhed. der fore-
ligger det fornødne særpræg i og med, at der er sket registrering af varemærket børsen.
ordet børsen er ikke udvandet i betegnelsen børsen kurser. det er anne marie geertsen
aps's bevisbyrde, at varemærket savner særpræg, og at varemærket er udvandet. anne marie
geertsen aps har hverken dokumenteret, at det er almindeligt at anvende betegnelsen
børsen for kursusvirksomhed, eller at der er tale om en svag varemærkebestanddel.
    a/s børsen holding har under alle omstændigheder indarbejdet kendetegnet
børsen/børsen kurser som varemærke for disse tjenesteydelser, jf. varemærkelovens § 3,
stk. 3, og § 13, stk. 3. børsen kurser er således efter bevisførelsen dokumenteret indarbejdet
gennem 15 år. a/s børsen holding har derfor eneret til at anvende kendetegnet
børsen/børsen kurser og dermed forvekslelige kendetegn som varemærke for disse
tjenesteydelser.
    anne marie geertsen aps gør brug af kendetegnet kursus børsen for tjenesteydelser af
samme eller lignende art som dem, der er omfattet af a/s børsen holdings rettigheder til
varemærket børsen. yderligere foreligger der lighed mellem a/s børsen holdings registrerede
ordmærke børsen og ord- og figurmærket kursus børsen, som anne marie geertsen aps
anvender. det er uden betydning, at der ikke er samme kundekreds for de to kursusvirksom-
heder, idet der ikke er hjemmel til at foretage nogen opdeling af varemærkeretten i
varemærkelovens § 4. der er derfor forvekslingsrisiko, jf. varemærkelovens § 4, stk. 1,
herunder at det kan antages, at der er en forbindelse mellem a/s børsen holdings mærker og
anne marie geertsen aps's mærker.
    a/s børsen holding har ikke accepteret anne marie geertsen aps's brug af kendetegnet
kursus børsen ved ikke at have reageret over for brugen af kendetegnene notes børsen og pc
børsen. hverken notes børsens eller pc børsens virksomheder ligger indenfor a/s børsen
holdings forretningsområde. a/s børsen holding har ikke på noget tidspunkt givet mærket
børsen frit i alle tjenesteydelser.
anne marie geertsen aps har endvidere handlet i strid med god markedsføringsskik ved at
have anvendt et forretningskendetegn, der ikke tilkommer selskabet, jf. markedsføringslovens
§ 1, jf. § 5.
a/s børsen holdings advokat har til støtte for påstanden om betaling af 100.000 kr. gjort
gældende, at anne marie geertsen aps forsætligt har krænket a/s børsen holdings
                                               - 8 -
varemærkeret til varemærket børsen, hvorfor selskabet skal udrede et rimeligt vederlag for
udnyttelsen heraf, jf. varemærkelovens § 43, stk. 1. der foreligger i hvert fald grov
uagtsomhed henset til, at direktør flemming geertsen var fuldt bekendt med a/s børsen
holdings varemærkeret.
    licensafgiften inden for branchen ligger typisk på 5 %. der er derfor rigelig plads til det
påståede vederlag på 100.000 kr., hvis der tages udgangspunkt i et beløb på 5 % af den
oplyste bruttoomsætning. det skal efter retspraksis tillægges særlig vægt ved udmålingen, at
der foreligger en utilbørlig udnyttelse af a/s børsens holdings betydelige goodwill.
    ud fra en rimelighedsbetragtning skal anne marie geertsen aps endvidere udrede vederlag,
selvom retten ikke måtte nå frem til, at selskabet forsætligt eller uagtsomt har krænket a/s
børsen holdings varemærkeret, jf. varemærkelovens § 43, stk. 2.
anne marie geertsen aps's advokat har gjort gældende, at anvendelsen af ordene kursus
børsen ikke indebærer nogen varemærkeretlig krænkelse, idet der er sket en udvanding af
ordet børsen som ordmærke, hvorved varemærkeretten til dette ord er bortfaldet. endvidere
har a/s børsen holding ikke dokumenteret en sådan indarbejdelse af betegnelsen børsen
kurser, at der kan opnås beskyttelse.
    anne marie geertsen aps's advokat har nærmere gjort gældende, at ordene børsen og
kurser udgør svage mærkebestanddele, og at betegnelserne børsen og kurser er almindelig
kendte og anvendte betegnelser. betegnelsen børsen kurser har derfor ikke tilstrækkeligt
særpræg til at udelukke andre fra anvendelsen af betegnelsen børs/børsen i sammenhæng
med kurser. anne marie geertsen aps er derfor berettiget til at anvende ordet børsen i den
konkrete sammenhæng.
    der er endvidere ingen risiko for forveksling, idet der er tale om forskellige kundekredse.
kursus børsen henvender sig alene til arbejdsformidlingskontorerne. a/s børsen holding
henvender sig til professionelle erhvervsfolk.
    a/s børsen holding har ikke gjort indsigelse mod anvendelsen af ordet børsen i notes
børsen på trods af samhandel med firmaet og heller ikke mod anvendelsen af ordet i pc
børsen.
anne marie geertsen aps har heller ikke handlet i strid med god markedsføringsskik.
a/s børsen holding er ikke berettiget til erstatning. der er ikke dokumenteret noget tab. anne
marie geertsen aps har hverken uagtsomt eller forsætligt krænket a/s børsen holdings
rettigheder. kursus børsens logo er en videreførelse af notes børsens logo. det har også her
                                              - 9 -
betydning, at a/s børsen holding har udvist egen skyld ved manglende indsigelse mod de
nævnte anvendelser af ordet børsen. der er endvidere ikke tale om snyltning eller angreb på
a/s børsen holdings kundekreds. der er netop tale om forskellige kundekredse.
    såfremt retten måtte finde, at der er grundlag for at tilkende et vederlag, bør vederlaget
nedsættes, da der er tale om et svagt mærke uden særpræg, og da a/s børsen holding har
udvist egen skyld. man kan ikke uden videre anvende licensafgiften som beregningsgrundlag
ved udmålingen af vederlag efter varemærkelovens § 43. der kan højst blive tale om et ve-
derlag på 10.000 - 20.000 kr.
sø- og handelsrettens afgørelse:
patent- og varemærkestyrelsen fandt i 1985, at betegnelsen børsen besad fornødent
særpræg til at kunne registreres som a/s børsen holdings ordmærke for bl.a. kursus- og
undervisningsvirksomhed.
    anne marie geertsen aps findes ikke at have godtgjort, at udtrykket børsen skulle have
mistet sit særpræg for så vidt angår kursus- og undervisningsvirksom
hed. der er således ikke godtgjort, at betegnelsen børsen er blevet almindelig inden for
denne branche.
    der findes ikke at være grundlag for statuere, at varemærkeretten til betegnelsen børsen
skulle være fortabt ved, at a/s børsen holding ikke har gjort indsigelse mod andres anvendelse
af betegnelsen børsen i forbindelse med andre varer og tjenesteydelser end kursus- og
undervisningsvirksomhed, herunder anvendelsen af betegnelsen børsen i notes børsen og pc
børsen.
det lægges til grund, at a/s børsen holding under varemærket børsen kurser sælger kursus-
og undervisningsvirksomhed, og at anne marie geertsen aps under navnet kursus børsen
sælger kursus- og undervisningsvirksomhed. der foreligger derfor vareartslighed i
varemærkelovens forstand, jf. herved varemærkelovens § 4, stk. 1, nr. 2.
   anne marie geertsen aps's brug af betegnelsen kursus børsen indebærer, at a/s børsen
holdings ordmærke børsen er føjet til ordet kursus. der foreligger således brug af samme
eller lignende mærke, og varemærket børsen må anses velkendt. at parterne har benyttet
forskellig typografisk opsætning, er uden betydning.
    uanset, at det lægges til grund, at anne marie geertsen aps's kundekreds alene er ar-
bejdsformidlingskontorerne, findes der herefter at foreligge risiko for forveksling, herunder at
det antages, at der er forbin- delse mellem mærkerne.
                                             - 10 -
    på denne baggrund kan a/s børsen holding forbyde anne marie geertsen aps's brug af
mærket børsen for kursusvirksomhed m.v., jf. varemærkelovens § 4, stk. 1, nr. 2, og
påstanden herom tages til følge. af de samme grunde findes anne marie geertsen aps ved
anvendelsen af kursus børsen som forretningskendetegn at have handlet i strid med god
forretningsskik, jf. markedføringslovens § 1, jf. § 5, hvorfor påstanden herom tages til følge.
efter direktør flemming geertsens forklaring lægger retten til grund, at denne var bekendt
med a/s børsen holdings anvendelse af varemærket børsen, herunder navnlig i forbindelse
med kursusvirksomhed. herefter findes anne marie geertsen aps i hvert fald groft uagtsomt at
have krænket varemærkeretten. efter bevisførelsen findes det godtgjort, at der er knyttet en
betydelig goodwill til a/s børsen holdings kursusvirksomhed. efter et samlet skøn finder retten,
at anne marie geertsen aps bør betale a/s børsen holding et beløb på 100.000 kr. i vederlag
efter varemærkelovens § 43, stk. 1.
                          thi kendes for ret:
sagsøgte, anne marie geertsen aps, tilpligtes at anerkende at være uberettiget til at gøre
erhvervsmæssig brug af kendetegnet børsen som led i ord- og figurmærke som vist i sagens
bilag 2 og bilag d for kursusvirksomhed, arrangement af seminarer og konferencer samt
undervisning i klasse 41, herunder at markedsføre sig under dette kendetegn i brochurer,
annoncer, kataloger, m.v.
anne marie geertsen aps tilpligtes at anerkende at have handlet i strid med god
markedsføringsskik.
anne marie geertsen aps skal inden 14 dage til sagsøgeren, a/s børsen holding, betale
100.000 kr. samt sagens omkostninger med 25.000 kr.
                                      elmer
eigil pedersen                    preben kendal
                                     (sign.)
                            - 11 -
       udskriftens rigtighed bekræftes
p. j. v. sø- og handelsretten, den 13/01-00


text:
                        højesterets kendelse
                             afsagt fredag den 6. april 2018
sag 233/2017
a kærer østre landsrets afgørelse i sagen:
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat michael juul eriksen)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i svendborg den 4. september 2017 og af
østre landsrets 21. afdeling den 14. september 2017.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: marianne højgaard pedersen, poul dahl jensen og
lars hjortnæs.
påstande
a har nedlagt påstand om, at østre landsrets kendelse af 14. september 2017 ændres, således
at det fastslås, at tilhørerne burde have fået adgang til at overvære retsmødet på samme vilkår
som alle andre.
anklagemyndigheden har påstået afvisning for så vidt angår kære indgivet af a. såfremt
kæremålet tillades admitteret for så vidt angår t, har anklagemyndigheden påstået
stadfæstelse.
sagsfremstilling
t blev tiltalt for bl.a. medvirken til et groft overfald mod en fængselsbetjent. han blev ved
retten i svendborgs dom af 28. september 2017 frifundet for denne del af tiltalen. dommen
blev anket til østre landsret til domfældelse i overensstemmelse med tiltalen for byretten.
                                                 - 2 -
hovedforhandlingen mod t og en medtiltalt begyndte ved retten i svendborg den 4.
september 2017. begge de tiltalte var efter det oplyste tilknyttet bandegrupperingen x, t
angiveligt som præsident.
forud for hovedforhandlingen foretog fyns politi en risikovurdering, og der blev afholdt et
møde mellem fyns politi og retspræsidenten for retten i svendborg. det blev i den forbindel-
se aftalt, at personer med banderelationer og andre utryghedsskabende personer skulle afvises
ved hovedindgangen til retten. om sikkerhedsforanstaltninger var i politiets operationsbefa-
ling anført bl.a., at det med baggrund i trusselsvurderingen var vigtigt, at der var sikkerhed, ro
og orden og tryghed om retsmødet, hvorfor der etableredes adgangskontrol til domhuset, såle-
des at x og sympatisører samt andre utryghedsskabende personer blev afvist ved
hovedindgangen, medmindre de pågældende kunne fremvise en vidneindkaldelse. med hen-
syn til familie til de tiltalte skulle det begrænses til forældre. en politiinspektør godkendte, at
der etableredes adgangskontrol, og retspræsidenten tiltrådte sikkerhedsforanstaltningerne. om
morgenen den 4. september 2017 blev sikkerhedsforanstaltningen ændret således, at de tiltal-
tes familier tillige omfattede ægtefæller og samlevere.
som følge af adgangskontrollen blev a nægtet adgang til retsmødet den 4. september 2017.
politiet vurderede, at han havde tilknytning til x og afviste ham i medfør af politilovens § 4,
stk. 2. relationen mellem t og a er uvis. i byretten blev a præsenteret som t’ bror, mens han
for landsretten blev præsenteret som t’ farbror. dette kan imidlertid ikke bekræftes af
udskrifter fra cpr. udover a blev tillige en anden person, b, der efter det oplyste er t’
svoger, og som ligeledes har tilknytning til x, afvist af politiet.
afvisningen af de to tilhørere blev efter oplæsningen af anklageskriftet og de to tiltaltes stil-
lingtagen hertil indbragt for retten af t’ beskikkede forsvarer. han gjorde gældende, at
afvisningen var uberettiget og uhjemlet. på retsformandens forespørgsel oplyste anklageren,
at trusselsituationen i sagen var vurderet høj og henviste til indsatslederen for yderligere
oplysninger. indsatslederen kom herefter til stede og oplyste, at de politimæssige tiltag var
iværksat for, at retshandlingen kunne forløbe i god ro og orden, og at politiet havde
oplysninger om, at de tiltalte tidligere havde plejet omgang med det kriminelle miljø. hvis der
var mange til stede i retssalen, kunne det udvikle sig. forsvareren protesterede mod, at de to
                                               - 3 -
tilhørere var blevet udelukket fra retsmødet, og gjorde endvidere gældende, at fyns politi ikke
under et møde med rettens præsident, hvor forsvarerne ikke deltog, på forhånd kunne be-
stemme, hvem der måtte deltage i retsmødet, og at en eventuel afvisning i givet fald skulle ske
i medfør af retsplejelovens § 28 b, stk. 3. anklageren påstod foranstaltningen opretholdt.
retsformanden afsagde herefter følgende kendelse:
      ”det er oplyst, at politiet i forlængelse af et møde med bl.a. rettens præsident har beslut-
      tet at iværksætte adgangskontrol ved retsbygningen under hele hovedsagens forløb. det
      må antages, at beslutningen er truffet i medfør af politilovens § 4, stk. 2. det er oplyst,
      at politiets instruks omfatter personer med bandetilknytning og øvrige utryghedskaben-
      de personer, som politiet er beføjet til at afvise ved rettens indgang. nære familiemed-
      lemmer og andre tilhørere, der ikke opfylder denne beskrivelse, er ikke omfattet af in-
      struksen. aktuelt er det oplyst, at en bror, a, og en svoger, b, til tiltalte t – begge med
      tilknytning til x – er blevet afvist ved indgangsdøren.
      efter højesterets afgørelse af den 4. juni 2013 (u2013.2571h) udelukker politiets kom-
      petence efter politilovens § 4 ikke, at retten udøver sin kompetence til at sikre sig, at
      retsplejelovgivningen, herunder kravet til offentlig rettergang, bliver iagttaget. retsfor-
      mandens kompetence hertil må anses for udledt af hans originære retsledelseskompe-
      tence, der generelt bl.a. kommer til udtryk i retsplejelovens § 150 og § 151 og mere spe-
      cielt i § 28 b, stk. 3.
      politiets beslutning er efter det oplyste foretaget på grundlag af en høj trusselsvurdering.
      under hensyn hertil og til karakteren af forhold 1 og 10 og oplysningerne om de tiltaltes
      bandetilhørsforhold, finder retten, at politiet har haft tilstrækkeligt grundlag for at etab-
      lere adgangskontrol til retsbygningen. da afvisningen af personer samtidig er begrænset
      til personer med bandetilhørsforhold og øvrige utryghedsskabende personer, er politiets
      foranstaltning proportional, og retten finder ikke grundlag for at tilsidesætte eller ændre
      politiets foranstaltning generelt og fremadrettet.
      der må tillægges politiet en vis skønsmargin ved administrationen af foranstaltningen,
      herunder ved vurderingen af ”utryghedskabende personer”. retten finder på det forelig-
      gende grundlag ikke, at der er anledning til at tilsidesætte politiets vurdering ved afvis-
      ningen af de 2 konkret navngivne personer.
      hvis tilhørere, der er blevet afvist adgang til retsbygningen af politiet, mener sig afvist
      med urette i forhold til ovennævnte kriterier, vil rettens formand kunne tage konkret
      stilling til, om den eller de pågældende, kan tillades adgang til retsbygningen og rets-
      salen.
      derfor bestemmes:
                                                - 4 -
       politiets beslutning om generelt under hovedforhandlingen at afvise personer med ban-
       detilknytning eller øvrige utryghedsskabende personer ved indgangen til retsbygningen
       tilsidesættes eller ændres ikke.
       rettens formand kan tage stilling til spørgsmål om adgang til retsbygningen og retsalen
       for så vidt angår personer, der i henhold hertil mener sig afvist med urette.
       politiets beslutning om afvisning af a og b tilsidesættes ikke.”
advokat michael juul eriksen kærede ved kæreskrift af 4. september 2017 på vegne af a
byrettens kendelse til østre landsret. anklagemyndigheden påstod kendelsen stadfæstet.
østre landsret stadfæstede ved kendelse af 14. september 2017 byrettens kendelse med føl-
gende begrundelse:
       ”kæremålet angår, om det var med rette, at byretten ikke tilsidesatte politiets beslut-
       ning, hvorefter a blev afvist fra hovedforhandlingen og dermed blev udelukket fra at
       overvære straffesagen mod sin nevø. i straffesagen er nevøen tiltalt for et groft overfald
       på en fængselsfunktionær.
       det er oplyst, at politiet og retten i svendborg ved præsidenten har indgået aftale om, at
       personer med bandetilknytning og i øvrigt utryghedsskabende personer ikke gives ad-
       gang til retsbygningen under sagen. politiets indsatsleder har oplyst for byretten, at de
       politimæssige tiltag er iværksat for at sikre, at retshandlingen kan forløbe i god ro og
       orden.
       a og en yderligere person blev afvist af politiet den 4. september 2017, da de ønskede
       adgang til hovedforhandlingen. for byretten har anklageren oplyst, at begge personer af
       politiet anses for at være tilknyttet bandegrupperingen x.
       det var herefter ikke i strid med retsplejelovgivningens krav om offentlig rettergang el-
       ler retsplejemæssige hensyn i øvrigt, at byretten ikke tilsidesatte politiets afvisning af
       a.”
advokat michael juul eriksen søgte herefter den 28. september 2017 som forsvarer for t
procesbevillingsnævnet om tredjeinstansbevilling. anklagemyndigheden udtalte sig imod
tredjeinstansbevilling. ved brev af 16. november 2017 meddelte procesbevillingsnævnet t
tilladelse til kære til højesteret. den 14. december 2017 kærede a kendelsen til højesteret.
anbringender
                                                - 5 -
a har vedrørende spørgsmålet om rette kærende anført navnlig, at det var en fejl, at
ansøgningen til procesbevillingsnævnet om kæretilladelse blev indgivet af tiltalte i sagen, t,
og at det rettelig burde have fremgået, at ansøgningen blev indgivet på vegne af a, der har en
retlig interesse i sagen. det skyldtes udelukkende en fejl på advokat michael juul eriksens
kontor. advokatfejl får almindeligvis ikke betydning til skade for klienten, herunder i sager
vedrørende overskridelse af ankefrister mv., når advokatfejlen ikke skyldes grunde, som kan
tilregnes klienten.
hertil kommer, at også t har en retlig interesse i spørgsmålet, idet han bl.a. ønskede, at
familien fik mulighed for at overvære sagen, ligesom spørgsmålet er af principiel betydning.
vedrørende afvisningen af tilhørerne er anført navnlig, at retten ikke kan udelukke en bred
kreds af personer fra et offentligt retsmøde på grund af en formodning om, at de pågældende
ikke kan holde sig inden for rammerne af retsplejelovens § 151 og i øvrigt overlade det til
politiets skøn at vurdere dette. højesteret har i ufr 2013.2571 fastslået, at der skal foretages
en konkret vurdering, således at offentligheden i retsplejen ikke udhules.
rettens hjemmel til at nægte personer adgang til et offentligt retsmøde findes i retsplejelovens
§ 28 b, stk. 3. dette kræver, at personernes tilstedeværelse kan påvirke tiltaltes eller eventuel-
le vidners forklaringer. de to afviste tilhørere er i familie med t og bekendte til den anden
tiltalte, c, og begge de tiltalte var indforståede med, at tilhørerne var til stede under
hovedforhandlingen. der var heller ingen vidner, der havde fremsat indvendinger mod, at
tilhørerne var til stede under hovedforhandlingen, og såfremt det havde været tilfældet, måtte
situationen afklares konkret.
af ordlyden af retsplejelovens § 151 kan udledes, at hvis en person under et retsmøde ikke
overholder de instrukser, der er givet, eller i øvrigt opfører sig støjende eller på anden måde
påvirker hovedforhandlingen, kan personen bortvises fra retssalen. der findes modsat ikke
hjemmel i retsplejelovens § 151 til, at vurderingen om udelukkelse af visse persongrupper kan
foretages på forhånd, således at rettens formand kan nægte en bred kreds af personer adgang
til et offentligt retsmøde på baggrund af en formodning fra politiet om, at de pågældende ikke
kan holde sig inden for rammerne af retsplejelovens § 151. indsatslederen forklarede, at poli-
tiets vurdering var baseret på, at tilhørerne efter politiets opfattelse ikke kunne opføre sig or-
                                                 - 6 -
dentligt under retsmødet, hvilket så tilsyneladende gjaldt for en meget bred kreds af personer.
politiet har således ikke foretaget en konkret vurdering i forhold til den enkelte person, og
med den valgte fremgangsmåde vil retten aldrig få lejlighed til konkret at vurdere, om betin-
gelserne for at nægte adgang for personer, der er stille og rolige og på ingen måde er bandere-
laterede, er opfyldt. derved sker der en alvorlig udhuling af princippet om offentlighed i rets-
plejen.
retten kan således ikke nægte en meget stor og bred kreds af personer adgang til et offentligt
retsmøde baseret på en formodning om, at de pågældende ikke kan holde sig inden for ram-
merne af retsplejelovens § 151 og i øvrigt overlade det til politiets skøn at vurdere dette. de
pågældende får derved frataget deres mulighed for at få prøvet og eventuelt kæret, om betin-
gelserne for at fravige offentlighedsprincippet i forhold til dem er til stede. i modsat fald vil
denne afgørelse generelt tillade, at det er politiet, der regulerer, hvem der skal have adgang på
baggrund af, at man anteciperer overtrædelse af rammerne i retsplejelovens § 151, uden at der
er noget konkret, der tilsiger, at dette skulle ske. med landsrettens kendelse vil der i fremtiden
kunne opstå en uheldig og utilsigtet retstilstand, hvor der på forhånd vil kunne udelukkes sto-
re personkredse fra at overvære retssager, uden at betingelserne herfor er opfyldt.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at kæremålet skal afvises, da kæremålet efter advo-
kat michael juul eriksens bemærkninger må forstås således, at det er indgivet af a, som
imidlertid ikke har fået tilladelse af procesbevillingsnævnet til at kære til højesteret, jf.
retsplejelovens § 973. det forhold, at der er begået advokatfejl, kan ikke medføre, at
kæremålet admitteres, da der ikke er hjemmel til, at højesteret kan se bort fra en manglende
kæretilladelse, uanset årsagen hertil. a må i stedet rette henvendelse til
procesbevillingsnævnet og søge at opnå kæretilladelse, selv om ansøgningen er fremsat for
sent, jf. retsplejelovens § 973, jf. § 968 a, stk. 2.
det tiltrædes, at t har en retlig interesse i kæremålet, idet han som tiltalt i sagen kan have
interesse i, at retsmødet er offentligt tilgængeligt, herunder at hans familie har mulighed for at
overvære sagen, jf. ufr 2013.2571, hvor det var de tiltalte i sagen, der kærede kendelsen til
højesteret. henset til, at t har en retlig interesse i kæremålet, udtaler anklagemyndigheden
sig efter omstændighederne ikke imod, at kæremålet admitteres for så vidt angår t.
                                               - 7 -
såfremt kæremålet admitteres, gøres det gældende, at selv om det klare udgangspunkt er, at
retsmøder er offentlige, jf. retsplejelovens § 28 a, angiver loven samtidig en række bestem-
melser om begrænsning af tilhørere til retsmøder (§ 28 b) og dørlukning (§§ 29-29 e), hvor
kompetencen er tillagt retten. herudover kan retsformanden udvise tilhørere af retssalen, jf.
retsplejelovens § 151. efter politilovens § 4 har politiet – af hensyn til at forebygge fare for
forstyrrelse af den offentlige orden samt fare for enkeltpersoners og den offentlige sikkerhed –
kompetence til at rydde og afspærre samt etablere adgangskontrol til områder.
højesteret har i ufr 2005.2436 og ufr 2013.2571 mere generelt angivet en ramme for kom-
petencefordelingen mellem retten og politiet i relation til bl.a. adgangskontrol i forbindelse
med afviklingen af en retssag. højesteret fandt, at kompetencen i relation til disse spørgsmål
tilkom politiet i medfør af politilovens § 4, idet den dømmende ret af egen drift eller efter an-
modning påser den politimæssige foranstaltnings overensstemmelse med retsplejemæssige
hensyn. højesteret anførte endvidere, at prøvelsen sker på det grundlag, som byretten har,
eller som byretten med rimelighed kan tilvejebringe bl.a. ved uddybende spørgsmål til den
mødende anklager.
i den foreliggende sag har politiet i medfør af politilovens § 4 truffet beslutning om adgangs-
kontrol i forbindelse med afviklingen af hovedforhandlingen. retten har herefter på begæring
foretaget en prøvelse af den etablerede adgangskontrol og nægtelsen af at lade a deltage i
retsmødet. retten har herved foretaget en konkret vurdering på baggrund af bl.a. vidneførsel
af den ansvarlige polititjenestemand. der ses ikke at have foreligget konkrete oplysninger for
retten, som skulle indikere, at den etablerede adgangskontrol skulle rejse spørgsmål om
adgangskontrollens overensstemmelse med retsplejelovgivningen og retsplejemæssige
hensyn.
det kan endvidere ikke anses for en betingelse, at afviste personer rent faktisk har haft adgang
til retsmødet. dette vil jo kunne betyde, at der netop opstår fare for forstyrrelse af den offent-
lige orden samt enkeltpersoners sikkerhed. heller ikke det forhold, at adgangskontrollen for-
inden var aftalt med rettens præsident, er problematisk, men et naturligt og hensigtsmæssigt
led i forberedelsen af sagen, at retten orienteres om politiets sikkerhedsvurdering og forvente-
de tiltag i den forbindelse. om denne orientering sker skriftligt, telefonisk eller ved et møde,
kan ikke anses for afgørende.
                                                - 8 -
i den foreliggende sag har byretten ved kendelsen efter begæring konkret foretaget en prøvel-
se af adgangskontrollen og afvisningen af a og begrundet kendelsen, hvorfor det ikke kan
lægges til grund, at spørgsmålet konkret har været afgjort på forhånd.
højesterets begrundelse og resultat
byretten traf ved kendelse af 4. september 2017 afgørelse om ikke at tilsidesætte politiets be-
slutning om at afvise a og b ved indgangen til retsbygningen. landsretten stadfæstede, at
politiets afvisning af a ikke blev tilsidesat.
kæremålet for højesteret angår, om det var med rette, at a blev udelukket fra at overvære
hovedforhandlingen.
kæreberettigelse
tiltalte i sagen, t, har søgt om og har fået procesbevillingsnævnets tilladelse til at kære
afgørelsen til højesteret, mens tilhøreren, a, har kæret afgørelsen til først landsretten og nu
højesteret.
landsrettens afgørelse i en kæresag kan kun kæres med procesbevillingsnævnets tilladelse, jf.
retsplejelovens § 973, 1. pkt. a har ikke fået tilladelse til at kære kendelsen. højesteret har
ikke hjemmel til at se bort fra, at der ikke foreligger en kæretilladelse, og a’ kæremål skal
derfor afvises.
anklagemyndigheden har efter omstændighederne ikke udtalt sig imod, at kæremålet admitte-
res for så vidt angår t.
t har fået procesbevillingsnævnets tilladelse til at kære til højesteret. selvom kendelsen ikke
var direkte rettet mod t, har han retlig interesse i at få behandlet kæremålet, idet han er tiltalt i
sagen, og idet det på det foreliggende grundlag må antages, at a er i familie med t. højesteret
admitterer herefter kæremålet for så vidt angår t, således at den påstand, der er nedlagt af a
anses for nedlagt af t.
kompetencespørgsmålet
                                                - 9 -
som anført i højesterets kendelse af 4. juni 2013 (ufr 2013.2571) har politiet bl.a. til opgave
at forebygge fare for forstyrrelse af den offentlige orden samt fare for enkeltpersoners og den
offentlige sikkerhed, jf. politilovens § 4, stk. 1. i det omfang det er nødvendigt for at forebyg-
ge den nævnte fare, kan politiet rydde og afspærre områder samt etablere adgangskontrol til
områder, jf. politilovens § 4, stk. 2. efter disse bestemmelser kan politiet også etablere ad-
gangskontrol i forbindelse med hovedforhandlingen i f.eks. en straffesag og nægte personer
adgang til retsbygningen og dermed til at overvære hovedforhandlingen. politiets dispositio-
ner efter politilovens § 4 kan indbringes for politidirektøren, hvis afgørelser kan påklages til
rigspolitichefen som led i den administrative rekurs, jf. retsplejelovens § 109. en afgørelse
efter politilovens § 4 kan endvidere efterprøves ved domstolene ved anlæg af en civil retssag,
jf. grundlovens § 63. det er rettens opgave i forbindelse med en retssag, f.eks. en straffesag, at
sikre sig, at retsplejelovgivningen, herunder kravet om offentlig rettergang, bliver overholdt,
og at retsplejemæssige hensyn i øvrigt bliver iagttaget. politiets kompetence efter politilovens
§ 4 udelukker ikke, at retten af egen drift eller efter anmodning træffer afgørelse om, hvorvidt
politiets dispositioner efter politilovens § 4 er i overensstemmelse med retsplejelovgivningen
og retsplejemæssige hensyn.
byrettens prøvelse af politiets adgangskontrol i en sag som den foreliggende består i – på det
grundlag som byretten havde, eller som byretten kunne tilvejebringe bl.a. ved uddybende
spørgsmål til den mødende anklager – at bedømme, om politiets beslutning om at nægte en
person adgang til retsbygningen er i overensstemmelse med retsplejelovgivningens krav om
offentlig rettergang.
den konkrete vurdering
i den foreliggende sag blev spørgsmålet om afvisningen af a som tilhører indbragt for retten
kort efter hovedforhandlingens begyndelse, idet de tiltaltes beskikkede forsvarere protesterede
mod, at politiet havde nægtet ham adgang til hovedforhandlingen. på retsformandens
forespørgsel oplyste anklageren, at trusselsituationen i sagen var vurderet høj og henviste til
indsatslederen for yderligere oplysninger. retsformanden tilkaldte herefter indsatslederen,
som kom til stede for at forklare om baggrunden for at nægte a og yderligere en person
adgang til retsmødet. indsatslederen oplyste, at de politimæssige tiltag var iværksat for, at
retshandlingen kunne forløbe i god ro og orden. politiet var i besiddelse af oplysninger om, at
de tiltalte tidligere havde plejet omgang med det kriminelle miljø, og at det kunne udvikle sig,
                                               - 10 -
hvis der var for mange til stede i retssalen. forespurgt af t’ beskikkede forsvarer oplyste
indsatslederen, at den medtiltalte ikke havde noget at frygte fra de pågældende tilhørere. efter
at have hørt parternes argumenter for og imod nægtelse af adgang for de to tilhørere afsagde
retsformanden bl.a. med henvisning til højesterets kendelse i ufr 2013.2571 kendelse om, at
han ikke fandt grundlag for at tilsidesætte politiets beslutning om at afvise de to tilhørere.
højesteret finder på den anførte baggrund, at retsformanden tog konkret stilling til, om afvis-
ningen skulle tilsidesættes ud fra retsplejelovgivningen og retsplejemæssige hensyn.
højesteret finder ikke grundlag for at tilsidesætte retsformandens vurdering.
højesteret stadfæster herefter landsrettens afgørelse.
                                        thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
statskassen skal betale kæresagens omkostninger for højesteret.


text:
                      højesterets kendelse
                        afsagt torsdag den 15. januar 2015
sag 30/2014
jørgen dragsdahl
(advokat rené offersen, beskikket)
mod
bent jensen
(advokat k. l. németh, beskikket)
i påkendelsen har deltaget tre dommere: poul dahl jensen, jens peter christensen og hanne
schmidt.
påstande
indstævnte, bent jensen, har anmodet om, at det pålægges politiets efterretningstjeneste at
udlevere dokumenter, som er omfattet af hans editionsbegæring af 31. juli 2014.
appellanten, jørgen dragsdahl, har protesteret mod, at dokumenterne udleveres.
politiets efterretningstjeneste har protesteret mod udlevering af klassificerede dokumenter,
men har ikke indvendinger mod udlevering af delvist afklassificerede dokumenter i ekstrahe-
ret form.
sagsfremstilling
sagen er en privat straffesag, der behandles i den borgerlige retsplejes former. sagen angår,
om bent jensen med 35 udsagn har overtrådt straffelovens § 267 i forhold til jørgen drags-
dahl.
højesteret har ved kendelse af 17. april 2009 i sag 10/2009 (ufr 2009, s. 1854) pålagt politi-
ets efterretningstjeneste at udlevere en række dokumenter, i det omfang de var afklassifice-
                                                 - 2 -
rede. udleveringen skete til brug for den foreliggende sag, da den verserede ved retten i
svendborg.
anbringender
bent jensen har navnlig anført, at de dokumenter, som han ønsker udleveret, er af afgørende
betydning for sagens udfald. dokumenterne vil godtgøre, at samtlige de udsagn, han har
fremsat, er sande. de omtvistede dokumenter vedrører bl.a. aflytninger, som blev gennemført
for omkring 30 år siden. hverken statens sikkerhed eller hensynet til fremmede magter kan
begrunde, at dokumenterne ikke udleveres.
i det omfang politiets efterretningstjeneste måtte være af den opfattelse, at hensyn til frem-
mede magter gør sig gældende, kan der foretages nødvendige udstregninger i de dokumenter,
der udleveres. sagen er anlagt af jørgen dragsdahl med påstand om straf. tilbageholdelse af
oplysninger, som kan udleveres af efterretningstjenesten uden at krænke nogens rettigheder
eller bringe statens sikkerhed i fare, vil stride mod principperne i artikel 6 i den europæiske
menneskerettighedskonvention.
jørgen dragsdahl har navnlig anført, at indholdet af editionsbegæringen i vidt omfang er en
gentagelse af tidligere editionsbegæringer, hvor politiets efterretningstjeneste har afvist af-
klassificering, hvilket senere er blevet støttet af byretten, østre landsret og højesteret. editi-
onsbegæringen omfatter ikke relevante oplysninger af betydning. bent jensens editionsbegæ-
ringer bygger på en adgang til efterretningstjenestens arkiv, som jørgen dragsdahl ikke har.
denne forskel stiller parterne ulige ved oplysning af sagen.
personfølsomme oplysninger i dokumenterne vil kunne skade jørgen dragsdahl og tredje-
mand i andre sammenhænge end dem, der måtte være relevante for oplysningen af nærvæ-
rende sag. der er ved afklassificering og fremlæggelse af yderligere materiale betydelig risiko
for, at dette offentliggøres, selv om det fremlægges bag lukkede døre, således som det hidtil
har været gjort med dokumentation fra efterretningstjenesten. der er gentagne gange gjort
brug af både klassificerede og afklassificerede oplysninger til skade for jørgen dragsdahl og
tredjemand.
politiets efterretningstjeneste har navnlig anført, at dokumenterne nævnt i editionsbegærin-
gens punkt 1-2 og 6-8 er klassificerede, men at dokumenterne nævnt i editionsbegæringens
                                                - 3 -
punkt 3-5 og 9 er delvist afklassificerede. udlevering af de klassificerede dokumenter vil
være til skade for statens sikkerhed og forholdet til fremmede magter. de delvist afklassifice-
rede dokumenter kan udleveres i ekstraheret form.
højesterets begrundelse og resultat
i en sag som den foreliggende kan bent jensen, hvis han dømmes, pålægges ikke alene civil-
retlige følger, men også straf. der er under sagen nedlagt påstand om bøde. sagens karakter
indebærer, at der ved afgørelsen skal tages hensyn til principperne i artikel 6 i den europæi-
ske menneskerettighedskonvention, jf. herved højesterets kendelse af 17. april 2009 i sag
10/2009 (ufr 2009, s. 1854).
en offentlig myndighed, der nægter at give samtykke til udlevering af fortrolige dokumenter
efter retsplejelovens § 169, stk. 1, jf. § 299, kan pålægges at udlevere disse dokumenter, hvis
hensynet til hemmeligholdelse bør vige for hensynet til oplysning af en sag, jf. § 169, stk. 2,
2. pkt. dette gælder dog ikke, hvis nægtelsen er begrundet med hensynet til statens sikkerhed
eller statens forhold til fremmede magter, jf. § 169, stk. 2, 3. pkt.
politiets efterretningstjeneste har oplyst, at dokumenterne nævnt i editionsbegæringens punkt
1-2 og 6-8 og dele af dokumenterne nævnt i begæringens punkt 3-5 og 9 er klassificerede.
efterretningstjenesten har på opfordring hertil, jf. retsplejelovens § 169, stk. 2, 1. pkt., anført,
at det for de klassificerede dele af dokumenterne gælder, at det vil være til skade for statens
sikkerhed og statens forhold til fremmede magter, hvis der sker udlevering. efterretningstje-
nesten har i forbindelse med editionsbegæringen foretaget en fornyet konkret vurdering af,
om dokumenterne eller yderligere dele heraf kan afklassificeres, men har vurderet, at der ikke
er grundlag herfor. højesteret finder ikke grundlag for at tilsidesætte efterretningstjenestens
oplysning om, at nægtelsen af at udlevere dokumenterne er begrundet i hensynet til statens
sikkerhed og til statens forhold til fremmede magter. højesteret har herefter ikke hjemmel til
at ophæve tavshedspligten for så vidt angår dokumenterne nævnt i punkt 1-2 og 6-8 og de
klassificerede dele af dokumenterne nævnt i punkt 3-5 og 9. det bemærkes herved, at det ikke
findes at stride mod principperne i artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention,
at politiets efterretningstjeneste ikke pålægges at udlevere de klassificerede dokumenter.
                                                - 4 -
når en part fremsætter begæring om tredjemandsedition efter retsplejelovens § 299, må tred-
jemands og modpartens interesse i hemmeligholdelse efter omstændighederne afvejes over for
partens interesse i udlevering af dokumenter.
politiets efterretningstjeneste har ingen indvendinger mod at udlevere de delvist afklassifice-
rede dokumenter i ekstraheret form. derimod protesterer jørgen dragsdahl mod udlevering
også for så vidt angår de afklassificerede dele af dokumenterne. jørgen dragsdahl har bl.a.
anført, at bent jensens editionsbegæringer bygger på en arkivadgang, som jørgen dragsdahl
ikke har haft, og at denne forskel stiller parterne ulige ved oplysning af sagen. endvidere har
jørgen dragsdahl anført, at personfølsomme oplysninger i de omtvistede dokumenter vil
kunne skade ham og tredjemand i andre sammenhænge end dem, der måtte være relevante for
oplysningen af den foreliggende sag.
de sigtelser, som jørgen dragsdahl påstår bente jensen idømt straf for at have udbredt, drejer
sig om jørgen dragsdahls påståede agentvirksomhed, der bl.a. har været i politiets efterret-
ningstjenestes søgelys. de delvist afklassificerede dokumenter angår efter det oplyste bl.a.
efterretningstjenestens undersøgelser af disse forhold. højesteret finder på baggrund heraf, at
dokumenterne kan være af betydning for sagens udfald.
højesteret finder, at bent jensens interesse i udlevering af de afklassificerede dele af doku-
menterne vejer tungere end jørgen dragsdahls interesse i hemmeligholdelse. politiets efter-
retningstjeneste skal således, i det omfang dokumenterne er afklassificerede, udlevere kopi af
dokumenterne nævnt i editionsbegæringens punkt 3-5 og 9, jf. retsplejelovens § 299.
det fremgår ikke af politiets efterretningstjenestes udtalelser til sagen, om de delvist afklassi-
ficerede dokumenter allerede helt eller delvist er udleveret til brug for sagen i forlængelse af
højesterets kendelse af 17. april 2009. på den baggrund pålægges det efterretningstjenesten at
udlevere dokumenterne, i det omfang de er afklassificerede, uanset om de pågældende doku-
menter tidligere er udleveret til brug for sagen.
                                          thi bestemmes:
politiets efterretningstjeneste skal, i det omfang dokumenterne er afklassificerede, udlevere
dokumenterne nævnt i punkt 3-5 og 9 i editionsbegæringen af 31. juli 2014.


text:
                             højesterets dom
                          afsagt fredag den 27. august 2010
sag 392/2007
(1. afdeling)
torben degn-hansen
(advokat carl-johan howitz)
mod
jørgen stephensen
(advokat flemming kragh hansen, beskikket)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 2. afdeling den 15. august 2007.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: torben melchior, peter blok, lene pagter
kristensen, poul dahl jensen og henrik waaben.
påstande
appellanten, torben degn-hansen, har nedlagt følgende påstande:
principal påstand:
handelen i det betingede skøde af 14. marts 2005 anses for ophævet med brev af 10. novem-
ber 2006 og brev af 21. november 2006, idet indstævnte, jørgen stephensen, ikke har opfyldt
betingelserne i det betingede skøde, og ejendommen (ejerlejlighed nr. 1), matr. nr. 1 k borup
by, gørløse, kan således ikke udstykkes yderligere. idet jørgen stephensens beboelse er
ulovlig, skal han fraflytte ejendommen inden en af højesteret fastsat frist, dog ikke længere
end 3 måneder fra endelig domsafsigelse, samt betale 136.247,08 kr., opgjort pr. 30. april
2007, hvortil kommer påkravsgebyr på 2.211,65 kr. og procesrente af de for sent erlagte beløb
fra forfaldstidspunktet til betaling sker.
selvstændig påstand:
                                               - 2 -
jørgen stephensen skal endvidere betale yderligere forfalden leje/pligtig pengeydelse med
6.193,09 kr. pr. måned fra den 30. april 2007 med procesrente indtil endelig fraflytning.
den deponerede del af købesummen, 880.000 kr., frigives med deponeringsrenter til jørgen
stephensen, dog modregnes jørgen stephensens gæld til torben degn-hansen opgjort pr.
fraflytningsdagen.
herudover skal jørgen stephensen aflyse stævningen samt aflyse det betingede skøde af 14.
marts 2005 samt de betingede pantebreve.
jørgen stephensens beboelse er yderligere ophævet på grund af konstaterede ulovlige el-in-
stallationer, som han har installeret. han skal også af denne grund fraflytte ejendommen samt
betale skyldige pengeydelser som ovenfor anført med procesrente.
torben degn-hansen skal tillægges omkostninger for landsretten.
subsidiær påstand:
såfremt højesteret måtte acceptere landsrettens dom, ændres dommen derhen, at fællesarea-
lerne ikke er omfattet af handelen, idet dette, som erkendt mellem parterne, ligger uden for
den reelle aftale. endvidere skal jørgen stephensen betale sin forholdsmæssige andel af fæl-
lesudgifterne opgjort i henhold til et ejerforeningsregnskab.
mere subsidiær påstand:
såfremt højesteret måtte finde, at aftalen omfatter fællesarealerne, skal jørgen stephensen
betale sin forholdsmæssige andel af fællesudgifterne opgjort i henhold til et ejerforenings-
regnskab.
jørgen stephensen har over for torben degn-hansens påstande påstået frifindelse.
jørgen stephensen har i øvrigt nedlagt følgende påstande:
principalt:
                                                - 3 -
mod jørgen stephensens fraflytning fra lejligheden inden 3 måneder fra højesterets dom,
mod aflysning af det betingede skøde og aflysning af landsretsstævningen og mod frigivelse
af den deponerede købesum i henhold til det betingede skøde til torben degn-hansen med
vedhængende renter skal torben degn-hansen betale i alt 3.450.000 kr., subsidiært et mindre
beløb, dog ikke under 2.500.000 kr., med procesrente af 1.100.000 kr. fra overtagelsesdagen
den 1. marts 2005 og af restbeløbet fra påstandens nedlæggelse for højesteret den 5. septem-
ber 2007.
subsidiær påstand:
torben degn-hansen skal give endeligt skøde til jørgen stephensen på ejerlejlighed nr. 3 af
matr.nr. 1 k borup by, gørløse, beliggende fruervadvej 12, 3320 skævinge, på vilkår som
angivet i betinget skøde tinglyst den 3. august 2005.
torben degn-hansen skal endvidere anerkende, at jørgen stephensen er berettiget til at lade
en landinspektør foretage følgende arbejde for torben degn-hansens regning med henblik på
at færdiggøre udstykningssagen:
udfærdige sædvanlige tegningsbilag,
udfærdige sædvanlig arealberegning,
attestere kvalitetskravene, jf. ejerlejlighedslovens § 10 litra a) – e), samt
udfærdige sædvanlig ejerlejlighedsfortegnelse
på grundlag af
dels den tinglyste anmeldelse af og fortegnelse over ejerlejligheder, ejerlejlighed 1 og 2, der
er udfærdiget af torben degn-hansen og dennes daværende hustru den 13. juli 2004, tiltrådt
af landinspektøren den 24. juni 2004, samt tiltrådt af kommunen den 18. november 2004,
dels de arealangivelser og angivelser af fællesarealer mv., der er anført i dokumentet ”påteg-
ning af anmeldelse af og fortegnelse over ejerlejligheder” i forbindelse med opdelingen af
ejerlejlighed nr. 1 i ejerlejlighed 1 og 3, dateret den 12. juli 2005, og tiltrådt af skævinge
kommune den 14. september 2005,
                                               - 4 -
alt med de mindre korrektioner i påstanden højesteret måtte finde nødvendige.
mere subsidiært:
stadfæstelse.
over for jørgen stephensens påstande har torben degn-hansen påstået frifindelse.
anbringender
jørgen stephensen har til støtte for sin nye principale betalingspåstand anført, at torben
degn-hansen og hans nu fraskilte ægtefælle, karen inge degn-hansen, også efter, at østre
landsret den 15. maj 2007 fremkom med en tilkendegivelse om sagens udfald, og efter lands-
rettens dom af 15. august 2007, har gjort alt, hvad der står i deres magt for at forhindre, at han
kan få endeligt skøde på ejerlejligheden. på baggrund af en henvendelse til hillerød kom-
mune den 7. juni 2007 fra torben degn-hansens advokat tilbagekaldte kommunen den 4. juli
2007 skævinge kommunes erklæring af 14. september 2005 (i dommen angivet som 13.
september 2005) vedrørende ”anmeldelse og fortegnelse over ejerlejligheder”. endvidere
anmodede torben degn-hansens advokat den 6. juli 2007 tinglysningsdommeren i hillerød
om at aflyse det betingede skøde af 14. marts 2005. aflysning af det betingede skøde fandt
herefter sted den 10. juli 2007, hvilket dog efterfølgende blev omgjort af østre landsret ved
kendelse af 29. august 2007. endelig har der siden september 2009 verseret en sag i hillerød
kommune vedrørende jørgen stephensens ret til at være bopælsregistreret på ejendommen.
denne sag er rejst af karen inge degn-hansen, som ved henvendelse til kommunen har for-
søgt at få denne til at træffe afgørelse om, at han uberettiget er bopælsregistreret på ejendom-
men. disse begivenheder viser, at der tilsyneladende ikke er grænser for, hvad torben degn-
hansen og hans tidligere ægtefælle vil gøre for at umuliggøre eller i hvert fald besværliggøre
den udstykningsproces, som er nødvendig, for at han kan få endeligt skøde.
til støtte for den beløbsmæssige opgørelse af betalingspåstanden har jørgen stephensen hen-
vist til den ejendomsmæglervurdering af 5. december 2007, som torben degn-hansen selv
har tilvejebragt.
hans principale påstand skal i forhold til hans subsidiære påstande forstås således, at han vil
foretrække at få medhold i den principale påstand, hvis han får medhold for et beløb på
                                                - 5 -
mindst 2.500.000 kr. han mener ikke, at torben degn-hansen har krav på leje for tiden efter
den 1. marts 2005, jf. nedenfor, men hvis højesteret måtte mene noget andet, er han indfor-
stået med, at et beløb herfor kan fragå i hans krav på betaling af mindst 2.500.000 kr.
jørgen stephensen har til støtte for sin frifindelsespåstand over for torben degn-hansens
påstand om betaling af leje anført, at han i tiden efter 1. marts 2005 har betalt ydelser på sit
realkreditlån og derfor ikke bør pålægges også at betale leje.
torben degn-hansen har navnlig anført, at det var jørgen stephensens egen skyld, at hande-
len ikke blev gennemført, idet han undlod at udnytte byggetilladelsen. i sommeren 2007 var
byggetilladelsen bortfaldet, og det var herefter ikke muligt at gennemføre handelen. det var
derfor naturligt og ikke uberettiget at rette henvendelse til kommunen om tilbagekaldelse af
udstykningssagen og til tinglysningsdommeren om aflysning af det betingede skøde. sagen
om jørgens stephensens folkeregisterforhold er rejst af hans daværende ægtefælle, og han har
intet med den at gøre.
med hensyn til den beløbsmæssige opgørelse af jørgen stephensens principale påstand har
torben degn-hansen bestridt, at der kan tages udgangspunkt i vurderingen fra ejendoms-
mægleren. der er tale om en retningsgivende udtalelse fra december 2005, og den forudsæt-
ter, at der er tale om en udstykket og istandsat ejerlejlighed, hvilket ikke er tilfældet. jørgen
stephensen har tidligere bestridt, at den kan lægges til grund, og han har trods opfordring
hertil ikke taget skridt til afholdelse af syn og skøn.
supplerende sagsfremstilling
i ejendomsmægler peter reinholdts erklæring af 5. december 2005 hedder det bl.a.:
       ”retningsgivende udtalelse – matr. nr. 1 k borup by, gørløse.
       de har anmodet os fremkomme med en retningsgivende udtalelse om;
                den aktuelle markedsværdi af en 177 kvm stor ejerlejlighed beliggende i ejen-
                dommens 1. sal samt
                om prisudviklingen for tofamilieshuse og dobbelthuse siden 2001, og
                den skønnede værdi af et grundstykke på ca. 5.000 kvm beliggende i tilslutning
                til den vurderede ejendom.
       …
                                              - 6 -
     ejendommen er besigtiget den 24. november 2005 hvor torben degn-hansen fremviste
     ejendommen og besvarede de stillede spørgsmål.
     ejendommen skal summarisk beskrives således:
     matr. nr. 1 k borup by, gørløse
     ejendomsværdi 2004                                  2.600.000 kr.
     heraf grundværdi                                      539.900 kr.
     grundareal                                          8.700 kvm.
     samlet boligareal, jvf. bbr                           769 kvm.
     ifølge den fremlagte ejerlejlighedsfortegnelse bliver ejendommen opdelt i 3 ejerlejlig-
     heder på hhv. 328 kvm, 177 kvm, og 144 kvm.
     herudover disponerer ejerforeningens medlemmer over 267 kvm. fællesrum. de har
     bedt os besvare følgende spørgsmål:
     1.
     ”hvad er den aktuelle markedsværdi af ejerlejligheden på 177 kvm. med de til stampar-
     cellen hørende fællesfaciliteter og grundareal”
     besvarelse:
     henset til ejendommens stand og beliggenhed, herunder de store fællesarealer og her-
     lighedsværdier der er knyttet til stedet, vil vi ansætte værdien af den udstykkede ejerlej-
     lighed til kontant
                                             kr. 3.450.000
                       skriver kroner tremillionerfirehundredeogfemtitusinde
     værdiansættelse bygger på den forudsætning at ejerlejligheden fremstår nyistandsat
     med maling, gulve m.v.
     2.
     ”hvordan har prisudviklingen været i perioden medio 2001 til ultimo 2005 for den vur-
     derede ejendom”
     besvarelse:
     det statistiske materiale for ejerlejligheder beliggende i skævinge er ”ikke eksiste-
     rende” og jeg har derfor taget udgangspunkt i toldskats statistik for ”udviklingen i
     kontantpriser for tofamilie- og dobbelthuse kommunegruppe 1+2+3” (tabel vedlægges).
     prisudviklingen siden primo 2001 og frem til ultimo 2004 har været på ca. 38%, hertil
     skal lægges prisudviklingen i 2005 som skønsmæssigt er på 9%, eller i alt ca. 47%.”
forklaringer
                                                - 7 -
til brug for højesteret er der afgivet forklaringer af ole stilling og lone henriksen, der
begge er ansat i hillerød kommune, samt supplerende forklaring af landsinspektør erik jen-
sen.
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder højesteret, at det betingede skøde af 14.
marts 2005 må forstås således, at jørgen stephensen også fik andel i ejendommens grund og
fællesarealer i øvrigt, og at det alene skyldes torben degn-hansens forhold, at det betingede
skøde ikke blev afløst af et endeligt skøde.
jørgen stephensen påstod den 5. september 2007 i sit svarskrift for højesteret som sin mere
subsidiære påstand erstatning mod fraflytning af ejendommen. denne påstand, som må anses
for en påstand om ophævelse og erstatning, og som højesteret mod torben degn-hansens
protest tillod fremsat, blev imidlertid først i et processkrift af 13. oktober 2008 ændret til jør-
gen stephensens principale påstand. højesteret finder, at jørgen stephensen på denne bag-
grund først kan anses for at have ophævet købsaftalen den 13. oktober 2008.
højesteret finder, at torben degn-hansen ved at nægte at vedstå handelen har gjort sig skyl-
dig i grov og væsentlig misligholdelse. endvidere lægger højesteret efter bevisførelsen til
grund, at torben degn-hansen og dennes daværende ægtefælle også i tiden efter landsrettens
afgørelse i sagen har søgt at forhindre en gennemførelse af ejendomsoverdragelsen i overens-
stemmelse med det betingede skøde. på denne baggrund finder højesteret, at jørgen stephen-
sen den 13. oktober 2008 – uanset at han hidtil havde fastholdt købet – var berettiget til i ste-
det at hæve aftalen og kræve erstatning.
højesteret finder, at der ved erstatningsfastsættelsen skal tages udgangspunkt i ejerlejlighe-
dens værdi på ophævelsestidspunktet i oktober 2008. i den retningsgivende udtalelse af 5.
december 2005 fra ejendomsmægler peter reinholdt blev ejerlejlighedens handelsværdi på
daværende tidspunkt ansat til 3.450.000 kr. denne vurdering, der er ensidigt indhentet af tor-
ben degn-hansen, er i sig selv behæftet med en vis usikkerhed, hvortil kommer, at der også
må tages hensyn til det almindelige prisfald på fast ejendom i tiden frem til oktober 2008. det
må endvidere tages i betragtning, at det ved vurderingen var forudsat, at ejerlejligheden var
udstykket og nyistandsat.
                                                - 8 -
ved erstatningsopgørelsen må der tillige tages hensyn til, at jørgen stephensen og hans fami-
lie uden at betale for brugsretten har boet i lejligheden efter ophævelsen i oktober 2008. her-
til kommer, at jørgen stephensen i perioden frem til ophævelsen udover varme alene har be-
talt fællesudgifter med ca. 930 kr. om måneden, hvilket ikke kan antages at have været til-
strækkeligt til at dække lejlighedens andel af fællesudgifterne.
på den anførte baggrund finder højesteret, at det beløb, som torben degn-hansen skal betale
til jørgen stephensen på de vilkår, der fremgår af jørgen stephensens principale påstand, her-
under frigivelse af det deponerede beløb på 880.000 kr. til torben degn-hansen, skønsmæs-
sigt kan fastsættes til 2.500.000 kr. med procesrente fra den 13. oktober 2008. i dette omfang
tager højesteret jørgen stephensens principale påstand til følge.
det følger af det anførte, at jørgen stephensen frifindes for torben degn-hansens påstande i
det omfang, der ikke er taget hensyn hertil ved erstatningsopgørelsen i henhold til jørgen ste-
phensens påstand.
ud over sagens værdi er der ved fastsættelse af sagsomkostninger taget hensyn til det betyde-
lige arbejde, som sagen har påført modparten.
                                      thi kendes for ret:
mod jørgen stephensens fraflytning fra lejligheden inden 3 måneder fra højesterets dom,
mod jørgen stephensens aflysning af det betingede skøde og aflysning af landsretsstævnin-
gen, og mod frigivelse af den deponerede købesum i henhold til det betingede skøde til tor-
ben degn-hansen med vedhængende renter, skal torben degn-hansen til jørgen stephensen
betale i alt 2.500.000 kr. med procesrente fra den 13. oktober 2008.
landsrettens sagsomkostningsafgørelse stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal torben degn-hansen betale 200.000 kr. til statskas-
sen.
                                               - 9 -
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.