text:
- mne
                                          udskrift
                                               af
                          sø- & handelsrettens dombog
                                         ____________
                                             dom
afsagt den 20. juni 2016.
v-99-15
                                     malermester kaj vejby & søn mm
                                     v/peter vejby
                                     (advokat palle møller jørgensen)
                                     mod
                                     e. vejbys eftf. aps
                                     (advokat tommy olesen)
indledning og parternes påstande
hovedspørgsmålet i sagen er, om anvendelsen af navnet e. vejbys eftf. som selskabsnavn er
i strid med selskabslovens § 2, stk. 2.
                                                  -2-
sagen er anlagt ved retten i aalborg den 9. juli 2015, men er ved kendelse af 5. november
2015 henvist til sø- og handelsretten i medfør af retsplejelovens § 225, stk. 3, jf. § 225, stk. 1,
nr. 4 og nr. 6.
malermester kaj vejby & søn mm v/peter vejby har nedlagt påstand om, at e. vejbys eftf.
aps skal anerkende at være uberettiget til at benytte betegnelsen e. vejbys eftf. som forret-
ningskendetegn og herunder som selskabsnavn.
e. vejbys eftf. aps har nedlagt påstand om frifindelse.
oplysningerne i sagen
malermester kaj vejby & søn mm v/peter vejby (herefter kaj vejby & søn) er et malerfirma
hjemmehørende i hjørring, som i dag drives af peter vejby. virksomheden er ifølge udskrift
fra erhvervsstyrelsen registreret med startdato den 30. december 1997.
peter vejby har overtaget malerfirmaet fra sin far, kaj vejby. generationsskiftet skete i to
etaper. det fremgår således af købekontrakt underskrevet af kaj vejby og peter vejby den 24.
april 1996, at kaj vejby pr. 1. januar 1996 overdrog halvdelen af forretningen ”malermester
kaj vejby” til sønnen peter vejby. ved købet overtog peter vejby den ideelle anpart af firma-
ets aktiver og passiver, herunder halvdelen af virksomhedens goodwill, inventar mv. den
24. april 1998 underskrev kaj vejby og peter vejby endnu en købekontrakt, hvorefter peter
vejby overtog den sidste halvdel af forretningen ”malermester kaj vejby & søn”. overdra-
gelsesdagen blev aftalt til den 31. december 1997.
e. vejbys eftf. aps (herefter e. vejbys eftf.) er et malerfirma med afdelinger i hjørring, frede-
rikshavn og aalborg. virksomheden er ifølge udskrift fra erhvervsstyrelsen stiftet den 1. ja-
nuar 2014 af dvi holding aps ved jens bøje jensen. selskabet har adresse i aalborg, og jens
bøje jensen er registreret som selskabets direktør.
                                                      -3-
den 3. december 2013 indgik e.vejbys eftf. aps under stiftelse og malermester erland vejby
olesen aps en aftale om overdragelse af malerfirmaet erland vejby olesen til e. vejbys eftf.
overtagelsesdagen blev aftalt til den 1. januar 2014. af aftalens præamble fremgår det at:
      ”malerfirmaet erland vejby olesen *…+ er grundlagt i 1904. virksomhedens aktiviteter
      drives via anpartsselskabet malermester erland vejby olesen aps *…+ og udfører alle
      former for maleropgaver for industrien, boligforeninger, private mv. primært i frede-
      rikshavn og omegn. erland vejby olesen, der er tredje generation i firmaet, ønsker at af-
      hænde virksomheden i forbindelse med pensionering.
      …”
ifølge aftalen overtog e. vejbys eftf. virksomhedens goodwill, samt navne og andre rettig-
heder for i alt 100.000 kr. samt virksomhedens øvrige aktiver for 200.000 kr.
af aftalens pkt. 9.2 og 9.4 fremgår følgende:
      ”køber må således fortsat anvende navnet malerfirmaet erland vejby olesen og deraf af-
      ledte navne o.lign. (f.eks. e. vejbys eftf.) i forbindelse med den fortsatte drift af virksom-
      heden, idet dette er en væsentlig del af den overdragne goodwill.
      …
      sælger overdrager til køber alle rettigheder til e-mailadressen e.vejby@mail.dk og even-
      tuelle domænenavne, som er knyttet til virksomheden.”
aftalen var for køber underskrevet af jens bøje jensen og for sælger af erland vejby olesen,
som underskrev sig ”erland v. olesen”.
overdragelsen af malervirksomheden blev under overskriften ”erland vejby giver penslen
videre” omtalt den 16. januar 2014 på frederikshavn maritime erhvervsparks hjemmeside.
det fremgår af udskrift fra erhvervsstyrelsen, at erland vejby olesen havde drevet maler-
firma i personligt regi fra den 1. oktober 1972 til den 31. december 2008. virksomheden hav-
de adresse i lendum. den 5. marts 2009 stiftede erland vejby olesen selskabet malermester
erland vejby olesen aps, som havde adresse i frederikshavn. den 15. januar 2014 blev sel-
skabets navn ændret til evo aps.
                                                -4-
ved brev af 1. oktober 2014 anmodede advokat palle møller jørgensen på vegne af kaj vejby
& søn e. vejbys eftf. om at ophøre med brugen af navnet ”e. vejbys eftf”.
ifølge udprint fra virk.dk (bilag g) fremkom der ved søgning på ”vejby” 85 firmaer m.v.,
hvori ordet ”vejby” indgår. et enkelt af firmaerne udover parterne er et malerfirma, som
drives under navnet ”rosenholm malerforretning v/ rené vejby”.
af udskrift fra wikipedia (bilag h) fremgår, at der er tre byer i danmark, som hedder vejby.
ifølge oplysninger fra danmarks statistik var der i 2015 131 personer med efternavnet vejby.
i 2016 var tallet 132. vejby er ikke på ankestyrelsens liste over frie efternavne. vejby fremgår
ikke af ankestyrelsens liste over beskyttede firma- og kunstnernavne.
forklaringer
der er under sagen afgivet forklaring af peter vejby, jens bøje jensen, kaj vejby, niels peter
arildsen, per moltsen, uffe ziegler og erland vejby olesen.
peter vejby har forklaret bl.a., at han er malermester i hjørring og har 8 ansatte. han har væ-
ret maler i 24 år og heraf 20 år som selvstændig. de udfører primært maleropgaver i hjørring
by og omegn. han købte sin fars forretning ad to omgange og overtog i den forbindelse også
forretningens goodwill. firmaet omtales i det daglige som ”maleren vejby”. han bliver også
selv kaldt ”vejby” i lokalområdet.
han kender erland vejby olesen, som har været malermester i frederikshavn. hans maler-
firma var kendt under navnet erland vejby olesen. han er bekendt med, at erland vejby
olesen også har haft kunder i hjørring. der var ingen forveksling mellem de to malerfirma-
er.
på et tidspunkt fik han henvendelser om, at der kørte nogle biler rundt med navnet vejby, og
der var flere, som spurgte ham, om han havde købt nye biler og skiftet navn. det viste sig, at
                                                -5-
hans firma var blevet forvekslet med e. vejbys eftf. e. vejbys eftf. havde sat et skilt op på en
central vej i hjørring, hvorfor flere kunder og en svend, som han havde ansat for nylig, troe-
de, at han havde flyttet forretningen. det er både folk, han har kendt i forvejen, samt nogle
han ikke kender, der har forvekslet firmaerne.
han har udført maleropgaver for per moltsen. per moltsen kontaktede ham og spurgte, om
han havde lavet om på firmaet, da han havde set en bil med navnet vejby, der viste sig at til-
høre jens bøje jensens firma.
han udførte malerarbejde for peter arildsen sidste sommer. peter arildsen havde inden da
henvendt sig til ham, da han troede, at han havde solgt firmaet. peter arildsen havde set et
skilt tilhørende e. vejbys eftf. på ringvejen.
uffe ziegler er snedkermester, og de er begge medlemmer af et lokalt uddannelsesudvalg i
hjørring. uffe ziegler havde set et skilt tilhørende e. vejbys eftf. og spurgte ham derfor, om
han havde åbnet en ny afdeling i frederikshavn.
han har ikke kendskab til, at hans kunder ved en fejl har fået udført malerarbejde af e. vej-
bys eftf. han har ikke modtaget post, der var stilet til e. vejbys eftf. der er ingen kunder, der
har reklameret til ham vedrørende arbejde udført af ansatte hos e. vejbys eftf.
idet de to virksomheders navne er lette at forveksle, frygter han for sit gode ry i branchen, og
for at kunderne kommer til at vælge e. vejbys eftf. ved en fejl.
jens bøje jensen har forklaret bl.a., at han er indehaver af dvi aps med 17 ansatte, som ud-
fører industrirengøringsopgaver over hele danmark. i forbindelse med facaderengøringer
spurgte kunderne ofte, om de kunne male facaden eller kendte en maler. det var derfor nær-
liggende for ham at opstarte et malerfirma. han er ikke selv maleruddannet. han mødte er-
land vejby olesen, da han kiggede efter lokaler i frederikshavn. erland vejby olesen ønske-
de at lukke sin virksomhed. de begyndte herefter at forhandle om, at han skulle købe maler-
firmaet og overtage lokalerne. de havde advokater til at ordne det juridiske i forbindelse
                                               -6-
med overdragelsen. han overtog virksomheden den 1. januar 2014, herunder 4 biler og tre
ansatte. det var væsentlig for ham at kunne anvende firmanavnet, da det var et gammelt
firma. han ændrede dog navnet fra malermester erland vejby olesen aps til e. vejbys eftf.
aps, da firmanavnet ellers ville blive for langt. erland vejby olesen syntes, at det ændrede
navn var en god idé. han havde inden sagen ikke kendskab til peter vejbys firma. han om-
taler selv erland vejby olesen som erland eller erland vejby.
erland vejby olesen havde ikke nogen hjemmeside for virksomheden, men han overtog fir-
maets e-mailadresse. den er ikke længere i brug.
han mener, at der på de biler, som han overtog, stod ”e. vejby olesen”.
hans malerfirma har nu også lokaler i hjørring, da én af de ansatte bor i hjørring, og der er
en del opgaver for dvi i hjørring. der er i dag 18-19 ansatte. malerfirmaet har også lokaler
sammen med dvi i aalborg.
de ansatte, der bor i hjørring og i frederikshavn, tager firmabilen med hjem efter arbejde.
ved virksomhedsovertagelsen overtog han også et kundekartotek. kunderne var spredt
geografisk ud over hele nordjylland. i hjørring har han hjørring forbrændingsanlæg som
kunde. han har ikke markedsført malerfirmaet aktivt i hjørring på grund af denne sag, bort-
set fra skiltet ved ringvejen.
da han modtog brevet fra peter vejbys advokat, havde han ikke tidligere været i kontakt
med peter vejby. han har ikke oplevet forveksling mellem deres firmaer. han har ikke været
i kontakt med de tre vidner.
han ønsker ikke at ændre navnet, da han har købt navnet. det vil være dyrt at ændre navnet,
da han har sit logo mange steder, blandt andet i isen på en ishockeybane. han satte skiltet op
på ringvejen i midten af 2014.
                                                 -7-
kaj vejby har bl.a. forklaret, at han er tidligere malermester i hjørring. han åbnede sin virk-
somhed i 1964 sammen med sin svoger. virksomheden hed hansen & vejby indtil 1982, hvor
de delte firmaet, og han ændrede firmanavn til ”malermester kaj vejby”. hans søn, peter
vejby, er udlært som maler i firmaet, og han købte sig ind i firmaet i 1996. malerfirmaet har
primært kunder i hjørring og omegn men også i frederikshavn og skagen.
erland vejby olesen drev malerfirma under dette navn omkring brønderslev og aalborg og
kun lidt i hjørring. der var ingen, der forvekslede de to malerfirmaer.
niels peter arildsen har bl.a. forklaret, at han har været kunde hos kaj vejby & søn i mange
år. han er bosat i hjørring. han har kendt peter vejby, siden han var barn. han så et skilt på
ringvejen i hjørring, hvor der stod ”malerfirmaet vejbys eftf.”, og han troede, at peter vejby
havde solgt firmaet eller var gået konkurs. han traf efterfølgende tilfældigt enten kaj vejby
eller peter vejby, som sagde, at skiltet ikke tilhørte dem. han kontaktede ikke det andet fir-
ma. han hæftede sig ikke ved, at der stod ”e.” foran ”vejby”, kun ved ”vejby”, som er et
gammelt navn for malerfirmaet i hjørring.
han kender ikke til erland vejby olesen eller hans virksomhed. han mindes ikke at have set
erland vejby olesens firmabil.
per moltsen har bl.a. forklaret, at han er selvstændig tømrermester i bjergby, som ligger 6-7
km fra hjørring. han har hyret peter vejbys firma til maleropgaver, hvor hans eget firma har
haft hovedentreprisen. han har kendt firmaet ”vejby”, som han kalder det, siden 1980’erne.
han så en bil med navnet ”vejbys eftf.” ved brugsen i bjergby. han undrede sig over, at pe-
ter vejby ikke havde sagt, at han havde solgt firmaet. han ringede til peter vejby og fandt ud
af, at der var tale om et andet firma. det var navnet ”vejby”, han lagde mærke til på bilen.
han kender ikke erland vejby olesen eller dennes malerfirma. han har ikke set hans bil.
han har set skiltet på ringvejen. han har ikke kontaktet firmaet. han ser ofte en af e. vejbys
eftf.’s firmabiler i bjergby.
                                                  -8-
uffe ziegler har bl.a. forklaret, at han tidligere var ansat af 3f og formand for det lokale ud-
dannelsesudvalg for snedkeruddannelsen på euc nord. han modtager nu efterløn.
han kender firmaet vejby, som han kalder det. han så en bil i lendum, hvor der
stod ”vejby”. han troede, at peter vejby havde lavet en afdeling i lendum. han
mødte siden peter vejby, som sagde, at det ikke var hans bil.
han kender ikke malerfirmaet erling vejby olesen.
erland vejby olesen har bl.a. forklaret, at han er pensioneret malermester. han bliver til dag-
lig kaldt ”erland” eller ”vejby”. han har haft malerfirma siden 1972 som tredje generation i
virksomheden. oprindelig hed virksomheden harald olesen og siden harald olesen & søn.
da han overtog firmaet, drev han det videre under navnet erland vejby olesen. malerfirma-
et blev drevet fra lendum, hvor han også havde privatadresse, og der var et stort skilt på
husgavlen med teksten ”malermester e. vejby olesen”. samme navn gik igen på firmabiler-
ne. på fakturaerne stod det fulde navn. han havde de seneste år tillige lokaler i frederiks-
havn.
malerfirmaet havde i gennemsnit syv til ti ansatte. kunderne var primært placeret i vend-
syssel, herunder i hjørring, hvor der var bosat to til tre malersvende. malersvendene havde
firmabilerne med hjemme efter arbejde. han annoncerede nogle gange i avisen.
i 2013 ønskede han at afvikle sin forretning. da jens bøje jensen gerne ville købe forretnin-
gen og overtage lokalerne i frederikshavn, solgte han firmaet til jens bøje jensen. han syn-
tes, at det var fint, at jens bøje jensen overtog navnet. selvom han underskrev overdragel-
sesaftalen af 3. december 2014 med erland v. olesen, så han sig selv som en ”vejby”, hvilket
også var navnet på hans e-mailadresse.
                                                     -9-
han har kendt firmaet kaj vejby & søn i mange år. han har ikke set det som et problem, at
der var navnesammenfald. der har ikke været nogen direkte konkurrence mellem firmaerne,
og han har aldrig oplevet forvekslinger.
parternes synspunkter
for sagsøger, kaj vejby & søn, er der i det væsentlige procederet i overensstemmelse med på-
standsdokumentet af 5. april 2016, hvoraf bl.a. fremgår:
      ”til støtte for den nedlagte påstand gøres det gældende,
      at     sagsøger har erhvervet ret til brug af navnet malermester kaj vejby & søn mm
             efter varemærkelovens regler,
      at     benyttelse af navnet e. vejbys eftf. aps eller forkortelser heraf er i strid med sel-
             skabslovens navnebestemmelse i § 2, subsidiært reglerne i navneloven, vare-
             mærkeloven og markedsføringsloven,
      at     når sagsøgte sløjfer ordet erland og erstatter det med et e. og helt sløjfer olesen er
             der ikke længere den fornødne adskillelse mellem parternes navne til at sikre en
             entydig identifikation,
      at     selskabslovens navnebestemmelser finder anvendelse på sagsøgtes forhold,
      at     sagsøgers navnerettigheder/varemærke/kendetegn har i enhver henseende priori-
             tet forud for sagsøgtes rettigheder,
      at     overdragelsen af navnerettigheder jfr. punkt. 9.2 i overdragelsesaftalen *…+ er
             ugyldig,
      at     sagsøgte er uberettiget til at benytte navnet e. vejbys eftf. eller forkortelser heraf,
      at     sagsøgtes sagsfremstilling bestrides,
      at     samtlige sagsøgtes anbringender bestrides.”
for sagsøgte, e. vejbys eftf., er der i det væsentlige procederet i overensstemmelse med på-
standsdokumentet af 11. april 2016, hvoraf bl.a. fremgår:
      ”sagen handler om, hvorvidt det sagsøgte selskab, e. vejbys eftf. aps, krænker sagsøger,
      peter vejbys, navnerettigheder til navnet ”vejby” ved at lade navnet indgå i selskabs-
      navn og virksomhedens forretningskendetegn/varemærke mv.
      det bestrides, at benyttelsen af navnet e. vejbys eftf. er i strid med selskabsloven, navne-
      loven, varemærkeloven, markedsføringsloven og lov om erhvervsdrivende virksomheder
      som nærmere præciseret i det følgende.
      det er dokumenteret ved sagens bilag h, at navnet vejby er et homonym med subsidiær
      betydning, idet det udover at været et navn/slægtsnavn også er en stedbetegnelse for bl.a.
                                                 - 10 -
flere byer i danmark. videre er det dokumenteret ved sagens bilag g, at navnet er ud-
bredt anvendt som firmanavn mv.
det anerkendes, at peter vejby har ret til at anvende navnet vejby erhvervsmæssigt for
malerforretninger. derimod bestrides det, at der er erhvervet eneret ved mangeårig brug,
jf. varemærkelovens § 1, jf. § 3, stk. 1, nr. 2.
det gøres gældende, at malermester erland vejby olesen, der ligesom bærer vejby som
mellemnavn, har stiftet selvstændig ret til at bruge vejby erhvervsmæssigt for malerfor-
retninger, herunder som forretningskendetegn/varemærke og firmanavn, ved hans eget
brug af navnet siden 01.10.1972 og de to foregående generationers kontinuerlige brug af
navnet. det gøres principalt gældende, at denne ret har tidsmæssig prioritet forud for pe-
ter vejby, subsidiært er der tale om sideordnede rettigheder, idet peter vejby ved stilti-
dende accept/passivitet har fortabt retten til at påtale og forbyde brugen.
malermester erland vejby olesens rettigheder medfulgte i overensstemmelse med den
udfyldende bestemmelse i varemærkelovens § 38 og u 1981.408 h ved overdragelsen af
virksomheden til anpartsselskabet med samme navn pr. 05.03.2009, …
det gøres gældende, at e. vejbys eftf. retmæssigt har erhvervet de omtalte navnerettig-
heder pr. 01.01.2014 fra malermester erland vejby olesen / dennes anpartsselskab, og
sælgeren udtrykkeligt og eksplicit har godkendt, at navnet e. vejbys eftf. kan anvendes af
køberen som selskabsnavn og kendetegn, jf. punkt 9.2 i overdragelsesaftalen(...)
e. vejbys eftf. var på erhvervelsestidspunktet i 2013/14 uvidende om peter vejbys maler-
firma og har utvivlsomt handlet i god tro.
det kan konstateres, at peter vejby ikke har gjort gældende, at erland vejby olesens
overdragelse af navnerettighederne til e. vejbys eftf. er ugyldig. ex tuto gøres det gæl-
dende, at der ikke er tale om personlige og uoverdragelige rettigheder for tidligere ma-
lermester erland vejby olesen.
e. vejbys eftf. har ved den godtroende retserhvervelse af navnerettighederne overtaget
og indtrådt i sælgerens tidsmæssige prioritet og rettigheder til at bruge rettighederne. pe-
ter vejbys retsfortabelse i forhold til malermester erland vejby olesen er også gældende i
forhold til senere erhververe, idet det bestrides at efterfølgende forhold ændrer herved.
videre gøres det gældende, at navnet e. vejbys eftf. fremtræder og må naturligt opfattes
som en henvisning til malermester erland vejby olesens person og virksomhed og ikke
til peter vejbys navn og virksomhed.
der er den fornødne adskillelse mellem parternes navne – malermester kaj vejby og søn
mm (…) hhv. malerfirmaet e. vejbys eftf. (…) – til at sikre en entydig identifikation og
således, at der ikke er risiko for forveksling af de to firmanavne. ved vurderingen af for-
vekslingsfaren skal der foretages altid en helhedsbedømmelse, hvori indgår en række
forhold, herunder at der hverken er lyd- eller synsmæssig lighed, bl.a. er den grafiske
gengivelse af firmanavnet på skilte, biler mv. meget forskellig.
peter vejby har – trods opfordret dertil – ikke dokumenteret eller sandsynliggjort et ene-
ste tilfælde, hvor der konkret er sket forveksling af de to virksomheder som følge af nav-
                                                     - 11 -
      neforveksling. det er heller ikke sandsynliggjort, at der er risiko for sådan forveksling.
      dette skal tillægges processuel skadevirkning, jf. retsplejelovens § 344, stk. 2.
      anvendelsen af navnet e. vejbys eftf. som selskabsnavn er ikke i strid med selskabslovens
      § 2, stk. 2, idet navnet som anført ovenfor retmæssigt tilkommer selskabet og idet der ik-
      ke er risiko for forveksling.
      det bestrides, at efternavnet vejby er beskyttet efter navnelovens § 3. peter vejby har ikke
      løftet sin bevisbyrde ved den som bilag 11 fremlagte udskrift fra danmarks statistik for
      årene 2015 og 2016. efter undtagelsen i § 3, stk. 2 gælder beskyttelsen kun, hvis efternav-
      net på et tidspunkt har været båret af flere end 2000 personer, hvilket er meget sandsyn-
      ligt i kraft af den ovenfor nævnte subsidiære betydning. endvidere kan det konstateres,
      at navnet ikke er optaget på listen over beskyttede firma- og kunstnernavne…
      det forhold at efternavnet vejby eventuelt måtte være beskyttet efter navnelovens § 3 er
      ikke ensbetydende med, at peter vejby efter navnelovens § 27 kan forbyde, at malerme-
      ster erland vejby olesen og e. vejbys eftf. (samt andre) at bruge navnet, herunder som
      mellemnavn, efternavn, selskabsnavn og forretningskendetegn, når det er godtgjort at de
      retsmæssigt kan benytte navnet, jf. bl.a. navnelovens § 4 om slægtsmæssig tilknytning og
      varemærkelovens § 38 om overdragelse af kendetegn. endvidere bemærkes, at vurderin-
      gen af forvekslingsfaren efter navnelovens § 27 er skærpet, jf. ordlyden ”at forveksling let
      kan ske” (min understregning).
      det bemærkes, at ældre retspraksis om beskyttede efternavne fra før 2005 har begrænset
      præjudikatsværdi efter at navneretten er liberaliseret i 2005, hvor adgangen til at ta-
      ge/bruge beskyttede efternavne blev udvidet.
      det bestrides, at navnet e. vejbys eftf. er i strid med markedsføringslovens § 5, jf. §§ 1 og
      18. herunder gøres det gældende, at e. vejbys eftf.’s faktiske anvendelse af vejby som led
      i firmanavn og forretningskendetegn mv. sker på loyal måde og som det er sædvanligt
      ved generationsskifte af virksomheder og i efterfølgerforhold – sml. lov om erhvervsdri-
      vende virksomheder § 6, stk. 5.”
e. vejbys eftf. har under hovedforhandlingen endvidere anført, at såfremt modparten måtte
få medhold, skal der fastsættes en længere fuldbyrdelsesfrist på 6 måneder, så e. vejbys eftf.
får rimelig mulighed for at ændre navn på biler, skiltning m.v.
sø- og handelsrettens begrundelse og resultat
efter bevisførelsen, herunder forklaringerne fra kaj og peter vejby, per moltsen og niels pe-
ter arildsen, lægger retten til grund, at der siden 1982 er blevet drevet malerfirma i hjørring
under navnet ”malermester kaj vejby” og siden 1997 under navnet ”malermester kaj vejby
& søn”. det lægges endvidere til grund, at malerfirmaet i lokalområdet var kendt som ”ma-
ler vejby” eller blot ”vejby”.
                                                  - 12 -
efter bevisførelsen, herunder forklaringen fra erland vejby olesen, lægger retten endvidere
til grund, at malerfirmaet, som e. vejbys eftf. overtog pr. 1. januar 2014, var blevet drevet
under navnet ”erland vejby olesen” eller ”e. vejby olesen”, og at sidstnævnte navn fremgik
af bl.a. firmaets biler og på firmaets skilt i lendum.
da jens bøje jensen ved overdragelsen fravalgte at bruge navnet ”olesen” i navnet på virk-
somheden, opstod der herved en ny identifikation af firmaet, hvorved ”vejby” blev det do-
minerende element i virksomhedens navn. da ”vejby” endvidere må anses for det domine-
rende element i ”malermester kaj vejby & søn”, og da parterne driver virksomhed inden for
samme branche og begge i nordjylland, er der efter rettens opfattelse en nærliggende risiko
for forveksling mellem de to virksomheder. retten finder på den baggrund, at benyttelsen af
selskabsnavnet e. vejbys eftf. er i strid med selskabslovens § 2, stk. 2.
det forhold, at overdragelsesaftalen af 25. november 2013 medførte en ret til at anvende af-
ledte navne af ”malerfirmaet erland vejby olesen”, herunder e. vejbys eftf., kan ikke føre til
et andet resultat.
som følge af det anførte tager retten kaj vejby & søns påstand til følge.
for at give e. vejbys eftf. tilstrækkelig tid til at ændre sit navn på firmabiler m.v. fastsætter
retten en fuldbyrdelsesfrist på 6 måneder.
som følge af sagens resultat skal e. vejbys eftf. betale sagsomkostninger til kaj vejby & søn.
beløbet fastsættes efter sagens omfang og værdi til 25.000 kr., hvoraf 2.700 kr. dækker retsaf-
gift og resten dækker kaj vejby & søns rimelige udgifter til advokatbistand.
                                       thi kendes for ret:
                                                - 13 -
e. vejbys eftf. aps skal med virkning fra den 20. december 2016 anerkende at være uberetti-
get til at benytte betegnelsen e. vejbys eftf. som forretningskendetegn og herunder som sel-
skabsnavn.
e. vejbys eftf. aps skal inden 14 dage betale 25.000 kr. til malermester kaj vejby & søn mm
v/peter vejby i sagsomkostninger. sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8a.
      flemming skouboe                   mette skov larsen                   jørgen krebs
                                             (sign.)
                                         ___ ___ ___
                               udskriftens rigtighed bekræftes
                            sø- og handelsretten, den 20-06-2016
                                        marianne eeg
                                         retssekretær

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
b0079006 - mlo
udskrift
af
østre landsrets dombog
____________
dom
afsagt den 11. marts 2016 af østre landsrets 20. afdeling
(landsdommerne b. tegldal, peter thønnings og julie arnth jørgensen (kst.)).
20. afd. nr. b-79-15:
a
(advokat carsten bo nielsen)
mod
taxinævnet i region hovedstaden
(advokat lars carstens)
dom afsagt af retten på frederiksberg den 16. december 2014 (bs f-1088/2014) er anket af
a med påstand om frifindelse, subsidiært frifindelse mod at landsretten fastsætter en
tidsbestemt tilbagekaldelsesperiode mellem 1 og 5 år, kortest muligt.
indstævnte, taxinævnet i region hovedstaden, har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
ved brev af 30. marts 2014 til taxinævnet i region hovedstaden (herefter taxinævnet)
anmodede a om, at afgørelsen af 5. marts 2014 blev indbragt for domstolene. han orienterede
samtidig om, at han pr. 1. marts 2014 ikke længere arbejdede som taxachauffør. - 2 -
forklaringer
der er i landsretten afgivet supplerende forklaringer af a og b.
a har forklaret blandt andet, at han begyndte at køre taxa i 1985 og har været i
forsikringsselskabet trafiks bonusordning siden 1986. da han tidligere arbejdede som
kørerlærer og var ved at oparbejde en køreskole, var han i en periode på to år samtidig
”cykelvikar” på en folkeskole i hvidovre. da han igen begyndte at køre taxa, forenede han det
                                                - 2 -
i en periode omkring 2008-09 med også at arbejde på en skole i høje taastrup og med et kort
4-måneders vikariat på en skole i valby.
i det taxaselskab han har arbejdet for, får den enkelte chauffør nogle såkaldte føreregen-
skaber eller ”attributter”. han havde for eksempel ikke selv attribut for ”profilbeklædning”,
da han altid kører i en almindelig vindjakke. han fik derfor ikke de ture, hvor kunden bad om
en chauffør med ”profilbeklædning”. efter straffedommen ønskede han ikke længere at køre
med børn eller værtshuskunder og fik derfor fjernet attributterne for sådanne kunder. han har
heller ikke attribut for at køre med skolebørn.
sagen har haft store konsekvenser for ham, da han er blevet frataget et job, som han er glad
for, og som passer ham godt. sagen har også haft økonomiske konsekvenser for ham. han har
ikke søgt om førerkort i andre områder, fordi han tror, at han vil få afslag.
han så på de pornografiske billeder, han er dømt for, derhjemme. han har aldrig krænket et
andet menneske og har aldrig været tiltalt for personfarlig kriminalitet.
b har forklaret blandt andet, at der rettelig kun var en tilbagekaldelse i 2012, men at der
tidligere også havde været tilbagekaldelser af førerkort.
taxinævnet har ikke tidligere haft en sag som den foreliggende og anser sagen for en
prøvesag. selvom kriminaliteten ikke har haft relation til as erhvervsudøvelse, er karakteren
af kriminaliteten af en sådan art, at han bør nægtes at køre taxa indtil videre. der er tale om en
forbrydelse mod mindreårige, som stod på i en årrække. som kunde sidder man indelukket i
taxaen med chaufføren. man skal som forældre eller bedsteforældre kunne være tryg ved at
sende et barn med taxa.
taxinævnet er sammensat af 13 lokalpolitikere og har tilknyttet et sekretariat, der forbereder
sagerne for nævnet. ved ansøgning om nyt førerkort har det betydning, om ansøgeren har
tidligere domme. taxinævnet har fulgt udviklingen i retspraksis om tilbagekaldelse af
førerkort og har ikke været enig i alle domme, hvor en tilbagekaldelse er blevet underkendt.
procedure
a har til støtte for de nedlagte påstande navnlig henvist til, at konsekvenser for førerkortet af
kriminelle forhold ud fra ”lex specialis” skal afgøres enten under straffesagen eller af
taxinævnet efter taxikørselslovens § 6, stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 6 (”strafbart forhold”), og
ikke af taxinævnet efter lovens § 6, stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 7 (”god skik inden for
branchen”). domstolsprøvelse efter lovens § 7, stk. 1, af afgørelser efter § 3, stk. 1, nr. 7
                                                   - 3 -
(”god skik inden for branchen”), sker i civilprocessens former, herunder med hensyn til
beviskrav og manglende adgang til advokatbeskikkelse, medens
domstolsprøvelse efter § 7, stk. 4, af afgørelser efter § 3, stk. 1, nr. 6 (”strafbart forhold”),
sker i strafferetsplejens former, herunder med hensyn til beviskrav og med hensyn til adgang
til forsvarerbeskikkelse. retssikkerheden ved domstolsprøvelse efter § 7, stk. 1, er således
væsentlig ringere end retssikkerheden ved domstolsprøvelse efter § 7, stk. 4. når folketinget
har vedtaget hjemmelsbestemmelsen i § 3, stk. 1, nr. 6, om tilbagekaldelse på grundlag af
strafbart forhold, skal bestemmelsen også anvendes. denne sag skulle være bedømt af
taxinævnet efter § 3, stk. 1, nr. 6, også fordi forholdet ikke vedrører (god) ”skik inden for
branchen”, hvorfor taxinævnets afgørelse er ugyldig. der foreligger ”détournement de
procédure”, hvis taxinævnet rejser sager om tilbagekaldelse af eller nægtelse af forlængelse
af førerkort som følge af kriminalitet efter § 6, stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 7, i stedet for efter § 6,
stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 6, for at sagerne dermed behandles i civilprocessens former, således at
det undgås, at chaufførerne får retskrav på advokatbeskikkelse. rettighedsmæssige
konsekvenser af ikke taxirelaterede strafbare forhold, som er udøvet ”i privat regi”, kan alene
afgøres under straffesagen eller af taxinævnet efter § 6, stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 6, og ikke
efter § 6, stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 7, da forholdet ikke er udøvet ”inden for branchen”.
anklagemyndigheden skal i forbindelse med tiltalerejsning vurdere, om der er grundlag for at
nedlægge påstand om rettighedsfrakendelse efter straffelovens § 79, jf. rigsadvokatens
meddelelse 6-1990, og anklagemyndigheden har vurderet, at forholdene i straffesagen ikke
kunne begrunde nedlæggelse af påstand om frakendelse af erhvervskørekort eller
taxiførerkort. københavns vestegns politi har ved fornyelsen af erhvervskørekortet til
personbefordring i marts 2015 tiltrådt, at dommen ikke var til hinder for fornyelse.
anklagemyndighedens og politiets vurdering må tillægges stor bevismæssig betydning for
vurderingen af sagligheden og proportionaliteten af taxinævnets afgørelse, hvis landsretten
måtte finde, at taxinævnet kan tilsidesætte anklagemyndighedens og politiets vurdering.
hans virke som taxichauffør indebærer ikke kontakt, der giver mulighed for at ”skabe et
tillidsforhold mellem et barn under 15 år og den voksne af en vis kontinuitet og varighed, som
ligger ud over en kortvarig og enkeltstående kontakt, f.eks. det at ekspedere et barn i en
butik”, jf. rigspolitiets vejledning om børneattester. han kan ikke sammenlignes med f.eks.
dagplejere, pædagoger, lærere og trænere i idrætsforeninger, men kan derimod på grund af
den kortvarige og enkeltstående kontakt sammenlignes med en ekspedient i en butik, hvor et
barn efter omstændighederne kunne komme og blive ekspederet. han og hans vognmænd er
                                                 - 4 -
heller ikke omfattet af pligten til at indhente børneattest efter bekendtgørelse nr. 485 af 24.
maj 2012 § 2, stk. 1, nr. 1, da der alene udføres kørsel, som er åben for alle. der kan ikke i
forhold til tilbagekaldelse af førerkort sagligt lægges vægt på en dom for børnepornografi,
som er uden tilknytning til hans taxivirke, når den mulige tilknytning til børn er så tynd, at der
ikke er pligt til at indhente børneattest, og udstedelse heraf vil være uretmæssig.
der er endvidere ingen konkret risiko ved at lade ham fortsætte sit virke, idet alene en
forsvindende lille del af trafikken om aftenen og natten vedrører børn uden ledsager, og tra-
fikken for det offentlige næsten udelukkende udføres i dagtimerne, hvorfor hensynet til børn
fuldt ud vil kunne varetages ved at bestemme, at han ikke må køre taxi i dagtimerne (06.00 til
17.00), hvilket kan meddeles centralen. taxichauffører har forskellige attributter i systemet
for turtyper, som kan vælges eller fravælges, herunder ”offentlig kørsel”. fravælges denne
turtype, hvilket taxicentralen har kontrol over, kan taxien ikke tildeles disse ture. herudover
kan taxinævnet som tilsynsmyndighed føre kontrol, herunder i kraft af trafikbøgerne.
ved afgørelsen af, om et førerkort skal tilbagekaldes eller nægtes fornyet, skal inddrages en
proportionalitetsvurdering af de forsømmelige forholds antal og grovhed samt chaufførens
øvrige personlige forhold. endvidere skal det indgå i vurderingen, om chaufføren er
forstraffet, og i hvor mange år han har virket som chauffør. forbrydelser, hvor den skyldige
har lemlæstet et andet menneske, er grovere end hans forbrydelse, hvor han ikke har foretaget
nogen legemskrænkelse af noget andet menneske. det er uproportionalt og i strid med
lighedsgrundsætningen at nægte ham førerkort og samtidigt udstede førerkort til chauffører,
som i privat regi har begået mord, røverier eller vold af særlig rå, brutal eller farlig karakter (§
245-vold).
taxinævnet har til støtte for den nedlagte påstand navnlig henvist til, at der foreligger det
fornødne faktiske og retlige grundlag for at tilbagekalde as førerkort til taxikørsel. det
fremgår af taxilovens § 6, stk. 4, at et førerkort kan tilbagekaldes blandt andet, hvis
betingelserne i lovens § 3, stk. 1, nr. 7, ikke længere er til stede. taxinævnet har med rette
benyttet taxilovens § 6, stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 7, som hjemmel for den trufne afgørelse. der
gælder således ikke en sondring som hævdet af a, hvorefter strafbare forhold skal behandles
efter § 3, stk. 1, nr. 6, og god skik (hvormed a må mene forhold, der ikke er strafbare) efter
nr. 7. en sådan sondring kan ikke udledes af lovens ordlyd. en formålsfortolkning fører heller
ikke til det hævdede resultat. det fremgår af bemærkningerne til lovforslaget vedrørende nr. 7
(folketingstidende 1996-97, tillæg a, side 3144), at bestemmelsen svarer til buslovens
tilsvarende bestemmelse, i hvilken forbindelse det i bemærkningerne vedrørende busloven
                                                 - 5 -
udtrykkeligt er forudsat, at strafbare handlinger kan føre til nægtelse og dermed til
tilbagekaldelse efter nr. 7. en væsentlig del af reglerne i taxilovgivningen er i øvrigt
strafsanktioneret. taxinævnets reglement for taxikørsel i region hovedstaden indeholder
ligeledes regler om straf. overtrædelse af de væsentlige regler inden for taxilovgivningen ˗˗
som naturligt indgår i fastlæggelse af, hvad der er forsvarlig handlemåde og god skik inden
for branchen ˗˗ er således strafbelagt. det må derfor afvises, at nr. 6 skal anvendes, hvis der er
tale om strafbare forhold, og at nr. 7 tilsvarende ikke kan anvendes.
sigtet med vandelsbestemmelserne i taxilovens § 3, stk. 1, og tilbagekaldelses-bestemmel-
serne i § 6 med henvisninger er ikke at straffe nogen, men at sikre en kompetent, herunder
sikker og tryg betjening af publikum. personer, der ikke kan leve op til sådanne standarder,
skal således ikke være førere af en taxi. under en civil sag om tilbagekaldelse af ret til næ-
ring gælder et beviskrav til grundlaget for tilbagekaldelsen, som ikke står tilbage for det
beviskrav, der stilles i en straffesag. hertil kommer, at der også i den civile retspleje findes
beskyttelse af parter i form af selvinkrimineringsforbuddet, retten til som part at undlade at
besvare spørgsmål mv. hertil kommer, at indehaveren af en tilbagekaldt tilladelse har krav på
domstolsprøvelse på taximyndighedens initiativ, jf. taxilovens § 7, stk. 1. der er derfor ikke
grundlag for at hævde, at indehaveren af den tilbagekaldte tilladelse ikke nyder de
retsgarantier, han har krav på, efter dansk og international ret ved en domstolsprøvelse i den
civile retsplejes former. under en civil sag har man i øvrigt også mulighed for at få beskikket
en advokat, hvis betingelserne for fri proces er opfyldt.
taxilovens § 3, stk. 1, nr. 7, stiller krav om, at ansøgere til/indehavere af blandt andet fø-
rerkort skal gøre ”... det antageligt, at de vil kunne udøve [deres virksomhed] på forsvarlig
måde og i overensstemmelse med god skik indenfor branchen”. loven stiller således ikke
krav om, at bebrejdelsesværdige ˗˗ herunder strafbare ˗˗ forhold skal have fundet sted ”inden
for branchen”. bestemmelsen omhandler også nye ansøgere, der af gode grunde ikke kan have
begået overtrædelser af god skik inden for taxibranchen. det er derfor uden betydning, at det
strafbare forhold ikke er begået under udøvelsen af as taxivirksomhed. i nyere retspraksis er
det antaget, at et førerkort kan nægtes fornyet under henvisning til strafbare forhold, der er
begået uden tilknytning til chaufførens taxivirksom-hed, jf. blandt andet østre landsret dom
af 14. maj 2014.
for så vidt angår strafbare forhold af den karakter, som a har begået, er det i øvrigt ikke
usædvanligt, at de indgår i vurderingen af, om en ansøger er egnet til at bestride et arbejde,
hvor vedkommende er i kontakt med børn og unge, herunder ved udøvelsen af
                                                - 6 -
taxivirksomhed. i medfør af bekendtgørelse nr. 485 af 24. maj 2012 om indhentelse af
børneattest ved ansættelse og beskæftigelse af personer i myndigheder, institutioner,
virksomheder mv. inden for transportministeriets ressortområde § 2, stk. 1, nr. 1, er
virksomheder, der med tilladelse i henhold til taxikørselsloven udfører kørsel, som ikke er
åben for alle, forpligtet til at indhente en børneattest. dette er f.eks. tilfældet ved kørsel med
handicappede børn. endvidere skal der indhentes børneattest for personer, der skal fungere
som førere af motorkøretøjer, jf. bekendtgørelse nr. 485 af 24. maj 2012 § 2, stk. 2. en
børneattest indeholder blandt andet oplysninger om, hvorvidt en ansøger er blevet dømt for
besiddelse og/eller distribution af børneporno i henhold til straffelovens § 235, jf. § 36 i
bekendtgørelse nr. 881 af 4. juli 2014 om behandling af personoplysninger i det centrale
kriminalregister. såfremt ansøgeren ikke kan fremvise en ”ren” børneattest, har dette be-
tydning for vedkommendes mulighed for ansættelse som chauffør.
besiddelse og deling af børneporno i et stort antal tilfælde over en længere periode er en
omstændighed, der afstedkommer en berettiget tvivl om, hvorvidt a kan udøve sit hverv
forsvarligt i forhold til børn. det bør i en sådan situation ikke kunne kræves, at der foreligger
konkrete oplysninger om overgreb på mindreårige. et mistankegrundlag som det foreliggende
bør være tilstrækkeligt. det er ikke muligt på anden måde end sket at sikre, at a afskæres fra
at transportere mindreårige. en stor del af taxikørslen bestilles på en sådan måde, at det ikke
er muligt for centralen (bestillingskontoret) at frasortere bestillinger på transport af
mindreårige.
anklagemyndighedens vurdering sker ikke på det samme retsgrundlag som taximyndighe-
dens. der er i øvrigt ikke grundlag for at kvalificere anklagemyndighedens vurdering af disse
spørgsmål frem for taxinævnets. taxinævnet er ikke bundet af anklagemyndighedens
vurdering, herunder fordi straffedommen i denne henseende ikke har retskraftvirkning i
forhold til nævnet, og fordi nævnet ikke er underlagt anklagemyndigheden. det forhold, at
københavns vestegns politi har fornyet as kørekort til erhvervsmæssig personbefordring og i
den forbindelse vurderet, at der ikke er nærliggende fare for misbrug af stillingen eller
erhvervet, jf. kørekortbekendtgørelsen § 129, jf. § 93, stk. 6, jf. straffelovens § 78, stk. 3, jf.
stk. 2, har heller ingen betydning for den foreliggende sag. politiets vurdering af, om et
kørekort til erhvervsmæssig personbefordring kan fornyes, sker på et andet og strengere
hjemmelsgrundlag, end når taximyndigheden vurderer, om et førerkort kan tilbagekaldes.
                                                - 7 -
det er uden betydning for afgørelsen, at a gør gældende, at han kører aften-/nattevagt. det
kan ikke vides, om der skal transporteres uledsagede børn på de tidspunkter, hvor a er på
vagt, ligesom a kan skifte til vagter på andre tidspunkter af døgnet.
taxinævnets afgørelse af 5. marts 2014 er ikke udtryk for en uproportional reaktion.
det er ikke godtgjort, at taxinævnet ved det udøvede skøn over forholdenes grovhed og
beslutningen om tilbagekaldelse samt fastsættelsen af tilbagekaldelsesperioden har begået fejl.
det af a rejste spørgsmål om den indbyrdes kvalifikation af grovheden af forskellige former
for forbrydelser er ikke relevant for en proportionalitetsvurdering. det afgørende er, om
taxinævnet ˗˗ i denne sag ˗˗ har overtrådt en proportionalitetsmæssig grænse. as
sammenligning med afgørelser vedrørende lemlæstelser er derfor snarere et spørgsmål om
overholdelse af en lighedsgrundsætning. der er ikke tilsidesat en lighedsgrundsætning, da de
nævnte typer forbrydelser ikke lader sig sammenligne. det er taxinævnets vurdering, at der
må ses særligt alvorligt på forhold, der kan indebære frygt for eller mistanke om fremtidig
kriminalitet, og hvor der må tages særlige hensyn som f.eks. i tilfælde, hvor særligt sårbare
personer såsom børn er involveret.
med henvisning til as subsidiære påstand om at tidsbegrænse tilbage-kaldelsesperioden til
maksimalt 5 år bemærkes det, at tilbagekaldelse af et førerkort indtil videre reelt må anses for
tidsbegrænset, jf. taxilovens § 7, stk. 3. det følger af denne bestemmelse, at a efter 5 år,
regnet fra afgørelsen, eller 2 år, regnet fra domsafsigelse, har krav på domstolsprøvelse,
såfremt han indgiver ansøgning om tilladelse til genoptagelse af sin taxivirksomhed, men får
afslag herpå. taxilovens § 7, stk. 3, lægger således op til, at en tilbagekaldelse indtil videre
som udgangspunkt er tidsbegrænset til 5 år, hvorefter der skal foretages en fornyet
bedømmelse af forholdenes grovhed og sagens omstændigheder i øvrigt.
retsgrundlaget
i taxikørselsloven (lovbekendtgørelse nr. 1039 af 8. oktober 2009 om taxikørsel m.v.) fremgår
det om betingelser for meddelelse og tilbagekaldelse af tilladelse blandt andet:
”betingelser for meddelelse af tilladelser mv.
§ 3. tilladelse i henhold til § 1, stk. 1, kan meddeles personer, der
…
                                                 - 8 -
6) ikke er dømt for strafbart forhold, der begrunder nærliggende fare for misbrug af
virksomheden, jf. straffelovens § 78, stk. 2, samt
7) i faglig henseende er kvalificeret til at udøve virksomheden og gør det antageligt, at de vil
kunne udøve denne på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik inden for
branchen.
…
stk. 3. nægtelse af tilladelse begrundet i, at ansøgeren ikke opfylder betingelsen i stk. 1, nr. 6,
skal på begæring af ansøgeren eller kommunalbestyrelsen indbringes for domstolene af
anklagemyndigheden, jf. straffelovens § 78, stk. 3. sagen behandles i strafferetsplejens
former.
…
§ 4 a. førere af taxier, limousiner og sygetransportkøretøjer kan godkendes, såfremt de
opfylder betingelserne i § 3, stk. 1, nr. 1, 2, 6 og 7, samt de betingelser, der fastsættes i
medfør af § 12, stk. 1, nr. 6.
stk. 2. førere af køretøjer, som anvendes til kørsel på grundlag af en tilladelse til offentlig
servicetrafik, skal opfylde betingelsen om i faglig henseende at være kvalificeret til at udøve
virksomheden, jf. § 3, stk. 1, nr. 7, 1. led.
…
stk. 4. godkendelse af førere i medfør af stk. 1 meddeles af kommunalbestyrelsen idet
godkendelsen har samme tidsmæssige gyldighed som gyldighedsperioden for det kørekort til
erhvervsmæssig personbefordring, der er udstedt til den pågældende.
§ 4 b. den myndighed, der har meddelt en tilladelse eller godkendelse efter denne lov, skal
føre tilsyn med, at betingelserne for meddelelsen fortsat er til stede.
…
tilbagekaldelse, nægtelse af fornyelse samt bortfald af tilladelser mv.
§ 6. den myndighed, der har meddelt tilladelsen, kan tilbagekalde denne eller nægte fornyelse
heraf, hvis indehaveren eller den, der har bestemmende indflydelse i virksomheden eller i
øvrigt optræder i virksomhedens interesse, groft eller gentagne gange har overtrådt vilkårene
for tilladelsen, jf. § 13, bestemmelserne i denne lov eller forskrifter udstedt i medfør af loven.
stk. 2. det samme gælder, såfremt betingelserne i § 3, stk. 1, nr. 4-7, og § 4, stk. 1, jf. § 3, stk.
1, nr. 3-5 og 7, 2. led, for meddelelse af tilladelse ikke længere er til stede.
…
                                                 - 9 -
stk. 4. godkendelse af førere efter § 4 a, stk. 1, kan tilbagekaldes eller nægtes fornyet efter
stk. 1, eller såfremt betingelserne i § 3, stk. 1, nr. 6 og 7, ikke længere er til stede.
…
stk. 6. tilbagekaldelse eller nægtelse af fornyelse efter stk. 1-5 sker på tid fra 1 til 5 år eller
indtil videre.
§ 7. en afgørelse efter § 6 kan af den, afgørelsen vedrører, forlanges indbragt for domstolene.
anmodning herom skal inden 4 uger efter, at afgørelsen er meddelt den pågældende,
fremsættes over for den myndighed, der har meddelt tilladelsen eller godkendelsen.
myndigheden anlægger sag mod den pågældende i den borgerlige retsplejes former, jf. dog
stk. 4.
stk. 2. anmodning om sagsanlæg, jf. stk. 1, har opsættende virkning, men retten kan ved
kendelse bestemme, at den pågældende under sagens behandling ikke må udøve den
virksomhed, tilladelsen eller godkendelsen vedrører. hvis tilbagekaldelsen eller nægtelsen af
fornyelse findes lovlig ved dommen, kan det i denne bestemmes, at anke ikke har opsættende
virkning.
stk. 3. en afgørelse efter § 6 kan til enhver tid efter ansøgning ophæves af den myndighed,
der har truffet afgørelsen. en ansøgning herom kan dog kun indgives med 1 års mellemrum.
hvis ansøgningen afslås, kan ansøgeren forlange afgørelsen prøvet ved domstolene, såfremt
tilbagekaldelsen eller nægtelsen af fornyelse er sket indtil videre og der er forløbet mindst 5 år
efter afgørelsen og mindst 2 år efter, at ophævelsen senest er nægtet ved dom. stk. 1, 2. pkt.,
finder tilsvarende anvendelse.
stk. 4. en afgørelse om tilbagekaldelse eller nægtelse af fornyelse truffet efter § 6, stk. 2-5, jf.
§ 3, stk. 1, nr. 6, kan forlanges indbragt for domstolene på begæring af den, afgørelsen
vedrører, eller af den myndighed, der har truffet afgørelsen, jf. fremgangsmåden i § 3, stk. 3.”
i forarbejderne til taxikørselslovens § 3 og § 7 (lovforslag nr. 141 af 22. januar 1997) fremgår
det blandt andet:
”bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser
…
til § 3
bestemmelsen er udformet efter samme principper som den tilsvarende
bestemmelse i busloven og godskørselsloven.
den foreslåede § 3, der svarer til § 12 i lov om buskørsel og § 3 i lov om gods-kørsel,
fastsætter de krav, der skal være opfyldt, for at en tilladelse kan meddeles i henhold til § 1.
                                               - 10 -
kravet i stk. 1, nr. 1-4, er ikke indeholdt i den nuværende hyrekørselslov, men svarer til de
krav, der sædvanligvis stilles i anden lovgivning vedrørende virksomhed, hvortil der kræves
godkendelse, tilladelse, bevilling eller lignende.
…
kravet i stk. 1, nr. 7, om, at vedkommende ikke må være dømt for strafbart forhold, der
begrunder en nærliggende fare for misbrug af adgangen til at udøve taxivirksomhed m.v., er
indeholdt i § 7, stk. 1, nr.1, i den gældende lov, og tilsvarende bestemmelser er indeholdt i
anden lovgivning om tilladelsesordninger.
henvisningen i bestemmelsen til straffelovens § 78, stk. 2, indebærer, at den skal fortolkes på
samme måde som straffelovens bestemmelser. hvorvidt det pådømte strafbare forhold
begrunder en nærliggende fare for misbrug af adgangen til at udøve taxivirksomhed m.v.,
afhænger således først og fremmest af, om det begåede forhold efter sin art kan bevirke en
særlig fare for kriminalitet i forbindelse med udøvelsen af taxivirksomhed m.v.
ved farebedømmelsen er det afgørende, hvilken risiko der er for tilbagefald for netop denne
person. der må derfor tages hensyn til de omstændigheder, hvorunder forholdet blev begået,
forbrydelsens grovhed og udførelsesmåde, den pågældendes personlige forhold på
gerningstidspunktet, om det er førstegangskriminalitet eller gentagelse, og - ikke mindst -
hvor lang tid der er gået siden lovovertrædelsen.
efter bestemmelsen i stk. 1, nr. 8, 1. led, skal en ansøger i faglig henseende være kvalificeret
til at udøve den af loven omfattede virksomhed, hvorfor der kan fastsættes krav om, at
vedkommende i et nærmere antal år skal have været beskæftiget i tilsvarende eller beslægtet
virksomhed og herigennem have opnået kendskab til erhvervet. der vil blive fastsat krav om
obligatorisk deltagelse i et godkendt kursus med et nærmere angivet indhold for at sikre, at
ansøgeren har kendskab til de økonomiske og retlige vilkår, der gælder for
taxikørsel/sygetransport.
det er endvidere efter bestemmelsen i stk. 1, nr. 8, 2. led, en betingelse for meddelelse af
tilladelse, at ansøgeren gør det antageligt, at han vil kunne udøve den af loven omfattede
virksomhed på fornuftig måde og i overensstemmelse med god skik inden for branchen.
bestemmelsen findes ikke i den nuværende lov, men svarer til reglerne på bus og
godskørselsområdet.
                                               - 11 -
i bemærkningerne til det den 9. oktober 1991 fremsatte forslag til lov om ændring af lov om
buskørsel, jf. lov nr. 840 af 18. december 1991, er der vedrørende udøvelse af
vognmandsvirksomhed på »forsvarlig måde« anført, at dette - udover tilfælde hvor der er
begået et eller flere strafbare forhold - omfatter forhold, der ikke har medført strafferetlig
tiltale, herunder at ansøgeren i en anden virksomhed har tilsidesat hensynet til sine kunder.
endvidere kan, ifølge de nævnte forarbejder, omstændighederne ved en eventuel konkurs,
betalingsstandsning m.v. medføre, at den pågældende ikke kan anses at kunne udøve
virksomheden på forsvarlig måde.
for så vidt angår »god skik inden for branchen« er der i de samme forarbejder anført, at den
pågældende skal kunne leve op til de inden for branchen gældende regler og kutymer for god
og sædvanlig, faglig kompetent transportvirksomhed.
i henhold til de nævnte forarbejder til busloven vil en person, der har været ansvarlig for
driften af en tidligere virksomhed eller i væsentlig grad bestemmende for driften, og som har
udvist en sådan grad af ringe faglige kvalifikationer og evne til at drive virksomheden
økonomisk forsvarligt, kunne anses for ude af stand til at drive fremtidig
vognmandsvirksomhed på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik inden for
branchen. dette vil i givet fald kunne danne grundlag for nægtelse af tilladelse til
erhvervsmæssig personbefordring eller godkendelse som ansvarlig leder for et selskab.
kravet til forsvarlig drift og efterlevelse af god skik inden for branchen er således ikke i
buslovgivningen begrænset til uredelighed eller »dadelværdige« forhold, men omfatter
tilfælde, hvor den pågældende i sin tidligere virksomhed har dokumenteret mangel på evne til
at drive virksomheden økonomisk og forretningsmæssigt forsvarligt.
med indførelsen af en identisk bestemmelse i lov om taxikørsel m.v. tilsigtes der en lignende
retstilstand inden for taxi- og sygetransporterhvervet, således at der kan gennemføres en
sanering af erhvervene, navnlig af hensyn til virksomhedernes kreditorer - herunder det
offentlige.
…
det fremgår af stk. 3, at afgørelse om nægtelse af tilladelse efter stk. 1, nr. 7, indebærer, at
afgørelsen på begæring af ansøgeren eller den tilladelsesudstedende myndighed skal
indbringes for domstolene af anklagemyndigheden, jf. straffelovens § 78, stk. 3. såfremt
nægtelsen godkendes af domstolene, kan spørgsmålet på ny indbringes for retten, dog tidligst
                                               - 12 -
efter 2 års forløb. efter retsplejelovens § 684, stk. 1, nr. 4, behandles sagen for domstolene i
straffe-retsplejens former.
…
til §§ 6-7
…
det fremgår af § 7, stk. 4, at den særlige fremgangsmåde for sagens indbringelse for
domstolene som anført i § 3, stk. 3, finder anvendelse, hvis tilbagekaldelsen eller nægtelsen af
fornyelse begrundes i, at indehaveren ikke længere opfylder betingelsen om straffemæssig
vandel i § 3, stk. 1, nr. 7. der henvises i øvrigt til bemærkningerne herom under § 3.”
det fremgår af lovforslag nr. 120 af 17. januar 1990 om ændring af lov om buskørsel ved-
rørende den dagældende § 12 blandt andet:
”i lov nr. 115 af 29. marts 1978 om buskørsel, som ændret ved lov nr. 192 af 29. marts 1989,
foretages følgende ændringer:
…
6. overskriften til kapitel 4 affattes således:
»betingelser for meddelelse af tilladelse«.
7.§§ 12-13 affattes således:
»§ 12. tilladelse i henhold til § 1, stk. 1, kan meddeles personer, der
…
6) ikke er dømt for strafbart forhold, der begrunder en nærliggende fare for misbrug af
adgangen til at udføre vognmandsvirksomhed, jf. borgerlig straffelovs § 78, stk. 2,
7) i faglig henseende er kvalificeret til at drive vognmandsvirksomhed og
8) i øvrigt gør det antageligt, at de vil kunne udøve denne på forsvarlig måde og i
overensstemmelse med god skik inden for branchen.
… - 13 -
bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser.
…
til nr. 6 og 7
                                                - 13 -
busloven indeholder i §§ 12-13 bestemmelser om de krav, en ansøger skal opfylde for at
kunne få adgang til erhvervet, samt hvornår en ansøgning kan nægtes. i lovens §§ 14-16 er
indeholdt bestemmelser om, hvornår en tilladelse kan tilbagekaldes eller bortfalder.
efter forslaget foretages der en opstramning af reglerne vedrørende adgang til at kunne udføre
erhvervsmæssig buskørsel, ligesom der foreslås en udvidelse i adgangen til tilbagekaldelse af
tilladelser. forslaget indebærer, at der fastsættes de samme regler, som finder anvendelse på
godskørselsområdet jf. lov nr. 851 af 21. december 1988 om godskørsel.
§ 12
forslaget til § 12, der svarer til godskørselslovens § 3, fastsætter de krav, der skal være
opfyldt, for at en tilladelse kan gives i henhold til § 1, stk. 1.
…
kravet i stk. 1, nr. 6, om, at vedkommende ikke må være dømt for strafbart forhold, der
begrunder en nærliggende fare for misbrug af adgangen til at udføre vognmandsvirksomhed,
er indeholdt i § 13, stk. 2, i den gældende lov, og tilsvarende bestemmelse er indeholdt i
anden lovgivning om tilladelsesordninger.
henvisningen i bestemmelsen til borgerlig straffelovs § 78, stk. 2, indebærer, at den skal
fortolkes på samme måde som straffelovens bestemmelse. hvorvidt det pådømte strafbare
forhold begrunder en nærliggende fare for misbrug af adgangen til at udøve
vognmandsvirksomhed, afhænger således først og fremmest af, om det begåede forhold efter
sin art viser en særlig fare for kriminalitet i forbindelse med udøvelsen af
vognmandsvirksomhed. ved farebedømmelsen er det afgørende, hvilken risiko der er for
tilbagefald for netop denne gerningsmand. der må derfor tages hensyn til de omstændigheder,
hvorunder forholdet blev begået, forbrydelsens grovhed og udførelsesmåde, gerningsman-
dens personlige forhold på gerningstidspunktet og nu, om det er førstegangskriminalitet eller
gentagelse, og - ikke mindst - hvor lang tid der er gået siden lovovertrædelsen. med hensyn til
personer, der er dømt for personkrænkelse, berigelseskriminalitet eller for overtrædelse af
reglerne i denne lov samt reglerne i færdselsloven og vedrørende køre- og hviletid, indebærer
bestemmelsen, at man som udgangspunkt bør være tilbageholdende med at meddele tilla-
delse.
henvisningen til straffelovens bestemmelse indebærer i øvrigt, at nægtelse af tilladelse på
begæring af ansøgeren skal indbringes for retten af anklagemyndigheden, jf. straffelovens §
78, stk. 3. såfremt nægtelsen godkendes af retten, kan spørgsmålet på ny indbringes for
                                                - 14 -
retten, dog tidligst efter 2 års forløb. efter retsplejelovens § 684, stk. 1, nr. 4, behandles sagen
for retten i strafferetsplejens former.
efter bestemmelsen i stk. 1, nr. 7, skal en ansøger i faglig henseende være kva-lificeret til at
udøve vognmandsvirksomhed, hvorfor der kan fastsættes krav om, at vedkommende i en
årrække skal have været beskæftiget i vognmands-virksomhed, og herigennem have opnået
kendskab til erhvervet.
der vil blive fastsat krav om obligatorisk deltagelse i et godkendt kursus med et nærmere
angivet indhold, hvorved risikoen reduceres for, at tilladelsesindehavere ikke har kendskab til
de økonomiske og retlige vilkår, der gælder for buskørselsvirksomhed. alene offentlige
myndigheder og organisationer vil kunne opnå godkendelse til afholdelse af kurser.
det er videre efter bestemmelsen i stk. 1, nr. 8, 1. led, en betingelse for meddelelse af
tilladelse, at ansøgeren i øvrigt gør det antageligt, at vedkommende vil kunne udøve
virksomheden på forsvarlig måde. bestemmelsen omfatter således tilfælde, hvor en ansøger
har begået et eller flere strafbare forhold, der imidlertid ikke begrunder en nærliggende fare
for misbrug af adgangen til at udføre vognmandsvirksomhed, jf. stk. 1, nr. 6, men herudover
omfatter bestemmelsen også forhold, der ikke har medført strafferetlig tiltale. det kan så-
ledes være oplyst, at ansøgeren er afskediget fra en stilling på grund af uredelighed, der ikke
har medført straffesag, at ansøgeren i anden virksomhed på grov måde har tilsidesat hensynet
til sine kunder, eller at vedkommende har udført ulovlig buskørsel. videre kan
omstændigheder ved en eventuel tidligere konkurs, betalingsstandsning m.v. medføre, at den
pågældende ikke kan anses at kunne udføre virksomheden på forsvarlig måde. der kan
således gives afslag, hvis årsagerne til de økonomiske vanskeligheder ikke er undskyldelige.
efter stk. 1, nr. 8, 2. led, skal ansøgeren endvidere gøre det antageligt, at han vil udøve
virksomheden i overensstemmelse med god skik inden for branchen, herunder at han vil
kunne drive virksomheden på en sådan måde, at den vil kunne leve op til de inden for
branchen gældende regler og kutymer for god og sædvanlig, faglig kompetent
transportvirksomhed. det må i øvrigt understreges, at de krav, der følger af 1. og 2. led, i vidt
omfang vil være sammenfaldende, og at der også vil kunne nægtes tilladelse, såfremt
vedkommende har gjort sig skyldig i et eller flere strafbare forhold, der efter en samlet
vurdering medfører, at vedkommende ikke kan gøre det antageligt, at virksomheden vil blive
udøvet på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik inden for branchen. såfremt
nægtelse af tilladelse sker efter stk. 1, nr. 8, vil afgørelsen kunne efterprøves ved domstolene
                                                  - 15 -
efter den almindelige regel om domstols-kontrol med forvaltningen i grundlovens § 63. sagen
skal af den pågældende anlægges for landsretten i 1. instans, men byretsbehandling vil dog
kunne vedtages, jf. retsplejelovens § 226.”
det fremgår af lovforslag nr. 35 af 9. oktober 1991 om ændring af lov om buskørsel vedrø-
rende den dagældende § 12 blandt andet:
”i lov nr. 115 af 29. marts 1978 om buskørsel, jf. lovbekendtgørelse nr. 450 af 15. juni 1990,
foretages følgende ændringer:
…
2.§ 12, stk. 1, nr. 7, der bliver nr. 8, affattes således:
»8) i faglig henseende er kvalificeret til at drive vognmandsvirksomhed og gør det antageligt,
at de vil kunne udøve denne på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik inden
for branchen.«
3. § 12, stk. 1, nr. 8, ophæves.
…
bemærkninger til lovforslaget
almindelige bemærkninger
…
2. efter den gældende lovgivning kan en tilladelse eller godkendelse som ansvarlig leder
alene meddeles den pågældende, såfremt en række betingelser vedrørende økonomisk
grundlag, vandel, faglige kvalifikationer m.v. er opfyldt, jf. § 12, stk. 1, og § 13, stk. 1 og 2,
jf. § 12, stk. 1. ifølge § 12, stk. 1, nr. 8, skal ansøgeren gøre det antageligt, at vedkommende
vil kunne udøve vogn-mandsvirksomhed på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god
skik inden for branchen.
der er i bemærkningerne til forslaget til lov om ændring af busloven i 1990 nærmere
redegjort for, hvad der forstås ved udøvelse af vognmandsvirksomhed »på forsvarlig måde og
i overensstemmelse med god skik inden for branchen.«
det fremgår således med hensyn til udøvelsen af en virksomhed på forsvarlig måde, at dette,
udover tilfælde hvor der er begået et eller flere strafbare forhold, omfatter forhold, der ikke
har medført strafferetlig tiltale, herunder at ansøgeren i en anden virksomhed har tilsidesat
hensynet til sine kunder.
endvidere kan omstændighederne ved en eventuel konkurs, betalingsstandsning m.v.
medføre, at den pågældende ikke kan anses at kunne udøve virksomheden på forsvarlig måde.
                                                - 16 -
endelig er det med henblik på »god skik inden for branchen« anført, at den pågældende skal
kunne leve op til de inden for branchen gældende regler og kutymer for god og sædvanlig,
faglig kompetent transportvirksomhed.
der har under den hidtidige administration af buslovens § 12, stk. 1, nr. 8, været rejst tvivl
om, hvorvidt der i visse sager har været tilstrækkelig hjemmel til nægtelse henholdsvis
tilbagekaldelse af en tilladelse til buskørsel eller godkendelse af en ansvarlig leder. det har
nærmere bestemt været tale om tilfælde, hvor en person, der har været ansvarlig for driften af
en tidligere virksomhed eller i væsentlig grad bestemmende for driften, har udvist en sådan
grad af ringe faglige kvalifikationer og evne til at drive virksomheden økonomisk forsvarligt,
at han af denne grund er blevet anset for ude af stand til at drive fremtidig
vognmandsvirksomhed på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik inden for
branchen.
den nærmere begrundelse for, at der ikke skulle være tilstrækkelig hjemmel til at anvende §
12, stk. 1, nr. 8, i disse sager, har været en henvisning til, at det kun er i tilfælde af egentlige
»dadelværdige« forhold hos den pågældende person, bestemmelsen kan anvendes. ud fra
denne betragtning skulle dokumenteret mangel på evne til at drive en virksomhed økonomisk
og forretningsmæssigt forsvarligt alene ikke være tilstrækkelig til en nægtelse eller tilbagekal-
delse af en tilladelse/godkendelse som ansvarlig leder.
det har ved den foretagne ændring af busloven i 1990 aldrig været hensigten at bestemmelsen
i lovens § 12, stk. 1, nr. 8, skulle fortolkes og dermed anvendes med den ovenfor angivne
indskrænkning. tværtimod var det i bemærkningerne til lovforslaget fremhævet, at formålet
med loven var at foretage en opstramning af de hidtidige kvalifikationskrav. allerede efter
den forud for loven gældende lovgivning blev en person anset for faglig ukvalificeret til at
drive vognmandsvirksomhed, hvis de økonomiske vanskeligheder, ansøgeren havde haft
forinden, kunne tilskrives forhold, som ved fornuftig drift af virksomheden kunne være
undgået.
nærværende lovforslag fremsættes for at præcisere, at § 12, stk. 1, nr. 8, (der i forslaget er
blevet nr. 8, 2. led) finder anvendelse i ovennævnte og lignende tilfælde, hvor der ikke har
foreligget nogen form for uredelighed eller »dadelværdige« forhold, men hvor den
pågældende i sin tidligere virksomhed har dokumenteret mangel på evne til at drive
virksomheden økonomisk og forretningsmæssigt forsvarligt.
                                              - 17 -
denne præcisering af lovgivningen er nødvendig, såfremt en sanering af vognmandserhvervet
på dette område skal kunne gennemføres. en sådan sanering er nødvendig, navnlig af hensyn
til virksomhedernes kreditorer, herunder det offentlige. en præcisering af lovbestemmelsen
vil endvidere være medvirkende til at begrænse det samfundsmæssige uønskede
»konkursrytteri«. hvis dokumenteret mangel på evne til at drive vognmandsvirksomhed ikke
må indgå i persontrafikrådets vurdering vil en væsentlig del af grundlaget for rådets virk-
somhed således være bortfaldet. der fremsættes samtidig hermed et tilsvarende lovforslag på
godskørselsområdet (forslag til lov om ændring af lov om gods-kørsel).
…
bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser
…
til nr. 2-3
ved den foretagne sammenskrivning af de eksisterende bestemmelser i § 12, stk. 1, nr. 7 og 8,
præciseres den tætte sammenhæng mellem faglige kvalifikationer og den pågældendes evne
til at udøve vognmandsvirksomhed på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik
inden for branchen. det præciseres således, at nægtelse af en tilladelse eller godkendelse i
henhold til busloven i henhold til § 12, stk. 1, nr. 8, 2. led i lovforslaget, kan finde sted i de
tilfælde, hvor en ansøger har haft økonomiske vanskeligheder i en tidligere virksomhed og
disse kan tilskrives forhold, som den pågældende er ansvarlig for, og som ved fornuftig drift
kunne have været undgået. den pågældende vil i så tilfælde ikke blive anset for kvalificeret til
at drive vognmandsvirksomhed. der henvises i øvrigt til lovforslagets almindelige
bemærkninger herom.”
forarbejderne til godskørselslovens dagældende § 3 er i det relevante omfang enslydende med
forarbejderne til buslovens dagældende § 12, jf. forslag nr. 52 af 12. oktober 1988 til lov om
godskørsel og lovforslag nr. 34 af 9. oktober 1991 om ændring af lov om godskør-sel.
landsrettens begrundelse og resultat
taxinævnet har ved afgørelsen af 5. marts 2014 i medfør af taxikørselslovens § 6, stk. 4,
tilbagekaldt as førerkort indtil videre, idet taxinævnet vurderede, at han ikke længere kan
udføre sit job som taxichauffør forsvarligt og i overensstemmelse med god skik i branchen, jf.
taxikørselsloven § 3, stk. 1, nr. 7. taxinævnets afgørelse var begrundet med, at a som følge af
beskyttelseshensynet over for mindreårige bør afskæres fra at køre taxa, idet han er dømt for
                                                 - 18 -
overtrædelse af straffelovens § 235. afgørelsen hviler således på taxinævnets vurdering af, at
der er fare for, at a vil misbruge sin stilling som taxachauffør i forhold til mindreårige.
taxinævnet kan med hjemmel i taxikørselslovens § 6, stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 6, tilbage-kalde
et førerkort, hvis føreren er dømt for et strafbart forhold, der begrunder nærliggende fare for
misbrug af virksomheden, jf. straffelovens § 78, stk. 2. en sådan afgørelse skal efter begæring
indbringes for domstolene af anklagemyndigheden i henhold til straffelovens § 78, stk. 3, og
prøves i strafferetsplejens former, jf. taxikørselslovens § 7, stk. 4, jf. § 3, stk. 3.
det har formodningen imod sig, at taxikørselsloven indeholder hjemmel til den trufne af-
gørelse i både § 3, stk. 1, nr. 6, og § 3, stk. 1, nr. 7, herunder henset til, at domstolsprøvelse
sker enten i strafferetsplejens former eller under den borgerlige retspleje afhængig af den
anvendte hjemmel. as processuelle stilling, herunder de retsgarantier der tilkommer ham,
ville således afhænge af den benyttede hjemmel til afgørelsen om tilbagekaldelse af hans
førerkort.
det fremgår af forarbejderne til taxikørselslovens § 3, at bestemmelsen er udformet som de
dagældende bestemmelser i henholdsvis buslovens § 12 og godskørselslovens § 3, jf. lov-
forslag nr. 141 af 22. januar 1997 om ændring af lov om taxikørsel m.v. forarbejderne til den
dagældende buslovs § 12, stk. 1, nr. 8, og den dagældende godskørselslovs § 3, stk. 1, nr. 8,
understøtter, at taxikørselslovens § 3, stk. 1, nr. 7, omfatter strafbare forhold, der ikke
begrunder nærliggende fare for misbrug af adgangen til at udøve virksomheden. endvidere
tilsiger forarbejderne, at der er en tæt sammenhæng mellem faglige kvalifikationer og den
pågældendes evne til at udøve hvervet på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god
skik inden for branchen. landsretten bemærker herved, at det beskyttelseshensyn, som
taxinævnet i afgørelsen af 5. marts 2014 har tillagt afgørende betydning, bedst varetages ved,
at afgørelsen prøves i medfør af straffelovens § 78, stk. 3, og i strafferetsplejens former, idet
en eventuel afgørelse om tilbagekaldelse af førerkortet herefter vil få virkning i hele landet
frem for kun i taxinævnet for region hovedstadens område.
på denne baggrund finder landsretten, at taxikørselslovens § 3, stk. 1, nr. 7, ikke indeholder
den fornødne hjemmel for taxinævnets afgørelse af 5. marts 2014, hvorfor a frifindes for
påstanden om, at han skal anerkende, at afgørelsen er lovlig og gyldig.
taxinævnet i region hovedstaden skal betale sagsomkostninger for begge retter til a med i
alt 77.000 kr. beløbet omfatter 2.000 kr. til retsafgift for landsretten og 75.000 kr. til udgifter
til advokatbistand inkl. moms. ved fastsættelsen af beløbet til dækning af udgifterne til
                                              - 19 -
advokatbistand er der ud over sagens værdi taget hensyn til sagens omfang, karakter og
betydning. der er ligeledes henset til, at a ikke var repræsenteret af advokat for byretten.
t h i k e n d e s f o r r e t:
a frifindes.
i sagsomkostninger for begge retter skal taxinævnet i region hovedstaden inden 14 dage
betale 77.000 kr. til a.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                           afsagt tirsdag den 19. juni 2018
sag 166/2017
(1. afdeling)
nhrn holding a/s
og
stichting niels reimar nielsen
(advokat eigil lego andersen for begge)
mod
skatteministeriet
(advokat søren horsbøl jensen)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 3. afdeling den 3. juli 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, marianne højgaard pedersen,
henrik waaben, michael rekling og anne louise bormann.
påstande
appellanterne, nhrn holding a/s og stichting niels reimar nielsen, har nedlagt følgende
påstande:
1) indstævnte, skatteministeriet, skal til nhrn holding a/s betale 14.383.800 kr. med pro-
      cesrente fra den 21. maj 2012, subsidiært et senere tidspunkt.
2) skatteministeriet skal over for stichting niels reimar nielsen anerkende, at der ikke kan
      kræves udbytteskat i det af nhrn holding a/s til stichting niels reimar nielsen, som
      ejer af 100 % af aktierne i nhrn holding a/s, på generalforsamling den 24. maj 2007
      deklarerede udbytte på 61.000.000 kr.
3) skatteministeriet skal til nhrn holding a/s og stichting niels reimar nielsen betale
      400.000 kr. med procesrente fra højesterets modtagelse af ankestævningen.
                                                 - 2 -
beløbet i påstand 1 er ændret i forhold til landsretten, da der var tale om en skrivefejl. påstand
3 udgør tilbagebetaling af sagsomkostningsbeløbet for landsretten.
skatteministeriet har påstået stadfæstelse i forhold til påstand 1, afvisning i forhold til påstand
2, subsidiært stadfæstelse, og frifindelse i forhold til påstand 3.
anbringender
nhrn holding og stichting niels reimar nielsen har supplerende anført navnlig, at dom-
men fra hoge raad af 4. december 2009 angår den nederlandsk-amerikanske dobbeltbeskat-
ningsoverenskomst, der i relation til artikel 4 adskiller sig på væsentlige punkter fra den
dansk-nederlandske. hoge raads dom er begrundet i den særlige udformning af den neder-
landsk-amerikanske overenskomst.
ifølge det nederlandske finansministerium kan det ikke med sikkerhed udledes af dommen,
hvordan hoge raad ville forholde sig til skattefritagne enheder, som er omfattet af en dob-
beltbeskatningsoverenskomst med en bestemmelse, der – som den dansk-nederlandske – sva-
rer til oecd’s modeloverenskomst. hvis der er tvivl om rækkevidden af hoge raads dom,
må man falde tilbage på den retsopfattelse vedrørende begreberne ”hjemmehørende” og ”liab-
le to tax”, der gælder i danmark og i de fleste stater.
inden afsigelsen af dommen i hoge raad var der ikke anledning til at antage, at nederlandene
ikke skulle tilhøre det flertal af stater, der anser et selskab som hjemmehørende og skatteplig-
tig i landet, selv om der ikke skal betales skat på grund af skattefrihed. på tidspunktet for ud-
lodningen forelå hoge raads dom ikke, og der var derfor ingen anledning til at anse det for
tvivlsomt, om stichting var et i nederlandene hjemmehørende selskab i dobbeltbeskatnings-
overenskomstens forstand. hvis dommen tillægges generel rækkevidde, er den udtryk for en
ændring i retstilstanden efter udlodningen. også af den grund har nhrn holding ikke hand-
let forsømmeligt ved ikke at indeholde skat af udbyttet. det er således ikke tilstrækkeligt for
at fastslå, at der blev handlet forsømmeligt, at konstatere, at nhrn holding var bekendt med
de faktiske omstændigheder, herunder bestyrelsessammensætningen.
skatteministeriet har supplerende anført navnlig, at det i forhold til spørgsmålet, om det er
stichting niels reimar nielsen eller niels reimar nielsen, som skal anses for skattepligtig til
                                                  - 3 -
danmark af det omhandlede udbytte, ikke spiller nogen rolle, om stichting niels reimar
nielsen i den dansk-nederlandske dobbeltbeskatningsoverenskomsts forstand må anses for
skattemæssigt hjemmehørende i nederlandene. dette spørgsmål reguleres alene af intern ret
og ikke af overenskomsten, der kun regulerer fordelingen af beskatningskompetencen landene
imellem, når en person med skattemæssigt hjemsted i det ene af landene efter intern ret i det
andet af landene anses for at være skattepligtig dér af en given indtægt.
inden der skal tages stilling til anvendelse af dobbeltbeskatningsoverenskomsten, skal der
således tages stilling til, hvem der efter dansk ret er rette indkomstmodtager.
i det foreliggende tilfælde fører dansk ret til, at stichting niels reimar nielsen ikke kan anses
for skattepligtig til danmark af det omhandlede udbytte, idet udbyttet i skattemæssig hen-
seende skal anses for oppebåret af niels reimar nielsen. allerede af den grund kan dobbelt-
beskatningsoverenskomsten mellem danmark og nederlandene ikke finde anvendelse.
nhrn holding har ikke godtgjort, at der ikke blev udvist forsømmelighed, da det af lig-
ningsvejledningen for 2007 fremgik, at en udenlandsk fond, der ikke opfyldte kravene med
hensyn til fondskapitalens effektive udskillelse fra stifterens formue, herunder ved at være
henlagt til en selvstændig ledelse, ikke kunne forventes at blive godkendt.
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet forklaring af niels hvid enevoldsen, leif tygesen og
hans-henrik nilausen.
supplerende retsgrundlag
forslaget til lov om fonde og visse foreninger (folketingstidende 1983-84, tillæg a, lov-
forslag nr. l 133, sp. 3085 ff.) indeholdt ingen bestemmelse svarende til § 14 i lovudkastet i
betænkning 970/1982 om fonde, som er citeret i landsrettens dom. i lovforslaget anføres som
begrundelse herfor:
       ”justitsministeriet har endvidere ikke ment, at det er nødvendigt at medtage § 14 i fondsbe-
       tænkningens lovudkast, hvori der var foreslået en særlig begrænsning af bestyrelsens sam-
       mensætning, idet stifteren og dennes familie ikke skulle kunne udgøre bestyrelsens flertal.
       et flertal foreslog således i udkastets § 14, stk. 1, at stifteren, dennes ægtefælle eller faste
       samlever eller personer, der er knyttet til de nævnte personer ved slægts- eller svogerskab i
                                                   - 4 -
       ret op- eller nedstigende linie eller sidelinien så nært som søskende, ikke uden fondsmyn-
       dighedens samtykke kan udgøre bestyrelsens flertal. i stk. 2 foresloges, at hvis en fond stif-
       tes af et selskab, kan en person, der direkte eller indirekte ejer mere end halvdelen af den
       stemmeberettigede kapital i selskabet, ikke uden fondsmyndighedens samtykke udgøre be-
       styrelsens flertal sammen med de personer, der er knyttet så nær til ham som angivet i stk.
       1, ligesom de sidstnævnte personer heller ikke kan udgøre bestyrelsens flertal.
       et mindretal fandt ikke, at der er behov for en sådan begrænsning, idet spørgsmålet om,
       hvorvidt fonden har en selvstændig eksistens, vil blive påset ved registreringen.
       om de forskellige medlemmers begrundelse for deres standpunkter henvises til betænknin-
       gen side 62-63.
       det er justitsministeriets opfattelse, at der ved oprettelsen af en fond bør stilles krav om, at
       rådighedsbeføjelserne i fonden tilkommer en i forhold til stifteren selvstændig ledelse. dette
       krav har hidtil i almindelighed været anset for opfyldt, hvis blot ét medlem af bestyrelsen
       har indtaget en uvildig og uafhængig stilling. under hensyn til at denne praksis ikke ses at
       have givet anledning til misbrug, og da der ved lovforslaget i øvrigt sikres en videregående
       indsigt i fondenes forhold, finder justitsministeriet ikke, at der er tilstrækkelig anledning til
       at stille yderligere krav.”
under lovforslagets behandling i folketinget blev bestemmelsen om bestyrelsens sammen-
sætning dog alligevel indsat som lovens § 16.
højesterets begrundelse og resultat
indledning og problemstilling
højesteret tiltræder, at stichting niels reimar nielsen har retlig interesse i at få taget stilling
til påstand 2. skatteministeriets afvisningspåstand tages derfor ikke til følge.
sagen angår, om nhrn holding a/s havde pligt til at indeholde udbytteskat af det beløb på
61 mio. kr., som selskabet udloddede i 2007. afgørende for dette spørgsmål er i første række,
om udbyttet i skattemæssig henseende skal anses for udloddet til den nederlandske stichting
niels reimar nielsen eller til denne fonds stifter niels reimar nielsen, som boede i storbri-
tannien.
pligten til at indeholde udbytteskat
højesteret finder, at spørgsmålet om, hvem der må anses for rette indkomstmodtager af det
udbytte, som blev udloddet fra det danske selskab nhrn holding, skal afgøres efter dansk
ret.
                                               - 5 -
kun hvis stichting niels reimar nielsen efter dansk ret er rette indkomstmodtager, skal der
tages stilling til, om beskatning af udbyttet er i strid med den dansk-nederlandske dobbeltbe-
skatningsoverenskomst.
efter fast og langvarig praksis er det efter dansk ret en betingelse for, at en fond kan anerken-
des som et selvstændigt skattesubjekt, at fondens formue er effektivt og uigenkaldeligt udskilt
fra stifterens formue. det er i den forbindelse en betingelse, at fonden har en uafhængig ledel-
se. kravet om uafhængighed anses efter forarbejderne til fondsloven i almindelighed for op-
fyldt, hvis mindst ét medlem af bestyrelsen indtager en i forhold til stifteren uvildig og uaf-
hængig stilling.
ved stiftelsen i 1992 og ved udlodningen i 2007 bestod bestyrelsen for stichting niels reimar
nielsen af stifteren niels reimar nielsen og hans forældre. da bestyrelsen således alene be-
stod af stifteren og hans nære slægtninge, og da disse slægtninge ikke kan anses for uvildige
og uafhængige i forhold til ham, opfyldte fonden ikke betingelserne for at kunne anses for et
selvstændigt skattesubjekt. højesteret finder derfor, at niels reimar nielsen som stifter af
fonden i skattemæssig henseende må anses for rette indkomstmodtager af udbyttet fra nhrn
holding, og beskatning af udbyttet skal derfor ske hos ham og ikke hos stichting niels rei-
mar nielsen. højesteret har herefter ikke anledning til at tage stilling til, om stichting niels
reimar nielsen var hjemmehørende i nederlandene, som defineret i artikel 4, stk. 1, i den
dansk-nederlandske dobbeltbeskatningsoverenskomst.
da niels reimar nielsen på tidspunktet for udlodningen var hjemmehørende i storbritannien,
finder den dansk-britiske dobbeltbeskatningsoverenskomst anvendelse.
højesteret tiltræder på den anførte baggrund, at nhrn holding i medfør af kildeskattelovens
§ 65, stk. 1 og 4, sammenholdt med dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem danmark og
storbritannien var forpligtet til at indeholde 15 % i udbytteskat ved udlodningen.
forholdet til eu-retten
betingelsen om, at en fond skal have en ledelse, som er uafhængig af stifteren, for at fonden
kan anerkendes som selvstændigt skattesubjekt, gælder, uanset om fonden er stiftet i danmark
eller i udlandet, og kravet om en uafhængig ledelse er ikke vanskeligere at opfylde for en
                                              - 6 -
udenlandsk fond end for en dansk fond. betingelsen indebærer derfor ikke nogen forskelsbe-
handling af objektivt sammenlignelige situationer.
herefter og i øvrigt af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder højesteret, at den
manglende anerkendelse af fonden som selvstændigt skattesubjekt med den virkning, at ud-
loddet udbytte beskattes hos stifteren, ikke er i strid med retten til fri etablering eller med reg-
lerne om kapitalens fri bevægelighed. højesteret tiltræder endvidere, at der ikke er tvivl om
forståelsen af eu-retten, og at der derfor ikke er grundlag for præjudiciel forelæggelse.
nhrn holdings ansvar for den manglende indeholdelse
efter kildeskattelovens § 69, stk. 1, er nhrn holding umiddelbart ansvarlig over for det of-
fentlige for den manglende indeholdelse af udbytteskat, medmindre selskabet godtgør, at det
ikke har udvist forsømmelighed ved udlodningen uden indeholdelse af skat.
som anført er det efter fast og langvarig praksis en betingelse for, at en fond kan anses for et
selvstændigt skattesubjekt, at mindst ét medlem af bestyrelsen indtager en i forhold til stifte-
ren uvildig og uafhængig stilling.
det fremgik endvidere af ligningsvejledningen 2007-2, pkt. s.h.4.1., at der ved fonde oprettet
i udlandet kunne være behov for en skattemæssig stillingtagen til, om fonden med hensyn til
formuens udskillelse og bestyrelse m.v. opfyldte betingelserne for at kunne anses for et i for-
hold til stifteren uafhængigt retssubjekt. det fremgik endvidere, at en fond, der ikke opfyldte
disse krav, ikke kunne forventes godkendt, og at dette bevirkede, at fondens midler blev be-
skattet hos stifteren.
på tidspunktet for udlodningen var der personsammenfald mellem ledelsen i nhrn holding
og i stichting niels reimar nielsen.
højesteret tiltræder på denne baggrund, at nhrn holding er ansvarlig for betaling af udbyt-
teskatten.
konklusion
                                              - 7 -
med denne begrundelse stadfæster højesteret landsrettens dom. som følge heraf skal skatte-
ministeriet frifindes for påstand 3.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
skatteministeriet frifindes for påstand 3.
i sagsomkostninger for højesteret skal nhrn holding a/s og stichting niels reimar niel-
sen solidarisk betale 400.000 kr. til skatteministeriet. det idømte sagsomkostningsbeløb skal
betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8
a.


text:
- idi
                                          udskrift
                                               af
                         sø- & handelsrettens dombog
                                         ____________
                                             dom
                  afsagt den 22. oktober 2012 af vicepræsident michael b. elmer
h-86-11                             ico concerts aps
                                    (advokat henrik lind)
                                    mod
                                    ct creative talents europe gmbh
                                    (advokat søren h. locher)
påstande
ico concerts aps (i det følgende: ico) har nedlagt påstand om, at det tillades ico at berig-
tige angivelsen af sagsøgtes navn fra ”ct creative talents europe gmbh” til ”ct creative
talent gmbh”.
sagsøgte har nedlagt påstand om, at sagen afvises.
oplysningerne i sagen
                                                   -2-
den 16. november 2011 indgav ico, der er professionel arrangør af koncerter og herunder
indgår aftaler med lokale koncertarrangører, en stævning, hvori sagsøgte er angivet som ”ct
creative talents europe gmbh”. i stævningens sagsfremstilling var bl.a. anført følgende:
      ”i begyndelsen af maj måned 2011 tog ct kontakt til ico med henblik på at indgå aftale
      om afholdelse af koncerter i tyskland i sommeren 2011 med kunstneren prince. ct send-
      te pr. mail den 4. maj 2011 en oversigt over mulige steder og datoer for koncerterne.
      …
      kontrakt af 26. maj 2011 fremlægges som sagens bilag 1. fakturaer af 26. maj 2011 frem-
      lægges som sagens bilag 2 og 3
      …”
kontrakten af 26. maj 2011(sagens bilag 1) angiver at være indgået med ct creative talent
europe ag. fakturaerne af 26. maj 2011 (sagens bilag 2-3) har ico udstedt til ”ct creative
talent europe att. carlos fleischmann”.
      ved svarskrift af 6. juni 2012 påstod sagsøgte afvisning og anførte, at det angivne sag-
søgte selskab ikke eksisterer. derimod eksisterer der et selskab ved navn ct creative talent
gmbh og et selskab ved navn ct creative talent europe ag.
      ct creative talent gmbh er stiftet den 15. november 2005 og driver virksomhed fra
schlesische strasse 27 i berlin. carlos fleischmann holding gmbh ejer 90 % af selskabet, og
selskabets direktør er karl heinz fleischmann.
      ct creative talent europe ag er registreret i det tyske selskabsregister den 16. maj
2011 af carlos fleischmann holding gmbh og driver ligeledes virksomhed fra schlesische
strasse 27 i berlin, ligesom selskabets direktør ligeledes er karl heinz fleischmann.
parternes synspunkter
ico har gjort gældende, at retsplejelovens § 349 indeholder hjemmel til at afhjælpe visse
mangler ved stævningen, herunder for så vidt angår sagsøgtes navn og adresse, jf. retspleje-
lovens § 348, stk. 1.
      der er tale om to selskaber, som udadtil markedsføres under ét på hjemmesiden
www.creative-talent.net, og som ejes og drives af den samme personkreds fra samme adres-
se. ico´s fejlagtige angivelse af sagsøgtes navn i stævningen, bør derfor ikke komme ico til
skade.
                                                   -3-
        ct creative talent gmbh må være blevet bekendt med sagens eksistens umiddelbart
efter udtagelse af stævningen, og det må under hensyn til, at selskabet ct creative talent
europe ag først er stiftet under forhandlingerne om kontrakten med prince, have stået klart
for ct creative talent gmbh, at kravet i sagen rejses mod dette selskab.
        ico bør derfor få tilladelse til at berigtige navnet på sagsøgte i sagen fra ”ct creative
talents europe gmbh” til ”ct creative talent gmbh”.
sagsøgte har gjort gældende, at ico ikke er berettiget til uden samtykke fra sagsøgte at æn-
dre angivelsen af sagsøgte fra ct creative talents europe gmbh til ct creative talent
gmbh, da det hverken af stævningens sagsfremstilling eller bilag kan udledes, at ct creati-
ve talent gmbh er sagsøgt.
        det må lægges til grund, at den forkerte angivelse af sagsøgte i stævningen ikke skyl-
des en skrivefejl, men at ico på tidspunktet for stævningens indgivelse ikke tilstrækkeligt
havde undersøgt, hvem der var rette sagsøgte.
        ico´s anmodning om ændring af sagsøgtes navn er derfor ikke blot en berigtigelse og
bør ikke imødekommes, jf. retsplejelovens § 349, stk. 2, hvorfor sagen må afvises.
sø- og handelsrettens afgørelse
retten lægger til grund, at det angivne sagsøgte selskab, ct creative talents europe gmbh,
ikke eksisterer, og at ico således ikke begærer berigtigelse af den angivne sagsøgtes navn til
selskab ct creative talent europe ag, men en ændring af angivelsen af sagsøgte til et andet
selskab, ct creative talent gmbh.
        dette selskab er imidlertid hverken omtalt i stævningen eller i det materiale, som blev
fremlagt sammen med denne.
        der findes på denne baggrund ikke at være grundlag for uden samtykke fra sagsøgte
at imødekomme begæringen om at ændre angivelsen af sagsøgte, jf. retsplejelovens § 349,
stk. 2.
        herefter, og idet den angivne sagsøgte ct creative talents europe gmbh ikke eksiste-
rer, afvises sagen.
                                                -4-
      advokat søren locher har under sagen repræsenteret ct creative talent gmbh, som
tilkendes 25.000 kr. i sagsomkostninger til dækning af udgift til advokat.
                             thi kendes for ret
sagen afvises.
      ico concerts aps skal inden 14 dage betale 25.000 kr. i sagsomkostninger til ct crea-
tive talent gmbh ved advokat søren locher.
                                       michael b. elmer
                                             (sign.)
                                         ___ ___ ___
                              udskriftens rigtighed bekræftes
                              p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                              højesterets dom
                             afsagt fredag den 6. maj 2011
sag 140/2009
(2. afdeling)
aarhus kommune
(advokat lars gregersen)
mod
dansk erhverv arbejdsgiver som mandatar for f. salling a/s
(advokat peter vibe jespersen)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 13. afdeling den 11. maj 2009.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: peter blok, per walsøe, poul søgaard, marianne
højgaard pedersen, jens peter christensen, henrik waaben og hanne schmidt.
påstande
appellanten, aarhus kommune, har gentaget sin påstand.
indstævnte, dansk erhverv arbejdsgiver som mandatar for f. salling a/s, har påstået stadfæ-
stelse.
højesterets begrundelse og resultat
efter § 39, stk. 2, i den tidligere sygedagpengelov havde en kommune, der havde udbetalt
sygedagpenge som følge af en lidelse forvoldt af en ansvarlig skadevolder, en almindelig ad-
gang til at gøre regres mod skadevolderen. ved den nye sygedagpengelov, lov nr. 563 af 9.
juni 2006, bortfaldt kommunernes adgang til at gøre regres for udbetalte sygedagpenge i til-
fælde, hvor en arbejdsgiver er ansvarlig over for den ansatte i medfør af arbejdsskadesik-
ringsloven, jf. sygedagpengelovens § 78, stk. 1, 2. pkt.
                                                  - 2 -
den nye sygedagpengelov trådte i kraft den 3. juli 2006, jf. lovens § 81. efter § 82, stk. 1,
finder loven anvendelse på sygdomstilfælde, hvor 1. fraværsdag er den 3. juli 2006 eller se-
nere. efter § 82, stk. 3, anvendes de hidtil gældende regler for sygdomstilfælde, hvor 1. fra-
værsdag er før den 3. juli 2006, og hvor fraværet fortsætter ud over denne dato.
efter højesterets opfattelse fremgår det klart af § 82, stk. 3, som har karakter af en præcise-
ring af § 82, stk. 1, at der i tilfælde, hvor 1. fraværsdag er før den 3. juli 2006, i det hele er ret
til regres efter bestemmelsen i den tidligere lovs § 39, stk. 2, og at dette således også gælder i
tilfælde, hvor dagpenge er udbetalt efter den 3. juli 2006, og også for dagpenge, der dækker
en periode efter denne dato.
det må efter bemærkningerne til sygedagpengelovens § 78, stk. 1, 2. pkt. (lovforslagets § 76,
stk. 1, 2. pkt.) samt beskæftigelsesministerens besvarelse af 26. maj 2006 af spørgsmål nr. 10
fra folketingets arbejdsmarkedsudvalg antages, at det var hensigten, at afskaffelsen af kom-
munernes adgang til regres ved arbejdsskader skulle have virkning fra lovens ikrafttræden den
3. juli 2006 på den måde, at kommunerne kun kunne rejse krav om regres for sygedagpenge
vedrørende perioden frem til den 3. juli 2006.
disse forarbejder er imidlertid uforenelige med den klare ordlyd af den vedtagne bestemmelse
i lovens § 82, stk. 3, og kan efter højesterets opfattelse ikke begrunde en fravigelse af lovbe-
stemmelsen.
højesteret tager herefter aarhus kommunes påstand til følge som nedenfor bestemt.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal dansk erhverv arbejdsgiver som mandatar
for f. salling a/s til aarhus kommune betale i alt 67.360 kr., der omfatter 60.000 kr. til
dækning af advokatudgifter og 7.360 kr. til dækning af retsafgifter.
                                        thi kendes for ret:
f. salling a/s skal til aarhus kommune betale 110.000 kr. med procesrente fra den 27. no-
vember 2008.
                                              - 3 -
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal dansk erhverv arbejdsgiver som mandatar
for f. salling a/s betale 67.360 kr. til aarhus kommune.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. sagsom-
kostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.