text:
f000400p - kj
                                     udskrift
                                           af
                     sø- & handelsrettens dombog
                                    ____________
den 9. januar 2004 blev af retten i sagen
f-4-03
a
(advokat henrik karl nielsen)
mod
hempel a/s (tidligere j.c. hempels skibsfarvefabrik a/s)
(advokatfuldmægtig camilla hillerup)
                                    kendelse:
sagens spørgsmål er om hempel a/s' opsigelse af a, herefter a, der var ansat som
sales manager for hempels filial i letland, var uberettiget. a har gjort gældende at
opsigelsen af ham var uberettiget efter lettisk lovgivning som efter hans opfattelse
finder anvendelse på ansættelsesforholdet. han har derfor nedlagt påstand om at
hempel skal anerkende at opsigelsen af ham af 10. september 2002 var uberettiget.
 hempel har gjort gældende at dansk ret skal anvendes på ansættelsesforholdet, og at
opsigelsen er gyldig. hempel har derfor nedlagt påstand om frifindelse.
                                           - 2 -
spørgsmålet om lovanvendelse er udskilt til særskilt forhandling, jf. retsplejelovens §
253. under denne forhandling har a nedlagt påstand om at hempel skal anerkende at
lettisk ret finder anvendelse ved afgørelsen af spørgsmålet om hvorvidt hempels
afskedigelse af ham var berettiget. hempel har nedlagt påstand om at a skal aner-
kende at dansk ret finder anvendelse ved afgørelsen af spørgsmålet om hvorvidt
hempels afskedigelse af ham var berettiget.
sagen er anlagt den 9. oktober 2002 ved sø- og handelsretten. den blev ved rettens
kendelse af 28. januar 2003 henvist til retten i lyngby. sagen blev ved retten i
lyngbys kendelse af 24. marts 2003 henvist til sø- og handelsretten i medfør af
retsplejelovens § 226, stk. 3.
sagsfremstilling
a blev den 12. november 1998 ansat som salgschef (sales manager) i hempels græ-
ske datterselskab, hempel coatings hellas s.a. i ansættelseskontraktens § 11 var
bestemt at uoverensstemmelser vedrørende fortolkningen af kontrakten skulle afgø-
res efter dansk ret.
med virkning fra 1. juni 2001 blev a ansat som salgschef i letland i ”hempel dan-
mark a company duly organised under the laws of denmark”. om dette selskab oply-
ses i præamblen at det er et datterselskab i hempel gruppen ”a transnationally oper-
ating group of companies wholly or partly, directly or indirectly owned by hempel's
marine paints a/s (hmp a/s), the danish mother company of the hempel group.”
i kontraktens pkt. 5 var indsat konkurrenceklausuler. i tilfælde af den ansattes opsi-
gelse gjaldt klausulen i 12 måneder fra fratræden. hvis hempel ikke gav tilladelse til
konkurrerende beskæftigelse i denne periode, var den ansatte berettiget til en kom-
pensation med et beløb svarende til et års løn.
efter pkt. 7 havde a i tillæg til offentlige helligdage i letland ret til fem ugers ferie +
fire dage ”according to the rules of danish law”.
i pkt. 8 var indsat en 120-dages regel: ”if the employee has been absent for such rea-
sons (sygdom eller tilskadekomst) for more than 120 days during a 12 months pe-
riod, hempel may ... terminate this contract at three months notice, provided no-
tice is given while the employee is still absent”.
                                           - 3 -
i pkt. 9.1. hedder det: ”under normal circumstances and unless something unfore-
seen happen it is the intention that the assignment to latvia will be of a duration of 2
years”.
kontrakten kunne efter punkt 9.2. bringes til ophør ved opsigelse med to måneders
varsel fra den ansattes side og med fire måneders varsel fra hempels side.
i pkt. 9.3. hedder det om ”termination for cause” at kontrakten kan ophæves (be
terminated) af grunde der er tilstrækkelige hertil i henhold til den for kontrakten gæl-
dende lovgivning (”under the proper law of the contract”). herudover kan hempel
efter bestemmelsen ophæve kontrakten i nærmere angivne tilfælde af kvalificeret
misligholdelse.
om ”retirement” var bestemt at den ansatte skulle ophøre med udgangen af det år i
hvilket han fyldte 65 år.
om ”settlement of disputes” var fastsat:
”any dispute in connection with this contract shall be settled by the ordinary courts
at the domicile/residence of the defendant. in denmark the venue shall be the mari-
time and commercial court of copenhagen”.
ansættelseskontrakten blev ændret nogle gange bl.a. ved udateret tillæg vedrørende
bl.a. ”housing allowance” (hvorved a fik tillagt 5.000 kr. om måneden til dækning
af boligudgifter), ”relocation allowance” (hvorefter hempel på visse betingelser
dækkede flytteudgifter i forbindelse med begyndelsen og afslutningen af ansættelses-
forholdet) og ”expatriate benefits”. i sidstnævnte bestemmelse hedder det: ”as the
employee is employed as an expatriate transferee of the hempel group, the hempel
convention personnel transfer procedure does apply”. endvidere har tillægget en
bestemmelse at opnåelse af opholds- og arbejdstilladelse er en betingelse for ansæt-
telseskontrakten. i et andet tillæg fastsattes lønnen til 31.000 dkk. i tilslutning hertil
fastsattes: ”it is the executive's own responsibility to declare above and pay taxes to
the relevant authorities”.
af en fuldmagt udstedt den 12. juli 2001 fremgår bl.a. at a blev bemyndiget til at
”act as a manager of (hempels) branch in latvia as follows: …” a blev bemyndiget
til at tegne hempel ”in all sales activities related to the daily operation of (hempels)
branch in latvia”. underskrift i forhold til bank og myndigheder skulle være sam-
men med jacob gulmann (general manager) eller erik sønder (operational mana-
ger). transaktioner over 1.500 usd krævede hempels samtykke. a kunne ansætte
og afskedige medarbejdere i henhold til hempels ansættelsespolitik.
                                           - 4 -
af en oversigt over hempel sales denmark af 1. november 2001 fremgår at a var
leder af salgsafdelingen for letland og litauen. afdelingen hørte sammen med afde-
lingen for ”russia and others”, ”egypt” og ”service” under ”non-dome-stic, ledet af
jacob gulmann der tillige var overordnet leder af denne afdeling og den danske
salgsafdeling.
der er fremlagt en række mails udvekslet mellem parterne under ansættelsesforhol-
det. i mail af 1. juli 2002 fra a til jacob gulmann anførte a at han ikke længere er
funktionær, men direktør og derfor skulle have en direktørkontrakt. dette bestred
jacob gulmann i mail af 2. juli 2002. i mail af samme dag fra a til jacob gulmann
hedder det bl.a.:
”jeg anser ikke mig selv for lette ... jeg er født og opvokset og uddannet dansk. det
er det arbejdsmarked jeg agerer på.
...
funktionær eller ej
…”
efter citat af funktionærlovens § 1 fulgte en argumentation for at a ikke var funktio-
nær, men direktør for den lettiske afdeling og derfor burde have højere løn.
i mail af 19. juli 2002 skrev a til jens beck-lauritzen og gulmann bl.a. at ansættel-
seskontrakterne i det lettiske selskab skulle oversættes og rettes til efter lettisk lov-
givning.
i mail af 20. august 2002 til hempel skrev a bl.a. at han fra 1. august 2002 ønskede
betaling af 600 lvl (lat) med tillæg eller i alt 804 lvl.
ved brev af 10. september 2002 blev a afskediget fra sin stilling som sales manager
med den begrundelse at det ikke var lykkedes ham ”at etablere et tilfredsstillende
samarbejde internt i virksomheden og derfor heller ikke er lykkedes at skabe en fæl-
les opfattelse af virksomhedens mission, værdier og mål.”
der er fremlagt en engelsk oversættelse af den lettiske arbejdslov. om lovvalg hed-
der det i section 13 (1) at et lovvalg ikke må begrænse den beskyttelse som følger af
tvingende lovgivning i den stat hvis lovgivning ville være anvendelig efter section 13
(2)-(5). lettisk ret skal efter section 13 (2) finde anvendelse medmindre parterne har
vedtaget andet, eller medmindre andet følger af section 13 (3) og (4). efter section 13
(3) skal den lov anvendes der gælder på det sted hvor den ansatte normalt udfører sit
                                          - 5 -
arbejde, såfremt parterne ikke har vedtaget andet. efter section 13 (4) gælder i man-
gel af lovvalg at arbejdsgiverens lov skal være gældende hvis den ansatte i overens-
stemmelse med kontrakten ikke udfører sit arbejde i en og samme stat. section 13 (3)
og (4) finder efter section 13 (5) ikke anvendelse hvis det fremgår af omstændighe-
derne at ansættelseskontrakten eller ansættelsens retlige forhold (”employment legal
relationship”) har en nærmere tilknytning til et andet land end letland.
af lovens section 101 fremgår at en arbejdsgivers ret til at afskedige en ansat er be-
grænset til en række nærmere opregnede tilfælde. bortset fra disse tilfælde kan en
arbejdsgiver efter section 101 (5) i særlige tilfælde bringe ansættelsen til ophør med
en måneds varsel hvis han har en god grund (”good cause”) hertil. ”any condition
which does not allow the continuation of employment legal relationship on the basis
of considerations of morality and fairness shall be regarded as such cause. the issue
whether there is good cause shall be settled by court at its discretion”.
der er en række overgangsbestemmelser i loven der angiver at træde i kraft den 1.
januar 2002.
forklaringer
a har forklaret at han er uddannet cand.merc. han har græsk og dansk statsborger-
skab. han taler russisk, tysk, fransk, engelsk, dansk, svensk og græsk. han har senest
haft bopæl i danmark i 1996. han arbejdede i grækenland for danske selskaber og
kom i forbindelse med jacob gulmann der dengang var direktør for hempels græske
datterselskab. han og gulmann blev enige om ansættelse af ham som salgschef i
selskabet. bestemmelsen i den græske kontrakt om anvendelse af dansk ret blev
indsat efter hans ønske bl.a. fordi de danske ferieregler er gunstigere end de græske.
han overså i den forbindelse at græske ansættelsesregler giver den ansatte 14 måne-
ders løn på et år. ansættelsen i det græske selskab varede til den 1. juni 2001. han
fik tilbudt ansættelse som salgschef i letland af gulmann. gulmann kom med ansæt-
telseskontrakten som ikke var til forhandling. a gik ud fra at han uanset manglende
lovvalgsklausul var ansat under lettisk ret. efter hans opfattelse lå det klart at man
var omfattet af loven på arbejdsstedet. han forelagde kontraktudkastet for en bekendt
der er græsk advokat med kendskab til forholdene i de tidligere sovjetrepublikker.
den pågældende sagde at han skulle acceptere kontrakten, og at lovgivningen i de
tidligere sovjetrepublikker var fair overfor de ansatte. han drøftede ikke lovvalgs-
spørgsmålet med gulmann.
                                            - 6 -
han flyttede til letland direkte fra grækenland. han betalte skat i letland. han gav
fuldmagten af 12. juli 2001 til en lettisk advokat der oprettede den lettiske filial.
fuldmagten svarede til de beføjelser han havde i filialen. han er ikke bekendt med i
hvilken form filialen blev oprettet. han blev registreret hos de lettiske myndigheder
som ansvarlig for filialen. han hæftede fx over for skattevæsenet.
der var allerede et par ansatte i filialen i letland som han skulle lede. han ansatte og
afskedigede personale i samarbejde med jens beck-lauritzen. der var ikke lovvalgs-
klausuler i disse kontrakter. han er ikke sikker på forholdene vedrørende disse kon-
trakter.
han var under sin ansættelse i det lettiske selskab nogle gange i danmark til møder
og kurser hos hempel. han var under sin ansættelse også i forbindelse med hempels
finske og norske afdelinger eller selskaber. i de lande han kender, hvor hempel har
afdelinger eller selskaber, er de ledet af personer fra det pågældende land.
han rejste diskussion om sit ansættelsesforhold fordi hans arbejde var blevet til mere
end at være salgschef. han henviste til den danske funktionærlov for at have en refe-
renceramme, dvs. for at kunne fortælle at arbejdet var blevet til mere end at være
salgschef, og at han reelt fungerede som direktør.
i forbindelse med indførelsen af den nye lettiske ansættelseslov skulle alle kontrakter
rettes til. det gjaldt de ansattes kontrakt såvel som hans egen kontrakt.
han var bekendt med rom-konventionen om lovvalg da han indgik ansættelseskon-
trakterne.
han blev i letland efter fratrædelsen fra hempel og arbejder nu i letland for du-
ponts tyske afdeling.
jens beck-lauritsen har forklaret at han siden 1. september 2000 har været persona-
lechef for hempel nordic (hempel a/s). han refererer til jacob gulmann. hempel
denmark divisionen er en selvstændig del af hempel nordic med filialer eller datter-
selskaber i sverige, norge, estland og letland. vidnet er ansvarlig for ansættelse og
afskedigelse af medarbejdere. han udarbejder kontrakter vedrørende disse ansættel-
ser, også hvor ansættelsen juridisk sker i et selvstændigt datterselskab. salgscheferne
i filialerne, såsom i letland, er ansat i det danske selskab fordi der ikke er et selskab i
det pågældende land.
                                           - 7 -
der var en sælger, en kontormedarbejder og to teknikere ansat i den lettiske afdeling.
de fik flyttet deres kontrakter til den lettiske filial hvilket der refereres til i mailen af
19. juli 2002. de pågældende fik lettisk løn, og der blev betalt lettiske socialbidrag
vedrørende dem. as kontrakt er på engelsk. det er en selvfølge, for koncernsproget
er engelsk. det var klart at a var ansat i det danske selskab, og heraf følger også at
kontrakten er undergivet dansk ret.
a var ansat som salgschef i letland som er et lille marked. hempel ville se hvad det
kunne blive til. det var det man skulle bruge de to års udstationering til. under nor-
male omstændigheder ville der have været en stilling til ham i koncernen efter udsta-
tioneringen. det er ikke sædvanligt at udstationerede får lønnen udbetalt i dkk. i as
tilfælde blev lønnen udbetalt til en konto i en græsk bank. a havde en pensionsord-
ning i pfa som hempel betalte arbejdsgiverbidrag til.
a var anmeldt til de lettiske myndigheder som ansvarlig for filialen.
bestemmelsen i pkt. 6 i tillægget til ansættelseskontrakten om opholds- og arbejdstil-
ladelse er en standardbestemmelse der findes i alle udstationeringskontrakter.
jacob gulmann har forklaret at han er general manager for hempel nordic. han
ansatte a i det græske datterselskab mens vidnet var chef for dette. a var også i det
græske selskab ansat som udstationeret fra danmark. hans ansættelsesbetingelser
svarede til en udstationerets.
the hempel convention indeholder en række bestemmelser der beskriver hvordan
den ansatte skal agere under udstationering.
hempel havde tidligere en agent i letland, men ville i 2001 oprette en filial. letland
var et lille område. markedet var lokalt, og betalingerne var lokale. man afleverer
filialregnskab til de lettiske myndigheder, men regnskabsmæssigt går filialen ind i
selskabet som en del af dette.
vidnet diskuterede ansættelseskontrakten på et møde med a på en restaurant. de
diskuterede ansættelsesvilkår og pensionsforhold, men ikke lovvalget. det var for
vidnet klart at kontrakten var underlagt dansk ret. vilkårene var som i en dansk kon-
trakt, og lønnen blev betalt fra danmark. hvis lettisk lov havde været vedtaget, skul-
le der nok bl.a. have været bestemmelser om følgerne af valutaudsving. martin har
over for vidnet altid holdt på at han var dansk ansat. martin refererede til vidnet og
kunne for så vidt have udført sit arbejde fra danmark.
                                          - 8 -
som det fremgår af brevvekslingen, ønskede a at blive ansat som direktør med selv-
stændige beføjelser. det afviste vidnet. den kontrakt der forelå, var den der gjaldt.
en ansættelse som lettisk direktør i et lettisk selskab ville være sket til en langt lavere
løn end den som a fik og på nogle andre betingelser i øvrigt. det gjorde vidnet også
klart i korrespondancen mellem hempel og martin om ansættelse som lettisk direk-
tør.
procedure
a har anført at det er almindeligt antaget at arbejdsstedets ret som regel er afgørende
for lovvalget. det er her den for aftalen karakteristiske ydelse leveres, jf. romkon-
ventionen artikel 4, smh. m. artikel 6, stk. 2., jf. hertil allan philip, eu-ip, 1994, side
158 ff. ansættelsesaftalen indeholder ikke et lovvalg. der er bestemmelser der hen-
viser til dansk ret, således bestemmelsen i pkt. 7.1. om ferie. det ville være overflø-
digt med en sådan henvisning hvis der udtrykkeligt eller stiltiende var vedtaget dansk
ret. bestemmelsen viser altså at danske bestemmelser om feriens varighed skal an-
vendes, men herfra må sluttes modsætningsvist. bestemmelsen i pkt. 9.3. om ”the
proper law of the contract” viser at parterne har ladet spørgsmålet om dansk eller
lettisk ret stå åbent.
det må efter as forklaring lægges til grund at han kendte romkonventionen og fra-
valgte græsk ret. på samme måde tilvalgte han lettisk ret (østeuropæisk ret) ved at
undlade at få indsat en lovvalgsbestemmelse om anvendelse af dansk ret, fordi han
gik ud fra at østeuropæisk lovgivning ville give bedre beskyttelse end dansk.
det er uberettiget at betragte a som udstationeret fra danmark. han kom direkte fra
grækenland til letland og var kun enkelte gange i danmark. han udførte al sin virk-
somhed i letland og betalte skat i letland. han forblev i letland efter ophøret af
ansættelsen. det vil være kunstigt at anse ham for udstationeret.
hempel har gjort gældende at ansættelsesforholdet var undergivet dansk ret. det var
ingen af parterne i tvivl om under kontraheringen og forløbet af ansættelsen. det var
derfor overflødigt med en lovvalgsbestemmelse.
ved arbejdsaftaler er det udgangspunktet at arbejdsstedets lovgivning skal anvendes,
men en nærmere analyse kan føre til at dette ikke holder, jf. således allan philip,
eu-ip, 1994, side 156 ff. og h.g. carlsen, dansk funktionærret, 6. udgave, side 41
                                             - 9 -
f., lars svenning andersen, funktionærret, 2. udgave, side 76 ff. og torben svenné
schmidt, international formueret, 2. udg., side 124.
det arbejde a udførte i letland, var principielt af midlertidig karakter hvorfor dansk
ret skal anvendes. hvis der er tvivl om arbejdets midlertidighed, må man anvende
princippet om den nærmeste tilknytning. det vil i det foreliggende tilfælde føre til
anvendelse af dansk ret, jf. allan philip, eu-ip, 1994, side 159.
en række omstændigheder viser at kontraktforholdet har sin nærmeste tilknytning til
danmark: parternes forudsætninger gik klart ud på at dansk ret skulle anvendes. der
forelå en udstationering, i kontraktens sprog en ”assignment”. dette fremgår af be-
stemmelserne om ”relocation allowance” og om ”expatriate benefits”. det er for
spørgsmålet om der foreligger en udstationering, ligegyldigt om a fysisk blev ud-
sendt fra danmark eller kom direkte til letland fra et andet land. det var endvidere
forudsat at arbejdet i letland var midlertidig. det skulle efter 2 år tages op til vurde-
ring om der fortsat var grundlag for at beskæftige a i letland.
kontraktens danske karakter fremgår af nogle enkeltbestemmelser såsom bestem-
melsen om 120 dages reglen, om værneting og om betaling af løn i dkk. henvis-
ningen til den danske ferielovs bestemmelser var nødvendig, for ferieloven gælder
ikke uden for dansk territorium.
der kan ikke argumenteres for anvendelse af lettisk ret ud fra det synspunkt at denne
lovgivning stiller a bedre end dansk funktionærlov. det er ikke dokumenteret at let-
tisk lovgivning generelt stiller den ansatte bedre end dansk ret. der er muligt nok
bedre afskedigelsesbeskyttelse, men det er jo kun et enkelt punkt hvor lettisk lovgiv-
ning er gunstigere. det må i denne forbindelse erindres at løn- og ansættelsesvilkåre-
ne i det hele ville have været væsentlig ringere for a hvis han havde været ansat på
en lokal kontrakt.
et lovvalg efter romkonventionens artikel 6 fører til samme resultat, jf. artikel 6, stk.
2, litra b in fine., jf. per arnt nielsen, international privat og procesret, 1997, side
523. anvendelsen af den nærmeste tilknytnings metode under anvendelse af de oven-
for nævnte momenter fører til at kontraktforholdet må undergives dansk ret.
rettens afgørelse
a blev ansat i hempel med henblik på at lede et salgskontor eller filial for hempel i
letland. af ansættelseskontraktens pkt. 9 fremgik at han skulle være udstationeret i
                                          - 10 -
letland i en toårs periode. der er i ansættelseskontrakten flere elementer der peger
på at parterne ved affattelsen af kontrakten gik ud fra at den var omfattet af dansk ret
(120-dages reglen, konkurrenceklausulen og forumvalget). der er ikke givet nogen
rimelig begrundelse for at antage at parterne ved indgåelsen af aftalen skulle have
ønsket at vælge lettisk ret. det forhold at parterne indsatte en bestemmelse i kontrak-
ten vedrørende as ansættelse i det græske datterselskab om at dansk ret skulle finde
anvendelse, kan ikke tages til indtægt for at lettisk ret uden vedtagelse herom skulle
finde anvendelse på kontrakten vedrørende as udstationering i letland. den korre-
spondance der blev udvekslet under ansættelsesforholdet vedrørende anvendelse af
den danske funktionærlov, tyder heller ikke på at nogen af parterne på dette tidspunkt
antog at lettisk ret fandt anvendelse. herefter må det fastslås at kontrakten efter sit
indhold og de forudsætninger der lå til grund for den, har sin nærmeste tilknytning til
danmark hvorfor der må gives hempel medhold.
                                     thi bestemmes:
a skal anerkende at dansk ret finder anvendelse ved afgørelsen af spørgsmålet om
hvorvidt hempels afskedigelse af ham var berettiget.
hanne christensen                   jens feilberg                     torben svanberg
                                          (sign.)
                                       ___ ___ ___
                            udskriftens rigtighed bekræftes
                            p.j.v. sø- og handelsretten, den
 - 11 -

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                            afsagt onsdag den 8. maj 2013
sag 214/2011
(1. afdeling)
haderslev andels boligforening
(advokat poul bostrup)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat birgitte kjærulff vognsen)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 13. afdeling den 8. juli 2011.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: børge dahl, lene pagter kristensen, poul
søgaard, marianne højgaard pedersen, henrik waaben, michael rekling og jan schans
christensen.
påstande
appellanten, haderslev andels boligforening, har gentaget sin påstand.
indstævnte, skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
retsgrundlaget
ved vurderingen af en fast ejendom ansættes ejendomsværdien og grundværdien samt et
eventuelt fradrag i grundværdien for forbedringer, jf. § 5, stk. 1, i lov om vurdering af landets
faste ejendomme (vurderingsloven).
ejendomsværdien er værdien af den faste ejendom i dens helhed, jf. § 9, stk. 1. ved grund-
værdien forstås værdien af grunden (med grundforbedringer) i ubebygget stand under hensyn
til beskaffenhed og beliggenhed og til en i en økonomisk henseende god anvendelse, jf. lo-
vens § 13, stk. 1.
                                               - 2 -
i vurderingslovens § 17 og § 18, som var gældende frem til den 1. januar 2013, hedder det
bl.a.:
       ”§ 17. såfremt de fornødne oplysninger foreligger, skal der ved vurderingen med de af
       … § 18 … følgende begrænsninger gives fradrag i grundværdien for forbedringer, der
       bevirker en stigning i grundværdien, hvad enten forbedringerne består i kapitalanven-
       delse eller i ejers arbejde.
       § 18. fradrag i grundværdien for forbedringer må kun gives i det omfang, hvori forbed-
       ringerne må antages at virke værdiforøgende ved ansættelse af grundværdien…”
det fremgår af forarbejderne til § 17 og § 18 (folketingstidende 1955-56, tillæg a, sp. 1071),
at bestemmelserne i hovedsagen svarer til de tidligere regler om fradrag i grundværdien for
forbedringer i loven af 7. august 1922 om beskatning til staten af faste ejendomme.
i 1922-lovens § 3 var det fastsat, at der skulle foretages ”en særlig ansættelse af de faste
ejendommes grundværdi, hvorved forstaas grundens værdi i ubebygget stand under hensyn
til beskaffenhed, beliggenhed og til en i økonomisk henseende god anvendelse”. i § 3, stk.
2, nr. 4, hed det bl.a.:
       ”4) naar begæring derom fremsættes af ejeren, skal der ved værdiansættelsen gives
       fradrag i grundværdien for forbedringer… fradraget, der ikke kan overstige de an-
       vendte bekostninger, ydes kun i det omfang, hvori forbedringerne maa antages at have
       virket værdiforøgende ved ansættelsen…”
det fremgår af forarbejderne, at man havde ”bibeholdt den hidtil hjemlede adgang til fradrag
for forbedringer” (rigsdagstidende 1921-22, tillæg a, sp. 3258).
i cirkulære af 1. marts 1916 fra overskyldrådet er bl.a. anført (s. 94):
       ”om fradrag for forbedringer bestemte finansministeriets regler af 3. april 1911:
       … som eksempler nævnes dræning og anden afvanding, udtørring, overrisling,
       mergling, opfyldning, vejanlæg, indhegning, kloakanlæg og pilotering. …
       for værdiforøgelser, som skyldes privat arbejds- eller kapitalanvendelse udenfor den
       paagældende ejendom – f. eks. anlæg af gader, kloaker, og andet, der kan virke til
       fordel for ejendommen – beregnes intet fradrag, medmindre der er paalagt ejendom-
                                                - 3 -
       men eller dens ejer en del af omkostningerne; det er uden betydning, om det sidste
       sker gennem forøget købesum eller ved periodiske ydelser.”
i overskyldrådets publikation ”bestemmelser vedrørende vurdering til ejendomsskyld og
grundskyld i henhold til lov af 7. august 1922 om beskatning til staten af faste ejendomme
m.m.” fra 1931 er anført bl.a. (s. 94 ff.):
       ”som eksempler paa fradragsberettigende forbedringer skal nævnes hedeopdyrkning,
       dræning og anden afvanding, udtørring, overrisling, opfyldning og udgravning af
       grunden, vejanlæg og istandsættelse af tilstødende gader eller veje, kloakanlæg og
       anlæg af gas-, vand-, og elektriske ledninger (udenfor selve ejendommen).
       i øvrigt bemærkes følgende:
       …
       2) som det fremgaar af de ovenfor nævnte eksempler paa fradragsberettigende forbed-
       ringer falder herunder ikke alene forbedringer, der bestaar i foranstaltninger ved grun-
       den til selve den paagældende ejendom, f. eks. afvanding, men ogsaa værdiforøgelser,
       som skyldes foranstaltninger udenfor ejendommen. i bekendtgørelsen bilag i udtales
       det, at de regler, der skal følges ved ansættelsen til grundskyld, ”i alt væsentligt svarer
       til de bestemmelser, som har været bragt til anvendelse ved de tidligere foretagne prø-
       vevurderinger”. de nævnte bestemmelser hvilede paa finansministeriets regler af 3.
       april 1911, og i disse nævnes som fradragsberettigede forbedringer ogsaa ”værdifor-
       øgelser, som skyldes privat arbejde eller kapitalanvendelse udenfor den paagældende
       ejendom, f. eks. anlæg af gader, kloaker og andet, der kan virke til fordel for ejen-
       dommen”, forudsat, at ejendommens ejer bidrager til omkostningerne…
       4) for at der kan blive spørgsmaal om fradrag i grundværdien for forbedringer, maa
       forbedringsforanstaltningen have forøget ejendommens grundværdi. det er uden be-
       tydning, at foranstaltningen har bevirket en forøgelse af ejendommens ejendoms-
       skyldsværdi, naar denne ikke tillige har forøget grundværdien.
       derfor gives der ikke forbedringsfradrag for o p f ø r e l s e a f b y g n i n g e r og
       hvad dermed maa ligestilles, f. eks. p i l o t e r i n g.”
i statens ligningsdirektorats vurderingsvejledning fra 1962 hedder det på s. 141 og 149 bl.a.:
       ”2. foranstaltninger, der berettiger til fradrag.
       …
       en grundforbedring må altid være en foranstaltning af materiel karakter, hvorved der
       skabes nye værdier, medens f.eks. ændring af servitutter eller andre dispositioner, der
       flytter værdi fra én ejendom til en anden, ikke anses for grundforbedring.
                                                 - 4 -
       at forbedringen skal bevirke en stigning i grundværdien må forstås således, at fradrag
       kun kan gives for foranstaltninger, der efter deres karakter tages i betragtning ved an-
       sættelsen af grundværdien, og som normalt bevirker en stigning i denne. …
       til private foranstaltninger må regnes ikke alene forbedringer, som den enkelte ejer el-
       ler flere ejere i forening foretager for egen regning og risiko, men også forbedringer, der
       udføres af eller under medvirken af en offentlig myndighed, forudsat at omkostningerne
       herved helt eller delvis pålignes de ejendomme, til fordel for hvilke foranstaltningen fo-
       retages.
       ...
       8. ansættelse af fradrag for forbedringer i bymæssige områder.
       i bymæssige områder er de hyppigst forekommende fradragsberettigende grundforbed-
       ringer vej- og kloakanlæg samt udstykningsomkostninger. ...
       …
       fradrag for vej- og kloakanlæg gives i reglen kun for udgifter til anlæg uden for ejen-
       dommen, idet udgifter til anlæg på selve grunden, samt til pladsbelægning m.v. regnes
       for en del af byggeomkostningerne.
       er ejendommen imidlertid af en sådan størrelse, at det vil være naturligt at betragte en
       del af de på ejendommen værende vej- og kloakanlæg som et hovedanlæg til betjening
       af dele af ejendommen i tilfælde af udstykning, kan der være grundlag for at give fra-
       drag for sådanne anlæg. betingelsen for at give fradrag i sådanne tilfælde er dog, at
       ejendommens grundværdi ansættes ud fra denne forudsætning.”
tilsvarende er anført i statens ligningsdirektorats vurderingsvejledning fra 1968, s. 148 og s.
152 f.
i told og skats vurderingsvejledning fra 2002 hedder det bl.a. (afsnit c.3):
       ”kravet i vul § 17 om, at forbedringerne skal medføre en stigning i grundværdien, be-
       tyder, at der kun kan gives fradrag for forbedringer, hvis forbedringerne medfører en
       stigning af værdien af grunden i ubebygget stand, jf. vul § 13, stk. 1. der kan derfor
       ikke gives fradrag for forbedringer, som vedrører bygningerne eller andre, af forskels-
       værdien omfattede bestanddele.
       bestemmelsen af, hvad der forstås ved grundforbedringer, kan volde vanskeligheder.
       det er ikke muligt udtømmende at angive, hvilke foranstaltninger der omfattes af be-
       grebet. der skal dog være tale om foranstaltninger af materiel karakter, som har øget
       den almindelige omsætningsværdi af grunden. …
                                               - 5 -
      efter fast praksis anses udgiften til vejanlæg som en byggemodningsudgift, der tages i
      betragtning ved grundværdiansættelsen, og som efter sin art kan medføre fradrag i
      grundværdien. det er dog kun udgifter, som vedrører det egentlige vejanlæg, som kan
      begrunde fradrag; andre udgifter som er forbundet med udstykning, f.eks. til belysning,
      afmærkning og vejskilte, gives der ikke fradrag for.
      …
      som regel gives der kun fradrag for udgifter, der vedrører arbejder uden for grunden…”
ved lov nr. 925 af 18. september 2012 om ændring af vurderingsloven og skatteforvaltnings-
loven er bl.a. vurderingslovens § 17 og § 18 ophævet med virkning fra 1. januar 2013.
om de regler vedrørende fradrag i grundværdien, der var gældende før den 1. januar 2013,
hedder det i skats vurderingsvejledning fra 2013 bl.a. (afsnit c.3):
      ”kravet i vul §§ 17 og 18, stk. 1, om, at forbedringerne skal medføre en stigning i
      grundværdien betyder, at der kun kan gives fradrag for forbedringer, hvis forbedringer-
      ne medfører en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand, jf. vul § 13, stk. 1.
      der kan derfor ikke gives fradrag for forbedringer, som vedrører bygningerne, eller an-
      dre af forskelsværdien omfattede bestanddele.
      bestemmelsen af, hvad der forstås ved grundforbedringer, kan volde vanskeligheder.
      det er ikke muligt udtømmende at angive hvilke foranstaltninger, der omfattes af be-
      grebet. der skal dog som altovervejende hovedregel være tale om foranstaltninger af
      materiel karakter, som har øget den almindelige handelsværdi af grunden. …
      efter fast praksis anses udgiften til vejanlæg som en byggemodningsudgift, der tages i
      betragtning ved grundværdiansættelsen, og som efter sin art kan medføre fradrag i
      grundværdien. det er dog kun udgifter, som vedrører det egentlige vejanlæg, som kan
      begrunde fradrag; andre udgifter som er forbundet med en udstykning, f. eks. til belys-
      ning, afmærkning og vejskilte, gives der ikke fradrag for.
      …
      fradrag for vej- og forsyningsanlæg gives som hovedregel kun for udgifter til anlæg
      uden for ejendommen, idet udgifter til anlæg på selve grunden samt til pladsbelægning
      m.v. anses for at være en del af byggeomkostningerne, eksempelvis i et traditionelt par-
      cel- eller rækkehuskvarter.
      …
      er ejendommen imidlertid så stor, at det vil være naturligt at betragte en del af de på
      ejendommen værende vej- og forsyningsanlæg som et hovedanlæg til betjening af dele
      af ejendommen i tilfælde af udstykning, kan der være grundlag for at give fradrag for
                                                - 6 -
       disse anlæg. det kunne eksempelvis være tilfældet i et område, som en lokalplan ud-
       lægger til tæt/lav bebyggelse med andelsboliger. her kunne der alternativt være tale om
       en traditionel rækkehusbebyggelse, som jf. ovenstående ville være berettiget til fradrag
       for anlæg uden for ejendommen … hvorvidt der i det konkrete tilfælde kan gives fra-
       drag for forbedringer inde på grunden afhænger af lokalplanens udformning og udstyk-
       ningens størrelse. ved indrømmelse af fradrag for forbedringer for interne forsynings-
       anlæg skal man være opmærksom på, at fradrag kun gives for selve hovedanlægget.
       stikledninger fra hovedanlægget og ud til de enkelte boliger berettiger ikke til fradrag,
       da denne udgift betragtes som en del af byggeomkostningerne.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om haderslev andels boligforening efter den dagældende § 17 i vurderings-
loven har ret til fradrag i grundværdien for udgifter til etableringen af parkeringspladser på
andelsboligforeningens grund.
vurderingsloven indeholder regler om værdiansættelsen af faste ejendomme i forbindelse
med beskatningen af disse. efter § 17 gives der fradrag i grundværdien for forbedringer, der
bevirker en stigning i grundværdien.
grundværdien er værdien af grunden med grundforbedringer i ubebygget stand under hensyn
til beskaffenhed og beliggenhed og til en i økonomisk henseende god anvendelse, jf. § 13, stk.
1. der kan derfor kun gives fradrag efter § 17, hvis forbedringerne medfører en stigning af
værdien af grunden i ubebygget stand.
efter skattemyndighedernes langvarige praksis gives fradrag for vej- og forsyningsanlæg mv.
i f.eks. et traditionelt parcel- eller rækkehuskvarter i reglen kun for udgifter til anlæg uden for
den pågældende grund, mens udgifter til anlæg samt til pladsbelægning mv. på selve grunden
anses for at være en del af byggeomkostningerne. der gives eksempelvis fradragsret for kloak
frem til skel, men ikke fra skel til hus.
fra denne hovedregel gælder efter skattemyndighedernes praksis en undtagelse for større
ejendomme udlagt til f.eks. tæt, lav bebyggelse med andelsboliger, idet der for sådanne ejen-
domme kan gives fradrag for udgifter til hovedanlæg, der betjener en større del af ejendom-
men. baggrunden herfor er, at der alternativt ved en udstykning til f.eks. traditionel række-
husbebyggelse ville være fradragsret for udgifter til fællesanlæg, som befinder sig uden for de
enkelte udstykkede ejendommes skel. der kan efter myndighedernes praksis gives fradrag for
                                               - 7 -
hovedanlæg på linje med den adgang til at give fradrag for foranstaltninger uden for grunden,
som øger værdien af grunde i traditionelle parcel- eller rækkehuskvarterer. der kan således
gives fradrag for et hovedanlæg bestående af f.eks. en hovedforsyningsledning, der betjener
eller fremover vil betjene en større del af ejendommen, mens stikledninger fra hovedlednin-
gen og til de enkelte bygninger eller boliger ikke udgør et hovedanlæg. udgifter vedrørende
f.eks. veje eller hovedstier, der tjener adgangen til grunden, kan ligeledes være fradragsberet-
tigede, mens stikveje eller stier, der betjener de enkelte bygninger eller boliger, ikke vil kunne
føre til fradrag.
denne praksis må anses for at være i god overensstemmelse med den praksis, som blev fulgt
forud for ejendomsvurderingsloven fra 1922, og som det efter forarbejderne til loven var me-
ningen at videreføre. højesteret finder derfor, at den beskrevne praksis har hjemmel i loven,
og at der ikke i det, som andelsboligforeningen har anført, er grundlag for at tilsidesætte den
beskrevne praksis.
højesteret finder endvidere, at den beskrevne praksis og de principper, den hviler på, fører til,
at der ikke kan gives fradrag efter vurderingslovens § 17 med hensyn til udgifter vedrørende
etablering af parkeringspladser til brug for det byggeri, der opføres på grunden. det gælder
også i det foreliggende tilfælde, som angår parkeringspladser samlet i klynger til betjening af
en større andelsboligforening. parkeringspladserne kan ikke anses for en del af et hovedan-
læg. der er ikke tale om en grundværdiforøgende udgiftsafholdelse af samme karakter som
sædvanlige byggemodnende foranstaltninger, der klargør en grund til bebyggelse.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal haderslev andels boligforening betale 30.000 kr. til
skatteministeriet.
                                               - 8 -
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                        afsagt fredag den 20. december 2013
sag 17/2013
(2. afdeling)
kpc byg a/s
(advokat niels søby)
mod
codan forsikring a/s
(advokat henrik hauge andersen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 7. afdeling den 15. januar 2013.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, niels grubbe, marianne
højgaard pedersen, hanne schmidt og jens kruse mikkelsen.
påstande
appellanten, kpc byg a/s, har endeligt påstået, at indstævnte, codan forsikring a/s, skal
betale 2.897.449 kr., subsidiært et mindre beløb, med procesrente af 1.450.000 kr. fra den 23.
juni 2011, af 650.000 kr. fra den 1. november 2011 og af 797.449 kr. fra den 26. juni 2012.
codan forsikring a/s har påstået stadfæstelse.
nedsættelsen af kpc bygs principale påstand med 100.000 kr. er sket under henvisning til, at
selskabet er blevet kompenseret med dette beløb til delvis dækning af sagsomkostninger ved
en aftale af 22. maj 2011 med j.a. hvolgaard aps under konkurs i forbindelse med deling af
et ikke-udnyttet depot ved voldgiftsnævnet for bygge- og anlægsvirksomhed.
supplerende sagsfremstilling
som anført af landsretten udarbejdede teknologisk institut efter anmodning fra bygherren
(peters resthal a/s) den 27. juni 2005 en rapport om mangler ved gulvkonstruktionen. heraf
fremgår bl.a.:
                                                 - 2 -
       ”de konstaterede buler må henføres til et forhøjet fugtindhold i gulvet inden epoxyen
       har nået at gennemhærde (epoxy tåler ikke … alkalisk fugt i hærdningsfasen). at fugt-
       niveauet under epoxyens hærdning har været voldsom ses bl.a. af at den anvendte pri-
       mer, der jævnfør databladet normalt vil kunne bruges som fugtspærre på nye betongulve
       allerede efter 7. modenhedsdøgn, er blevet blødgjort.”
i forlængelse heraf besvarede teknologisk institut den 17. august 2005 supplerende spørgs-
mål fra bygherren. heraf fremgår bl.a.:
       ”spørgsmål 1:
       vil betongulvet på sigt lide skade, hvis der ikke lægges dræn ind under bygningen eller
       en fugtspærre under betonen?
       svar:
       det afhænger helt af, om der kan forekomme et egentligt vandtryk på undersiden af
       dækket som følge af den manglende kapillarbrydende effekt i underlaget. umiddelbart
       er det nok ikke sandsynligt. der vurderes heller ikke at være den store risiko for alkali-
       kiselreaktioner i betonen (sprængning af betonen), selv om sandet er et p-sand. betonen
       vil antagelig altid være så fugtig, at risikoen for reaktion vil være yderst begrænset.
       betonen tager ikke skade af at være fugtig.”
af skønserklæringerne af 6. juni og 10. september 2007 fra skønsmand flemming hartvig,
som er omtalt i landsrettens dom, fremgår bl.a.:
       ”spørgsmål 3:
       med baggrund i besvarelsen af spørgsmål 2 bedes det oplyst, om det kapillarbrydende
       lag er projekteret og udført med den fagmæssigt korrekte tykkelse?
       svar 3:
       jf. detaljerne af gulvopbygningen … er der udlagt 400 mm kapillarbrydende lag. jf. den
       bestemte kapillære stighøjde i sandet under gulvet på 35-45 cm jf. besvarelsen af
       spørgsmål 2 skulle det aktuelle kapillarbrydende lags tykkelse have været 70-90 cm,
       hvorfor spørgsmålet besvares benægtende.
       spørgsmål 4:
       såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, og spørgsmål 3 besvares benægtende, bedes
       det oplyst, om skaderne ville være undgået, såfremt der var projekteret og udført en
       fagmæssigt korrekt tykkelse af det kapillarbrydende lag?
       svar 4:
       det er overvejende sandsynligt at der ikke var kommet skadelig fugt op til betonlaget,
       såfremt den i spørgsmål 3 foreskrevne lagtykkelse havde været til stede[. det] kan dog
       ikke med sikkerhed siges, at problemet kunne have været undgået idet epoxyen i det
                                          - 3 -
aktuelle tilfælde skønnes at være diffusionstæt. her skal det bemærkes, at der i nærvæ-
rende betragtninger ikke er udført analyser på epoxybelægningen.
spørgsmål 5:
skulle der efter de foreliggende forudsætninger for projekteringen, herunder oplysnin-
gerne om vandspejlets placering, efter god projekteringsskik på projekteringstidspunktet
være udført en fugtspærre under betonen i gulvkonstruktionen og/eller et drænsystem
ved og under bygningen?
svar 5:
det skønnes at der i den aktuelle gulvkonstruktion skulle have været en fugtspærre, spe-
cielt fordi gulvkonstruktion er uisoleret. således vil der til stadighed være risiko for
fugtophobninger i gulvet alene grundet den forholdsmæssigt store temperaturforskel på
hhv. over- og underside af gulvet. hvorvidt der er etableret dræn under eller omkring
bygningen skønnes ikke at have indflydelse på de aktuelle skader på epoxybelægningen.
…
spørgsmål 7:
såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, bedes det oplyst, om årsagen til skaderne
skal findes i forholdende omtalt under spørgsmål 2-6, og hvis ikke bedes det oplyst,
hvad der så er årsagen?
det bedes oplyst, hvorledes skaderne udbedres, og fremtidige skader forhindres, samt
hvad omkostningerne herved antages at ville være.
svar 7:
det er overvejende sandsynligt, at de konstaterede skader i epoxybelægningen kan hen-
føres til den aktuelle gulvopbygning, idet den udlagte sandfyld med den aktuelle tyk-
kelse vil være i stand til at transportere fugt op til betonlaget. fugttransporten har såle-
des, grundet en ikke tilstedeværende fugtspærre, fri adgang til betonen.
det virker umiddelbart økonomisk uhensigtsmæssigt at opbryde og udskifte gulvkon-
struktionen, hvorfor en diffusionsåben epoxybelægning kunne være en mulig løsning.
dette bør dog fastlægges af en rådgiver i epoxybelægninger…
…
spørgsmål pwj-2:
er det i overensstemmelse med sædvanlig god projekteringsskik at undlade at foreskrive
anvendelse af fugtspærre, når der ikke forudsættes udlagt epoxy eller anden gulvbelæg-
ning, og når der er foreskrevet sand udlagt i en lagtykkelse som omtalt i spørgsmål
pwj-1?
svar pwj-2:
det er normalt forekommende at udelade anvendelse af fugtspærre i gulvkonstruktioner
i industribyggeri, såfremt der ikke projekteres med tætte gulvbelægninger.
spørgsmål pwj-3:
såfremt spørgsmål pwj-2 besvares bekræftende, bedes skønsmanden oplyse, om det er
den efterfølgende udlagt epoxy, der foranlediger skønsmanden til at udtale, at en fugt-
spærre er ønskelig i konstruktionen?
                                              - 4 -
      svar pwj-3:
      den i besvarelsen af spørgsmål 5 … beskrevne fugtspærre skønnes nødvendig i den
      aktuelle gulvkonstruktion, netop fordi konstruktionen her er afsluttet med en tæt belæg-
      ning, i dette tilfælde en epoxybelægning.”
af voldgiftskendelsen af 8. juni 2012 i sagen mellem kpc byg og den rådgivende ingeniør
(dai gruppen a/s), som er omtalt i landsrettens dom, fremgår bl.a.:
      ”da der var foreskrevet en diffusionstæt epoxybelægning af betongulvene, finder vold-
      giftsretten, at der burde være projekteret en dampspærre, og at dai ved at undlade dette
      er ansvarlig for de skader, der indtrådte. det må endvidere anses for ansvarspådragende,
      at dai ikke tog skridt til at begrænse skadernes omfang, efter at det ved påtegningen af
      14. juli 2003 på plantegningerne var blevet præciseret, at gulvene skulle behandles med
      diffusionstæt epoxy. voldgiftsretten finder imidlertid, at jordentreprenøren har pådraget
      sig et medansvar for skaderne ved at have leveret sandfyld til gulvene med en væsentlig
      højere kapillær stighøjde end i den prøve, der var grundlag for dai’s projektering.
      dette gælder, selv om dai ikke havde udarbejdet en fagbeskrivelse for entreprisen.
      efter abr 89 6.2.5 hæfter dai kun for så stor en del af tabet, som svarer til den del af
      den samlede skyld, der er udvist af dai. voldgiftsretten nedsætter herefter kpc’s krav,
      der ikke i øvrigt er størrelsesmæssigt bestridt, til 3.500.000 kr.”
højesterets begrundelse og resultat
kpc byg var hovedentreprenør ved opførelsen af en ny administrations-, produktions- og
lagerbygning. ved 1-årsgennemgangen blev der konstateret skader på epoxybelægningen på
betongulvet i lagerhallen, idet belægningen bulede.
gulvkonstruktionen bestod nedefra af et kapillarbrydende lag af sand, et lag stabilt grus og et
betonlag, som var påført en epoxybelægning på overfladen. det kapillarbrydende lag skulle
modvirke opstigning af vand og fugt. tre forskellige underentreprenører havde udført hen-
holdsvis jordarbejdet, betonarbejdet og epoxybelægningen.
det fremgår af skønserklæringerne, at skaderne på epoxybelægningen er fugtskader, som
skyldes mangelfuld projektering og udførelse af arbejdet, idet der i lyset af et højt grund-
vandsspejl burde have været etableret en fugtspærre under betonen, og idet der var anvendt
sand i det kapillarbrydende lag med en større kapillær stighøjde (større vandsugende evne)
end godkendt. højesteret lægger endvidere efter besvarelsen af syn- og skønsspørgsmål nr. 7
og pwj-2 samt teknologisk instituts besvarelse af spørgsmål nr. 1 til grund, at den mangel-
fulde projektering og udførelse af arbejdet isoleret betragtet ikke udgør en skade ved beton-
dækket, idet det er sædvanligt ikke at anvende fugtspærre i gulvkonstruktioner i industribyg-
                                               - 5 -
geri uden en tæt gulvbelægning, og idet betonen ikke tager skade af at være fugtig. det skyl-
des alene det forhold, at gulvkonstruktionen er projekteret og udført med en diffusionstæt
epoxybelægning, at en fugtspærre er anset for nødvendig, jf. besvarelsen af syn- og skøns-
spørgsmål nr. 4 og pwj-3. højesteret lægger endelig på baggrund af skønserklæringerne og
voldgiftskendelsen i sagen mod den rådgivende ingeniør til grund, at skaderne navnlig skyl-
des den mangelfulde projektering.
efter undtagelsesbestemmelsen i pkt. 6.1.1. i kpc bygs all-risk entrepriseforsikring hos co-
dan forsikring dækker forsikringen ikke tab eller skade, som består i eller skyldes mangel-
fulde eller ikke konditionsmæssige materialer, mangelfuld projektering, beregning, konstruk-
tion eller arbejdsudførelse. undtagelsen gælder dog kun de genstande, som rammes direkte af
skade. genstande, som indirekte beskadiges som følge af samme begivenhed, undtages ikke.
spørgsmålet er således, om skaden på epoxybelægningen er en direkte skade, som ikke er
dækket af forsikringen, eller en indirekte skade, som er dækket af forsikringen.
højesteret finder, at epoxybelægningen udgør en integreret del af gulvkonstruktionen, som er
uadskillelig fra og afhængig af konstruktionen af de underliggende dele. gulvkonstruktionen,
herunder epoxybelægningen, er den genstand, som er direkte skadesramt som følge af mang-
lerne ved projekteringen og arbejdet.
skaden på epoxybelægningen er således en direkte skade, som efter forsikringsbetingelserne
ikke er dækket.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal kpc byg a/s betale 125.000 kr. til codan forsikring
a/s.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.