text:
                             højesterets dom
                      afsagt mandag den 17. december 2012
sag 173/2012
(2. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t1
(advokat casper andreasen, beskikket)
og
t2
(advokat mikael skjødt, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i glostrup den 21. december 2011 og af østre
landsrets 22. afdeling den 28. marts 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, jytte scharling, marianne
højgaard pedersen, henrik waaben og lars hjortnæs.
påstande
dommen er anket af t1 og t2 med påstand om formildelse.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse.
anbringender
t1 og t2 har anført, at røveriet ikke er et egentligt hjemmerøveri efter den definition herpå,
som er lagt til grund i forarbejderne til den lovændring om skærpelse af straffen for hjemme-
røveri, der blev gennemført i 2011. røveriet skal derfor henføres til straffelovens § 288, stk.
1, nr. 1, og ikke stk. 2.
                                                 - 2 -
det skyldes for det første, at de med hensyn til spørgsmålet om forudgående personlig rela-
tion til forurettede må identificeres med a, som anstiftede røveriet, og som kendte den foru-
rettede, f, idet anstifteren ikke bør straffes langt mildere end dem, der udførte røveriet.
for det andet må der lægges vægt på, at t2 efter sin forklaring havde haft en kontrovers med
forurettede, og at denne forudgående personlige relation var med til at motivere, at røveriet
blev begået netop mod f.
for det tredje må der lægges vægt på, at den væsentligste grund til, at røveriet blev begået
mod f, var, at a gerne ville have afhentet nogle ejendele, som hun havde stående hos f.
endelig må der lægges vægt på, at en del af motivet for røveriet var en formodning om, at
forurettede kunne fratages en større mængde hash og nogle våben.
såfremt forholdet anses for omfattet af § 288, stk. 2, må der ved strafudmålingen tages hensyn
til, at der ved lovændringen i 2011 ikke blev fastsat en minimumsstraf for de egentlige hjem-
merøverier. der blev alene angivet en forudsætning om, at straffen skulle udmåles til det dob-
belte af den straf, der før lovændringen ville være blevet fastsat af domstolene. straffen for
det foreliggende hjemmerøveri ville forud for lovændringen i 2011 have været lavere end 2½
års fængsel, og den idømte straf på 5 års fængsel skal derfor under alle omstændigheder ned-
sættes for begge de tiltalte. det ville bl.a. have tilsagt en mildere bedømmelse af røveriet, at
en del af motivet var en formodning om, at forurettede kunne fratages en større mængde hash.
anklagemyndigheden har anført, at røveriet er et egentligt hjemmerøveri efter den definition,
som er lagt til grund i forarbejderne til strafskærpelsesloven fra 2011. det følger af, at de til-
talte ikke kendte forurettede, at de havde en formodning om, at der var værdier i hans hjem i
form af penge og hash, og at de trængte ind i hans hjem, skønt han var hjemme.
lovforarbejdernes definition af egentlige hjemmerøverier (kategori 1) må – når den sammen-
holdes med de øvrige kategorier, som er nævnt i forarbejderne – forstås sådan, at ”egentlige
hjemmerøverier” også omfatter tilfælde, hvor én eller flere gerningsmænd kendte forurettede i
forvejen, men hvor det samtidig må lægges til grund, at den eller de tiltaltes motiv til røveriet
ikke var personlige stridigheder mv.
                                                 - 3 -
denne forståelse må i hvert fald gælde i den foreliggende situation, hvor ingen af de personer,
som udførte røveriet, kendte forurettede i forvejen. for forurettede har oplevelsen været, at to
personer, som han ikke kendte, trængte ind i hans hjem og begik røveri.
ved strafudmålingen må der i skærpende retning lægges vægt på, at røveriet er begået af flere
gerningsmænd i forening, og at de tiltalte medbragte lægtehammere under røveriet. i formil-
dende retning må der lægges vægt på de tiltaltes relativt unge alder, og at der kun blev udøvet
vold mod forurettede i forholdsvis begrænset omfang. endvidere er de tiltalte ikke tidligere
straffet for personfarlig kriminalitet. det må antages, at straffen forud for lovændringen i
2011 ville være blevet fastsat til 2-2½ års fængsel. da der foreligger omstændigheder, som
isoleret set er skærpende, taler meget for at fastsætte straffen til 5 års fængsel på baggrund af
den fordobling af strafniveauet, der blev gennemført i 2011.
supplerende sagsfremstilling
a er ved retten i glostrups dom af 27. april 2012 idømt fængsel i 1 år og 6 måneder for
overtrædelse af straffelovens § 288, stk. 1, nr. 1, ved at have tilskyndet t1 og t2 til at begå
det røveri, som de er tiltalt for i denne sag. retten i glostrups dom er anket til landsretten.
retsgrundlag
straffelovens § 288 lyder således:
”§ 288. for røveri straffes med fængsel indtil 6 år den, som for derigennem at skaffe sig eller
andre uberettiget vinding ved vold eller trussel om øjeblikkelig anvendelse af vold
1) fratager eller aftvinger nogen en fremmed rørlig ting,
2) bringer en stjålen ting i sikkerhed eller
3) tvinger nogen til en handling eller undladelse, der medfører formuetab for den overfaldne
eller nogen, for hvem denne handler.
stk. 2. straffen kan stige til fængsel i 10 år, når et røveri er af særligt grov beskaffenhed
navnlig på grund af dets særligt farlige karakter, udførelsesmåden eller omfanget af den opnå-
ede eller tilsigtede vinding, eller fordi gerningsmanden er trængt ind i et privat hjem for at
begå røveri, eller når et større antal forbrydelser er begået.”
§ 288, stk. 2, fik sin gældende udformning ved lov nr. 760 af 29. juni 2011, der trådte i kraft
den 1. juli 2011. i bemærkningerne til det pågældende lovforslag (l 209, fremsat den 25. maj
2011, side 2ff.) hedder det bl.a.:
                                         - 4 -
”1. indledning
hjemmerøverier og indbrud udgør en meget alvorlig krænkelse af ofrenes tryghed og
integritet.
regeringen, dansk folkeparti og kristendemokraterne har derfor som led i aftalen fra
maj 2011 om en styrket indsats mod kriminelle bander og organiseret indbrudskrimina-
litet samt styrket indsats for at beskytte ofre mv. besluttet yderligere at styrke indsatsen
for, at borgerne kan føle sig trygge i deres eget hjem. aftalen indebærer bl.a., at straffen
for hjemmerøveri fordobles, så normalstraffen som udgangspunkt vil være 5 års fæng-
sel, og at straffen for organiseret indbrudskriminalitet hæves med en tredjedel i forhold
til det nuværende strafniveau.
…
3. skærpelse af straffen for hjemmerøveri
3.1. gældende ret
…
3.1.2. efter anmodning fra justitsministeriet afgav rigsadvokaten i oktober 2009 en re-
degørelse for strafniveauet i sager om røveri begået i private hjem. i redegørelsen angav
rigsadvokaten også sin opfattelse af, om der kunne være brug for yderligere initiativer
med henblik på at sikre en skærpet strafferetlig vurdering på dette område.
rigsadvokaten anførte, at den øgede opmærksomhed og den særlige indsats på området
navnlig var rettet mod de egentlige hjemmerøverier – det vil sige røverier, hvor ger-
ningsmanden og offeret ikke har haft forudgående personlige relationer, hvor motivet
må antages at være en formodning om værdier i offerets hjem, og hvor gerningsmanden
er trængt ind i det private hjem, uanset at beboerne var hjemme.
rigsadvokaten anførte endvidere, at højesteret i en dom refereret i ugeskrift for rets-
væsen 2009, side 1410, mere generelt havde udtalt, at indtrængen i privat hjem for at
begå røveri er en selvstændig skærpende omstændighed, som må tillægges betydning
ved fastsættelse af straffen. desuden anførte rigsadvokaten, at det også i hovedparten
af de øvrige sager om egentligt hjemmerøveri udtrykkeligt af retten blev anset som en
skærpende omstændighed ved røveriet, at det var begået i privat hjem.
den samlede gennemgang af de domme, der var omfattet af kategorien egentligt hjem-
merøveri, viste efter rigsadvokatens opfattelse, at straffen lå i niveauet 2 år og 6 måne-
der til 3 års fængsel, når der ikke forelå særlig skærpende eller formildende omstændig-
heder.
…
rigsadvokaten fandt endvidere, at der ved højesteretsdommen var fastlagt et vist –
strengt – strafniveau for egentlige hjemmerøverier, og at det var slået fast, at det skal
anses for en selvstændig skærpende omstændighed, at et røveri begås i et privat hjem.
på den baggrund fandt rigsadvokaten ikke behov for yderligere initiativer til sikring af
en skærpet strafferetlig vurdering på området. rigsadvokaten fandt dog, at det ville
være nyttigt at følge strafudmålingen i sager om de egentlige hjemmerøverier i endnu en
periode for derved at sikre fortsat opmærksomhed på området.
                                           - 5 -
justitsministeriet anmodede i overensstemmelse hermed rigsadvokaten om at udarbejde
en fornyet udtalelse om straffene i sager om egentlige hjemmerøverier.
rigsadvokaten iværksatte herefter en ny midlertidig underretnings- og forelæggelses-
ordning i sager om egentlige hjemmerøverier og udarbejdede på den baggrund en ny re-
degørelse, der omfatter by- og landsretsdomme, hvor dommen er afsagt i perioden fra
den 1. juli 2009 til den 1. juli 2010.
den samlede gennemgang af dommene viste efter rigsadvokatens opfattelse, at normal-
straffen for egentlige hjemmerøverier fortsat ligger i niveauet 2 år og 6 måneder til 3 års
fængsel. straffastsættelsen i den enkelte sag vil dog – ligesom i andre straffesager – al-
tid ske efter en konkret vurdering af sagens samlede omstændigheder i både skærpende
og formildende retning.
rigsadvokatens redegørelser er optrykt som bilag til dette lovforslag.
3.2. lovforslagets udformning
regeringen ser med stor alvor på røverier begået i private hjem. det skyldes, at der er
tale om en forbrydelse, som i sagens natur kan udgøre en meget voldsom belastning for
ofrene. et hjemmerøveri er således et endog særdeles groft angreb på den enkeltes ret til
at kunne opholde sig sikkert og trygt i sit eget hjem.
i overensstemmelse med den i pkt. 1 nævnte aftale mellem regeringsparterne, dansk
folkeparti og kristendemokraterne foreslås der med dette lovforslag en skærpelse af
straffen for egentlige hjemmerøverier, hvilket vil sige røverier, hvor gerningsmanden og
offeret ikke har haft forudgående personlige relationer, hvor motivet må antages at være
en formodning om værdier i offerets hjem, og hvor gerningsmanden er trængt ind i det
private hjem, uanset at beboerne var hjemme (jf. de ovenfor nævnte redegørelser fra
rigsadvokaten).
det er hensigten med forslaget, at egentlige hjemmerøverier fremover som udgangs-
punkt skal anses for at være røveri af en sådan grov beskaffenhed, at forholdet henføres
under strafskærpelsesreglen i straffelovens § 288, stk. 2, hvorefter strafferammen er
fængsel i indtil 10 år. det tilsigtes samtidig, at straffen i de pågældende sager forhøjes
til det dobbelte i forhold til den straf, der hidtil har været fastsat af domstolene, således
at straffen som udgangspunkt vil være 5 års fængsel.
fastsættelsen af straffen vil fortsat bero på domstolenes konkrete vurdering i det enkelte
tilfælde af samtlige omstændigheder i sagen, og det angivne strafniveau vil kunne fravi-
ges i op- og nedadgående retning, hvis der i den konkrete sag foreligger skærpende eller
formildende omstændigheder, jf. herved de almindelige regler om straffens fastsættelse
i straffelovens kapitel 10.
der tilsigtes med forslaget ikke i øvrigt en skærpelse af straffen for røveri.
…
bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser
…
                                          - 6 -
til nr. 2 (straffelovens 288, stk. 2)
det er hensigten med forslaget, at egentlige hjemmerøverier (hvilket vil sige røverier,
hvor gerningsmanden og offeret ikke har haft forudgående personlige relationer, hvor
motivet må antages at være en formodning om værdier i offerets hjem, og hvor ger-
ningsmanden er trængt ind i det private hjem, uanset at beboerne var hjemme) fremover
som udgangspunkt skal anses for at være røveri af en sådan grov beskaffenhed, at for-
holdet henføres under strafskærpelsesreglen i straffelovens § 288, stk. 2, hvorefter straf-
ferammen er fængsel i indtil 10 år.
det tilsigtes samtidig, at straffen i de pågældende sager forhøjes til det dobbelte i for-
hold til den straf, der hidtil har været fastsat af domstolene, således at straffen som ud-
gangspunkt vil være 5 års fængsel.
fastsættelsen af straffen i det enkelte tilfælde vil fortsat bero på domstolenes konkrete
vurdering af samtlige omstændigheder i sagen, og det angivne strafniveau vil kunne fra-
viges i op- og nedadgående retning, hvis der i den konkrete sag foreligger skærpende
eller formildende omstændigheder, jf. herved de almindelige regler om straffens fast-
sættelse i straffelovens kapitel 10.
…
                                                                   bilag 2
                                                                   rigsadvokaten
                                                                   oktober 2009
…
redegørelse om straffene i sager om røveri begået i private hjem
…
i rigsadvokaten informerer nr. 5/2009 er om de hidtidige erfaringer på området bl.a.
anført følgende:
”som nævnt i indledningen har rigsadvokaturen siden udsendelsen af rigsadvokaten in-
formerer nr. 8/2008 modtaget underretning om en række sager om røveri begået i pri-
vate hjem. sagerne har vist sig at falde i tre hovedkategorier:
1) egentligt hjemmerøveri: røveri, hvor gerningsmanden og forurettede ikke har forud-
gående personlige relationer, men hvor motivet må antages at være en formodning om
værdier i forurettedes hjem, og hvor gerningsmanden er trængt ind i det private hjem,
uanset at beboerne var hjemme.
2) røveri i privat hjem med motiv af hævn eller inddrivelse af påstået gæld eller lig-
nende: røveri begået med baggrund i stridigheder eller uoverensstemmelser mellem
forurettede og gerningsmanden eller personer med tilknytning til gerningsmanden, her-
under hvad der kan betegnes som ”hævnmotiv”, og også hvor der er tale om et påstået
skyldforhold mellem parterne, herunder narkogæld.
3) indbrud, som udvikler sig til et røveri: røveri, der opstår i tilfælde, hvor en beboer
kommer til stede under et igangværende indbrud i et privat hjem.
                                          - 7 -
efter rigsadvokaturens opfattelse er det især røverierne under pkt. 1 – egentlig hjemme-
røveri – der giver anledning til, at anklagemyndigheden skal påstå markante straffe. i
disse sager er det min opfattelse, at der som udgangspunkt – ligesom det skete i høje-
steret – af anklagemyndigheden bør nedlægges påstand om straf af fængsel i 3 år, og at
denne strafpåstand i øvrigt bør justeres i lyset af skærpende og formildende omstændig-
heder i de enkelte sager.”
det blev samtidig tilkendegivet, at for de øvrige typer af røveri i private hjem (røveri-
erne under kategori 2 og 3) vil der typisk foreligge sådanne omstændigheder, at ud-
gangspunktet for strafpåstanden skal være mindre end 3 år, dog således at strafpåstan-
den også her udformes under hensyn til sagens konkrete omstændigheder i både skær-
pende og formildende retning.
…
4. generelt om de sager, der er omfattet af redegørelsen
4.1. afgrænsning af de sager, der er omfattet af redegørelsen
de sager, som indgår i redegørelsen, omfatter by- og landsretsdomme, der har været
indberettet til rigsadvokaturen i henhold til rigsadvokatens midlertidige underretnings-
og forelæggelsesordning, og hvor sagen er endeligt afgjort i perioden fra den 14. april
2008 til den 1. juli 2009. i redegørelsen indgår også én højesteretsdom afsagt den 10.
marts 2009 (u2009.1410h). domme, hvor en væsentlig del af straffen er udmålt som
følge af anden kriminalitet, der er pådømt samtidig, er ikke medtaget i redegørelsen.
endvidere er domme, hvor der i stedet for straf er idømt en foranstaltning efter straffe-
lovens § 68 eller § 69, ikke medtaget.
som nævnt under afsnit 3 har de indberettede sager vist sig at falde i tre hovedkatego-
rier, der benævnes henholdsvis egentligt hjemmerøveri (kategori 1), røveri i privat hjem
med motiv af hævn eller inddrivelse af påstået gæld eller lignende (kategori 2) og ind-
brud, som udvikler sig til røveri (kategori 3).
det er navnlig de egentlige hjemmerøverier, som har givet anledning til den øgede op-
mærksomhed og den særlige indsats på området. redegørelsen for straffene i de indbe-
rettede sager er derfor inddelt i afsnit svarende til de tre hovedkategorier.
det er imidlertid vigtigt at fremhæve, at der generelt er tale om sager af meget forskellig
karakter, således at det selv inden for de enkelte kategorier kan være vanskeligt at fore-
tage en sammenligning af strafudmålingen i sagerne.
årsagen hertil er, at straffene udmåles på baggrund af de konkrete omstændigheder i
sagerne, og bl.a. beror på, i hvilket omfang der har været udøvet vold, og hvilken ka-
rakter den udøvede vold har haft, herunder om forurettede har lidt alvorlige skader som
følge af volden. derudover vil det have betydning, hvorvidt der har været anvendt vå-
ben, ligesom det har betydning, om røveriet er begået af flere i forening og eventuelt
efter forudgående planlægning. er tiltalte endvidere tidligere straffet for lignende krimi-
nalitet, vil dette typisk være en selvstændig skærpende omstændighed ved udmåling af
straffen. endelig ses det ofte i sagerne, at der foruden røveri begået i privat hjem også
indgår anden kriminalitet. det kan i de sidstnævnte sager således være vanskeligt at se
præcist, hvad straffen for hjemmerøveriet isoleret blev udmålt til. som ovenfor nævnt er
                                         - 8 -
domme, hvor en væsentlig del af straffen er udmålt som følge af anden kriminalitet,
ikke medtaget i redegørelsen.
…
4.3. straffene i sager om egentligt hjemmerøveri (kategori 1)
der er, som det fremgår af tabellen under afsnit 4.2., indberettet i alt 23 sager (dom 1 –
23), hvor der har været tale om egentligt hjemmerøveri. sagerne fordeler sig på én høje-
steretssag, 14 ankesager, herunder en nævningesag, samt 8 byretssager.
sagerne varierer meget i karakter og grovhed, herunder både med hensyn til karakteren
af truslen eller volden, om der er medbragt eller anvendt våben, udbyttets størrelse og
omstændighederne, hvorunder røveriet i øvrigt er begået, herunder om forurettede har
været en ældre eller svagelig person. det varierer endvidere, om tiltalte var tidligere
straffet for lignende kriminalitet. disse forhold gør samlet set sagerne meget vanskeligt
sammenlignelige.
dom 1 er en sag, der blev endeligt afgjort af højesteret (u2009. 1410h). sagen omfat-
tede fire røverier begået i private hjem samt anden kriminalitet for nogle af de tiltalte.
straffen blev af højesteret udmålt til fængsel i 4 år for t4, der alene havde deltaget i et
af de fire røverier. dette røveri blev begået mod en enlig mand på en fjerntliggende
landejendom og under udøvelse af grov og voldsom vold, hvor forurettede bl.a. pådrog
sig knivstik, knoglebrud og blødning i hjernevæv. højesteret lagde ved straffastsættel-
sen for t4 vægt på karakteren af røveriet, grovheden af volden og på de alvorlige ska-
der, som blev påført forurettede. t1, t2 og t3 blev fundet skyldig i alle fire røverier
samt anden kriminalitet. højesteret udmålte straffen for t1 og t3 til fængsel i 8 år og
for t2 til fængsel i 8 år og 6 måneder som en fællesstraf med 137 dage fra en tidligere
prøveløsladelse.
højesteret anførte i dommen, at indtrængen i privat hjem for at begå røveri i sig selv er
en skærpende omstændighed, som må tillægges betydning ved fastsættelsen af straffen
for det pågældende røveri. endvidere anførte højesteret, at grovheden af sådanne røve-
rier kan variere meget betydeligt, og at strafudmålingen derfor må ske efter en konkret
vurdering af sagens samlede omstændigheder, jf. de almindelige bestemmelser om straf-
fens fastsættelse i straffelovens §§ 80-83.
også i dom 2 blev det udtrykkeligt fremhævet af retten, at det er en skærpende omstæn-
dighed, at røveriet var begået i offerets hjem. i denne sag blev straffen for en af de til-
talte (t1) udmålt til fængsel i 9 år for røveri af særlig farlig karakter. denne tiltalte blev
dog samtidig dømt for vold med døden til følge i forhold til den ene af de forurettede i
røveriet. retten lagde ved strafudmålingen for t1 derudover vægt på, at han tidligere
var straffet for røveri og grov vold samt det hurtige recidiv. straffen for de øvrige to
tiltalte blev udmålt til henholdsvis fængsel i 1 år og 9 måneder (t2) og fængsel i 2 år og
6 måneder (t3) som en fællesstraf med 226 dage fra en tidligere prøveløsladelse.
i dom 3 blev straffen udmålt til fængsel i 3 år og 6 måneder. dette var også tilfældet i
dom 5, hvor der dog var tale om en fællesstraf.
dom 3 er en sag om røveri af særlig farlig karakter, jf. straffelovens § 288, stk. 2. by-
retten lagde ved strafudmålingen vægt på, at der var tale om særdeles alvorlig person-
                                          - 9 -
farlig kriminalitet begået af flere maskerede gerningsmænd i forening og efter forudgå-
ende planlægning under anvendelse af en pistollignende genstand, kniv og slag under
indtrængen i en ældre mands hjem, mens den pågældende lå og sov alene. der var end-
videre tale om et betydeligt udbytte.
i dom 5 var der under røveriet kun udøvet meget begrænset vold mod forurettede, samt
fremsat trussel om vold og truet med en kniv. forurettede blev endvidere udsat for for-
søg på anden kønslig omgængelse end samleje efter straffelovens § 216, stk. 1, jf. §
224, jf. § 21. sidstnævnte forhold må antages i nogen grad at have haft betydning for
den udmålte straf. retten lagde vægt på, at forurettede var en ældre (80 år), svagelig og
forsvarsløs kvinde. gerningsmanden var tidligere straffet for ligeartet kriminalitet.
straffen for tiltalte blev fastsat som en fællesstraf med 203 dage fra to tidligere prøve-
løsladelser.
i dom 6 blev straffen udmålt til fængsel i 3 år. der var tale om forsøg på røveri af særlig
farlig karakter, jf. straffelovens § 288, stk. 2. røveriforsøget blev begået efter forudgå-
ende aftale og af flere i forening ved trussel med skarpladt pistol og under anvendelse af
vold i begrænset omfang. de tiltalte var alle tidligere straffet for ligeartet kriminalitet.
det er ikke i byrets- eller landsretsdommen anført, hvad der blev lagt vægt på ved straf-
udmålingen.
straffene i dom 4 ligger i samme niveau som dom 6. tilsvarende gælder for dom 7 og
dom 8.
fælles for dom 4, 7 og 8 er, at domstolene ved strafudmålingen har anført, at der er lagt
vægt på, at røveriet var begået i forurettedes hjem. det er endvidere i dom 4 og 8 anført,
at der ved strafudmålingen blev lagt vægt på, at røveriet var begået af flere i forening.
i dom 4 var der tale om et planlagt røveri, hvor gerningsmændene var maskerede og
havde medbragt knive. der blev ikke anvendt vold, men offeret blev bundet på hæn-
derne. udbyttet var på ca. 85.000 kr. straffen for t1 (der havde udpeget forurettedes
hus og modtaget en del af udbyttet) blev udmålt til fængsel i 5 år som en fællesstraf med
en reststraf på 1.006 dage fra en tidligere prøveløsladelse. straffen for t2 og t3 (der
havde deltaget i selve røveriet) blev udmålt til henholdsvis fængsel i 3 år og 3 måneder
og fængsel i 3 år og 9 måneder, hvilket tillige omfattede anden samtidig pådømt krimi-
nalitet, der havde betydning for strafudmålingen. det er således vanskeligt at vurdere,
hvor stor en del af den samlede straf for t2 og t3, der angår røveriet. for t4 (der havde
deltaget i selve røveriet) blev straffen udmålt til fængsel i 3 år, hvilket var en fællesstraf
med 184 dage fra en tidligere prøveløsladelse. byretten lagde ved strafudmålingen vægt
på grovheden af røveriet, og anførte endvidere udtrykkeligt, at det for så vidt angik t2
og t3 blev tillagt vægt, at disse tiltalte flere gange tidligere var straffet for berigelses-
kriminalitet. dommen blev ikke anket til landsretten for t1´s vedkommende. landsret-
ten stadfæstede dommene for de øvrige tiltalte.
i dom 7 udmålte byretten straffen til fængsel i 3 år som en fællesstraf med en betinget
dom på 30 dage for to forhold af røveri begået i privat hjem og et forsøg herpå, ligesom
t blev dømt for blufærdighedskrænkelse. der var under røverierne og røveriforsøget
udøvet vold af beskedent omfang i form af skub. byretten lagde ved strafudmålingen
vægt på, at de forurettede var særlig svage ofre. tiltaltes hurtige recidiv og det forhold,
at hun havde forklædt sig som hjemmehjælp, blev endvidere tillagt vægt.
                                          - 10 -
dom 8 har lighedspunkter med dom 4. i denne sag var der tale om et røveri begået af
flere i forening efter forudgående aftale og under anvendelse af maskering og trussel
med våben. i dom 8 blev der dog i modsætning til dom 4 udøvet vold mod forurettede,
ligesom der blev truet med pistol og ikke knive. udbyttet var dog mindre (3.000 kr.).
landsretten udmålte her straffen for t1 til fængsel i 2 år og 9 måneder, der var en fæl-
lesstraf med en betinget dom på 30 dage. for t2 blev straffen udmålt til fængsel i 2 år
(heraf 1 år og 6 måneder betinget), idet der for t2 i formildende retning blev lagt vægt
på, at han var 16 år på gerningstidspunktet og ikke tidligere straffet.
i dom 9 blev straffen udmålt til fængsel i 2 år og 6 måneder, der dog var en fællesstraf
med 7 måneder fra en tidligere prøveløsladelse. der var i denne sag tale om røveri be-
gået i forening med to medgerningsmænd under trussel med en skruetrækker og en
kniv. en af gerningsmændene blev hos forurettede, mens de øvrige forsøgte at hæve
penge på forurettedes hævekort. den tiltalte var 18 år og tidligere straffet for ligeartet
kriminalitet.
i dom 10 blev straffen udmålt til fængsel i 2 år. dette var også resultatet i dom 11, 12,
13 og 14.
bortset fra dom 14 har domstolene i disse sager ved strafudmålingen enten udtrykkeligt
anført, at der er lagt vægt på, at røveriet var begået i privat hjem, eller i øvrigt henvist til
karakteren af forholdet, hvori må antages at indgå den omstændighed, at forholdet var
begået i privat hjem.
fælles for dom 10 – 14 er endvidere, at der under røveriet/røveriforsøget enten ingen
vold blev udøvet eller alene vold af begrænset omfang. derudover er sagerne af meget
forskellig karakter, idet de konkrete omstændigheder ved selve røveriet/røveriforsøget
varierer.
således blev der i dom 10 truet med en skruetrækker og en kniv, der blev taget fra foru-
rettedes hjem. i dom 11 blev der alene fremsat trussel om vold. i dom 12 blev der ved
røveriforsøget truet med pistollignende genstand, og t1, der tillige blev dømt for et an-
det røveri, havde ved dette røveri skubbet til forurettede. i dom 13, der omfatter to røve-
rier, blev der ved det ene røveri fremsat trussel om vold og ved det andet røveri tildelt
slag i ansigtet med flad hånd. i dom 14 var der tale om et planlagt røveri, der kun blev
til et forsøg herpå, jf. straffelovens § 21, udøvet under trussel med et oversavet jagtge-
vær.
i dom 10, 11 og 14 var de tiltalte tidligere straffet, ligesom røverierne/røveriforsøget
blev begået i forening med medgerningsmænd. retten har ved strafudmålingen i dom
11 og 13 udtrykkeligt anført, at det er tillagt betydning i skærpende retning, at de foru-
rettede var svagelige personer. i dom 11 lagde retten i formildende retning vægt på, at
der ikke var medbragt våben og ikke udøvet vold, og i dom 12 lagde retten i formil-
dende retning for den ene tiltalte (t1) vægt på, at han var 16 år på gerningstidspunktet.
i dom 15 blev straffen udmålt til fængsel i 1 år og 6 måneder. dette var også resultatet i
dom 16 og 17.
                                          - 11 -
i dom 15 var der tale om røveri samt tildels forsøg herpå overfor samme forurettede,
begået over to dage. der blev ved røveriet kun udøvet vold af begrænset omfang. de
tiltaltes unge alder må antages at have haft indflydelse på strafudmålingen i formildende
retning. i dom 16 og 17 var de tiltalte tidligere straffet. i dom 16 var der tale om et for-
søg på røveri forøvet om natten, hvor der kun blev udøvet vold af begrænset omfang. i
dom 17 blev der udøvet nogen vold, og straffen ses her at været idømt som en tillægs-
straf.
i dom 19 blev straffen udmålt til fængsel i 1 år. straffene i dom 18, 20 og 21 ligger i
samme niveau eller derunder.
i tre af sagerne (dom 18 – 20) har domstolene ved strafudmålingen anført, at der i skær-
pende retning blev lagt vægt på, at røveriet var begået i forurettedes hjem.
fælles for de fire sager er, at der ikke har været anvendt vold, men alene truet med kniv,
legetøjspistoler eller været medbragt strømpistol og peberspray. de tiltalte var endvi-
dere alle forholdsvis unge. i dom 20 og 21, hvor der blev udmålt de laveste straffe, var
de tiltalte 15 år og 16 år, hvilket retten ved strafudmålingen ses at have lagt vægt på i
formildende retning. de tiltalte var endvidere ikke tidligere straffet.
i skærpende retning lagde retten i dom 18 og 19 vægt på, at røveriet var begået af flere i
forening under trussel med kniv, og i dom 19 endvidere, at gerningsmændene havde an-
vendt maskering. i dom 20 lagde retten i skærpende retning vægt på, at røveriet var be-
gået mod en 86-årig kvinde.
endelig blev de tiltalte i dom 22 og 23 idømt en ungdomssanktion efter bestemmelsen i
straffelovens § 74 a. i disse sager var de tiltalte ustraffede og mellem 15 år og 17 år, og
der var under røverierne kun udøvet vold af begrænset omfang.
sammenfattende er det min klare opfattelse, at indtrængen i privat hjem for at begå rø-
veri er en selvstændig skærpende omstændighed, som bliver tillagt betydning ved fast-
sættelsen af straffen. dette er udtrykkeligt anført af højesteret i dom 1 (u2009. 1410h),
men også i hovedparten af de øvrige ovennævnte sager har retten udtrykkeligt anført, at
det er en skærpende omstændighed ved røveriet, at det er begået i privat hjem.
rigsadvokaten anførte i rigsadvokaten informerer nr. 5/2009, at der i højesterets dom
u2009. 1410h (dom 1) kunne antages at være en vis støtte for et udgangspunkt på
fængsel i 3 år i sager under kategori 1. den samlede gennemgang af de domme i kate-
gori 1, der indgår i redegørelsen, viser efter min opfattelse, at straffen for et egentligt
hjemmerøveri ligger i niveauet 2 ½ til 3 års fængsel, når der ikke foreligger særlig
skærpende eller formildende omstændigheder (normalstrafniveauet).
straffastsættelsen i den enkelte sag vil dog altid ske efter en konkret vurdering af sagens
samlede omstændigheder i både skærpende og formildende retning.
i skærpende retning ses det bl.a. at blive tillagt betydning, at røveriet f.eks. er begået af
flere i forening og under anvendelse af væsentlig vold, at forurettede er afgået ved dø-
den som følge af voldsudøvelsen, eller at forurettede var ældre eller svagelig. i sådanne
sager er der udmålt en straf, der ligger over normalstrafniveauet. som eksempel kan
nævnes dom 1 (u2009. 1410h), hvor højesteret idømte t4 fængsel i 4 år i et tilfælde,
                                         - 12 -
hvor der forelå væsentlig skærpende omstændigheder i form af omfattende og voldsom
vold over for en ældre mand. i andre tilfælde ses der omvendt at være udmålt en lavere
straf, hvilket må antages at skyldes konkrete formildende omstændigheder, herunder
f.eks. ung alder hos tiltalte eller begrænset eller ingen voldsudøvelse i forbindelse med
røveriet.
4.4. straffene i sager om røveri i privat hjem med motiv af hævn eller inddrivelse af på-
stået gæld eller lignende (kategori 2)
som det fremgår af tabellen under afsnit 4.2., er der indberettet i alt 31 sager (dom 24 -
54), hvor der har været tale om røveri henført under kategori 2. sagerne fordeler sig på
17 ankesager og 14 byretssager.
straffene i denne kategori går fra fængsel i 3 måneder til fængsel i 4 år og 6 måneder. i
en enkelt sag er der idømt en ungdomssanktion efter straffelovens § 74 a til en 15-årig
tiltalt (dom 49). de fleste straffe ligger dog i niveauet fængsel i 1 år og 6 måneder til 2
år og 6 måneder.
de laveste straffe er udmålt i de sager, hvor de tiltalte enten var meget unge eller ikke
tidligere var straffet. domstolene ses herudover at have lagt vægt på karakteren af den
begående vold eller trussel om vold, herunder om der har været anvendt våben. det er
endvidere tillagt vægt, om forurettede var ældre eller svagelig, og om tiltalte var tidli-
gere straffet for ligeartet kriminalitet. i formildende retning ses domstolene navnlig at
have lagt vægt på, om de tiltalte og forurettede havde et forudgående kendskab til hin-
anden (dom 29, 41, 48, 49 og 52).
også i sagerne i kategori 2 ses det at blive betragtet som en skærpende omstændighed,
at røveriet er begået i privat hjem (dom 26, 28, 30, 35, 38, 40, 46, 49 og 51). i to domme
har retten dog anført, at røveriet ikke kan betragtes som et ”hjemmerøveri” eller et rø-
veri med de sædvanlige karakteristika for et hjemmerøveri (dom 29 og 48).
ud over at røverierne er begået med baggrund i stridigheder eller uoverensstemmelser
mellem forurettede og gerningsmanden eller personer med tilknytning til gerningsman-
den, har sagerne ikke et overordnet fællestræk. motivet for de enkelte røverier er såle-
des meget forskellige. i nogle sager er begrundelsen for røveriet et ønske om at give
forurettede en ”dummebøde” eller ”lærestreg” (dom 31, 36 og 39). i andre sager har der
være tale om inddrivelse af påstået gæld hos forurettede (dom 27, 35, 37, 38, 43, 46, 50
og 53), ligesom motivet i visse sager har haft karakter af hævn (dom 25, 26 og 34).
det synes endvidere i nogle tilfælde at bero på en tilfældighed, at forholdet udvikler sig
til et røveri. dette er navnlig tilfældet i de sager, hvor motivet oprindeligt har været en
hævnaktion mod forurettede eller et ønske om at give forurettede en lærestreg ved ud-
øvelse af vold. i nogle tilfælde har situationen således udviklet sig, og gerningsmæn-
dene har frataget forurettede værdier under eller efter udøvelsen af volden.
sammenfattende er det min opfattelse, at domstolene også i disse sager generelt finder,
at det er en skærpende omstændighed, at røveriet er begået i privat hjem. det er vanske-
ligt at udtale sig mere præcist om normalstrafniveauet. dette skyldes sagernes forskel-
lige karakter, de forskelligartede motiver til røveriet og karakteren af de personlige re-
lationer forurettede og tiltalte imellem, som må antages at have haft selvstændig betyd-
                                         - 13 -
ning for strafudmålingen, ligesom sagens konkrete skærpende eller formildende om-
stændigheder har betydning for udmålingen af straffen i den enkelte sag. der synes dog
at være tale om udmåling af en noget lavere straf end i forhold, der kan henføres til ka-
tegori 1. således er de fleste straffe som nævnt udmålt i niveauet 1 år og 6 måneder til 2
år og 6 måneders fængsel.
…
                                                                   bilag 3
                                                                  rigsadvokaten
                                                                  14. december 2010
…
redegørelse om straffene i sager om røveri begået i private hjem
…
5. straffene i sager om egentligt hjemmerøveri
5.1. afgrænsning af de sager, der er omfattet af redegørelsen
til brug for denne redegørelse iværksatte rigsadvokaten herefter ved rigsadvokaten in-
formerer nr. 18/2009 en ny midlertidig underretnings- og forelæggelsesordning. de sa-
ger, der er indberettet i henhold til rigsadvokaten informerer nr. 18/2009, og som ind-
går i denne redegørelse, omfatter by- og landsretsdomme, hvor dommen er afsagt i peri-
oden fra den 1. juli 2009 til den 1. juli 2010. endvidere er ankedomme afsagt af lands-
retterne efter udløbet af den nævnte periode medtaget, hvis byrettens dom i sagen er af-
sagt inden udgangen af juni 2010.
domme, hvor en væsentlig del af straffen er udmålt som følge af anden kriminalitet, der
er pådømt samtidig, er ikke medtaget i redegørelsen. endvidere er domme, hvor der i
stedet for straf er idømt en foranstaltning efter straffelovens § 68 eller § 69 (f.eks. ved-
rørende sindssyge), ikke medtaget.
redegørelsen omfatter alene sager om egentlige hjemmerøverier (kategori 1). et egent-
ligt hjemmerøveri er som anført i afsnit 3 defineret som et røveri, hvor gerningsmanden
og forurettede ikke har forudgående personlige relationer, men hvor motivet må antages
at være en formodning om værdier i forurettedes hjem, og hvor gerningsmanden er
trængt ind i det private hjem, uanset at beboeren var hjemme. herunder hører også de
tilfælde, hvor forurettede er blevet udvalgt, idet gerningsmanden har betragtet vedkom-
mende som et ”let” offer.
det samlede antal af indberettede sager, som indgår i redegørelsen, er 36. der er ved
opgørelsen af det samlede antal af sager medtaget både fuldbyrdede røverier og forsøg
herpå, jf. straffelovens § 21.
selv om redegørelsen – i modsætning til redegørelsen fra 2009 – kun omfatter domme
om egentlige hjemmerøverier, skal det bemærkes, at der også her generelt er tale om sa-
ger af meget forskellig karakter, som kan variere betydeligt i karakter og grovhed, såle-
des at det også inden for denne sagskategori kan være vanskeligt at foretage en nærmere
sammenligning af strafudmålingen i sagerne.
                                           - 14 -
straffene udmåles således på baggrund af de konkrete omstændigheder i sagerne, og
strafudmålingen afhænger bl.a. af, i hvilket omfang der har været udøvet vold, og hvil-
ken karakter den udøvede vold har haft, herunder om forurettede har fået alvorlige ska-
der som følge af volden. derudover vil det have betydning, hvorvidt der har været an-
vendt våben, og om røveriet er begået af flere i forening og eventuelt efter forudgående
planlægning. er tiltalte endvidere tidligere straffet for lignende kriminalitet, vil dette
som hovedregel være en selvstændig skærpende omstændighed ved udmåling af straf-
fen. endelig ses det ofte i sagerne, at der foruden røveri begået i privat hjem indgår an-
den kriminalitet i dommen. det kan i sådanne sager således være vanskeligt at vurdere
præcist, hvad straffen for hjemmerøveriet isoleret blev udmålt til. som ovenfor nævnt er
domme, hvor en væsentlig del af straffen må anses for udmålt som følge af anden kri-
minalitet, i øvrigt ikke medtaget i redegørelsen.
5.2. de indberettede domme
som nævnt ovenfor er der indberettet i alt 36 sager. sagerne fordeler sig på 18 ankesa-
ger og 18 byretssager.
dom 1 er en sag om røveri af særlig farlig karakter, jf. straffelovens § 288, stk. 2, jf. stk.
1, nr. 1, hvor 4 af de tiltalte endvidere blev dømt for vold med døden til følge mod en af
de forurettede. t4 og t5 blev for disse forhold idømt fængsel i 8 år. byretten lagde ved
strafudmålingen på den ene side vægt på karakteren af voldsudøvelsen, at der ikke
havde været tale om et planlagt røveri, og at de tiltalte ikke tidligere var straffet for
vold. på den anden side lagde retten vægt på, at volden havde haft døden til følge for
den ene forurettede, at der havde været tale om grov vold omfattet af straffelovens §
245, stk. 1 i forhold til den anden forurettede, og på de omstændigheder, hvorunder vol-
den var udøvet. byretten udmålte straffen for t1 for de to forhold samt tre indbrud til
fængsel i 8 år og 3 måneder, mens straffen for t2 for de to forhold samt 49 indbrud blev
udmålt til fængsel i 10 år. t3 havde fungeret som chauffør og blev alene dømt for ty-
veri, og straffen for dette samt 43 indbrud blev udmålt til fængsel i 2 år. t6 havde under
røveriet opholdt sig uden for huset og straffen blev udmålt til fængsel i 1 år og 6 måne-
der. landsretten stadfæstede byrettens dom.
i dom 2 blev det udtrykkeligt fremhævet af retten, at indtrængen i privat hjem for at
begå røveri i sig selv er en skærpende omstændighed, som må tillægges betydning ved
fastsættelsen af straffen for det pågældende røveri. der var i sagen tale om et røveri, til
dels forsøg herpå, hvor der blev udøvet vold i form af knivstik, knytnæveslag og bid. t1
blev endvidere dømt for to grove voldsforhold i gentagelsestilfælde, mens t2 tillige
blev dømt for et forhold af grov vold efter straffelovens § 245, stk. 1. straffen for t1
blev udmålt til fængsel i 6 år, der var en fællesstraf med 60 dage fra en tidligere betinget
dom. for t2 udmåltes straffen til fængsel i 3 år.
i dom 3 blev tiltalte dømt for røveri af særlig farlig karakter, jf. straffelovens § 288, stk.
2, jf. stk. 1, nr. 1, idet der blev truet med et skarpladt haglgevær. byretten udmålte straf-
fen til fængsel i 4 år og 9 måneder, der var en fællesstraf med 187 dage fra en tidligere
prøveløsladelse. t blev endvidere dømt for ulovlig tvang samt en række øvrige forhold,
herunder overtrædelse af straffelovens § 192 a om overtrædelse af våbenlovgivningen
under særlig skærpende omstændigheder. retten anså det for særligt skærpende, at rø-
veriet blev begået i forurettedes hjem under anvendelse af et skarpladt haglgevær, og at
                                          - 15 -
t efterfølgende truede forurettede til at følge med ud til en bil, hvorefter t tvang foru-
rettede til at lægge sig i bilens bagagerum.
i dom 4 blev straffen udmålt til fængsel i 4 år og 6 måneder. dette var også resultatet i
dom 5, 6 og 7.
i dom 4 blev de tiltalte ligesom i dom 3 dømt for røveri af særlig farlig karakter, jf.
straffelovens § 288, stk. 2, jf. stk. 1, nr. 1, idet de tiltalte bevæbnet med baseballbat og
pistoler truede og udøvede vold mod to forurettede. de tiltalte blev endvidere dømt for
ulovlig frihedsberøvelse af de forurettede ved efterfølgende at have tvunget de foruret-
tede til at køre med i en bil.
i dom 5 blev de to 16-årige tiltalte dømt for 8 hjemmerøverier, der hovedsagligt blev
begået mod ældre svage mennesker under anvendelse af vold og grove trusler. de til-
talte blev endvidere dømt for 4 gaderøverier. straffen blev udmålt i lyset af skærpelsen
af strafniveauet, der kom til udtryk i højesterets dom af 10. marts 2009.
i dom 6 blev de to tiltalte på henholdsvis 15 år og 17 år dømt for 3 hjemmerøverier hos
ældre mennesker. de blev endvidere dømt for et røveri mod en buschauffør, ligesom t1
blev dømt for yderligere et forsøg på hjemmerøveri samt 3 gaderøverier, herunder et
forsøg. straffen for t1 blev udmålt til fængsel i 4 år og 6 måneder, mens t2’s straf blev
fastsat til fængsel i 3 år og 6 måneder.
dom 7 har lighedspunkter med dom 4. i denne sag blev røveriet begået i forening efter
forudgående aftale om natten under anvendelse af maskering og trussel med oversavet
haglgevær og knive. derudover blev de forurettede bundet med gaffatape. de tiltalte
blev endvidere dømt for ulovlig frihedsberøvelse ved efterfølgende at have bundet de
forurettede til et møbel, hvorefter de blev låst inde på et badeværelse.
straffene i dom 8 ligger i samme niveau som dom 4-7. i denne sag blev røveriet som i
dom 7 begået af flere i forening efter forudgående aftale og under anvendelse af maske-
ring og trussel med knive. de tiltalte var endvidere bevæbnet med køller. retten ud-
målte straffen for t1 til fængsel i 4 år og 3 måneder, der var en fællesstraf med 1 år og 6
måneder fra en tidligere delvist betinget dom. straffen for de øvrige tre tiltalte blev ud-
målt til henholdsvis fængsel i 3 år og 9 måneder (fællesstraf med 1 år), 2 år og 6 måne-
der (fællesstraf med 2 måneder) og 2 år og 6 måneder. retten lagde på den ene side
vægt på røveriets alvorlige karakter og på den anden side, at der ikke blev udøvet vold.
i dom 9 blev straffen udmålt til fængsel i 4 år, der var en fællesstraf med 4 måneder fra
en tidligere delvist betinget dom. straffene i dom 10, 11 og 12 ligger i samme niveau
eller lidt under.
i dom 9 var der ligesom i dom 7 og 8 tale om et røveri begået af flere i forening efter
fælles forudgående aftale under anvendelse af maskering og trussel med kniv. i dom 9
blev der desuden udøvet vold mod alle tre forurettede i form af spark og slag på krop-
pen og i ansigtet. straffen for t3 og t4 blev udmålt til fængsel i 2 år, hvoraf 1 år og 6
måneder blev gjort betinget, der for t4’s vedkommende var en fællesstraf med 50 dage
fra en tidligere betinget dom. straffen for t5 blev udmålt til fængsel i 2 år og 2 måne-
der.
                                          - 16 -
fælles for dom 10, 11 og 12 er, at der blev truet med pistol, hvilket domstolene anså
som en skærpende omstændighed. i dom 10 og 12 blev der desuden udøvet vold. der-
udover var de tiltalte alle tidligere straffet. røverierne i dom 10 og 12 blev begået af
flere gerningsmænd i forening, hvilket også udtrykkeligt blev tillagt skærpende betyd-
ning.
i dom 10 fandt byretten, at et hjemmerøveri som udgangspunkt bør medføre en straf på
fængsel i 2 år og 6 måneder til 3 år. retten udmålte straffen for t1 til fængsel i 3 år og 6
måneder og for t2 til fængsel i 4 år. t2 blev endvidere dømt for en grov overtrædelse af
straffelovens § 119, stk. 1, om vold og trusler mod personer, som det påhviler at handle
i medfør af offentlig tjeneste eller hverv.
dom 11 og 12 ligger i samme niveau som dom 10. i dom 11 udmålte landsretten straf-
fen til fængsel i 3 år og 9 måneder. i dom 12 udmålte landsretten straffen for t1, t2 og
t3 til fængsel i 2 år og 6 måneder, der for t1’s vedkommende var en fællesstraf med 42
dage fra en tidligere prøveløsladelse. for t4 udmåltes straffen til fængsel i 3 år og 6
måneder, der var en fællesstraf med 6 måneder fra en tidligere betinget dom, mens straf-
fen for t5 blev fastsat til fængsel i 2 år.
i dom 13 blev straffen for t1 udmålt til fængsel i 3 år, der var en fællesstraf med 35
dage fra en tidligere prøveløsladelse. der var under røveriet udøvet vold i form af knyt-
næveslag, spark samt slag i hovedet med en vinflaske. retten lagde ved strafudmålingen
vægt på, at røveriet blev begået i forening om natten i privat hjem under udøvelse af
vold. straffen for t2 blev udmålt til fængsel i 2 år og 9 måneder. begge de tiltalte var
tidligere straffet.
straffene i dom 14 og 15 ligger i samme niveau som dom 13.
i både dom 14 og 15 blev der udøvet vold, mens der i dom 15 tillige blev truet med en
attrappistol og med kniv. i begge domme blev hjemmerøveriet begået i forening med
medgerningsmænd. i dom 14 lagde retten vægt på, at forurettede var særligt svækket
samt på tiltaltes forstraffe. i dom 15 lagde retten vægt på den tiltaltes rolle som initia-
tivtager og hovedmand.
i dom 16 blev straffen udmålt til fængsel i 2 år og 9 måneder. dette var også resultatet i
dom 17, 18 og 19. i dom 17 blev der tillige idømt en ungdomssanktion. fælles for disse
domme er, at domstolene som skærpende omstændighed lagde vægt på, at røve-
riet/røveriforsøget blev begået i forening og efter forudgående aftale under trussel med
skydevåben, samt at røveriet blev begået i forurettedes hjem. i både dom 17 og 19 an-
førte landsretten udtrykkeligt, at indtrængen i privat hjem for at begå røveri i sig selv er
en skærpende omstændighed. som formildende omstændigheder blev der lagt vægt på
de tiltaltes unge alder.
i dom 20 blev straffen udmålt til fængsel i 2 år og 6 måneder. dette var også resultatet i
dom 21, 22, 23 og 24. fælles for dommene er, at røverierne/røveriforsøgene er begået i
forening med medgerningsmænd. derudover er sagerne af meget forskellig karakter,
idet de konkrete omstændigheder ved selve røveriet/røveriforsøget varierer.
i dom 20 blev der anvendt maskering og trusler med pistol. i dom 23 og 24 blev der
truet med kniv, ligesom der i dom 23 endvidere blev udøvet grov vold, hvorimod der i
                                         - 17 -
dom 24 ikke blev udøvet vold. i dom 20, 21, 23 og 24 var de tiltalte tidligere straffet.
som formildende omstændigheder ses retten i dom 21, 22 og 23 primært at have lagt
vægt på de tiltaltes unge alder.
i dom 25 blev straffen udmålt til fængsel i 2 år, hvilket også var resultatet i dom 26 og
28. fælles for disse domme er, at forholdene blev begået i forening med en medger-
ningsmand, og at de tiltalte var tidligere straffet. derudover er omstændighederne i
dommene forskellige, idet der blev udøvet vold i dom 25 og anvendt kniv til vold og
trusler over for de forurettede i dom 26. i dom 26 lagde retten vægt på tiltaltes unge al-
der. i dom 28 blev røveriet begået over for et svagt offer.
i dom 27 var de tiltalte begge 17 år. de blev dømt for forsøg på røveri, hvor t1 var ma-
skeret og truede med pistol og patroner. t1 var tidligere straffet. landsretten udmålte
straffen for t1 til fængsel i 1 år og 10 måneder, der var en fællesstraf med 20 dage fra
en tidligere betinget dom, og for t2 til fængsel i 2 år, hvoraf 1 år og 6 måneder blev
gjort betinget. retten lagde ved strafudmålingen vægt på t1’s alder, at der alene var tale
om forsøg, samt at der ikke var blevet udøvet vold. med hensyn til t2, der tillige blev
dømt for medvirken til et røveri mod et supermarked, lagde retten vægt på hans unge
alder, at han ikke tidligere var straffet samt hans mindre fremtrædende rolle i forbin-
delse med røverierne.
i dom 29 blev straffen udmålt til fængsel i 1 år og 6 måneder. straffene i dom 30, 31,
32, 33, 34 og 35 ligger i samme niveau eller derunder. i dom 32 blev der tillige idømt en
ungdomssanktion.
i dom 29, 30, 33 og 34 blev der ikke anvendt vold, men alene truet med kniv eller soft-
gun. i dom 31 og 32 var den anvendte vold af begrænset karakter. i dom 30-35 lagde
domstolene ved strafudmålingen som skærpende omstændighed vægt på, at røve-
riet/røveriforsøget blev begået i forurettedes hjem. i dom 29 lagde retten ved strafud-
målingen vægt på karakteren af forholdet, hvori må antages at indgå den omstændighed,
at røveriforsøget blev begået i privat hjem.
i dom 30, 31, 32, 33 og 34 blev der som formildende omstændighed lagt vægt på de til-
taltes unge alder og gode personlige forhold.
i dom 35, hvor der blev udmålt de laveste straffe (8 måneders fængsel, heraf 6 måneder
betinget, samt ungdomssanktion) blandt de indberettede domme, var de tiltalte 15 år og
16 år. de tiltalte var endvidere ikke tidligere straffet. som skærpende omstændighed
lagde retten vægt på, at røveriforsøget blev begået af flere i forening.
endelig blev den tiltalte i dom 36 idømt en ungdomssanktion efter straffelovens § 74 a
bl.a. med vilkår om anbringelse på institution. tiltalte var 17 år og tidligere straffet for
vold. der var tale om forsøg på røveri i forening med en medgerningsmand under trus-
sel med kniv. retten fandt det forsvarligt at idømme en ungdomssanktion, da tiltalte
havde udnyttet sit ophold på en sikret institution under en varetægtsfængsling optimalt,
bl.a. til at blive stoffri.”
                                                - 18 -
højesterets begrundelse og resultat
den skærpede strafferamme i straffelovens § 288, stk. 2, omfatter røveri af særlig grov be-
skaffenhed, herunder fordi gerningsmanden er trængt ind i et privat hjem for at begå røveri.
i forarbejderne til den gældende bestemmelse, der trådte i kraft den 1. juli 2011, er det forud-
sat, at ikke alle røverier, hvor gerningsmanden er trængt ind i et privat hjem for at begå røveri,
skal anses for at være røveri af en sådan grov beskaffenhed, at forholdet henføres under straf-
skærpelsesreglen i § 288, stk. 2. i bemærkningerne til det pågældende lovforslag er det såle-
des anført, at det er hensigten med forslaget, at kun egentlige hjemmerøverier som udgangs-
punkt skal henføres under § 288, stk. 2, og det er anført, at ”egentlige hjemmerøverier” vil
sige røverier, hvor gerningsmanden og ofret ikke har haft forudgående personlige relationer,
hvor motivet må antages at være en formodning om værdier i ofrets hjem, og hvor gernings-
manden er trængt ind i det private hjem, uanset at beboerne var hjemme, jf. rigsadvokatens
redegørelser.
i lovforslagets bemærkninger er det anført, at det tilsigtes, at straffen i de sager om egentlige
hjemmerøverier, som henføres under strafskærpelsesreglen i § 288, stk. 2, forhøjes til det
dobbelte i forhold til den straf, der hidtil har været fastsat af domstolene. det er endvidere
anført, at der ikke i øvrigt med forslaget tilsigtes en skærpelse af straffen for røveri.
det er således forudsat i lovforslagets bemærkninger, at det skal have direkte og meget væ-
sentlig betydning for strafudmålingen, om et røveri anses for omfattet af den anførte defini-
tion af et egentligt hjemmerøveri og af den grund henføres under § 288, stk. 2.
kerneområdet i den anførte definition af et ”egentligt hjemmerøveri” må antages at være
planlagte overfald på tilfældige sagesløse personer i deres eget hjem for at fratage dem vær-
dier. der er imidlertid ikke i forarbejderne taget klar stilling til, hvordan forholdet bør be-
dømmes i et tilfælde som det foreliggende, hvor der ifølge de tiltaltes forklaringer, som er lagt
til grund, har været en forudgående personlig relation mellem ofret og en medvirkende ger-
ningsmand, som har anstiftet, at røveriet blev begået hos det pågældende offer, men ikke har
deltaget i selve udførelsen af røveriet.
                                                - 19 -
højesteret finder, at det ikke med tilstrækkelig sikkerhed kan lægges til grund, at det har væ-
ret hensigten med lovændringen, at et sådant røveri skal anses som et egentligt hjemmerøveri.
da røveriet heller ikke i øvrigt kan anses for at være af særlig grov beskaffenhed, finder høje-
steret herefter, at straffen for begge de tiltalte skal fastsættes efter straffelovens § 288, stk. 1,
nr. 1.
ved straffastsættelsen må der herefter som anført i højesterets dom i ufr 2009.1410 lægges
vægt på, at indtrængen i et privat hjem for at begå røveri i sig selv er en skærpende omstæn-
dighed. i skærpende retning må der desuden lægges vægt på, at røveriet blev begået af de til-
talte i forening, og at de begge medbragte våben i form af en lægtehammer. på den anden side
må der lægges vægt på, at der alene blev udøvet vold i et ret begrænset omfang og uden per-
sonskade, og at røveriet ikke havde et professionelt præg. i formildende retning må der desu-
den lægges vægt på de tiltaltes unge alder. endvidere er de tiltalte ikke tidligere straffet for
ligeartet kriminalitet.
på denne baggrund finder højesteret, at straffene for begge de tiltalte bør fastsættes således, at
t2 og t1 hver straffes med fængsel i 1 år og 6 måneder. for så vidt angår t2 har det sit for-
blivende med den betingede dom af 4. maj 2011.
t1 og t2 har fortsat været fængslet under anken.
                                       thi kendes for ret:
t2 straffes med fængsel i 1 år og 6 måneder.
t1 straffes med fængsel i 1 år og 6 måneder.
t2 og t1 skal betale sagens omkostninger for byretten. statskassen skal betale sagens om-
kostninger for landsretten og højesteret.


text:
                             højesterets dom
                          afsagt onsdag den 23. marts 2016
sag 181/2015
(2. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat jens rysgaard, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i aarhus den 8. september 2014 og af vestre
landsrets 13. afdeling den 17. april 2015.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, poul dahl jensen, vibeke
rønne, kurt rasmussen og lars apostoli.
påstande
dommen er anket af t med påstand om frifindelse, subsidiært formildelse.
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om stadfæstelse.
anbringender
t har navnlig anført, at det skal lægges til grund, at det skyldes passiv hashrygning, at der i
hans blod var thc i en koncentration, som oversteg bagatelgrænsen på 0,001 mg pr. kg blod,
da han blev standset af politiet den 22. april 2014. der var på det tidspunkt gået ca. 40 timer,
siden han sidst havde været udsat for hashpåvirkning ved ophold i en rygekabine sammen
med hashrygere. under disse omstændigheder er der ikke grundlag for at anse ham for skyl-
dig i overtrædelse af færdselslovens § 54, stk. 1, da han hverken vidste eller burde have vidst,
at han på kørselstidspunktet var påvirket af hash på en måde, som medførte en overskridelse
                                                  - 2 -
af lovens bagatelgrænse. overtrædelsen kan derfor ikke tilregnes ham hverken som forsætlig
eller uagtsom.
i tilfælde af domfældelse bør der ske en formildelse af sanktionen særligt i lyset af, at han
efter at have mistet sit kørekort nu også har mistet sit arbejde.
anklagemyndigheden har navnlig anført, at det i overensstemmelse med landsrettens bevis-
bedømmelse skal lægges til grund, at t var påvirket af hash i en sådan grad, at det oversteg
bagatelgrænsen på 0,001 mg thc pr. kg blod, da han blev standset af politiet. ifølge sin egen
forklaring havde han flere gange under sin tilstedeværelse på en erotikmesse haft ophold i
rygekabiner for at ryge cigaretter, og han var opmærksom på, at der blev røget meget hash i
kabinerne, således at han blev udsat for passiv rygning af hash. det er derfor med rette, at
landsretten har anset ham for at have handlet uagtsomt og fundet ham skyldig i overtrædelse
af færdselslovens § 54, stk. 1, ved at føre bil kort tid efter. landsretten har således ikke an-
vendt uagtsomhedsbegrebet forkert.
straffen er med rette fastsat som en tillægsstraf til de tre forstraffe, som t er idømt efter ger-
ningstidspunktet for færdselslovsovertrædelsen i den foreliggende sag, jf. straffelovens § 89.
den af landsretten fastsatte bødestraf på 15.500 kr. er i overensstemmelse med rigsadvoka-
tens retningslinjer og passende fastsat. også frakendelsestiden på 3 år og 6 måneder for fører-
retten er passende under hensyn til, at en isoleret bedømmelse af overtrædelsen af færdselslo-
vens § 54, stk. 1, skal medføre en ubetinget frakendelse af førerretten i 3 år, jf. færdselslovens
§ 126, stk. 1, nr. 2, jf. § 128, stk. 2, og at der i det foreliggende tilfælde skal fastsættes en
fælles frakendelse, der også omfatter den betingede frakendelse af førerretten ved dommen af
21. maj 2014, jf. færdselslovens § 125, stk. 2, nr. 1 og 5, jf. stk. 5.
supplerende sagsfremstilling
ved retten i odenses udeblivelsesdom af 10. april 2015 blev t idømt en bøde på 4.000 kr. for
overtrædelse af lov om godkendelse og syn af køretøjer.
retsgrundlag mv.
færdselslovens § 54, stk. 1, 1. pkt., har følgende ordlyd:
                                                 - 3 -
      ”et motordrevet køretøj må ikke føres eller forsøges ført af nogen, hvis blod under eller
      efter kørslen indeholder bevidsthedspåvirkende stoffer, som efter regler fastsat af ju-
      stitsministeren er klassificeret som farlige for færdselssikkerheden, og som ikke er ind-
      taget i henhold til en lovlig recept.”
indførelsen af en såkaldt nulgrænse for kørsel med bevidsthedspåvirkende stoffer i blodet
skete, da § 54, stk. 1, blev indsat i færdselsloven ved lov nr. 524 af 6. juni 2007. af bemærk-
ningerne til lovforslaget fremgår bl.a. (folketingstidende 2006-07, tillæg a, lovforslag nr. l
180, s. 6520, 6527-6529 og 6544):
      ”1.2. lovforslagets baggrund
      den 27. juli 2000 nedsatte den daværende regering et ”udvalg til forenkling af sank-
      tionsfastsættelen i sager om spiritus- og promillekørsel”. i forbindelse med regerings-
      skiftet i 2001 fik udvalget udvidet sit kommissorium og ændrede navn til ”udvalget om
      sanktionsfastsættelse i sager om spiritus- og promillekørsel mv.”
      …
      den 3. januar 2007 afgav udvalget sin anden delbetænkning (betænkning nr.
      1486/2007) om alkoholkoncentration i udåndingsluft og en nulgrænse for euforiserende
      stoffer mv. …
      lovforslaget bygger på betænkningen.
      …
      4.2. udvalgets overvejelser og forslag
      4.2.1. nulgrænse for kørsel med bevidsthedspåvirkende stoffer i blodet
      …
      udvalget har endvidere lagt vægt på, at en nulgrænse for visse bevidsthedspåvirkende
      stoffer i forbindelse med kørsel af motordrevet køretøj til fordel for færdselssikkerheden
      vil kunne medføre en effektivisering af retshåndhævelsen af reglerne om kørsel under
      påvirkning af bevidsthedspåvirkende stoffer.
      i den forbindelse har udvalget peget på, at den gældende bestemmelse i færdselslovens
      § 54, stk. 1, stiller betydelige krav til politiets efterforskning og anklagemyndighedens
      bevisførelse. i praksis vil strafansvar først komme på tale i tilfælde, hvor der kan føres
      bevis for, at den pågældende har indtaget det pågældende stof, at den pågældende af
      denne grund har befundet sig i en sådan tilstand, at han eller hun ikke har været i stand
      til at føre køretøjet på fuldt betryggende måde, og at der hos gerningsmanden var den
      fornødne tilregnelse i forhold til disse forhold. … udvalget har antaget, at den relativt
      bevistunge karakter af disse sager indebærer, at de ofte ikke fører til domfældelse, selv
      om føreren faktisk ikke har været i stand til at føre køretøjet på fuldt betryggende måde.
      …
      udvalget har på denne baggrund anbefalet, at der indføres en legal nulgrænse for ind-
      holdet af stoffer i blodet i forbindelse med kørsel af motordrevet køretøj.
      …
                                                 - 4 -
       4.2.2. omfattede stoffer
       …
       udvalget har endvidere peget på, at det allerede i medfør af lov om euforiserende stoffer
       som udgangspunkt er strafbart at besidde de stoffer, som udvalget foreslår omfattet af
       nulgrænsen. der vil derfor ikke efter udvalgets opfattelse være betænkeligheder af rets-
       sikkerhedsmæssig karakter ved at indføre en nulgrænse for kørsel med de pågældende
       stoffer i blodet selv i tilfælde, hvor den pågældendes evne til at føre motordrevet køretøj
       på fuldt betryggende måde ikke måtte være påvirket af de stoffer, som den pågældende
       har indtaget.
       …
       4.3. justitsministeriets overvejelser
       justitsministeriet kan af de grunde, som er anført af udvalget, tilslutte sig udvalgets
       synspunkter og forslag om en nulgrænse for kørsel med visse bevidsthedspåvirkende
       stoffer i blodet.
       …
       bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser
       til § 1
       …
       til nr. 3 (færdselslovens § 54)
       …
       det forudsættes, at der i forbindelse med udstedelse af regler i medfør af den foreslåede
       bestemmelse for hvert enkelt af de stoffer, som klassificeres som farlige for færdsels-
       sikkerheden, fastsættes bagatelgrænser (såkaldte cut off-værdier), som sikrer, at den på-
       gældende person, inden blodprøven er taget, gennem et vist tidsrum har haft bevidst-
       hedspåvirkende stoffer i blodet … formålet med bagatelgrænserne er at sikre, at der
       ikke sker domfældelse for overtrædelse af nulgrænsen i tilfælde, hvor der er tale om en
       minimal tilfældighedskoncentration af det pågældende stof i blodet.”
den 22. marts 2007 har justitsministeriet i en kommenteret høringsoversigt vedrørende be-
tænkning nr. 1486/2007 omtalt en udtalelse fra landsforeningen af beskikkede advokater om
risikoen for overtrædelse af en nulgrænse som følge af passiv rygning. i svaret hedder det
bl.a.:
       ”i tilfælde, hvor en person passivt har optaget et euforiserende stof i blodet, vil det være
       op til domstolene på baggrund af sagens omstændigheder at bedømme, om tilstedevæ-
       relsen af stoffet i blodet kan tilregnes den pågældende.
       det bemærkes i den forbindelse, at det ved lovforslaget er forudsat, at der ved måling af
       bevidsthedspåvirkende stoffer i blodet anvendes bagatelgrænser, som skal sikre, at den
       pågældende person, inden blodprøven er taget, gennem et vist tidsrum har haft bevidst-
                                               - 5 -
      hedspåvirkende stoffer i blodet, … meget små koncentrationer af et bevidsthedspåvir-
      kende stof i blodet vil således ikke kunne føre til domfældelse for overtrædelse af den
      foreslåede nulgrænse.”
det fremgår bl.a. af bekendtgørelse nr. 655 af 19. juni 2007 om klassificering af færdselssik-
kerhedsfarlige stoffer, at blodet anses for at indeholde bevidsthedspåvirkende stoffer, som er
farlige for færdselssikkerheden, hvis måleresultatet for cannabis viser, at blodet indeholder
thc i en mængde, som overstiger en bagatelgrænse på 0,001 mg pr. kg blod.
§ 54, stk. 1, 1. pkt., fik sin nuværende ordlyd ved lov nr. 184 af 8. marts 2011. ved denne
lovændring blev sanktionen for overtrædelse af nulgrænsen i henhold til § 54, stk. 1, skærpet.
i bemærkningerne til lovforslaget (lovforslag nr. l 101, 2010-2011, 1. saml.) hedder det bl.a.:
      ”2. lovforslagets baggrund og hovedindhold
      …
      herudover indebærer lovforslaget en skærpelse af sanktionerne for kørsel efter indta-
      gelse af euforiserende stoffer mv. nærmere bestemt lægges der med forslaget op til som
      udgangspunkt at sidestille overtrædelse af den såkaldte nulgrænse i færdselslovens § 54,
      stk. 1, med spirituskørsel med en alkoholpromille på 1,21 i relation til spørgsmålet om
      førerretsfrakendelse, således at frakendelsen fremover i almindelighed vil skulle ske
      ubetinget og ikke betinget. endvidere forslås den bødestraf, der normalt idømmes ved
      førstegangsovertrædelse af nulgrænsen, som udgangspunkt fordoblet fra en halv til en
      hel måneds nettoløn, ligesom sådanne overtrædelser som udgangspunkt vil blive om-
      fattet af færdselslovens regler om obligatorisk konfiskation af køretøjer. …
      5.2. justitsministeriets overvejelser
      5.2.1. straf og førerretsfrakendelse for overtrædelse af nulgrænsen
      …
      med den ændrede formulering af § 128, stk. 2, er det hensigten, at der ved alle spiritus-
      kørsler og overtrædelser af § 54, stk. 1 eller 2, som udløser en ubetinget frakendelse,
      skal udmåles en frakendelsestid på mindst 3 år.”
den 7. april 2014 har justitsministeren afgivet et svar til folketingets retsudvalg på spørgs-
mål nr. 745 (alm. del). spørgsmålet har følgende ordlyd:
      ”ministeren bedes oplyse, hvilke forholdsregler der er foretaget i forhold til de ansatte
      inden for bl.a. sundhedsvæsenet og socialområdet, som, bl.a. i forbindelse med hjemme-
      besøg risikerer at blive udsat for passiv hashrygning og dermed risikerer at blive fra-
      kendt deres førerret.”
                                                 - 6 -
i justitsministerens svar på spørgsmålet hedder det bl.a.:
       ”justitsministeriet har til brug for besvarelsen af spørgsmålet indhentet en udtalelse fra
       sundhedsstyrelsen, der har oplyst følgende:
              ”sundhedsstyrelsen er ikke bekendt med, at der er foretaget særskilte specifikke
              tiltag inden for sundhedsvæsenet og socialområdet vedrørende passiv hashryg-
              ning, udover gældende bestemmelser og tiltag der vedrører passiv tobaksrygning.
              da der skal være tale om en massiv udsættelse, forekommer det usandsynligt, at
              ansatte inden for sundhedsvæsenet og socialområdet i forbindelse med hjemmebe-
              søg vil få målelige koncentrationer af thc i blodet, og de er dermed ikke i risiko
              for at få frakendt deres førerret.” ”
retslægerådet har bl.a. i erklæringer af 11. juni 2014 og 17. juni 2014 udtalt sig om mulighe-
den for ved passiv hashrygning at opnå en thc-værdi i blodet, som overstiger bagatelgræn-
sen. erklæringen af 11. juni 2014 er citeret i en dom afsagt af retten i esbjerg den 11. no-
vember 2014 (sag nr. 98-3556/2013). i sin besvarelse af et spørgsmål 6 har retslægerådet
bl.a. udtalt følgende:
       ”der foreligger videnskabelige undersøgelser over passiv hashrygning. disse undersø-
       gelser påviser, at det kun ved exposition i meget små og trange rum, med en koncentra-
       tion af hash-røg som virker lokalirriterende i øjne og mundslimhinder og lunger, er mu-
       ligt at opnå plasmakoncentrationer over bagatelgrænsen.”
erklæringen af 17. juni 2014 er citeret i vestre landsrets dom af 5. maj 2015 (tfk 2015.761).
der er tale om besvarelse af en forespørgsel med følgende ordlyd:
       ”under henvisning til tiltaltes forklaring bedes det oplyst om ophold i rum, hvor der ry-
       ges hash, medfører at der efterfølgende kan måles en thc-værdi i blodet i en mængde,
       der overstiger bagatelgrænsen på 0,0015 mg pr. kg blod.
       blodprøve …
       tidspunkt for udtagelse …
       resultat 0,0016 mg pr. kg blod”
i erklæringen har retslægerådet bl.a. anført følgende:
                                               - 7 -
      ”retslægerådet kan med den nuværende viden om optagelse af thc ved passiv rygning
      af hash (cannabis) ikke udelukke, at den påviste koncentration af thc i sigtedes blod
      kan være betinget af nylig, det vil sige inden for få timer, passiv rygning i et mindre
      rum, hvor andre tilstedeværende har røget hash.”
højesterets begrundelse og resultat
det er ubestridt, at t den 22. april 2014 førte bil med thc i blodet over bagatelgrænsen, og
spørgsmålet er, om det er med rette, at landsretten har vurderet, at dette kan tilregnes ham
som uagtsomt.
højesteret kan ikke efterprøve den konkret foretagne bevisbedømmelse vedrørende skyld-
spørgsmålet, jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, sammenholdt med § 912, stk. 1, nr. 4, modsæt-
ningsvis. højesteret kan imidlertid tage stilling til, om landsretten har anvendt uagtsomheds-
begrebet rigtigt, og om de faktiske omstændigheder, som er lagt til grund af landsretten, kan
begrunde, at der foreligger en uagtsom overtrædelse af færdselslovens § 54, stk. 1, jf. retsple-
jelovens § 933, stk. 2, sammenholdt med § 912, stk. 1, nr. 3.
højesteret lægger til grund, at bagatelgrænsen for hash, jf. bekendtgørelse nr. 655 af 19. juni
2007 om klassificering af færdselssikkerhedsfarlige stoffer, i overensstemmelse med forarbej-
derne til loven er fastsat således, at grænsen ikke overskrides i tilfælde, hvor der er tale om en
minimal tilfældighedskoncentration af det pågældende stof i blodet.
normalt vil overskridelse af bagatelgrænsen ske ved en aktiv indtagelse af hash, men allerede
ved indførelsen af nulgrænsen i 2007 var man opmærksom på, at en person passivt, herunder
ved passiv rygning, kan optage et euforiserende stof i blodet. med henblik på sådanne tilfælde
anførte justitsministeriet i den kommenterede høringsoversigt af 22. marts 2007, at det vil
være op til domstolene på baggrund af sagens omstændigheder at bedømme, om tilstedevæ-
relsen af stoffet i blodet kan tilregnes den pågældende.
det er også i overensstemmelse med udtalelser fra sundhedsstyrelsen og retslægerådet, at
overskridelse af bagatelgrænsen for hash kan skyldes ophold i rum, hvor andre tilstedevæ-
rende ryger hash. efter disse udtalelser lægger højesteret endvidere til grund, at der kræves en
massiv udsættelse for andres hashrygning, før bagatelgrænsen overskrides.
                                               - 8 -
i det foreliggende tilfælde har landsretten fundet, at kørslen med et thc-indhold i blodet over
bagatelgrænsen kan tilregnes t som uagtsom, uanset om det i overensstemmelse med hans
forklaring lægges til grund, at den konstaterede overskridelse af bagatelgrænsen ikke skyldtes,
at han havde røget hash forud for kørslen, men at han flere gange havde opholdt sig i rygeka-
biner, hvor han var klar over, at der blev røget meget hash.
højesteret finder ligesom landsretten, at t har handlet uagtsomt ved med viden om sin mas-
sive udsættelse for andres hashrygning at føre bil som sket. det kan ikke føre til en anden be-
dømmelse, at hans udsættelse for hashrygningen efter hans egen forklaring var ophørt ca. 40
timer forud for kørslen.
højesteret tiltræder derfor, at t er skyldig i overtrædelse af færdselslovens § 54, stk. 1.
efter det oplyste om ts indkomst i 2014 finder højesteret ikke grundlag for at nedsætte bøde-
straffen. endvidere tiltræder højesteret, at han er frakendt førerretten i 3 år og 6 måneder.
herefter stadfæster højesteret landsrettens dom.
efter omstændighederne og sagens karakter, herunder behovet for afklaring af uagtsomheds-
bedømmelsen ved kørsel efter passiv rygning af hash, skal statskassen betale sagens omkost-
ninger for højesteret.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
statskassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
- pba
                                          udskrift
                                               af
                         sø- & handelsrettens dombog
                                         ____________
                                             dom
afsagt den 1. august 2013
h-27-12
                                    dsv road a/s
                                    (advokat rasmus køie)
                                    mod
                                    1) knowsley transport international
                                     (advokat mads poulsen)
                                    2) joartransa uab
                                    (advokat aage krogh)
indledning
denne afgørelse vedrører spørgsmålet om, hvorvidt der er værneting i danmark for det en-
gelske selskab knowsley transport international.
dette spørgsmål er udskilt til særskilt forhandling i medfør af retsplejelovens § 253, stk., 1.
                                                 -2-
påstande
dsv road a/s har nedlagt påstand om, at sagen mod knowsley transport international
fremmes.
knowsley transport international har nedlagt påstand om afvisning.
joartransa uab har nedlagt påstand om, at sagen mod knowsley transport international
fremmes.
oplysningerne i sagen
dsv road a/s (herefter dsv danmark) er blevet sagsøgt som kontraherende fragtfører af en
vareejer i hovedsagen angående en landevejstransport af to gearkasser til vindturbiner. dsv
danmark har under nærværende sag adciteret de to udførende fragtfører.
        dsv danmark havde som kontraherende transportør påtaget sig at forestå transporten
af de to gearkasser fra videbæk i danmark til kerry i irland.
transporten videbæk til liverpool
        joartransa uab (herefter joartransa), der er hjemmehørende i litauen, og knowsley
transport international (herefter knowsley), der er hjemmehørende i england, blev antaget
til at være udførende transportører. der er ikke udstedt fragtdokument for den samlede
transport.
        de to gearkasser blev transporteret af joartransa fra videbæk til esbjerg den 29. marts
2009.
        en søtransportør forestod transporten fra esbjerg til immingham.
        knowsley skulle forestå transporten af de to gearkasser fra immingham til liverpool.
under transporten, ca. 5 min. fra immingham, blev gearkasserne tabt i forbindelse med, at
trækkerenheden og traileren kørte gennem en rundkørsel.
                                                  -3-
knowsleys kontraktforhold til dsv
transporten i england var blevet booket hos knowsley ved en telefax af 31. marts 2011 fra
dsv road limited, ireland (herefter dsv ireland). på telefaxen er angivet bl.a. hjemmesiden
www.dsv.com.ie, at dsv ireland er registreret med momsnummer 4536860d og har compa-
ny no. nf003254.
      den 4. marts 2009 havde dsv road limited, england (herefter dsv england), der er
registeret under no. 03874882 og beliggende i essex, til brug for deres vurdering af, om
knowsley kunne antages som underleverandør, fremsendt dokumentet od24/9/5 ”condi-
tions of contracting out haulage inc. minimum service standards
for hauliers and drivers”, som blandt andet indeholdt de standardkontraktvilkår,
der skulle være gældende for transporterne. disse skulle knowsley underskrive og returne-
re. knowsley underskrev standardbetingelserne den 23. marts 2009.
      af vilkårerne od24/9/5 fremgår det blandt andet, at:
            ”…
            in the absence of any reply from you regarding the
            following items, it will be assumed that by acceptance
            of any future orders from us that you are agreeable
            to the terms and conditions as set out below in re-
            spect of any future subcontracting between us
            1…the terms and conditions of carriage of those goods entrusted to you as
            detailed above can fall either under the cmr convention for the carriage of
            goods by road act, the british international freight association conditions
            2005 or the road haulage association conditions 1998.
            with immediate effect, unless you are otherwise instructed in writing, all
            goods carried out by you will be carried in accordance with the cmr
            convention, and you will be held to successive carrier in accordance with
            the convention, regardless whether a c.m.r. document is issued or not.
            the subcontractor will re-imburse dsv group of companies in respect of
            any loss or damage to the goods…”
endvidere var ”details of sub – contractor’s insurance whilst employed by the dsv group”,
vedlagt med henblik på, at knowsleys forsikringsselskab udfyldte disse. det fremgår heraf,
at policen omfatter ansvar, der ifaldes ifølge reglerne i cmr og rha 1998 (road haulage
association limited, conditions of carriage 1998), men ikke af bifa (british international
freight association) 2005 edition.
                                                     -4-
rha 1998 klausul 16 har følgende værneting- og lovvalgsbestemmelse:”the contract shall be
governed by english law and united kingdom courts alone shall have jurisdiction in any dispute be-
tween the carrier and the customer”.
parternes synspunkter
dsv har gjort gældende, at der mellem dsv danmark og knowsley er indgået en selvstæn-
dig transportaftale om en national vejtransport mellem immingham og liverpool. den aftale,
som knowsley har påberåbt sig, og som er indgået med dsv england er uden betydning i
denne sag. knowsley har bevisbyrden for, at der er indgået en aftale, hvorefter der ikke er
værneting i danmark. begrebet ”group” i ”details of sub-contractor’s insurance whilst
employed by the dsv group” er ikke nærmere defineret. dsv danmark er ikke et dattersel-
skab til dsv england eller dsv irland. de kan måske anses for at være i samme koncern.
selskaberne har individuelle registreringsnumre.
      idet cmr-loven ikke finder anvendelse, kan andre værnetingsbestemmelser finde an-
vendelse. forholdet falder ind under eu-domsforordningen, idet knowsley har hjemsted i
england. der er i medfør af eu-domsforordningen art. 6, stk. 2 værneting i sagen for
knowsley i danmark, idet adcitationssagen ikke er anlagt af dsv danmark for at omgå vær-
netingsregler. der er tale om en reel sag. sø- og handelsretten er dermed rette værneting, jf.
retsplejelovens § 250, stk. 2, nr. 3, jf. § 225, stk. 2, nr. 1.
      der vil indtræde litispendens virkning, hvis sagerne ikke føres ved samme domstol, og
det vil være procesøkonomisk bebyrdende.
      sagen bør derfor fremmes.
knowsley har gjort gældende, at der er indgået en aftale om, hvilke bestemmelser der skal
være gældende i forbindelse med fastlæggelsen af knowsleys værneting.
      det er ubestridt, at der er tale om en national transport i england. knowsley har ho-
vedforretningssted i england. den aftale, som knowsley har indgået om transporten af de to
gearkasser, er en selvstændig transportaftale om en national vejtransport mellem im-
                                                   -5-
mingham og liverpool. aftalen er uafhængig af andre aftaler, som dsv danmark måtte ha-
ve indgået om transporten.
        knowsley fik udleveret et sæt standardbetingelser i forbindelse med, at knowsley blev
godkendt som underleverandør, og disse betingelser finder anvendelse ved fastlæggelsen af
knowsleys værneting. endvidere skal de regelsæt, der er nævnt i forbindelse med tegning af
forsikringspolicen, tillige tages i betragtning. det skema, som knowsley fik udleveret af dsv
england, til brug for tegning af forsikring havde overskriften ”details of sub-contractor’s in-
surance whilst employed by dsv group”. når der her anført ”dsv group”, skal dette for-
stås som dsv koncernen og dermed skal det også være gældende for hele koncernen. der er
intet, der tyder på, at dette kun skulle gælde for en del af dsv group. det er dsv danmark,
der har bevisbyrden for, at de indgåede aftaler ikke finder anvendelse på nærværende trans-
port. denne bevisbyrde er ikke løftet.
        det følger af disse standardbetingelser, at det enten er cmr-loven, bifa 2005 edition
eller rha 1998, der skal være gældende. cmr-loven gælder udelukkende for internationale
transporter. det må derfor i dette tilfælde enten være bifa eller rha 1998, der skal lægges
til grund for vurderingen, fordi der er tale om en national transport. efter pkt. 28 i bifas
standardbetingelser finder engelsk ret anvendelse, og der er udelukkende værneting i eng-
land, hvilket er samstemmende med pkt. 16 i rha 1998.
        cmr-lovens regler om værneting er udtømmende, og de kan ikke suppleres af hver-
ken eu-domsforordningen eller den danske retsplejelov. eu-domsforordningen finder end-
videre ikke anvendelse i denne sag, hvor det er aftalt, at andre bestemmelser skal finde an-
vendelse, jf. u 2010.1186 h. der kan ikke etableres værneting i danmark under henvisning
til, at der er tale om et regreskrav, og at dsv danmark selv har hjemting i danmark.
        i henhold til den aftale, som knowsley har indgået om transporten, er der således vær-
neting i england, og sagen skal derfor afvises.
joartransa har gjort gældende, at værnetingspørgsmålet skal afgøres efter reglerne i eu-
domsforordningens artikel 3, idet knowsley har hjemsted i england, jf. artikel 60.
        spørgsmålet om værneting skal afgøres efter eu-domsforordningens artikel 6, nr. 2.
betingelserne i artikel 6, nr. 2 er opfyldt, idet sagen ikke er anlagt i danmark af omgåelses-
hensyn, men af hensyn til dsv danmark, der er sagsøgt i hovedsagen. adcitationssag med
                                                    -6-
friholdelsespåstand udgør kerneområdet for artikel 6, nr. 2, jf. u 1998.1360 h. retsplejelo-
vens § 250, stk. 2, nr. 1 om værneting i danmark suppleres af eu-domsforordningens artikel
6, nr. 2. kravene i hovedsagen og i adcitationssagen er nært forbundne, der er nedlagt en fri-
holdelsespåstand, og sagerne kan behandles efter de samme processuelle regler, hvorfor de
to sager bør behandles samlet, jf. retsplejelovens § 250. stk. 2, nr. 3.
       sø- og handelsretten er herefter rette værneting, jf. retsplejelovens § 250, stk. 2, nr. 2 og
nr. 3, jf. § 225, stk. 2, nr. 1, og sagen bør herefter fremmes til realitets behandling.
sø- og handelsrettens afgørelse
knowsley er hjemmehørende i england og er antaget til at udføre en national transport mel-
lem immingham og liverpool i england.
       knowsley indgik en selvstændig aftale om at udføre transporten. aftalen var desuden
uafhængig af de øvrige aftaler, som dsv danmark havde indgået om transporten.
        det er ikke i den telefax, hvor transporten blev booket, nærmere angivet, hvilke regel-
sæt der skulle gælde for transporten.
       da intet andet er tilkendegivet ved transportaftalens indgåelse, måtte knowsley have
en berettiget forventning om, at transporten var omfattet af den standardaftale, som var un-
derskrevet i 2009, og som efter sin ordlyd omfatter dsv group og ikke specifikt det engelske
selskab. endvidere er der i standardskemaet til brug for forsikringen alene nævnt dsv
group. ordet ”group” svarer efter almindelig engelsk sprogbrug til koncern. der findes der-
for ikke at være grundlag for at antage, at aftalen fra 2009 udelukkende skulle være gælden-
de i forhold til dsv england. at selskaberne f.eks. har selvstændige momsnumre, kan ikke
ændre herved.
       retten finder herefter, at spørgsmålet om værneting skal afgøres på grundlag af dsvs
standardbetingelser i od24/9/5 og oplysningerne i ”details of sub – contractor’s insurance
whilst employed by the dsv group”.
       idet cmr-loven ikke finder anvendelse, er det rha 1998 pkt. 16, der finder anvendel-
se. efter disse bestemmelser er der værneting i england.
       herefter tages den af knowsley nedlagte påstand om afvisning til følge.
                                              -7-
dsv danmark skal efter sagens udfald betale sagsomkostninger til knowsley. henset til sa-
gens værdi og sagens omfang herunder, at der alene er tale om en formalitetsprocedure, fast-
sættes sagsomkostninger til 15.000 kr.
                                    thi kendes for ret:
sagen afvises.
dsv road a/s skal inden 14 dage betale sagsomkostninger til knowsley transport internati-
onal med 15.000 kr. sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8a.
                                      mette christensen
                                           (sign.)
                                       ___ ___ ___
                             udskriftens rigtighed bekræftes
                                 sø- og handelsretten, den


text:
 mir
                                          udskrift
                                               af
                           sø- & handelsrettens dombog
                                         ____________
                                          kendelse
afsagt den 17. juli 2015.
b-153-15
s aps under konkurs
(advokat anne birgitte gammeljord)
mod
x
indledning
denne sag drejer sig om konkurskarantæne i tilknytning til behandling af konkursboet efter
s aps. selskabet er ifølge en fuldstændig rapport fra erhvervsstyrelsen stiftet den 1. januar
1990 af s1 a/s med en selskabskapital på 80.000 kr., der blev indbetalt kontant til kurs 100. x
har ifølge samme rapport siden den 19. juli 2013 og frem til den 31. juli 2013 og været regi-
streret som direktør i selskabet. selskabets formål var ”investering og finansiering”.
                                                         -2-
erhvervsstyrelsen traf den 27. februar 2014 beslutning om tvangsopløsning af selskabet og
den ... 2014 tog retten selskabet under konkursbehandling og udpegede samtidig advokat
anne birgitte gammeljord som kurator i konkursboet.
retten har den 10. februar 2015 taget kurators indstilling om at indlede konkurskarantæne-
sag mod x til følge.
fristdagen er 27. februar 2014.
påstande
i et processkrift modtaget i sø- og handelsretten den 21. april 2015 har kurator nedlagt på-
stand om, at x pålægges konkurskarantæne i tre år.
processkriftet er telefonisk forkyndt for x den 2. juni 2015, hvor han samtidig fik oplyst, at
rettens brev af 2. juni 2015 med bilag ville blive sendt til hans privatadresse. brevet indeholdt
en svarfrist på 14 dage fra forkyndelsen. x har ikke herefter svaret på rettens henvendelser
og har således hverken nedlagt en påstand eller anmodet om mundtlig behandling. sagen er
herefter behandlet på skriftligt grundlag.
oplysninger i sagen
det hedder i kurators processkrift blandt andet:
      ”… den 18. december 1996 indtrådte p1 som ny direktør, og selskabet skiftede navn til ”s2 aps”. p1
      var direktør for selskabet frem til, at p2 indtrådte som direktør den 2. maj 2012. herefter tegnedes selska-
      bet en kort periode af begge direktører, indtil p1 udtrådte den 1. august 2012. p2 var herefter registreret
      som direktør for selskabet i perioden 1. august 2012 til 19. juli 2013. herefter var x registreret som direk-
      tør i perioden 19. juli 2013 til 31. juli 2013. p3 var registreret som direktør i perioden 31. juli 2013 til 17.
      december 2013, og p4 i perioden 17. december 2013 til 10. januar 2014. p5 var registreret som direktør
      for selskabet fra den 10. januar 2014 frem til selskabets opløsning den 27. februar 2014.
                                                   -3-
det bemærkes, at der er indledt konkurskarantænesag mod i alt fem tidligere medlemmer af ledelsen, her-
under p2, x, p3, p4 og p5. x var som nævnt registreret som direktør for selskabet i perioden 19. juli
2013 til 31. juli 2013 … derudover medbragte han i forbindelse med selskabets tvangsopløsning den ...
2014 dokumentation for at være indtrådt som direktør for selskabet i februar 2014 jf. nedenfor.
det fremgår af selskabsrapporten … at selskabet den 2. juli 2013 skiftede navn fra” s2 aps” til ”s3
aps” og igen den 11. januar 2014 til ”s aps”…
christensen kjærulff, statsautoriseret revisionsselskab (cvr nr. 15915641), har været registreret som
revisor for selskabet fra den 1. juni 2012 til den 22. november 2013. der har ikke efterfølgende været regi-
streret nogen revision for selskabet.
ifølge selskabets seneste årsrapport for 2012 er selskabets eneste formål investering og finansiering, men
selskabet har efter det oplyste også drevet spillehaller og solcentre, ligesom selskabet ses at have fungeret
som holdingselskab. årsrapport for perioden 1. januar 2012 til 31. december 2012 fremlægges …
det fremgår af årsrapporten … at revisor afgav afkræftende konklusion, da ”selskabets bogføringsmate-
riale, herunder foretagne afstemninger og bilagsmateriale ikke er ajourført of fuldstændigt for regnskabs-
året”, og ”vi har således ikke kunne gennemføre vores revision, og de i årsrapporten anførte tal er alene
indregnet på bagrund af meddelte oplysninger”. endvidere anførte revisor en række supplerende oplys-
ninger vedrørende andre forhold, herunder ”uden det har påvirket vores konklusion, skal vi anføre, at sel-
skabet ikke har ført et løbende bogholderi, hvorved ledelsen kan ifalde ansvar”, og ”vi anser den under til-
godehavende anførte mellemregning med selskabets ledelse primo regnskabsåret, som værende i strid med
reglerne herom, hvorved ledelsen kan ifalde ansvar”, samt ” årsrapporten er ikke aflagt rettidigt, hvorved
ledelsen kan ifalde ansvar”.
selskabet har ikke indleveret årsrapport for perioden 1. januar 2013 – 31. december 2013, hvilket er bag-
grunden for erhvervsstyrelsens opløsningsbegæring, jf. ovenfor.
i forbindelse med konkursbehandlingen af s aps er konstateret blandt andet følgende forhold:
     1. selskabets meget komplekse og sammensatte ledelse i sammenhæng med skiftende selskabsnavn og
          adresse har givet anledning til, at der er indledt konkurskarantæne mod i alt 5 medlemmer af le-
          delsen, herunder for deltagelse i stråmandsvirksomhed. den senest registrerede direktør, x, mød-
                                              -4-
     te i sø- og handelsrettens skifteret den ... 2014, hvor selskabet blev taget under konkursbehand-
     ling. x medbragte i den forbindelse dokumentation for at være indtrådt som direktør i februar
     2014. han har i forbindelse med mødet … under strafansvar forklaret, at han ikke ved, hvad der
     er sket med egenkapitalen. han har endvidere forklaret, at han købte selskabet, da han mente, at
     det var nemmere end at stifte et selskab selv. han huskede ikke, hvem han købte selskabet af. på
     et telefonmøde med kurator, x og p5 den 25. april 2014 uddybede x, at han allerede den 19. juli
     2013 købte anparterne i selskabet af p2. han forklarede, at købesummen blev modregnet i et
     krav, som x havde fra en tidligere mislykket handel med p2. efter det oplyste købte han selska-
     bet, da han ønskede at drive spillehal. p5 blev på foranledning af x indsat i selskabets direktion
     den 10. januar 2014, idet p5 efter det oplyste skulle hjælpe med at starte driften i en ny spillehal,
     hvilket imidlertid ikke lykkedes, inden selskabet blev taget under tvangsopløsning. ifølge x’s for-
     klaring kunne en tvangsopløsning ikke afværges, fordi selskabets revisor var fratrådt forud for
     x’s overtagelse af selskabet. x har endvidere forklaret, at det var umuligt at få en ny revisor til
     at indtræde for selskabet grundet diverse tidligere forbehold. x udtrådte selv af direktionen den
     31. juli 2013 til fordel for p3. p3 udtrådte efterfølgende den 17. december 2013 til fordel for p4.
     p4 udtrådte den 10. januar 2014 til fordel for p5. x har oplyst, at både p4 og p3 var engageret
     af p2, og at han ikke kendte personerne.
2. selskabets bogføring og øvrige bilag har ikke kunnet lokaliseres. der har utvivlsom været bogfø-
     ringspligtige transaktioner. til dokumentation herfor fremlægges … udskrift fra s aps’ (tidlige-
     re s3 aps) driftskonto hos nordea nr. … for perioden 5. august 2013 til 30. juni 2014.
3. der er foretaget en række omstødelige og ansvarspådragende dispositioner. der er på selskabets
     bankkonto konstateret en lang række overførsler til danske og udenlandske modtagere. til illu-
     stration fremlægges … kopi af oversigt udarbejdet på baggrund af transaktionerne på bankkonto-
     en … kurator har kontaktet flere af beløbsmodtagerne. henvendelserne er ikke besvaret. nordea
     har oplyst, at alene x i perioden 25. juli 2013 til 8. januar 2014 har haft fuldmagt til kontoen ....
     det var x, som i juli 2013 anmodede om oprettelse af bankkontoen til brug for opkøb af en spille-
     hal. efter selskabets konkurs i … 2014 anmodede x om oprettelse af en ny bankkonto, hvilket
     nordea afviste, da banken betvivlede, at transaktionerne på bankkontoen hidrørte fra driften af
     en spillehal.
4. kurator har modtaget kopi af en række fakturaer udstedt i selskabets navn og cvr nr. af faktura-
     erne fremgår det, at selskabet har solgt betydelige mængder slik i perioden august 2013 til maj
                                                       -5-
             2014. x var som ovenfor nævnt registreret som direktør for selskabet i perioden 19. juli 2013 til
             31. juli 2013 og igen i februar 2014. alene i perioden 23. december til 9. maj 2014 ses der at væ-
             re udstedt fakturaer for 9,4 mio. kr. i selskabets tidligere navn, ”s3 aps”, og cvr nr. i disse
             fakturaer er som indbetalingssted angivet en bankkonto, som ikke tilhører selskabet. fakturaerne
             fremlægges … selskabet blev som bekendt taget under konkursbehandling den ... 2014, hvorfor
             fakturaudstedelsen kan være strafbar og/eller erstatningspådragende. kurator har tilskrevet be-
             talingsmodtagerne. henvendelserne er ikke besvaret. kurator har endvidere konstateret en række
             andre potentielt strafbare forhold, som selskabets bogføring muligt kunne have afklaret. de kon-
             staterede forhold er indberettet til politiet i medfør af konkurslovens § 110, stk. 4. kopi af indbe-
             retningen uden bilag fremlægges …
         5. det er ikke dokumenteret, at selskabet har afregnet moms eller skat. skat har indtil videre an-
             meldt et krav på 19.904,00 kr., jf. gældbog for s aps, som fremlægges … imidlertid har de i sel-
             skabet foretagne dispositioner, som beskrevet ovenfor under punkt 3 og 4, foranlediget kurator til
             at tage kontakt til skat. kurators e-mail til skat af 11. februar 2015 fremlægges … kurator
             forventer på den baggrund, at skat vil anmelde yderligere – og betydelige – krav i boet.
     på baggrund af ovennævnte konstaterede forhold indstillede kurator i sin redegørelse af 9. februar 2015 i
     medfør af konkurslovens § 125, stk. 4, at der indledtes sag om konkurskarantæne mod x. redegørelsen
     fremlægges …
     af udskriftet af gældbogen for s aps under konkurs … fremgår det, at der i boet anmeldt krav i
     medfør af konkurslovens § 93 for 750 kr., og krav i medfør af konkurslovens § 97 for sammenlagt
     1.446.240,53 kr. der er ingen aktiver i boet …”
synspunkter
kurator har i sit processkrift til støtte for påstanden blandt andet anført:
     ”… til støtte for den nedlagte påstand gøres det gældende,
     at        x senere end 1 år før fristdagen har været registreret som direktør for s aps,
     at        x som registreret direktør for s aps har ansvaret for virksomhedens drift,
     at        x i forbindelse med ledelsen af virksomheden har udvist groft uforsvarlig forretningsførelse,
                                                       -6-
                -  idet selskabets bogføring og øvrige bilag ikke har kunnet lokaliseres,
                -  idet selskabets bogføring ikke har været tilrettelagt og ført i overensstemmelse med bogfø-
                    ringsloven, selskabsloven og øvrig relevant lovgivning,
                -  idet selskabet ikke har aflagt årsrapport i overensstemmelse med årsregnskabsloven,
                -  idet selskabet har foretaget en række skatte- og afgiftspligtige dispositioner uden at indberet-
                    te og indeholde moms og skat,
                -  idet x ikke har sikret, at selskabet havde det fornødne kapitalgrundlag til at drive virksom-
                    hed, og
       at    x som følge heraf pålægges konkurskarantæne, jf. konkurslovens kapitel 19 …”
sø- og handelsretten skal udtale:
efter de foreliggende oplysninger lægger retten som ubestridt til grund, at x har været direk-
tør i selskabet i perioden 19. juli 2013 til 31. juli 2013 og igen fra begyndelsen af februar 2014
til konkursdekretets afsigelse den … 2014. x har dermed fungeret som selskabets ledelse i en
del af den periode, som ligger et år senere end fristdagen, jf. konkurslovens § 157, stk. 1. ret-
ten lægger videre til grund, at x i perioden den 25. juli 2013 til den 8. januar 2014 har haft
ene-fuldmagt til selskabets konto i nordea, at der i perioden op til selskabets konkurs og
fortsat efter konkursdekretet afsigelse blev udstedt fakturaer i selskabets regi med et andet
indbetalingssted end selskabets konto, at selskabets bogføring og øvrige bilag ikke har kun-
net lokaliseres, og at der trods udstedelse af fakturaer i perioden 23. december 2013 til 9. maj
2014 på i alt ca. 9,4 mio. kr. ikke er sket korrekt indberetning eller afregning af moms og
skat. det findes herefter godtgjort, at x ved sin groft uforsvarlige forretningsførelse i sel-
skabet har medvirket til kreditorernes betydelige tab og derfor findes at være uegnet til at
deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed.
herefter, og under hensyn til hans handlemåde og omstændighederne i øvrigt, finder retten,
at det er rimeligt at pålægge x konkurskarantæne, jf. konkurslovens § 157, stk. 1 og 2.
                                                -7-
den pålagte karantæne løber i tre år, jf. konkurslovens § 158, stk. 1, og regnes fra det tids-
punkt, hvor kendelsen er endelig.
                                       derfor bestemmes:
x pålægges konkurskarantæne i tre år.
x betaler inden 14 dage fra dato til statskassen sagens omkostninger med 12.500 kr.
                                        jeanette melchior
                                              (sign.)
                                           ___ ___ ___
                               udskriftens rigtighed bekræftes
                                    sø- og handelsretten, den