text:
- pba
                                        udskrift
                                             af
                         sø- & handelsrettens dombog
                                       ____________
                                           dom
afsagt den 2. december 2012
h-77-13
                                   tyseng jano import agentur
                                   v/jan ole tyseng
                                   (advokat michael h. svendsen)
                                   mod
                                   green comfort a/s
                                   (advokat jan snogdal)
indledning
denne sag drejer sig om, hvem der opsagde den samarbejdsaftale, der var indgået mellem
parterne i 2003, og hvorvidt tyseng jano import agentur er berettiget til erstatning og godt-
gørelse som følge af samarbejdets ophør.
                                                  -2-
påstande
tyseng jano import agentur v/jan ole tyseng (herefter tyseng) har nedlagt påstand om, at
green comfort a/s skal betale tyseng et beløb modsvarende 549.435 nok med tillæg af
procesrente fra sagens anlæg den 19. august 2013.
green comfort a/s (herefter green comfort) har nedlagt påstand om frifindelse.
oplysningerne i sagen
samarbejdsaftalen og genforhandling af denne
i januar 2003 indgik green comfort, som er en dansk skotøjsproducent, og tyseng, som dri-
ver selvstændig handelsagentvirksomhed med blandt andet markedsføring og salg af fodtøj i
norge, en samarbejdsaftale (samarbejdsaftalen). ifølge samarbejdsaftalen skulle tyseng som
agent for green comfort oparbejde et forhandlernetværk i norge. tyseng fik ifølge samar-
bejdsaftalen retten til at sælge til alle skobutikker og industriforhandlere i norge med undta-
gelse af kristianssand. green comfort skulle fakturere kunderne og afregne en provision på
15 % til tyseng. samarbejdsaftalen var gældende i 12 måneder, men ville automatisk blive
forlænget, hvis andet ikke blev aftalt. den kunne opsiges af begge parter med et varsel på 3
måneder. samarbejdsaftalen indeholdt en værnetingsaftale, hvorefter eventuelle tvister skul-
le behandles i danmark. der var ikke aftalt lovvalg.
green comfort gav i 2011 udtryk for, at man ønskede at genforhandle aftalen med tyseng.
tyseng udarbejdede derfor i begyndelsen af 2012 et udkast til en ny agenturaftale mellem
green comfort og tyseng. af udkastet fremgik bl.a., at tyseng skulle godtgøres for alle salg
omfattet af kontrakten. provisionen skulle ifølge udkastet udgøre 15 %. agenturaftalen skul-
le være gældende fra den 1. februar 2012 og erstatte den tidligere mellem parterne indgåede
samarbejdsaftale. agenturaftalen kunne opsiges af begge parter med et varsel på 6 måneder
og ophæves i tilfælde af væsentlig misligholdelse. i tilfælde af, at green comfort opsagde
                                                     -3-
agenturaftalen, skulle tyseng have krav på et ”avgangsvederlag” (godtgørelse) i henhold til
norsk ret.
dette foranledigede, at green comfort tillige udarbejdede et forslag til en ny aftale mellem
parterne. det fremgik af dette forslag, at baggrunden for den nye aftale var en utilfredsstil-
lende udvikling i salget og i udnyttelsen af potentialet i det norske marked. green comfort
havde derfor i forståelse med tyseng etableret fire væsentlige markedsføringstiltag i norge,
herunder ansættelse af en salgsansvarlig for norden og etablering af showroom i oslo. den-
ne aftale skulle ifølge sin ordlyd have virkning fra den 1. januar 2012. forslaget indeholdt en
bestemmelse om provision, hvoraf det bl.a. fremgik, at tyseng skulle oppebære en provision
på 10 % af den fakturerede omsætning i norge.
ved e-mail af 12. marts 2012 oplyste jan ole tyseng, at han havde sendt green comforts ud-
kast til sin advokat i sal (skogrossister og agenters landsforening) med henblik på at få
deres vurdering af green comforts aftaleudkast.
i en e-mail af 15. april 2012 til jan ole tyseng konstaterede torben ingemann, arbejdende be-
styrelsesformand hos green comfort, at:
        ”vi er herefter næsten enige i alle generelle punkter. men på de 4 væsentligste punkter
       er der fortsat betydelig uenighed mellem parterne:
       1: du fastholder dit krav om provision – 15 % etc
       2: du fastholder dit krav om avgangsvederlag.
       3: du fastholder dit krav til avgangsvederlag også i tilfælde af, at du opsiger aftalen.
       4: du fastholder kravet til provision af ikke fakturerede ordre – selv i situationen hvor du
         misligholder kontrakten?”
torben ingeman gjorde endvidere opmærksom på, at der ikke i den gældende samar-
bejdsaftale var en bestemmelse om ”avgangsvederlag” i forbindelse med en ophævelse
af kontrakten, og spurgte jan ole tyseng, om det var hans og sals opfattelse, at ty-
seng havde krav på et ”avgangsvederlag” ved ophævelse af den eksisterende aftale.
i en e-mail af 27. april 2012 til jan ole tyseng udtrykte torben ingeman forundring over, at
tyseng fastholdt sine krav vedrørende provisionens størrelse og ”avgangsvederlag”. hvis
                                                     -4-
tyseng fastholdt disse betingelser, ville der ikke kunne opnås en aftale mellem parterne, og
parterne måtte tage konsekvensen heraf.
efterfølgende sendte tyseng sine kommentarer til green comforts udkast til en ny agentur-
aftale og konkluderede, at han ikke kunne godkende aftaleudkastet fra green comfort, bl.a.
på grund af beregningen af den provision, som tyseng ville kunne oppebære. tyseng fore-
slog, at der skulle oppebæres provision på 15 % af de første 5 mio., af den efterfølgende om-
sætning, der lå mellem 5-10 mio., skulle der oppebæres en provision på 8 %, og af den reste-
rende omsætning skulle provisionssatsen være 5 %.
green comfort bemærkede hertil, at de fastholdt en provisionssats på 10 % af omsætningen
fra 0 til 7 mio., og af den resterende del af omsætning var provisionssatsen 5 %.
parternes efterfølgende korrespondance
ved e-mail af 5. maj 2012 forespurgte tyseng om baggrunden for, at green comfort tilbage-
holdte provisionen for januar, februar og marts måned.
green comfort ved torben ingeman oplyste i e-mail af 7. maj 2012, at dette skyldtes, at de
havde haft en forventning om, og at de havde handlet i tillid til, at der var blevet indgået en
ny agenturaftale med virkning fra 1. januar 2012, og havde derfor instrueret deres bogholde-
ri i overensstemmelse hermed. i samme e-mail skrev torben ingemann følgende:
       ”<
       c: uanset om der indgås en ny avtale eller ej, så skal den gamle avtale opsiges. og vi
       skal hermed pr. dags dato formeldt opsige avtalen dateret den 20. februar 2003,
       med et varsel på 3 måneder, altså med virkning fra den 7. august 2012.
       vi skal snarest efter din samtale med jesper informere dig om, hvorledes du og vi skal
       forholde os [til] samarbejdet under opsigelsesperioden.
       det er dog mit håb, at i 2 finder en løsning, som betyder fortsættelse af samarbejdet.”
den 16. maj 2012 skrev torben ingeman atter til tyseng som følger:
       ”<jeg < forstår, at du overfor carsten i dag har givet udtryk for:
       at du er skuffet over hele forhandlings forløbet om ny aftale
                                                      -5-
       at du med reference til min mail af 7. januar *maj+ < har tolket, at vi fra gc’s side har
       meddelt dig, at vi opsiger den eksisterende samarbejdsavtal, uden at stille i udsigt, at
       parterne skulle finde hinanden i en løsning med en ny avtal.
       at du på baggrund af disse to primære forhold har besluttet ikke, at fortsætte et for-
       handlingsforløb som kunne blive fair og interessant for begge parter.
       at du derfor ønsker at udtræde af samarbejdet med virkning fra 7. august 2012. og at
       den beslutning fra din side er endelig.
       jeg er bestemt enig i, at der er forhold i samtaleforløbet der kunne have været bedre fra
       begge sider. men at du af forløbet har draget den konklusion,
       at vi har ”smidt dig på porten” og at du derfor har ”smidt gc på porten” er ganske
       uforståeligt.”
i brev af 30. maj 2012 henviste tysengs norske advokat til e-mailen fra green comfort af 7.
maj 2012, hvor green comfort opsagde agentaftalen med tyseng med tre måneders varsel,
og oplyste, at tyseng havde valgt at forholde sig til opsigelsen fra green comfort således, at
agentforholdet blev afsluttet. advokaten anmodede herefter green comfort om at udbetale
tilgodehavende provision på 58.424 nok, som uretmæssigt var blevet tilbageholdt af green
comfort, og gjorde endelig opmærksom på, at tyseng både efter dansk og norsk ret havde
krav på et ”avgangsvederlag”, der som udgangspunkt skulle svare til et års provision ud-
regnet som gennemsnittet af de sidste 5 års optjente provision.
i juni 2012 orienterede green comfort sine norske kunder om, at tyseng havde besluttet at
fratræde som green comforts handelsagent pr. 1. august 2012.
den 25. juni 2012 bekræftede green comfort over for tysengs norske advokat, at de havde
afregnet tilgodehavende provision over for tyseng med 58.424 nok., men fastholdt samti-
digt at tyseng ikke havde krav på ”avgangsvederlag”.
i den efterfølgende korrespondance fastholdt tysengs norske advokat, at det var green
comfort, der havde opsagt samarbejdsaftalen, hvilket green comfort bestred.
omsætningsudviklingen i norge
parterne er enige om, at udviklingen i green comforts omsætning i norge har været således:
                                                  -6-
                                                  omsætning i
                                      år              nok
                                         2003              397.443
                                         2004              807.160
                                         2005              965.506
                                         2006            1.443.286
                                         2007            2.183.573
                                         2008            2.062.446
                                         2009            1.902.706
                                         2010            2.305.226
                                         2011            4.272.006
                                 2012
                                 (7 mnd)                 3.072.634
kravets sammensætning
det af tyseng fremsatte krav består dels af et krav på erstatning for for kort opsigelsesvarsel
dels af et krav om godtgørelse, jf. den norske agenturlov § 28.
erstatningskravet er opgjort til 153.631 nok svarende til 4 måneders provision baseret på
provisionsindtægterne i perioden 1. januar til 31. juli 2012, der beløb sig til 268.855 nok.
kravet er fremsat ved stævning af 15. august 2013.
godtgørelsen (avgangsvederlaget) er opgjort til 395.804 nok, svarende til det maksimale
beløb, der kan tilkendes efter den norske agenturlovs § 28. beløbet er fremkommet således:
                                      år             provision
                              2007 (5 mnd)                   136.473
                                            2008             283.801
                                            2009             287.569
                                            2010             359.557
                                            2011             637.767
                              2012 (7 mnd)                   268.855
                              i alt 60 mdr.                1.974.022
                              gennemsnit 1 år                395.804
green comfort har foretaget en tilsvarende beregning af maksimalgodtgørelsen men med
udgangspunkt i provisionsindtægterne for perioden 2006-2010:
                                                 -7-
                                       år           provision
                                           2006              216.493
                                           2007              327.536
                                           2008              283.801
                                           2009              287.569
                                           2010              359.557
                              i alt 5 år                   1.474.956
                              gennemsnit 1 år                294.991
parterne er enige om, at tvisten i sagen skal afgøres efter norsk ret.
forklaringer
jan ole tyseng har forklaret, at han har været handelsagent for green comfort i norge. han
er også i dag beskæftiget som handelsagent. han ønskede ikke, at samarbejdet med green
comfort skulle ophøre. der havde været et godt forretningsmæssigt samarbejde mellem par-
terne. 15 % var ifølge hans opfattelse ikke en høj provisionssats. der var andre agenturer for
sko, som gav helt op til 25 % i provision.
i juni 2010 holdt parterne et møde, hvor de drøftede green comforts salg i norge. baggrun-
den for mødet var, at green comforts direktør jesper stærmose og han havde besøgt en del
kunder i norge. jesper stærmose ønskede, at tyseng udelukkende skulle sælge sikkerheds-
sko, men det ønskede han ikke, fordi han så udviklingsmuligheder på skomarkedet i norge.
det fald, der havde været i omsætningen i 2008 og 2009, skyldtes en kombination af finans-
krisen og en dårlig vintersæson.
i efteråret 2010 holdt han og jesper stærmose et møde, hvor de drøftede størrelsen af ty-
sengs provision, og hvordan de kunne finde en løsning, som begge parter kunne acceptere.
jesper stærmose nævnte i den forbindelse, at green comfort ønskede provisionssatsen sat
ned til 10 %. det springende punkt var efter hans opfattelse salget til en norsk kæde, skorin-
gen. skoringen foretog sine indkøb på en messe i århus, danmark. den eneste måde, hvorpå
tyseng kunne påvirke indsalget til skoringen, var ved at besøge dem inden messen, men
                                                 -8-
selve indkøbet foretog de i danmark. de talte om, hvorvidt de kunne graduere provisionen
for så vidt angik skoringen, men ifølge jesper stærmose ville det være for vanskeligt at
håndtere for green comforts bogholderi. de måtte derfor forsøge at finde en anden løsning,
men de fandt ikke en sådan på mødet.
i januar 2012 fremsatte han sit forslag til en ny aftale med en uændret provisionssats på 15 %
uden nogen form for graduering. green comfort kommenterede ikke hans forslag, men
sendte ham i stedet et andet forslag, hvori provisionssatsen var angivet til 10 %. i februar
2012 gjorde han jesper stærmose opmærksom på, at han ikke kunne acceptere en provisions-
sats på 10 %. efterfølgende accepterede han en provisionssats på 10 % for den omsætning,
der lå over 5 mio. nok mod, at provisionssatsen var 15 % ved omsætningen op til 5 mio.
nok. dette blev ikke drøftet yderligere end det, der fremgår af aftaleudkastet. der var ingen
mundtlige drøftelser herom.
han opfattede indholdet af e-mailen af 27. april 2012 fra torben ingeman, således, at hvis
han ikke accepterede en provisionssats på 10 %, ville green comfort opsige samarbejdsafta-
len.
green comforts opsigelse af samarbejdsaftalen blev en realitet ved pkt. c i e-mailen af 7. maj
2012 fra torben ingeman. samarbejdet ville ophøre den 7. august 2012. han kunne ikke op-
fatte det som andet, end at green comfort havde opsagt aftalen. han var ikke i tvivl herom.
green comfort redegjorde også for, hvordan begge parter skulle forholde sig i opsigelsespe-
rioden. green comfort fremsatte aldrig et konkret alternativt løsningsforslag til et eventuelt
videre samarbejde og trak ikke efterfølgende opsigelsen tilbage. han opfattede opsigelsen
som et tillidsbrud. et fortsat samarbejde ville have krævet, at green comfort havde trukke
opsigelsen tilbage og beklaget den.
han ser e-mailen af 16. maj 2012 fra torben ingeman, som green comforts forsøg på at få
ham til at bekræfte, at det var ham, der havde opsagt samarbejdsaftalen, hvilket ikke var til-
fældet.
                                                 -9-
i perioden mellem den 7. og 16.maj 2012 havde han en telefonsamtale med carsten jørgen-
sen, hvor carsten jørgensen sagde, at det var kontrakten, der var opsagt – og ikke jens ole
tyseng personligt. han undrede sig over denne sondring, idet tyseng er en personligt ejet
virksomhed. han sagde til carsten jørgensen, at han var blevet opsagt. carsten jørgensen
havde ingen forhandlingskompetence.
i begyndelsen af parternes samarbejde havde der været en beskeden omsætning. green
comfort havde tilnærmelsesvis ingen kunder i norge ud over en fodterapeut i kristians-
sand, som havde en aftale direkte med green comfort om at sælge sikkerhedssko og sko til
fodterapeuter i norge. denne kunde var ikke omfattet af hans agentur i henhold til samar-
bejdsaftalen. han skaffede alle øvrige kunder i norge. de kunder, som han skaffede, var bli-
vende kunder, som havde været der i flere år, da samarbejdsaftalen med green comfort op-
hørte. han havde et kundekartotek, som han sendte til green comfort. han forventer, at
langt de fleste af de kunder, som han skaffede, fortsat er kunder hos green comfort i dag.
på mødet i efteråret 2010 havde de også talt om, hvordan de skulle kommer videre med
markedsføringen af green comfort i norge. green comfort ønskede at foretage nogle inve-
steringer i norge. green comfort ansatte en ny designer, som tegnede en ny kollektion. det-
te medførte en øget omsætning. den øgede omsætning skyldtes også, at der blev annonceret
i magasinet ”kvinder og klær” i efteråret 2010 og igen i 2011 og frem. den øgede omsætning
skyldes imidlertid også de kundebesøg, som han foretog rundt om i norge. den øgede om-
sætning var en kombination af, at de eksisterende kunder købte mere samtidig med, at der
kom nye kunder til. de fik ca. 4 nye kunder, da der blev etableret et showroom i oslo.
jesper stærmose har forklaret, at han for 21 år siden stiftede green comfort. green comfort er
en lille skovirksomhed med 15 ansatte. de ansatte er enten fodterapeuter, ortopædskomage-
re eller autodidakte.
inden de indgik samarbejdsaftalen med tyseng i norge, havde de gjort en lille smule selv på
det norske marked. i 2008/09 havde de en pæn vækst i omsætningen i danmark, og det ville
                                               - 10 -
de også gerne have på det norske marked. tyseng var nået til et punkt, hvor han ikke længe-
re kunne øge omsætningen alene. deres afsætning var ikke påvirket af finanskrisen.
den 21. juni 2010 mødtes han med jan ole tyseng. de drøftede, hvordan de skulle komme
videre på det norske marked. han foreslog, at green comfort foretog investeringer på 7-
900.000 kr. årligt på det norske marked. de ville ansætte en salgschef og etablere et show-
room. dette var i overensstemmelse med tysengs ønske. de drøftede tillige tysengs provisi-
onssats. han nævnte for tyseng, at hvis green comfort foretog de nævnte investeringer,
havde de en forventning om, at de ville få en omsætningsfremgang på minimum det dobbel-
te. på denne baggrund måtte de regulere tysengs provision til standard provisionssatsen på
det norske marked, som var ca. 10 %. de ville kompensere for denne regulering ved at give
tyseng 15 % i provision af hele omsætningen i 2011. han gav green comforts bogholderi
besked, om at der mellem dem og tyseng var indgået en aftale med dette indhold. tyseng
havde været skeptisk over for om omsætningen ville blive forøget tilstrækkeligt hurtig. det
var en bekymring, som han havde forståelse for. tyseng havde ikke tilkendegivet, at han ik-
ke ville acceptere en reduktion af provisionssatsen. hvis tyseng ikke havde accepteret re-
duktionen i provisionssatsen, havde green comfort ikke haft midler til at foretage investe-
ringerne i norge.
det var torben ingeman, der som arbejdende bestyrelsesformand tog sig af forhandlingerne
med tyseng, fordi han selv havde en omfattende rejseaktivitet og ydermere blev syg i nepal.
han talte ikke med torben ingeman om, at de skulle opsige tyseng. det havde på intet tids-
punkt været på tale. han blev ikke orienteret om, at tyseng havde fået den opfattelse, at
green comfort havde opsagt samarbejdet.
 efterfølgende talte han i telefon med jan ole tyseng, hvor han gjorde det klart, at det ikke
var deres hensigt at opsige samarbejdet, men jan ole tyseng fastholdt, at green comfort
havde opsagt samarbejdet. det havde aldrig været green comforts intention, og det er heller
ikke hans opfattelse, at det er sket.
                                                - 11 -
torben ingeman har forklaret, at han er uddannet inden for shipping, og har været admini-
strerende direktør i en række store internationale virksomheder, senest hos kuehne og na-
gel. siden 2012 har han været arbejdende bestyrelsesformand i green comfort. de forhand-
linger, som han førte med tyseng, var en sædvanlig opgave for ham, idet han varetog for-
holdet til deres handelsagenter og større sælgere. han var ikke involveret i den daglige drift
i green comfort.
i begyndelsen havde der ikke været vanskeligheder i forhold til deres samarbejde med ty-
seng. de betragtede jan ole tyseng som en betroet medarbejder. i 2010 var der mellem je-
sper stærmose og jan ole tyseng drøftelser, om at der måtte iværksættes nogle tiltag på det
norske marked, hvis de skulle øge deres omsætning. dette var begge parter enige om. i juni
2010 blev der indgået en aftale om, at green comfort skulle etablere et showroom, der skulle
etableres et firma til brug for gennemfakturering, og der skulle iværksættes forskellige mar-
kedsføringstiltag. når alt dette var på plads, skulle der indgås en ny aftale, som skulle erstat-
te den oprindelige samarbejdsaftale fra 2003. den var ikke længere optimal, bl.a. fordi ty-
seng havde en helt anden kundetype, end de oprindeligt havde forudsat.
i januar 2012 fik han en orientering fra jesper stæremose om, at der skulle indgås en ny aftale
med tyseng. han modtog et udkast til en ny aftale fra tyseng. han gjorde det klart, at dette
kunne green comfort ikke acceptere. det var ikke samstemmende med den mundtlige afta-
le, som de havde indgået. det er udtryk for en efterrationalisering, når jan ole tyseng på-
står, at han ikke var enig i en provisionssats på 10 %. han udfærdigede green comforts ud-
kast til en ny agenturaftale på baggrund af det, som parterne efter hans opfattelse var blevet
enige om i 2010.
jesper stæremose gennemgik aftaleudkastet med tyseng, som ville vende aftaleudkastet
med sin interesseorganisation. det fandt han fornuftigt. provisionssatsen skulle efter hans
opfattelse aftales mellem parterne. det overraskede ham, at kommunikationen om aftalen
blev så omfattende og detaljeret. det blev meget teknisk og juridisk.
                                                - 12 -
han havde en fin dialog med tyseng, men forklarede ham, at de ikke ville acceptere, at ty-
seng skulle have et ”avgangsvederlag”, hvis tyseng selv opsagde aftalen. henset til jan ole
tysengs alder forudså de, at samarbejdet ville være af kortere varighed. de forsøgte at finde
en mindelig løsning på dette problem. det eneste reelle udestående var spørgsmålet om pro-
visionssatsen. green comfort havde på dette tidspunkt iværksat alle deres tiltag i norge. ty-
seng ville som udgangspunkt få provision af alt salg i norge, også selv om det var opnået
ved hovedkontorets indsats. tyseng fastholdt, at provisionssatsen skulle være 15 %. tiden
var blevet fremskreden. hvis de ikke indgik en ny aftale hurtigt, ville tyseng få 15 % i provi-
sion for omsætningen af den nye kollektion, og af de nye kædeaftaler, som de havde indgået.
det havde aldrig været hensigten. green comfort blev nødt til, at ”slå en streg i sandet”. de
måtte se at blive færdige og indgå en ny aftale. det var det, han gav udtryk for i e-mailen af
7. maj 2012. de blev endvidere nødt til at indgå en ny aftale, som ikke var konkurrencefor-
vridende i forhold til deres søsterselskab new feet.
det havde aldrig været hans hensigt at opsige tyseng, men at indgå en ny aftale, hvorefter
tysengs provisionssats var lavere – nemlig på de mundtligt aftalte 10 %. der skulle have væ-
ret indgået en ny aftale, som havde virkning fra den 1. januar 2012. tyseng holdt imidlertid
fast i provisionssatsen på 15 %, indtil der blev indgået en ny aftale. det skulle stoppes, ellers
ville den gamle aftale fortsætte uendeligt. dette var ikke ønskeligt for green comfort, da de
havde foretaget deres investeringer på det norske marked. han ville sikre sig, at tyseng satte
sig sammen med jesper stæremose og nåede til enighed om en ny aftale, fordi situationen
var uholdbar.
baggrunden for, at han sendte e-mailen af 16. maj 2012, var, at han af carsten jørgensen var
blevet orienteret om, at tyseng følte, at de havde ”smidt ham på porten”. carsten jørgensen
havde orienteret tyseng, om at de gerne så, at han fortsatte som deres handelsagent, men
tyseng havde meddelt, at han ikke var interesseret i at fortsætte et forhandlingsforløb. det
var tysengs endelige beslutning. green comfort ville formentligt ikke efterfølgende have ac-
cepteret et forslag fra tyseng om at fortsætte mod en provisionssats på 15 %. dette er en me-
get høj provisionssats, medmindre handelsagenten bygger sin egen organisation op.
                                               - 13 -
carsten jørgensen har forklaret, at han er ansat i green comfort som salgschef med ansvar
for det norske marked. før 2010 havde han ansvaret for det danske marked.
i juni 2010 deltog han i et møde med jesper stærmose og jan ole tyseng. de havde fået ud-
færdiget en markedsundersøgelse for det norske marked, der viste, at de primært leverede til
behandlerbutikker. det var hans vurdering, at hvis green comfort skulle have en stigning i
omsætningen på det norske marked, skulle de ind i den ordinære skobranche. de skulle stif-
te et norsk datterselskab og annoncere i magasiner. han foreslog, at green comfort fastan-
satte jan ole tyseng, hvilket denne ikke var helt afvisende overfor, men det var ikke hans
primære ønske. jesper stærmose ønskede derfor, at de fandt en anden løsning. det var den-
ne anden løsning, de skulle drøfte på mødet i juni 2010. de drøftede en løsning, hvor tyseng
skulle fortsætte som handelsagent. han erindrer ikke, at de på mødet drøftede provisionssat-
sen, ligesom han ikke husker, at de drøftede, at eventuelle ændringer i deres samarbejde
skulle have virkning fra januar 2012.
fra danmark fik han etableret et samarbejde med en norsk kæde, som de fik en god ordre
med. han fik ordren på en messe i danmark. aftalen sikrede, at deres omsætning steg i
norge i 2011. green comfort satte mange salgsfremmende foranstaltninger i gang i norge.
i 2011 og 2012 genererede aftalen med den norske kæde en omsætning pr. sæson på mellem
200.000 - 300.000 nok.
han havde et godt samarbejde med tyseng. det er hans umiddelbare opfattelse, at omsæt-
ningen i norge ikke ville være steget, hvis green comfort havde undladt at investere i mar-
kedet.
parternes synspunkter
for tyseng er der i det væsentlige procederet i overensstemmelse med påstandsdokumentet
af 6. august 2014, hvoraf bl.a. fremgår følgende:
                                             - 14 -
”til støtte for sagsøgers påstand om at det alene kan tilskrives sagsøgte, at sam-
arbejdet blev bragt til ophør, henvises blandt andet til den skriftlige kommunika-
tion, der fandt sted mellem parterne i forlængelse af et af sagsøgte fremsat ønske
om at genforhandle nogle af vilkårene for samarbejdet.
det fremgår af parternes korrespondance, at sagsøgte havde fremsat et ønske og
en forventning om, at provisionssatsen for sagsøger skulle reduceres fra 15 % til
10 %, ligesom det fremgår, at sagsøger ikke ville acceptere en sådan reduktion.
til støtte for sin påstand henvises der fra sagsøgers side bl.a. til:
sagsøgtes e-mail af 15. april 2012 til sagsøger, i hvilken
sagsøgte konstaterer, at ”på de … væsentligste punkter er der fortsat betydelig uenig-
hed mellem parterne. 1: du fastholder dit krav til provision – 15 0/0 etc. ….. … der er
jo en alvorlig afstand i parternes holdning på disse … punkter. ”;
og videre i sagsøgtes e-mail af 27. april 2012 til sagsøger i hvilken
sagsøgte angiver at være ”noget forundret over din fastholdelse af de to store knaster:
1: provision størrelse 2: avgangsvederlag. jeg ved at jesper vil strække sig langt for at det
ender lykkeligt – men en fastholdelse af dine betingelser vil betyde, at der ikke kan indgås
nogen avtale og parterne må tage konsekvensen heraf.”;
fulgt op af sagsøgtes e-mail af 7. maj 2012 (bilag 4) i hvilken sagsøgte meddeler:
”uanset om der indgås en ny aftale eller ej, så skal den gamle avtale opsiges. og vi skal
hermed pr. dags dato opsige avtalen, dateret den 20. februar 2003, med et varsel på
3 måneder, altså med virkning fra 7. august 2012.”
                                           - 15 -
måneden efter, i juni 2012, rundsendte sagsøgte det som bilag 11 fremlagte brev
til den norske kundekreds med orientering om ophør af samarbejdet mellem sag-
søgte og sagsøger.
sagsøger bestrider således, at det på nogen måde kan begrundes, at det skulle
være sagsøger selv, der har bragt samarbejdet til ophør.
at opsigelsen skulle være ugyldig, som hævdet af sagsøgte, savner ethvert hol-
depunkt.
sagsøger anerkender, at sagsøgte har ret til at bringe aftaleforholdet til ophør,
men det gøres gældende, at opsigelsen er sket med for kort varsel, jfr. den be-
skyttelsespræceptive bestemmelse i § 25 i den norske lov om handelsagenter og
handelsreisende (samme bestemmelse som findes i § 22 i den danske agentlov).
sagsøgte er herefter forpligtet til at betale erstatning til sagsøger for mistede pro-
visionsindtægter i opsigelsesperioden.
mistede provisionsindtægter er beregnet forholdsmæssigt ud fra de senest opnå-
ede provisionsindtægter, selv om tabet formentlig i realiteten er større derved, at
sagsøger på grund af det korte varsel mistede muligheden for at optage ordrer til
forårssæsonen 2013. ordrer til forårssæsonen indhentes normalt på den store
skomesse i norge i august måned.
sagsøger har endvidere et ufravigeligt krav på godtgørelse (på norsk avgangsve-
derlag) efter bestemmelsen i den norske agentlov § 28 (svarende til § 25 i den
danske agentlov).
der har ikke været tvist om omsætningstal og provisionsbetalinger i perioden fra
2003 til samarbejdets ophør i 2012, og de fremkomne oplysninger herom kan så-
ledes lægges til grund.”
                                                 - 16 -
tyseng har under hovedforhandlingen for så vidt angår kravet på godtgørelse uddybende
anført, at betingelserne for en godtgørelse er opfyldt, idet tyseng har tilført eller bidraget til
at tilføre den væsentlige del af kunderne i norge. der er tale om stabile kunder, som green
comfort har kunnet bevare efter agenturforholdets ophør, og som green comfort har fået de
fremtidige fordele af, mens tyseng har mistet indtægten fra fremtidig provision på omsæt-
ningen med disse kunder. i overensstemmelse med norsk højesteretspraksis, jf. bl.a. hunter
textile-dommen, skal der ved opgørelsen af godtgørelsen tages udgangspunkt i de princip-
per for beregning, som følger af eu-kommissionens retningslinjer fra 1996. de faktorer, som
indgår i beregningen, er varigheden af kundeforholdene, det gennemsnitlige frafald af kun-
der opgjort i % pr. år, og en reduktion af det beregnede beløb med en %-sats, så det svarer til
nutidsværdien af den mistede provisionsindtægt. det tal, der herefter fremkommer, skal mu-
ligvis reguleres skønsmæssigt ud fra rimelighedsbetragtninger, og først derefter skal den be-
regnede godtgørelse sammenholdes med lovens maksimalbeløb, som udgør 1 års provision
beregnet på grundlag af et gennemsnit af de sidste 5 års provisionsindtægt. i denne sag fører
en opgørelse ud fra provisionsindtægten for 2011 til, at bruttoværdien af godtgørelsen udgør
1.079.101 nok. det er herved i overensstemmelse med opgørelsen i hunter textile-dommen
lagt til grund, at den oparbejdede kundekreds vil have værdi for green comfort i 2 år, at
kundefrafaldsprocenten udgør 20 % pr. år, og at beløbet herefter skal nedsættes til nutids-
værdi med en diskonteringssats på 6 %. green comfort har ikke godtgjort, at der foreligger
forhold, som ud fra rimelighedsbetragtninger skal medføre en reduktion af godtgørelsen. da
maksimalgodtgørelsen i henhold til den norske agenturlovs § 28 udgør 395.804 nok, har
tyseng herefter krav på denne.
for green comfort er der i det væsentlige procederet i overensstemmelse med påstandsdo-
kumentet af 18. august 2014, hvoraf bl.a. fremgår følgende:
       ”samarbejdets ophør
       til støtte for den nedlagte principale påstand om frifindelse gøres det gældende,
       at det reelt var sagsøger, der bragte parternes samarbejde til ophør.
       den påberåbte opsigelse
                                          - 17 -
det gøres gældende, at e-mailen af 7. maj 2012 fra torben ingemann til sagsøger,
jf. bilag 3, ikke udgjorde en reel opsigelse af samarbejdet.
det fremhæves i den forbindelse, at første punktum i punkt c i pågældende mail,
der lyder således:
"uanset om der indgås en ny avtale eller ej, så skal den gamle avtale opsiges. og
vi skal hermed pr. dags dato formeldt opsige avtalen, dateret den 20. februar
2003, med et varsel på 3 måneder, altså med virkning fra den 7. august 2012."
antageligt beroede på en vildfarelse om, at en teknisk opsigelse af den daværende
samarbejdsaftale var en forudsætning for, at der som følge af forhandlingerne
mellem parterne kunne indgås en ny samarbejdsaftale.
sagsøger burde under alle omstændigheder ikke have opfattet det således, at tor-
ben ingemann ved e-mailen af 7. maj 2012 ønskede at bringe samarbejdet med
sagsøger til ophør.
den foretagne berigtigelse
såfremt sø- og handelsretten måtte finde, at sagsøger rimeligvis kunne opfatte
det således, at torben ingemanns mail af 7. maj 2012 udgjorde en egentlig opsi-
gelse af samarbejdet fra sagsøgtes side, gøres det gældende, at sagsøger blev be-
kendt med, at sagsøgte ikke havde til hensigt at opsige samarbejdet, forinden op-
sigelsen havde virket bestemmende på sagsøgers handlemåde.
sagsøger blev bekendt med misforståelsen i perioden efter den 7. maj og ved e-
mailen af 16. maj 2012 fra torben ingemann til sagsøger, jf. bilag 4, blev det skrift-
ligt bekræftet, at sagsøgte ikke havde haft til hensigt at bringe samarbejdet til op-
hør.
eftersom torben ingemanns mail af 7. maj 2012 ikke havde virket bestemmende
på sagsøgers handlemåde inden misforståelsen blev bekendt, gøres det gælden-
de, at opsigelsen er ugyldig, jf. den norske avtalelov § 32, stk. 1, jf. § 39, 2. pkt.. det
bemærkes, at de nævnte bestemmelser indholdsmæssigt svarer til de tilsvarende
bestemmelser i den danske aftalelov.
den reelle opsigelse
                                           - 18 -
det gøres derfor gældende, at det reelt var sagsøger, der ensidigt besluttede at
bringe parternes samarbejde til ophør, hvilket blandt andet fremgår af det som
bilag d fremlagte brev af 30. maj 2012 fra sagsøges norske advokat, hvor der i 3. af-
snit er anført følgende:
"tyseng jano import agentur har opplevd denne korrespondansen som svært be-
lastende for det videre samarbeidsklimaet mellom parterne. på denne bakgrunn
velger han nå å forholde seg til oppsigelsen fra green comfort slik at agentforhol-
det av s luftes."
eftersom samarbejdet dermed reelt blev bragt til ophør af sagsøger, har sagsøger
ikke krav på afgangsvederlag, jf. § 30 i den norske agentlov.
såfremt sø- og handelsretten er enig i, at det var sagsøger, der bragte samarbej-
det til ophør, må sagsøgte frifindes.
er sø- og handelsretten derimod ikke enig, skal der foretages vurdering af
spørgsmålet om opsigelsesvarslets længe og spørgsmålet om en godtgørelse.
opsigelsesvarslets længde
det ønskede opsigelsestidspunkt
sagsøgte gør gældende, at sagsøger selv ønskede, at samarbejdet blev bragt til
ophør med virkning fra den 7. august 2012. pågældende ønske fremgår udtryk-
keligt af torben ingemanns mail af 16. maj 2012, jf. bilag 4, hvor der i opsumme-
ringerne i først afsnit står anført følgende:
"at du derfor ønsker at udtræde af samarbejdet med virkning fra 7. august
2012«.
at sagsøger ønskede, at samarbejdet dermed blev bragt til ophør med tre måne-
ders varsel, fremgår endvidere af, at det i brevet af 30. maj 2012 fra sagsøgers
norske advokat, jf. bilag d, blev meddelt, at parternes samarbejde skulle ophøre
med virkning fra 7. august 2012.
såfremt sagsøger efter samråd med sin advokat havde den holdning, at opsigel-
sesperioden skulle modsvare lovens minimumsvarsel, kunne sagsøger have
                                         - 19 -
fremsat et krav herom, hvorefter sagsøger mod provision kunne have fortsat sit
arbejde som agent for sagsøgte i en længere periode.
passivitet
under alle omstændigheder må det gøres gældende, at et eventuelt krav om er-
statning for opsigelse med for kort varsel er bortfaldet ved passivitet, når sagsø-
ger på intet tidspunkt anfægtede varslet og først fremsatte et krav om erstatning
i stævningen af 15. august 2013.
godtgørelse
en norsk handelsagent har alene ret til afgangsvederlag hvis de i § 28 i den norske
agentlov indeholdte betingelser er opfyldt, herunder om betaling af godtgørelse
vil være rimeligt på baggrund af samtlige omstændigheder. i denne rimeligheds-
vurdering indgår bl.a. hensynet til, om agenten har lidt tab af provision af aftale
med disse kunder.
sagsøgers eget valg
i nærværende sag valgte sagsøger at afbryde forhandlingerne med sagsøgte om
indgåelse af en ny kontrakt, hvilket blandt andet fremgår af det som bilag d frem-
lagte brev af 30. maj 2012 fra sagsøgers norske advokat. afbrydelsen af samar-
bejdet må bero på sagsøgers ønske om at stoppe som agent — eventuelt begrun-
det i et ønske om at gå på pension, hvorved det bemærkes at sagsøger på det på-
gældende tidspunkt var 63 år.
ved at afbryde forhandlingerne valgte sagsøger på egen hånd at give afkald på
muligheden for fremadrettet at få gavn af den kundekreds, som sagsøger havde
medvirket til at opbygge.
det gøres på den baggrund i første række gældende, at det ikke vil være rime-
ligt at tilkende sagsøger en godtgørelse, når sagsøger selv har afskåret sig fra
fremover at få fordele af den opbyggede kundekreds.
sagsøgtes investeringer
den voldsomme stigning i sagsøgers provision i 2010 og 2011, der er oplistet i
                                               - 20 -
      sagsøgtes hjælpebilag, skyldtes utvivlsomt sagsøgtes store investeringer i det
      norske marked, herunder etablering af showroom i oslo, ansættelse af en salgs-
      chef for norden, etablering af et norsk selskab og et administrationskontor i oslo,
      samt en målrettet markedsføringsindsats.
      sagsøgers højere provision i 2010 og 2011 samt i første del af 2012 var således
      ikke et resultat af en ekstraordinær indsats fra sagsøgers side.
      det gøres på denne baggrund i anden række gældende, at det under ingen om-
      stændigheder kan være rimeligt at udmåle en godtgørelse til et højere beløb end
      det beløb på nok 294.991, der kunne have været beregnet ved udgangen af 2010.
      der henvises til beregningen under ad 2 i sagsøgtes hjælpebilag.
      særlige omstændigheder
      herudover gøres det i tredje række gældende, at særlige omstændigheder taler
      for, at en eventuel godtgørelse ikke skal udmåles til lovens maksimale beløb på et
      års gennemsnitlig provision.
      der henvises i den forbindelse til, at sagsøger som minimum må have et medan-
      svar for, at samarbejdet ophørte, når sagsøger løb fra aftalen om en nedregule-
      ring af provisionen, og når sagsøger tilmed afviste en fortsættelse af samarbejdet,
      da misforståelsen vedrørende den formelle opsigelse var blevet forklaret af sag-
      søgte.
      endvidere må det fremhæves, at sagsøgers provision havde været faldende i de
      to år forud for sagsøgtes investering i markedet, og at sagsøger havde nået en al-
      der, hvor en pensionering fremstod som nært forestående.”
sø- og handelsrettens afgørelse
opsigelsen af samarbejdsaftalen
det lægges på baggrund af oplysningerne i sagen og de afgivne forklaringer til grund, at der
fra begyndelsen af 2012 og frem var indgående drøftelser mellem parterne om en ændring af
samarbejdsaftalen, herunder en ændring af provisionssatsen, som green comfort ønskede
nedsat til 10 %, mens tyseng ønskede at fastholde den hidtidige provisionssats på 15 %.
                                                    - 21 -
henset til oplysningerne i pkt. c i e-mailen af 7. maj 2012 fra green comfort sammenholdt
med særligt torben ingemans forklaring om, at green comfort blev nødt til at ”slå en streg i
sandet”, er det rettens opfattelse, at green comfort utvivlsomt opsagde samarbejdsaftalen
ved e-mailen af 7. maj 2012. det er ikke godtgjort, at opsigelsen efterfølgende blev tilbage-
kaldt fra green comforts side.
erstatning som følge af for kort opsigelsesvarslet
green comfort opsagde samarbejdsaftalen med virkning fra 7. august 2012, pr. hvilken dato
samarbejdet efter det oplyste også faktisk ophørte. det følger af den norske agenturlovs § 25,
at tyseng havde krav på et opsigelsesvarsel på 6 måneder til udgangen af en måned. dette
opsigelsesvarsel kunne ikke på forhånd fraviges til skade for tyseng. tyseng fremsatte imid-
lertid først krav på erstatning for mistet provision i en opsigelsesperiode på yderligere 4 må-
neder ved stævning af 15. august 2013. det fremgår af sagen, at tyseng har haft advokatbi-
stand siden maj 2012, og at der har været en længere korrespondance mellem tysengs nor-
ske advokat og green comfort. på intet tidspunkt i denne korrespondance har tyseng gjort
krav på erstatning for mistet provision i en opsigelsesperiode på yderligere 4 måneder.
det er herefter rettens opfattelse, at tyseng efter opsigelsen af samarbejdsaftalen stiltiende
har accepteret det kortere opsigelsesvarsel, og tyseng har derfor ikke krav på erstatning for
mistet provision i en periode på yderligere 4 måneder.
kravet på godtgørelse
da green comfort har opsagt agenturaftalen, har tyseng krav på godtgørelse efter den nor-
ske agenturlovs § 28, såfremt tyseng har skaffet green comfort nye kunder eller mærkbart
øget omsætningen på eksisterende kunder, og green comfort fortsat vil kunne drage bety-
delige fordele af dette, forudsat at betaling af en godtgørelse i øvrigt må anses for rimelig.
det lægges til grund som ubestridt, at tyseng ikke overtog kunder ved samarbejdets begyn-
delse men gennem årene som handelsagent skaffede en række blivende kunder og således
opbyggede et marked for afsætning af green comforts produkter i norge. det er utvivlsomt
rigtigt, at green comforts investeringer i det norske marked i 2011 i form af bl.a. øgede mar-
kedsføringstiltag har haft indflydelse på den betydelige stigning i omsætningen i 2011 og
2012. det må imidlertid som forklaret af jan ole tyseng lægges til grund, at omsætningsstig-
                                              - 22 -
ningen var et resultat af samspillet mellem den øgede markedsføringsindsats og tysengs
kundebesøg hos både eksisterende og nye kunder, og retten lægger derfor til grund, at ty-
seng også i denne periode har bidraget med nye kunder og med øget omsætning fra de kun-
der, han tidligere havde skaffet. green comfort har ikke under sagen bestridt, at green
comfort efter agenturaftalens ophør fortsat har haft betydelige fordele af tysengs arbejde
med opbygning af en stabil kundekreds.
godtgørelsen er et vederlag for den af handelsagenten skabte goodwill, som agenturgiveren
nyder godt af efter agenturaftalens ophør. efter norsk højesteretspraksis skal der ved den
skønsmæssige beregning af goodwillværdien tages udgangspunkt i handelsagentens provi-
sion de sidste 12 måneder før kontraktens ophør. det skal derefter vurderes, hvor længe den
oparbejdede kundekreds må antages at medføre væsentlige fordele for agenturgiveren,
hvorefter det skal anslås, hvor mange kunder der i gennemsnit mistes om året. endelig ned-
diskonteres beløbet til nutidsværdi.
tyseng har med udgangspunkt i provisionsindtægten for 2011 på 637.767 nok anvendt dis-
se principper til beregning af bruttoværdien af godtgørelsen, som herved er opgjort til
1.079.101 nok. green comfort har ikke fremsat indsigelser mod denne beregning, som der-
for lægges til grund.
der er ikke af green comfort anført omstændigheder, som kan føre til, at tyseng ud fra ri-
melighedsbetragtninger ikke har krav på godtgørelse overhovedet. når henses til, at green
comforts egne markedsføringstiltag har haft betydning for stigningen i omsætningen i 2011
og 2012, hvilket også er kommet tyseng til gavn, vil det imidlertid være rimeligt, at den af
tyseng opgjorte bruttoværdi af godtgørelsen nedsættes med et beløb svarende til værdien af
green comforts egen indsats. ud over en oplysning fra carsten jørgensen om, at han i 2011
skaffede en aftale med en norsk skotøjskæde, som genererede en omsætning på mellem
200.000 og 300.000 nok halvårligt i 2011 og 2012, er der ikke andre oplysninger om værdien
af green comforts egen indsats, der derfor må fastsættes skønsmæssigt. efter oplysningerne
i sagen er det rettens vurdering, at den skønnede værdi af green comforts egen indsats ikke
kan føre til, at den beregnede bruttogodtgørelse nedsættes med mere end halvdelen. beløbet,
der herved fremkommer, overstiger imidlertid det maksimalbeløb, som kan tilkendes en
handelsagent efter den norske agenturlovs § 28, stk. 3, hvilket i overensstemmelse med ty-
sengs opgørelse udgør 395.804 nok.
                                              - 23 -
på baggrund af det anførte fastsættes tyseng krav på godtgørelse efter den norske agentur-
lovs § 28 til 395.804 nok, og tysengs påstand tages derfor til følge for dette beløb.
efter sagens udfald skal green comfort betale sagsomkostninger til tyseng, som henset til
sagens omfang og karakter fastsættes til 40.000 kr., hvoraf 9.870 kr. udgør delvis dækning af
retsafgift.
                                     thi kendes for ret:
green comfort a/s skal inden 14 dage betale tyseng jano import agentur v/jan ole ty-
seng et beløb modsvarende 395.804 nok med tillæg af procesrente fra den 19. august 2013.
i sagsomkostninger skal green comfort a/s inden samme frist betale 40.000 kr. til ty-
seng jano import agentur v/jan ole tyseng. beløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.
    karina engström nielsen           mette skov larsen            lars almblom jørgensen
                                            (sign.)
                                        ___ ___ ___
                              udskriftens rigtighed bekræftes
                        sø- og handelsretten, den 2. december 2014


text:
 -
                                 udskrift
                                     af
                    sø- og handelsrettens dombog
                                 ──────────
den 4. marts 2002 blev af retten i sagen
p-0011-01
k/s rathsacksvej 1-3
(advokat michael casana)
   mod
fc data af 1998 a/s under konkurs
(advokat finn mejnertsen)
afsagt sålydende
                                   d o m:
under denne sag, der er anlagt den 4. april 2001, har boet, fc data af 1998 a/s under konkurs,
påstået sagen afvist under anbringende af, at boet tidligere har afvist det samme krav, og at der
                                               - 2 -
ikke i den forbindelse blev udtaget stævning efter konkurslovens ⌡ 133.
anmelderen, k/s rathsacksvej 1-3, har påstået sagen fremmet.
retten har i medfør af retsplejelovens ⌡ 253 udskilt spørgsmålet om sagens afvisning til særskilt
behandling.
afgørelsen træffes efter parternes anmodning og med rettens tiltræden uden mundtlig
forhandling.
sagens omstændigheder:
den 10. august 1998 afsagde sø- og handelsretten konkursdekret over fc data a/s.
advokat ole borch og advokat finn mejnertsen blev udpeget som kuratorer.
den 7. april 1999 anmeldte advokat anders hansen på vegne flemming christensen et simpelt
krav i boet på 400.000 kr. kravet angives i anmeldelsen at udgøre et lån ydet af flemming
christensen til boet. anmeldelsen var vedlagt en telefaxskrivelse af 15. marts 1998 fra flemming
christensen til boet.
af telefaxskrivelsen fremgår blandt andet:
"...da jeg i sin tid skulle underskrive dokumenterne i banken vedrørende overdragelsen af
aktiviteterne fra fc gruppen a/s til fc data a/s blev jeg præsenteret for en kassekredit på
400.000 kroner til k/s rathsacksvej, som straks skulle trækkes fuldt ud og hvor pengene straks
skulle overføres som arbejdskapital til fc data. jeg havde ikke hørt om denne aftale før jeg
mødte op i banken, og jeg betingede mig derfor overfor banken, at jeg kunne få en
telefonsamtale med frank poulsen før jeg underskrev aftalen. frank poulsen forklarede at lånet
samt renter ville blev betalt tilbage over 3 år gennem en stigning i huslejen overfor fc data. en
sådan huslejestigning ville endvidere gøre ejendommen mere attraktiv i forbindelse med et
eventuelt salg. jeg syntes, at dette var en god aftale og underskrev dokumenterne i banken...
formålet med at mødes fredag aften var derfor at finde et økonomisk niveau, hvor vi kunne
mødes for at indgå en aftale....
                                                - 3 -
jeg forstår, at fc data er økonomisk presset, og jeg vil gerne være med til at finde en løsning,
der sikrer, at vi alle sammen føler, at vi laver en god aftale...
jeg er på min mobil det meste af mandagen, hvor vi pr. telefon kan drøfte de økonomiske
rammer for aftalen...."
ved brev af 26. juli 1999 meddelte kurator flemming christensens advokat, at kurator indstillede
det af flemming christensen anmeldte krav til afvisning ved fordringsprøvelsesmødet den 23.
august 1999. kurator anførte som begrundelse for indstillingen, "...at kravet i henhold til det af
dem oplyste vedrører et lån ydet af deres klient til det konkursramte selskab. imidlertid har de
alene som dokumentation for kravet fremsendt en skrivelse fra deres klient til det konkursramte
selskab, hvorfor jeg allerede i min skrivelse af 23. april d.å. opfordrede dem til at fremsende
yderligere dokumentation i form af låneaftale eller dokumentation for udbetalingen af det
omhandlede beløb til det konkursramte selskab. da de har undladt at reagere på denne skrivelse,
og idet det ikke på det foreliggende grundlag kan anses som dokumenteret, at deres klient skulle
have ydet dette lån..., indstilles deres klients krav herved til afvisning..."
ved fordringsprøvelsen den 23. august 1999 afviste kurator det af flemming christensen
anmeldte krav. kurator underrettede ved skrivelse af 26. august 1999 flemming christensens
advokat om afvisningen og meddelte samtidig, at der skulle anlægges sag inden tre måneder fra
afvisningen, såfremt indsigelsen mod afvisningen ønskedes opretholdt.
flemming christensen anlagde ikke retssag i medfør af konkurslovens ⌡ 133.
den 22. november 1999 anmeldte advokat nete weber på vegne anmelderen et simpelt krav i
boet på 400.200 kr.
følgende fremgår af anmeldelsen:
"...som advokat for k/s rathsacksvej 1-3 skal jeg herved anmelde kommanditselskabets krav
mod konkursboet, hvilket foreløbigt er opgjort til kr. 400.200. kravet anmeldes som et simpelt
krav.
om grundlaget for kravet kan jeg oplyse, at dette er stiftet i forbindelse med overdragelsen af
                                              - 4 -
aktiverne og aktiviteterne fra fc gruppen a/s til fc data a/s ultimo 1997, idet min klient i
forbindelse med overdragelsen af aktiverne ydede et lån til fc data a/s.
lånet til fc data a/s blev etableret ved, at k/s rathsacksvej 1-3 fik en kassekredit i jyske bank
a/s, stor 400.000,00. fra kassekreditten blev der ved overførsler af 19. december 1997 og 6.
januar 1998 overført kr. 398.800,00 og kr. 1.400,00, eller i alt kr. 400.200,00 til fc data a/s.
jeg vedlægger kontoudskrift for kassekreditten, idet bemærkes, at konto 5010-114071-8,
oprettet i jyske bank a/s, som bekendt var fc data a/s's kassekredit.
der blev ikke ved lånets etablering oprettet et lånedokument, herunder blev vilkårene for
tilbagebetaling ikke nærmere fastlagt. der blev ført forhandlinger om vilkårene for tilbagebetaling
mellem flemming christensen på vegne k/s rathsacksvej 1-3 og fc data a/s i foråret 1998. det
bemærkes, at k/s rathsacksvej 1-3 på daværende tidspunkt var ejer af ejendommen
rathsacksvej 1-3.
under drøftelserne om vilkårene fremsatte k/s rathsacksvej 1-3 ved vedlagte skrivelse af 15.
marts 1998 forslag, om at lånet skulle tilbagebetales ved forhøjelse af den eksisterende leje for
lokalerne i ejendommen rathsacksvej 1-3, men aftale blev hverken indgået på de i skrivelsen af
15. marts 1998 nævnte eller på andre vilkår. vilkårene for afvikling af lånet henstod uafklarede
på det tidspunkt, hvor fc data a/s anmeldte betalingsstandsning overfor sø- og handelsrettens
skifteret..."
den i anmeldelsen nævnte skrivelse af 15. marts 1998 er identisk med den telefaxskrivelse, der
var vedlagt flemming christensens anmeldelse af 7. april 1999.
det fremgår af en kontoudskrift fra jyske bank vedrørende posteringer på k/s rathsacksvej 1-3's
konto, at der den 19. december 1997 uden afgivelse af modtager blev overført 1.200 kr., at der
den 19. december 1997 blev overført 398.800 kr. til konto nr. 5010 114071-8, at kontoen blev
debiteret renter med 1.353,43 kr. den 31. december 1997, og at boet den 6. januar 1998
overførte 1.400 kr. til anmelderens konto.
det er under nærværende sag ubestridt, at overførslerne fra anmelderens konto den 19. de-
cember 1997 på i alt 400.000 kr. er sket til boet.
den 7. december 2000 meddelte kurator anmelderens advokat, at det anmeldte krav ville blive
                                               - 5 -
prøvet under en skiftesamling på kurators kontor den 4. januar 2001 kl. 10.00.
kurator anførte blandt andet:
"...vedrørende deres anmeldte krav har jeg afgivet følgende indstilling:
                        afvist
som baggrund for indstillingen om afvisning kan jeg for det første bemærke, at kravet tidligere er
anmeldt under gældbogsnr. 50, dog på vegne af flemming christensen. kravet blev i denne
anledning afvist på fordringsprøvelsen den 23. august 1999, idet der ikke var fremsendt nogen
dokumentation for kravet, bortset fra en skrivelse fra flemming christensen til det konkursramte
selskab. der er herefter ikke inden for fristen på 3 måneder i konkursloven ⌡ 133 er anlagt sag
om indstillingen til afvisning ved sø- og handelsrettens skifteret, hvorfor afvisningen af kravet på
fordringsprøvelsen den 23. august 1999 er endelig, jf. konkursloven ⌡ 133, stk. 1.
kravet er herefter anmeldt på vegne k/s rathsacksvej 1-3, men med samme begrundelse som i
den tidligere anmeldelse, dvs, at kravet vedrører et lån, som er ydet til det konkursramte selskab
i forbindelse med etableringen i december 1997. som dokumentation for anmeldelsen af dette
krav er ligeledes på ny vedlagt den ovennævnte skrivelse fra flemming christensen til det
konkursramte selskab dateret 15. marts 1998, hvori denne gør gældende at have et krav på kr.
400.000,00 mod det konkursramte selskab. dog er det anmeldte krav nu opgjort til kr.
400.200,00, ligesom der herudover er vedlagt en udskrift af k/s rathsacksvej 1-3's konto hos
jyske bank, hvoraf fremgår, at der den 19. december 1997 og 6. januar 1998 er overført
henholdsvis kr. 398.800,00 og kr. 1.400,00 til det konkursramte selskabs konto.
da kravet således svarer til det tidligere afviste krav, samt idet den vedlagte kontoudskrift ikke i
sig selv kan anses som dokumentation for, at det konkursramte selskab skulle have påtaget sig
nogen forpligtelse overfor deres klient, herunder en eventuel forpligtelse til at betale det
anmeldte krav på kr. 400.200,00 har jeg ved min skrivelse af 12. april d.å. opfordret dem til at
fremsende yderligere dokumentation for kravet. jeg har ikke herefter modtaget sådan yderligere
dokumentation.
da der således ikke foreligger dokumentation for det af dem anmeldte krav på vegne af k/s
rathsacksvej 1-3, samt idet kravet i øvrigt til svarer det tidligere afviste krav på
                                               - 6 -
fordringsprøvelsen den 23. august 1999, har jeg indstillet kravet til afvisning på den ovennævnte
fordringsprøvelse...
såfremt der gøres rettidig indsigelse imod kurators indstilling, skal de senest 3 måneder efter
skiftesamlingen anlægge sag ved sø- og handelsrettens skifteret...anlægges sag ikke rettidigt, er
kurators indstilling endelig, jf. konkurslovens ⌡ 133, stk. 2..."
ved fordringsprøvelsen den 4. januar 2001 afviste kurator anmelderens krav, hvilket anmelderen
ved skrivelse af samme dato blev underrettet om.
den 4. april 2001 udtog anmelderen stævning mod boet med påstand om, at boet tilpligtes at
anerkende det af anmelderen anmeldte krav.
boet har under skriftvekslingen oplyst, at flemming christensen er direktør for anmelderen, at
flemming christensen på tidspunktet for bankoverførslerne til boet var kommanditist i
anmelderen, at komplementaren er anpartsselskabet aps 3000 nr. 2, samt at flemming chri-
stensen er eneanpartshaver og direktør i dette anpartsselskab.
anmelderen har ikke bestridt boets oplysninger herom. anmelderen har ikke efterkommet boets
opfordring til at fremlægge fortegnelse over samtlige kommanditister pr. januar 1998.
anmelderen har til støtte for sin påstand gjort gældende, at flemming christensen fejlagtigt
anmeldte kravet i konkursboet den 7. april 1999, idet flemming christensen ikke var rette
kreditor og derfor ikke kunne optræde som part i en retssag om kravets anerkendelse. det ville
således have været formålsløst for flemming christensen at anlægge sag.
kravet måtte derfor anmeldes på ny af den rette kreditor, som er anmelderen. anmelderens krav
blev anmeldt i boet inden udløbet af den frist, der i medfør af konkurslovens ⌡ 133 var meddelt
flemming christensen for anlæggelse af sag ved sø- og handelsretten. det har således ikke
været hensigten at opnå en ny frist, fordi en tidligere frist var forpasset.
anmelderen kunne på dette tidspunkt ikke selv udtage stævning, da anmelderen ikke havde
anmeldt et krav i boet, og kurator havde derfor ikke prøvet anmelderens krav. den eneste
mulighed var derfor, at anmelderen anmeldte sit krav i boet, således som det skete den 22.
november 1999.
                                              - 7 -
kurator anerkendte da også den nye anmeldelse, der blev registreret i gældbogen. kurator
realitetsbehandlede kravet, der blev afvist den 4. januar 2001, hvor kurator oplyste om fristen i
konkurslovens ⌡ 133 for sagsanlæg ved sø- og handelsretten, såfremt anmelderen ønskede dom-
stolsprøvelse af kurators afvisning. kurator har ikke før dette sagsanlæg gjort gældende, at
anmelderen skulle være afskåret fra domstolsprøvelse af kurators afvisning af 4. januar 2001. det
forekommer besynderligt, at boet efter at have fulgt den i konkursloven foreskrevne procedure og
underrettet anmelderen om fristen for sagsanlæg nu gør gældende, at anmelderen er afskåret fra
at få domstolsprøvet kurators afvisning. der havde da i det mindste været konsekvens i boets
sagsbehandling og boets anbringender under denne sag, hvis kurator i forbindelse med
bobehandlingen havde gjort dette gældende.
anmelderen har efter konkurslovens ⌡ 133 krav på at få kurators afvisning af 4. januar 2001
prøvet ved skifteretten, idet anmelderen rettidigt har indgivet stævning mod boet.
der er ikke grundlag for at anlægge noget identifikationssynspunkt, der kan føre til andet resultat.
kravet kan således ikke anses som anmeldt af flemming christensen på vegne anmelderen den 7.
april 1999.
der foreligger ikke omkostningshensyn eller hensyn til effektiviseret fordringsprøvelse, idet boet
de facto har fordringsprøvet det af anmelderen anmeldte krav. hensynet til konkursboets
kreditorer generelt vejer tungere end omkostningshensyn i forbindelse med fordringsprøvelsen,
hvilket blandt andet underbygges af, at fristen i konkurslovens ⌡ 128 ikke er præklusiv, jf. i øvrigt
konkurslovens ⌡ 131, stk. 1 og 134, stk. 1.
boet har gjort gældende, at flemming christensen anmeldte kravet en gang for alle den 7. april
1999. flemming christensen anmeldte kravet på vegne den rette fordringshaver, herunder på
vegne anmelderen. det har formodningen imod sig, at trediemand mod bedre vidende anmelder
et krav i et konkursbo, såfremt han ikke er rette adkomsthaver.
flemming christensen er, foruden at være direktør for anmelderen, den eneste kommanditist. h-
an er endvidere den eneste anpartshaver og di rektør i komplementaranpartsselskabet.
anmelderen har derfor haft kendskab til, at kravet var anmeldt den 7. april 1999 af flemming
christensen.
                                               - 8 -
anmelderen var således vidende om, at der i boet verserede en for- dringsprøvelse af et krav, der
var anmeldt af den for anmelderen tegningsberettigede direktør flemming christensen.
anmelderen har endvidere haft viden om, at kravet vedrørte penge udbetalt fra anmelderens
konto.
dette fremgår udtrykkeligt af den medsendte dokumentation ved anmeldelsen den 7. april 1999,
hvoraf fremgår, at de omhandlede overførte beløb er overført fra anmelderens konto.
kravet er således anmeldt på vegne anmelderen den 7. april 1999. kurators afvisning den 26.
august 1999 er endelig, da der ikke rettidigt er anlagt sag efter konkurslovens ⌡ 133, og da
kravet ikke på ny kan anmeldes i boet.
den omstændighed, at der eventuelt foreligger en fejl beroende på en forglemmelse ved
anmeldelsen den 7. april 1999, og at kravet fejlagtigt blev anmeldt af flemming christensen den
7. april 1999 medfører ikke, at fristen efter konkurslovens ⌡ 133 tilsidesættes eller suspenderes.
det er anmelderens egen risiko, at direktøren og den reelle ejer af anmelderen flemming
christensen begår "fejl" i forbindelse med anmeldelsen af kravet.
det kan således konstateres, at eftersom der er tale om det samme materielle krav, har "fejlen"
alene bestået i, at kravet hos boet har været registreret som tilhørende flemming christensen og
ikke anmelderen. denne fejl bevirker ikke, at kravet ikke er blevet prøvet, hvorved bemærkes, at
anmelderen via flemming christensen har været repræsenteret i forbindelse med
fordringsprøvelsen.
der er ikke tale om, at anmelderen ikke har haft mulighed for at varetage sine interesser i
forbindelse med fordringsprøvelsen. det bemærkes i den forbindelse, at anmelderen/flemming
christensen har været repræsenteret ved advokat.
formålet med indførelsen af 3-måneders fristen var et ønske om at effektivisere fordrings-
prøvelsen i konkursboer. et konkursbo skal endvidere ikke have forøgede udgifter til fordrings-
prøvelse alene på grund af en anmelders uordnede interne forhold.
beregningen af fristen efter konkurslovens ⌡ 133 skal regnes fra tidspunktet fra det første kravs
endelige afvisning. ved sagens anlæg den 3. april 2001 var denne frist overskredet, og
                                              - 9 -
konkurslovens ⌡ 133 afskærer søgsmål, der ikke er anlagt rettidigt.
kurators oplysning om søgsmålsfrist i afvisningen af anmelderens krav den 4. januar 2001
medfører ikke, at boet har givet afkald på at fremsætte påstanden om afvisning i medfør af
konkurslovens ⌡ 133 på baggrund af, at kravet allerede en gang er anmeldt og afvist, og at fri-
sten i konkurslovens ⌡ 133 er overskredet.
skifterettens bemærkninger:
det er ubestridt, at det af flemming christensen den 7. april 1999 anmeldte krav er identisk med
det af anmelderen den 22. november 1999 anmeldte krav.
såvel anmeldelsen den 7. april 1999 som anmeldelsen den 22. november 1999 var vedlagt
telefaxskrivelsen af 15. marts 1998 fra flemming christensen.
det er oplyst, at flemming christensen på vegne anmelderen har ført forhandlinger med boet om
vilkårene for tilbagebetalingen af anmelderens pengeoverførsler til boet. det er endvidere oplyst,
at flemming christensen er anmelderens direktør, og at han er eneanpartshaver og direktør i det
anpartsselskab, der er anmelderens eneste komplementar.
det findes herefter godtgjort, at anmelderen har været bekendt med flemming christensens
anmeldelse af kravet den 7. april 1999. anmelderen var således også bekendt med, at kravet
angik midler overført til boet fra anmelderens konto.
under disse omstændigheder findes flemming christensen ved kravets anmeldelse den 7. april
1999 også at have repræsenteret anmelderen, hvorfor anmelderen ikke ved at anmelde det
samme krav den 22. november 1999 kan forlænge fristen for sagsanlæg efter konkurslovens §
133. fristen for sagsanlæg skal derfor regnes fra kurators afvisning af kravet den 23. august
1999.
da der således ikke rettidigt er udtaget stævning efter kurators afvisning den 23. august 1999, vil
nærværende sag være at afvise.
              t h i k e n d e s f o r r e t:
                                            - 10 -
den af k/s rathsacksvej 1-3 den 4. april 2001 anlagte sag mod fc data af 1998 a/s under
konkurs afvises.
k/s rathsacksvej 1-3 skal inden 14 dage betale 10.000 kr. i sagsomkostninger til fc data 1998
a/s under konkurs.
      jørgen als andersen
                                    (sign.)
                       udskriftens rigtighed bekræftes
                      p. j. v. sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
r0009007 - mcj
                                          udskrift
                                                af
                        sø- & handelsrettens dombog
                                         ____________
den 6. januar 2004 blev af retten i sagen
r-9-01
anklagemyndigheden
mod
partrederiet for
m/s danica red oxcp2
v/skibsmæglerfirmaet h. folmer & co.
afsagt sålydende
                                             d o m:
under denne sag har anklagemyndigheden ved københavns politi ved anklageskrift
af 23. maj 2001 som rettet under domsforhandlingen rejst tiltale mod partrederiet for
m/s danica red oxcp2 for overtrædelse af
                                                 1.
søfartsstyrelsens tekniske forskrift a nr. 1 af 26. august 1996 om sikkerhedsarbejde i
skibe § 27, stk. 3, jf. stk. 1, jf. § 16, stk. 2, ved i perioden 22.02.2001 – 22.05.2001 at
have undladt at sørge for gennemførelse af arbejdsmiljøuddannelsen, således at der
altid kan være én, der har denne uddannelse om bord på motorskibet danica red.
                                            - 2 -
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om, at tiltalte idømmes en bøde på 20.000
kr.
tiltalte har nægtet sig skyldig og påstået frifindelse. subsidiært har tiltalte påstået, at
bøden bør bortfalde eller nedsættes.
sø- og handelsretten afsagde den 6. december 2002 frifindende domme i sagerne
mod partrederierne for m/s danica four ouje2, m/s hanne danica owcc2 og
m/s danica violet oxdn2. disse sager var udskilt som prøvesager.
denne sag er domsforhandlet sammen med tilsvarende sager mod partrederierne for
henholdsvis m/s danica brown, m/s danica green, m/s danica rainbow, m/s
danica sunrise, m/s danica white, m/s karina danica, m/s marianne danica, m/s
danica sunbeam og m/s danalith.
det tiltalte partrederi er et af 13 rederier, der driver coastere, for hvilke
skibsmæglerfirmaet h. folmer og co. er bestyrende reder. den 28. juli 1998 afholdt
søfartsstyrelsen kontrolsyn/arbejdsmiljøsyn i hamborg på en af de øvrige coastere,
m/s danica violet. ved synet blev der givet henstillinger og stillet 8 krav
vedrørende forholdene om bord. det af anklageskriftet omfattede forhold var blandt
de stillede krav. der blev givet fra 1-6 måneders frist til opfyldelse af de forskellige
krav. på et møde den 18. september 1998 mellem skibsmæglerfirmaet og
søfartsstyrelsen blev det aftalt, at 5 af kravene skulle søges afklaret som et led i et
”projekt coaster” i samarbejde med søfartens arbejdsmiljøråd. ved skrivelse den
28. juli 1999 bad søfartsstyrelsen h. folmer og co. blandt andet oplyse, om de 5
krav var opfyldt vedrørende danica violet, og hvilke tiltag der var gjort på rederiets
øvrige skibe. der blev givet en svarfrist til den 23. august 1999. den 4. august 1999
blev der afholdt et møde med deltagelse af bl.a. for partsrederiet jørgen folmer og
fra søfartsstyrelsen konsulent, overlæge ole lyngenbo, og seniorkonsulent poul
schmidt. under mødet gav jørgen folmer udtryk for, at § 16-uddannelsen ikke var
formålstjenlig, at han ikke ville sende flere skibsførere på kursus, og at der heller
ikke ville blive etableret sikkerhedsorganisation om bord på skibene. mødet sluttede
med, at ole lyngenbo oplyste, at søfartsstyrelsen forventede et skriftligt svar fra
jørgen folmer senest den 23. august 1999. den 25. august 1999 havde ole lyngenbo
en telefonsamtale med jørgen folmer. samtalen mundede ud i, at samarbejdet blev
                                          - 3 -
afbrudt. søfartsstyrelsen rettede ved skrivelse af 5. november 1999 henvendelse til
københavns politi med anmodning om tiltalerejsning vedrørende 4 forhold for så
vidt angår alle partrederierne. tre af disse forhold er frafaldet af
anklagemyndigheden efter afsigelsen af sø- og handelsrettens dom af 6. december
2002.
der har været afholdt syn den 15. oktober 1998 på danica sunrise, den 30. juni 1999
på danica red og den 20. august 1999 på danica sunbeam. under disse blev det
overfor danica sunrise og danica sunbeam påtalt, at der ikke om bord var en person
med § 16-kursus. der har tillige været afholdt syn den 7. august 1998 på danica
violet, den 23. oktober 2001 m/s hanne danica og den 15. oktober 2002 på m/s
danica four. sagerne mod disse tiltalte blev afgjort ved sø- og handelsrettens dom
af 6. december 2002.
anklagemyndigheden har som bevis for, at der ikke har været personer med et § 16-
kursus om bord på skibene fremlagt oversigter, udskrevet af søfartsstyrelsen, over
den enkeltes uddannelse, herunder § 16-kurset, samt kopi af rederiernes
hyrekontrakter for samtlige ansatte. registreringen af oplysninger om § 16-kurset
sker på grundlag af indberetninger fra de enkelte undervisere.
den i anklageskriftet anførte periode er valgt, fordi der ifølge søfartsstyrelsen ikke i
denne periode var personer med § 16-kursus om bord.
under domsforhandlingen er der afgivet forklaring af jørgen folmer, ole lyngenbo
og egil vestergaard.
anklagemyndigheden har til støtte for den nedlagte påstand anført, for så vidt angår
tiltaltes generelle anbringender om, at de i anklageskriftet nævnte bestemmelser ikke
har fornøden lovhjemmel, at ministeren ved lov nr. 594/96 om skibes sikkerhed er
tillagt kompetence til at udstede de foreliggende bekendtgørelser, og denne
kompetence blev uddelegeret til søfartsstyrelsen ved bekendtgørelse nr. 694/95 om
henlæggelse af visse beføjelser til søfartsstyrelsen, nu bekendtgørelse nr. 541/99.
søfartsstyrelsen har således haft den fornødne kompetence.
                                           - 4 -
vedrørende synspunktet om manglende hjemmel som følge af, at der er tale om en
bestemmelse af fiskal karakter, bemærkes, at hjemlen er i lovens § 5.
hjemmelsgrundlaget er klart og tydeligt, og betingelserne i straffelovens § 1 er
opfyldt.
for så vidt angår tiltaltes anbringende om, at reglerne lider af tilblivelsesmangler,
bemærkes, at § 22 i lovbekendtgørelse nr. 594/96 om nedsættelse af et
skibstilsynsråd ikke indeholder nogen bestemmelse om, at der skal ske forelæggelse
for ministeren, hvis der ikke kan opnås enighed i rådet om et spørgsmål. der ses
heller ikke i forarbejderne til bestemmelsen at være holdepunkter for en antagelse
herom. søfartsstyrelsen kan således fastsætte regler uafhængigt af uenighed i rådet
og uden forudgående forelæggelse for ministeren. det bemærkes endvidere
vedrørende indsigelserne om tilblivelsesmangler, at såfremt kravene til vands er
blevet strengere end til lands, er det ikke i strid med folketingsbeslutningen om, at
man skulle opnå samme niveau til vands som til lands, idet der ikke var noget krav
om ækvivalens. det grundlæggende formål var at få niveauet til vands op, da det
haltede bagefter.
med hensyn til spørgsmålet om ikrafttræden fremgår det klart af søfartsstyrelsens
meddelelser, at der til ikrafttræden af reglen var knyttet en overgangsregel, og tiltalte
har været bekendt med denne regel.
tiltalte har endvidere anført, at søfartsstyrelsen har begået sagsbehandlingsfejl. det
bemærkes hertil, at der ikke er pligt til at foretage de af forsvareren beskrevne
sagsbehandlingsskridt, når der konstateres en lovovertrædelse, og søfartsstyrelsen
har ikke lovliggjort de beskrevne forhold ved igangsættelsen af projekt coaster.
mens projekt coaster var i gang, foretog man ikke yderligere i anledning af
overtrædelserne, men da samarbejdet brød sammen, fastsattes på ny en frist, da
søfartsstyrelsen måtte henholde sig til lovgivningen, når projektet faldt bort. politiets
efterforskning har båret præg af, at man nærmest har opfattet jørgen folmers
tilkendegivelser under afhøringen som tilståelser.
vedrørende tiltaltes indsigelser om, at § 16 er uklart formuleret, bemærkes, at det af
omstændighederne omkring reglernes tilblivelse, hvor hvervets parter var involveret,
herunder jørgen folmer, klart fremgik, at det var et særligt kursus, man skulle på.
                                          - 5 -
bestemmelsen i § 16, stk. 4, er efter sin ordlyd ikke begrænset til at gælde store
skibe, men det fremgår klart af forarbejderne og af den af ole lyngenbo afgivne
forklaring, at reglen kun skal finde anvendelse for de store skibe, hvilket også har
været klart for tiltalte.
det påhviler rederne at sørge for, at der altid er en person om bord, som har en § 16-
uddannelse, hvilket jørgen folmer ikke har draget omsorg for. på baggrund af de af
anklagemyndigheden fremlagte udskrifter må det lægges til grund, at der for den
angivne periode ikke har været en person om bord på skibet, som har § 16-
uddannelsen.
såfremt man måtte komme frem til, at § 16, stk. 4, også gælder for små skibe, er det
helt usandsynligt, at der for den angivne periode skulle have været en person om
bord, som har gennemgået fjernundervisningsmaterialet i overensstemmelse med
bestemmelsens regler herom. desuden fordrer bestemmelsen, at der er en
sikkerhedsgruppe om bord. dette er utænkeligt, da jørgen folmer har modsat sig
reglerne om organiseret sikkerhedsorganisation. allerede af den grund må tanken om
sikkerhedsgruppe afvises. det er endvidere næppe sandsynligt, at en skipper vil
acceptere, at en blandt de ubefarne udpeges. hvis en skibsfører måtte have modtaget
en video, skal dette følges op af, at den pågældende sikkerhedsrepræsentant sendes
på kursus.
de fremlagte oversigter er trukket primo november 2003, og ingen af besætningen
har efter dette tidspunkt gennemgået § 16-kurset.
med hensyn til strafudmålingen må der idømmes en følelig bøde. højesteret har med
sagerne u 2000.293 og 2000.295 forhøjet bødeniveauet i almindelige
arbejdsmiljøsager fra 10.000 kr. til 20.000 kr. da bødeniveauet skal tilskynde til
størst sikkerhed, og der har været en lang årrække med alvorlige søulykker, bør dette
bødeniveau følges. det gøres gældende, at det ikke alene beror på
anklagemyndigheden, at sagsbehandlingen har trukket ud. sagsbehandlingstiden kan
derfor højst få omkostningsmæssig betydning.
                                            - 6 -
tiltalte har til støtte for frifindelsespåstanden anført, at dette sagskompleks begyndte
med et uanmeldt syn på danica violet den 28. juni 1998, hvor der blev rejst 8 krav,
hvoraf søfartsstyrelsen senere måtte frafalde 4. der blev efter aftale med
anklagemyndigheden af procesbesparende grunde udvalgt 3 prøvesager. på trods af
frifindelse i de tre sager fastholdt anklagemyndigheden tiltale overfor de resterende
10 rederier. efter dommen af 6. december 2002 frafaldt anklagemyndigheden tiltale i
3 af de 4 forhold. anklagemyndigheden har fremført, at disse sager er principielle,
men har alligevel valgt alene som bevis at fremlægge bemandingslisterne. dette er
ikke tilstrækkeligt grundlag for domfældelse.
§ 16 i teknisk forskrift a af 1996 indeholder i stk. 1 en generel bestemmelse for alle
skibe, mens stk. 2 og 3 er en særbestemmelse for henholdsvis små skibe og store
skibe. stk. 4 gælder efter sin ordlyd både små og store skibe og er en generel
formuleret overgangsbestemmelse. af ole lyngenbos forklaring fremgik, at der om
bord på alle skibe findes en video og pjece, men at der ikke blev ført register over,
hvem der havde set videoen og læst pjecen, og hvem der er udpeget som
sikkerhedsrepræsentant. der var endvidere ingen mening med at udsende materialet
til de små skibe, såfremt § 16, stk. 4, ikke skulle gælde for disse. uagtet at stk. 4 kun
var tænkt at skulle gælde for store skibe, må den for tiltalte gunstigste fortolkning
lægges til grund, da der ikke kan straffes for overtrædelse af hensigten med
bestemmelsen. dernæst har anklagemyndigheden ikke bevist, at der ikke er udpeget
sikkerhedsorganisation, og at videoen ikke er blevet gennemgået. ved afhøringen
under den tidligere domsforhandling blev det oplyst, at der på et af skibene var en
sikkerhedsorganisation, og jørgen folmers udtalelser er ikke bevis for manglende
sikkerhedsorganisation.
efter straffelovens § 1 kræves der klar hjemmel for at idømme straf. i denne sag har
selv den regeludstedende myndighed vanskeligheder med fortolkningen, hvilket også
må føre til frifindelse.
teknisk forskrift a 1 af 1996, som der rejses tiltale efter, har status som en
bekendtgørelse. § 16 er strafsanktioneret fra forskriftens ikrafttræden, selvom det var
umuligt at opfylde kravet, hvilket søfartsstyrelsen først regnede med kunne ske fra
den 1. januar 1998. søfartsstyrelsen undlod blot at håndhæve bestemmelsen, men
offentliggjorde ikke, hvornår man ville håndhæve. det eneste, der er henvist til, er et
                                          - 7 -
mødereferat fra 1995. at man overfor jørgen folmer har meddelt tidspunktet, er ikke
tilstrækkeligt. også dette forhold bør føre til frifindelse.
den tekniske forskrift skal både for så vidt angår straffebestemmelsen og den
økonomiske udgift have hjemmel i lov. såfremt der pålægges borgeren mere
vidtgående følger, må der kræves klar hjemmel. hjemmelsbestemmelsen i § 5 i
lovbekendtgørelse nr. 594/96 om skibes sikkerhed er en generelt udformet
hjemmelsbestemmelse, der intet siger om økonomi og straf. søfartsstyrelsen har
gennemført § 16 i strid med den sædvane, der var på området, og pålagt
rederierhvervet økonomiske byrder. reglen blev til på trods af en
folketingsbeslutning om, at reglerne skulle være de samme som på land.
søfartsstyrelsen valgte i stedet at skærpe reglerne til søs, og man troede, at man
lavede en forskelsbehandling mellem store og små skibe. dette har næppe været
folketingets hensigt. § 16 i den tekniske forskrift har derfor ikke tilstrækkelig
hjemmel i loven.
søfartsstyrelsen har tilsidesat sædvanen om, at sagen ved uenighed i regeludvalget
skal behandles på et møde i skibstilsynsrådet. skibstilsynsrådet er et rådgivende
organ for ministeren, og sagen burde være forlagt denne. det bekræftes af direktør
bagges notat af 23. december 1994, at dette også var søfartsstyrelsens opfattelse.
forelæggelsen for ministeren ville have gjort en forskel, da sagen var meget politisk.
at søfartsstyrelsen tolker en generel hjemmel i strid med en folketingsbeslutning, må
medføre, at bestemmelsen lider af en tilblivelsesmangel.
det påhviler anklageyndigheden at søge sagen oplyst. søfartsstyrelsen havde kun
været om bord i 4 skibe, inden der blev foretaget enslydende politianmeldelser.
anklagemyndigheden gjorde intet for at oplyse sagen, før der blev rejst tiltale. der
foreligger således en ugyldig forvaltningsakt, hvorfor der ikke kan straffes.
anklagemyndigheden måtte ved domsforhandlingens begyndelse korrigere 10
oplysninger i det fremlagte materiale. det materiale, der er fremlagt, er ensidigt
indhentet fra søfartsstyrelsen. der er væsentlige fejlmuligheder ved tilvejebringelsen
af de indhentede oplysninger. der foreligger ikke et formaliseret
indberetningssystem, og systemet beror på den enkelte undervisers omhyggelighed.
dernæst er de fremlagte oversigter et indiciebevis, hvor man i stedet kunne have
                                           - 8 -
foretaget en besigtigelse af de faktiske forhold. den manglende førelse af et direkte
bevis må komme anklagemyndigheden til skade.
anklagemyndigheden har ikke ført bevis for, at gerningsindholdet er realiseret.
til støtte for påstanden om strafbortfald eller nedsættelse gøres det gældende, at der
henset til reglernes tilblivelsesproces samt den hidtidige manglende håndhævelse har
været en sådan usikkerhed omkring reglerne, at straffelovens § 84, stk. 2, jf. stk. 1,
nr. 3, bør finde anvendelse. hertil kommer, at sagens behandling har været meget
langsommelig af grunde, som ikke kan lægges tiltalte til last.
retten skal udtale:
hverken efter ordlyden i bekendtgørelse 883 af 3. oktober 1996 af
forretningsordenen for skibstilsynsrådet eller af cirkulære om forretningsordenen for
skibstilsynsrådet ses der at være krav om, at spørgsmål, hvorom der er uenighed i
rådet, skal forelægges ministeren, ligesom der ikke ses at foreligge en retssædvane
om forelæggelse for ministeren, der kan tilsidesætte eller supplere bestemmelserne
om tilblivelse af love og bekendtgørelser.
retten finder i øvrigt af de af anklagemyndigheden anførte grunde, at
søfartsstyrelsen har haft hjemmel til at udstede teknisk forskrift a nr. 1 af 26. august
1996 om sikkerhedsarbejde i skibe, således som det er sket. det forhold, at der
foreligger en folketingsbeslutning om arbejdsmiljø til søs, findes ikke retligt at ændre
herpå.
hverken søfartsstyrelsen eller anklagemyndigheden foretog specifikke undersøgelser
vedrørende hvert enkelt skib, før der blev rejst tiltale, men grundede tiltale på jørgen
folmers tilkendegivelser om ikke at ville opfylde kravet om § 16-uddannnelse. dette
forhold findes ikke at kunne bevirke, at tiltalerejsningen må anses for en ugyldig
forvaltningsakt, hvorfor tiltale ikke af den grund kan frifindes.
bestemmelsen i § 16, stk. 4, er efter sin ordlyd ikke begrænset til at omfatte store
skibe, og retten finder ikke, at der i øvrigt foreligger tilstrækkeligt grundlag for at
antage, at bestemmelsen skal fortolkes således, at kun store skibe omfattes. at jørgen
                                             - 9 -
folmer kunne have haft den opfattelse, at små skibe alene var omfattet af § 16, stk. 2,
ændrer ikke herved.
der er enighed om, at der ikke har været foretaget syn af de faktiske forhold om bord
på skibet vedrørende den periode, for hvilken der er rejst tiltale, og at der ikke føres
lister over personer, som efter § 16, stk. 4, umiddelbart efter valget eller udpegningen
har gennemgået fjernundervisningsprogrammet.
når der samtidig henses til, at de af søfartsstyrelsen udarbejdede udskrifter
vedrørende personer, som har gennemgået § 16-uddannelsen, beror på indberetninger
fra kursusudbydere i såvel danmark som udlandet, og da det under sagen er oplyst,
at søfartsstyrelsen i enkelte tilfælde har måttet afbryde samarbejdet med
kursusudbydere, finder retten ikke, at det med den fornødne sikkerhed er godtgjort, at
tiltalte er skyldig i den rejste tiltale, hvorfor tiltalte frifindes.
                                      thi kendes for ret:
tiltalte, m/s danica red oxcp2, frifindes.
statskassen skal betale sagens omkostninger.
                                       mette christensen
mogens buch                                                           niels schott christensen
                                             (sign.)
                                          ___ ___ ___
                             udskriftens rigtighed bekræftes
                             p.j.v. sø- og handelsretten, den
 - 10 -