text:
retten i holstebro
dom
afsagt den 14. juli 2016 i sag nr. bs 8e-772/2015:
c
og
d
mod
lemvig varmeværk a.m.b.a
att.: niels nørskov stidsen
industrivej 10
7620 lemvig
sagens baggrund og parternes påstande
denne sag er anlagt den 20. november 2015, og vedrører spørgsmålet om, om sagsøgerne, c og d,
har krav på tilbagebetaling af ydelser på gældsudligningsbidrag, som er opkrævet af lemvig var-
meværk a.m.b.a. i forbindelse med fusionen mellem lemvig varmeværk a.m.b.a., nørre nissum
kraftvarmeværk a.m.b.a. og klinkby varmeværk a.m.b.a.
sagsøgernes påstand er, at sagsøgte, lemvig varmeværk a.m.b.a., til sagsøgerne, c og d, skal be-
tale 4.004,36 kr. forrentet med den til enhver tid gældende procesrente af 2.002,18 kr. fra den
01.07.2015 og af 2.002,18 kr. fra den 01.10.2015 og indtil betaling sker, subsidiært forrentet med
den til enhver tid gældende procesrente fra et af retten fastsat senere tidspunkt.
sagsøgtes påstand er frifindelse.
oplysningerne i sagen
fjernvarmeværkerne, lemvig varmeværk a.m.b.a., klinkby kraftvarmeværk a.m.b.a. og nr. nis-
sum kraftvarmeværk a.m.b.a. fusionerede med virkning fra 1. juli 2015 i henhold til fusionsaftale
underskrevet den 15. august 2014. det fremgår af fusionsaftalen, at det fortsættende selskab skulle
være lemvig varmeværk a.m.b.a., mens de to øvrige selskaber skulle opløses uden likvidation.
sagsøger er varmeforbruger, og tilhørte det tidligere nr. nissum kraftvarmeværk a.m.b.a.
af fusionsaftalen pkt. 5 fremgår følgende:
       ”…
       5. ejerforhold og indbetaling af ekstraordinært tilslutningsbidrag:
       5.1. med virkning fra fusionsdatoen indtræder andelshaverne såvel i nr. nissum som i
       klinkby som andelshavere i lemvig fjernvarmeværk a.m.b.a. med de samme rettigheder og
       forpligtelser som disse.
       5.2. forbrugerne i nr. nissum skal selv som nævnt betale den nødvendige investering. an-
      delshaverne kan selv vælge, om de vil betale denne investering i form af et ekstraordinært til-
      læg til den faste afgift eller i form af et ekstraordinært kontant tilslutningsbidrag.
      5.3. såfremt beløbet ikke indbetales som et tillæg til den faste afgift, indbetaler andelshaverne
      i både nr. nissum og klinkby inden fusionsdatoen et ekstraordinært tilslutningsbidrag, som
      dette er opgjort nedenfor, idet dette eller den løbende betaling skal udligne dels forskellighe-
      derne i egenkapital m.m., og det pågældende værks eventuelle andel af etableringen af trans-
      missionsledningen og de tilknyttede anlæg.
      5.4. der lægges de i bilag 1 anførte forudsætninger til grund for beregningen af det ekstraordi-
      nære tilslutningsbidrag. bilaget er udarbejdet af vestjysk revision. tallene i bilaget skal re-
      guleres, når tallene fra regnskabsåret 2014/15 er kendt.
      5.5. da investeringen er skønsmæssig og de anførte regnskabstal er de sidst kendte, er de føl-
      gende eksempelvise beregninger kun foreløbige og skal reguleres, når anlægsregnskab for in-
      vesteringen er udarbejdet og årsregnskaberne for regnskabsårene også er udarbejdede og revi-
      derede.
      det bemærkes, at de anførtes tilsluttede arealer alle er i forhold til bbr-registrets udvisende.
      parterne er enige om, at den skønsmæssige beregning af det ekstraordinære tilslutningsbidrag
      pr. m2 for forbrugerne i nr. nissum og klinkby skal foretages som dette fremgår af bilag 1.
      såfremt forbrugerne i nr. nissum og klinkby måtte ønske at betale det ekstraordinære tilslut-
      ningsbidrag som et tillæg til varmeprisen, udregnes beløbet som en annuitet over maksimalt
      10 år, idet renten fastsættes til 7 % af den til enhver tid værende restgæld. såfremt der ikke er
      truffet beslutninger om tilslutningsforpligtelse, tinglyses den nævnte forpligtelse på ejendom-
      men. løbetiden kan fastsættes til en kortere periode, såfremt forbrugeren måtte ønske dette.
      ..."
varmeværkernes advokat anmodede forud for fusionen energitilsynet om en udtalelse om, hvorvidt
de økonomiske vilkår for de tre varmeværkers forbrugere ved den planlagte fusion kunne anses for
rimelige, jf. varmeforsyningslovens § 21, stk.4. af energitilsynets besvarelse af 18. februar 2015
fremgår blandt andet følgende:
      ”…
      energitilsynet har på sit møde den 15. december 2008 behandlet spørgsmålet om problemstil-
      linger vedrørende prisharmonisering og prisdifferentiering i relation til fusioner og opkøb.
      energitilsynet fandt, at ved fusioner og opkøb af varmeforsyninger kan varmeforsyninger
      vælge at foretage prisharmonisering eller en prisdifferentiering.
      i henhold til energitilsynets praksis kan det ikke betragtes som urimeligt, at forbrugere i om-
      råder med et højere omkostningsniveau opkræves et ekstraordinært investeringsbidrag med
      det formål at udligne omkostningsforskellene i de fusionerede områder.
      det er ligeledes i overensstemmelse med energitilsynets praksis, at forbrugerne får mulighed
      for at betale investeringsbidraget som et éngangsbeløb eller at betale beløbet som tillæg til
      den faste afgift over en længere periode.
       på baggrund af de fremsendte oplysninger, finder energitilsynet ikke, at de økonomiske betin-
      gelser for de tre forbrugergrupper kan anses for urimelige i henhold til varmeforsyningslovens
      § 21, stk. 4. energitilsynet har derfor ikke på nuværende tidspunkt bemærkninger til betingel-
      serne for fusionen.
      …”
fra nr. nissum kraftvarmeværk a.m.b.a. blev der den 23. marts 2015 sendt et brev til forbrugerne i
nr. nissum kraftvarmeværks område. af brevet fremgår blandt andet følgende:
      ”…
      i efteråret 2014 blev det besluttet på generalforsamlingerne i nr. nissum og lemvig, at vær-
      kerne fusionerer pr. 1. juli 2015, og det fortsættende selskab bliver lemvig varmeværk
      a.m.b.a.
      i den forbindelse skal forbrugerne i nr. nissum kraftvarmeværk a.m.b.a. betale et engangsbe-
      løb – gældsudligning – svarende til 110,30 kr./m2 + moms i henhold til areal opgjort efter
      bbr-registret.
      i bbr-registret er din ejendom registreret med […] m2, hvilket betyder, at din betaling er
      […] + moms til nr. nissum kraftvarmeværk a.m.b.a.
      indbetaling på i alt kr. […] skal ske inden den 30. juni 2015.
      …
      det er muligt, at få lavet en afdragsordning, hvor du betaler gældsudligningen over 3 år, 5 år
      eller 10 år. renten er 7 % p.a. hvis du vælger dette, vil forpligtelsen blive tinglyst på ejen-
      dommen.
      omkostninger i forbindelse hermed påhviler dig som ejer. såfremt du ønsker denne ordning –
      kontakt os da på 97 81 02 33 eller kontoret@lemvig-varmevaerk.dk.
      hvis vi ikke hører fra dig senest den 6. maj 2015, fremsendes faktura på gældsudligningsbelø-
      bet.
      …”
til de forbrugere, der ønskede at benytte sig af muligheden for en afdragsordning, blev der udsendt
et gældsbrev og en deklaration. af fremsendesbrevet af 24. juni fremgik, at blandt andet følgende:
               "...
      i forbindelse med fusion mellem lemvig varmeværk og nr. nissum
               kraftvarmeværk, har i ønsket at afdrage det esktraordinære tilslutningsbidrag over en
      3 årig periode.
      jeg vedlægger i den anledning kopi af deklarationen samt gældsbrev med en afdragstid på 3
      år.
      da deklarationen skal underskrives af samtlige forbrugere, der har valgt en afdragsordning,
      skal jeg anmode jer om at underskrive, både deklarationen og gældsbrevet på lemvig var-
      meværks kontor, industrivej 10, 7620 lemvig - hurtigst muligt. jeg skal samtidig
      bede jer påføre jers cpr-nr. på det originale gældsbrev.
       ..."
af det vedlagte gældsbrev fremgik blandt andet følgende:
      ”…
      undertegnede
      …
      (i det følgende kaldet låntager)
      erkender herved – in solidum – at skylde
      lemvig varmeværk a.m.b.a.
      ….
      (i det følgende kaldet långiver)
      et beløb stort kr. […] skriver [….], hvilket beløb hidrører fra fusion mellem lemvig varme-
      værk a.m.b.a. og nr. nissum kraftvarme a.m.b.a. og klinkby kraftvarmeværk a.m.b.a. lå-
      net er betaling for ekstraordinært tilslutningsbidrag med tillæg af omkostninger.
      beløbet forrentes med 7 % p.a. af den til enhver tid værende restgæld og tilbagebetales som et
      annuitetslån med det antal år, der fremgår af ydelsestabel.
      lånet er udbetalt d. 30.06.2015.
      …”
det er ubestridt, at deklarationerne ikke blev tinglyst, ligesom det er ubestridt, at gældsbrevene af
annullerede og tilbageleveret.
ved brev af 16. oktober 2015 fremkom energitilsynet med en tilkendegivelse vedrørende opkræv-
ning af pristillæg ved fusion, idet nogle forbrugere ved brev af 17. juni 2015 havde klaget over op-
krævningen af pristillæg/gældsudligningsbidrag i forbindelse med fusionen. af energitilsynets til-
kendegivelse fremgår blandt andet følgende:
      ”…
      ved brev af 16. september 2015 imødekom sekretariatet klagers anmodning om aktindsigt og
      præciserede i den forbindelse, at der ikke var tale om en godkendelse fra tilsynets side, men
      alene en vejledende udtalelse. i samme brev oplyste sekretariatet helt generelt, at spørgsmålet
      om opkrævning af pristillæg ved fusion af lemvig varmeværk, nr. nissum kraftvarmeværk
      og klinkby varmeværk ville blive genoptaget, idet sekretariatet vurderede, at der forelå nye
      oplysninger, der havde afgørende indflydelse på sagsbehandlingen.
      …
      tilkendegivelse
        sekretariatet finder, at varmeforsyninger ved fusioner og overdragelser kan vælge at foretage
       prisharmonisering eller prisdifferentiering. det betragtes ikke som urimeligt efter energistil-
       synets praksis, at forbrugere i områder med højere omkostningsniveau opkræves et ekstraordi-
       nært pristillæg, med det formål at udligne omkostningsforskellene i de fusionerede områder.
       i henhold til energitilsynets praksis skal forbrugere have mulighed for at vælge mellem at be-
       tale et kontant engangsbeløb eller få pristillægget opkrævet over en årrække, som en del af
       den faste afgift.
       sekretariatet finder på den baggrund ikke, at lemvig varmeværk opfylder kravene for anven-
       delse af prisdifferentiering og prisharmonisering efter tilsynets praksis, idet forbrugere i nr.
       nissum elle klinkby ikke har haft mulighed for at vælge betaling af pristillægget som en del
       af den faste afgift, men alene har haft mulighed for betaling af et kontant engangsbeløb. se-
       kretariatet bemærker, at lemvig varmeværk således ikke har opfyldt fusionsaftalen, hvoraf
       denne mulighed fremgår.
       sekretariatet finde derfor, at prisdifferentieringen i de fusionerede områder, lemvig, nr. nis-
       sum og klinkby betragtes som urimelig efter varmeforsyningslovens § 21, stk. 4. sekretariatet
       skal derfor anmode lemvig varmeværk fremsende forslag til ændring af opkrævningen af det
       ekstraordinære pristillæg 4 uger fra dags dato, således at prisdifferentieringen opkræves i
       overensstemmelse med energitilsynets praksis.
       …”
advokat henrik lindebod skrev den 30. september 2015 på vegne sine klienter til lemvig varme-
værk a.m.b.a. og anmodede om tilbagebetaling af det betalte engangsbeløb.
af brevet fremgik, at tilbagebetaling skulle ske inden 10 dage, idet sagsforholdet ellers ville overgå
til inkasso.
lemvig varmeværk har afvist at efterkomme forbrugernes krav om tilbagebetaling.
advokat henrik lindebod skrev i oktober 2015 på vegne sin klient til lemvig varmeværk a.m.b.a.
og anmodede om, at det underskrevne gældsbrev blev annulleret, og at de allerede betalte ydelser på
gældsbrevet blev tilbagebetalt.
af brevet fremgik, at tilbagebetaling skulle ske inden 10 dage, idet sagsforholdet ellers ville overgå
til inkasso.
lemvig varmeværk har afvist at efterkomme forbrugernes krav om tilbagebetaling. lemvig varme-
værk har under denne sag annulleret de underskrevne gældsbreve og returneret dem til sagsøger.
gældsbrevene blev annulleret den 25. maj 2016.
ved e-mail af 9. december 2015 skrev advokat henrik lindebod på vegne sine klienter igen til
energitilsynet. e-mailen var vedhæftet en kopi af et brev fra lemvig varmeværk til en kunde, der
havde anmodet om tilbagebetaling af ekstraordinært tilslutningsbidrag/gældsudligning og kopi af en
annonce indrykket i avisen. af mailen fremgår blandt andet:
       "tilsyneladende er lemvig varmeværk a.m.b.a. i færd med at vildlede varmeforbrugerne, i
       hvert fald varmeforbrugere, der har krævet det såkaldte ekstraordinære tilslutningsbi-
       drag/gældsudligningsbeløb tilbagebetalt eller et gældsbrev, der er udstedt annulleret.
      varmeværket har i hvert fald til en kred af denne gruppe fremsendt skrivelser, hvori det oply-
     ses, at det er muligt at få tilbagebetalt det indbetalte engangsbeløb m.v. mod i stedet at overgå
     til betaling af det samme beløb med tillæg af 7 % i rente som et tillæg til den faste afgift
     fodelt på 10 årlige rater over 10 år.
     det er forhåbentlig ikke noget, som i har sanktioneret/godkendt? det vil naturligvis fortsat
     være fuldstændigt urimeligt, om den transmissionsledning, der har en levetid på 50-70 år, skal
     betales og afskrives over 10 år, og det er fortsat naturligvis helt uhørt at kræve en rente.
     ..."
af det fremlagte anonymiserede brev fra lemvig varmeværk a.m.b.a. fremgår blandt andet føl-
gende:
     ”…
     fra advokat henrik lindebod har vi den 30. november 2015 modtaget jeres ønske om tilbage-
     betaling af kr. 31.021,88, som er indbetalt af jer i juni d.å. i forbindelse med varmeværkets
     fusion.
     det er muligt at få beløbet tilbagebetalt som anført i brevet fra advokaten for i stedet at overgå
     til betaling af det samme beløb – med tillæg af 7 % i rente – som et tillæg til den faste afgift
     fordelt på 10 årlige rater i over 10 år.
     vi har vedlagt opgørelse over, hvorledes beløbene vil fordele sig og i har mulighed for at se,
     hvad den samlede betaling beløber sig tilover betalingsperioden.
     hvis i ønsker at drøfte denne løsning nærmere med varmeværket, kan i henvende jer på kon-
     toret.
     vi påregner at overføre jeres krav til advokat henrik lindebods bankkontoén af de nærmeste
     dage, og i vil modtaget et nyt budget over jeres kommende rater.
     …”
energitilsynet rettede den 22. marts 2016 henvendelse til lemvig varmeforsyning
af en e-mail af 4. april 2016 fra energitilsynet til advokat uffe bro fremgår blandt andet følgende:
     ”…
     sekretariatet forstår på din mail af 23. marts 2016, at lemvig varmeværk vil ændre procedu-
     ren for opkrævning af ekstraordinære pristillæg i forbindelse med fusionen af lemvig varme-
     værk, nr. nissum kraftvarmeværk og klinkby varmeværk, således at der ikke længere an-
     vendes et gældsbrev, der fremstår som et personligt låneforhold mellem forbruger og varme-
     værket, og hvor der heller ikke opkræves renter.
     såfremt sekretariatet har forstået jeres svar korrekt, vil det umiddelbart betragtes som
     overensstemmende med energitilsynets praksis om prisdifferentiering og prisharmonisering,
     herunder opkrævning af kraftvarmetillæg i forbindelse med fusioner. sekretariatet vil såfremt
     dette er tilfældet ikke foretage sig yderligere i sagen, idet der ikke længere vil foreligge for-
     hold, der antages at være urimelige eller i strid med varmeforsyningslovens prisbestemmelser.
        …”
forklaringer
c har forklaret, at hun er varmeforbruger, at hun ejer ejendommen x-vej x, der hørte under nr.
nissum kraftvarmeværk a.m.b.a.. hun var ikke med til generalforsamlingen, hvor fusionen blev
vedtaget, men det var hendes mand. de stemte ja til fusionen, fordi de blev stillet i udsigt, at de ville
få billigere varmepriser. hun havde ikke forinden generalforsamlingen hørt noget om renter på 7 %
og gældsbreve.
hun og hendes mand fik mulighed for at betale gældsudligningsbeløbet ved kontant betaling eller at
underskrive et gældsbrev. hun og hendes mand valgte gældsbrevet på 3 år, selvom hun synes, det
var lidt dyrt med renten på 7 %. hun mindes ikke, at der var andre muligheder. hun undrede sig, da
hun modtog brevet fra nr. nissum kraftvarmeværk a.m.b.a. med gældsbrevet. hun kontaktede der-
for varmeværket, da hun ikke kunne forstå brevet og opgørelsen af gælden. hun syntes ikke, at hun
havde fået information nok. varmeværket henviste hende til værkets advokat. hun henvendte sig til
advokaten og spurgte ind til, hvorfor hun skulle skrive under på gældsbrevet, og hvordan gælden
var opgjort. som svar herpå modtog hun mailen af 1. juli 2015, hvoraf fremgik, at beløbet i gælds-
brevet bestod af gældsudligningsbeløbet og nogle udgifter til advokaten samt tinglysning.
foreholdt brevet af 25. marts 2015 fra lemvig vamrværk a.m.b.a. forklarede hun, at hun ikke hu-
sker, om der i det brev stod noget om gældsbrevet. hun husker bare, at det ikke af brevet fra varme-
værket fremgik, hvordan beløbet var opgjort. grunden til, at hun rettede henvendelse til værkets ad-
vokat var, at hun var i tvivl om, hvordan beløbet fremkom.
hun er ikke bekendt med indholdet af fusionsaftalen. hun opfattede brevet fra vamreværket sådan,
at hun skulle skrive under på gældsbrevet, ellers ville de lukke for varmen
h har forklaret, at hun er varmeforbruger, og at hun hørte under nr. nissum kraftvarmeværk
a.m.b.a.'s område. hun deltog ikke selv i generalforsamlingen, hvor fusionen blev vedtaget, men
hendes mand var til stede. hun er i tvivl om, hvad han stemte. hun ved, at han havde bedt om en
pris på, hvad det ville koste at komme ud af varmeværket. det havde han rettet henvendelse til den
tidligere formand om. han havde fået oplyst, at det ville blive dyrt, og at det ville koste over
100.000 kr. de fik aldrig nogen præcis pris. derfor er hun i tvivl om, hvad han stemte.
hun har også fået et brev med et indhold som det dokumenterede brev af 25. marts 2015. hun for-
stod brevet sådan, at de havde mulighed for at vælge mellem enten at betale kontant, eller at der
skulle laves en afdragsordning. hun blev ikke tilbudt andre muligheder.hun valgte at betale kon-
tant, da hun syntes, forrentningen ved en afdragsordning var helt vanvittig. hun synes således, at
den mulighed var urimelig.
hun forstod varmeværkets brev således, at hun personligt skyldte penge til varmeværket.
e har forklaret, at hun også er varmeforbruger, og at hun også hørte under nr. nissum kraftvarme-
værk a.m.b.a.'s forsyningsområde. hun var til stede på generalforsamlingen, hvor fusionen blev
vedtaget. hun stemte for. det gjorde hun, fordi hun syntes, de betalte alt for meget for fjernvarmen.
der var en stor økonomisk fordel ved at stemme ja. hun havde ikke hørt noget om, at de skulle be-
tale renter eller lignende.
 hun har også modtaget et brev med et indhold, som det dokumenterede brev af 23. marts 2015 hun
forstod brevet af 23. marts 2015 sådan, at hun enten kunne betale kontant eller låne pengene hos sit
nye kraftvarmeværk. hun synes, det var for dyrt at afdrage, når man også skulle betale omkostnin-
gerne til tinglysningen. hun kunne ikke forstå, at det var hende som forbruger, der skulle betale for
det. hun forstod afdragsmuligheden som om, hun optog et lån, som hun så skulle betale betale.
b har forklaret, at han også ejer en ejendom, der var tilsluttet nr. nissum kraftvarmeværk a.m.b.a.'s
forsyningsområde. han ved, at der har været en fusion, men han var ikke selv til stede på general-
forsamlingen. han har også modtaget brev med samme indhold, som det dokumenterede brev af 23.
marts 2015. efter han modtog brevet, skyndte han sig at betale engangsbeløbet. han forstod brevet
sådan, at man enten kunne betale kontant, eller at man kunne få en afdragsordning med en meget
høj rente. han forstod det også sådan, at han havde et personligt skyldforhold. han tænkte, at han
hellere måtte betale, ellers ville han få tinglyst gælden på sin ejendom. han fik ikke tilbudt at betale
over en længere periode. han husker ikke, om han har modtaget eller læst fusionsaftalen.
niels stidsen har forklaret, at han er formand for lemvig varmeværk a.m.b.a. fusionen mellem
lemvig varmeværk a.m.b.a., nr. nissum kraftvarmeværk a.m.b.a. og klinkby varmeværk a.m.b.a.
startede med en række møder mellem de tre involverede parter i perioden fra december 2013 til
marts/april 2014. der var overraskende hurtigt enighed om hovedlinjerne i fusionsaftalen. bestyrel-
serne underskrev fusionsaftalen, hvorefter der blev indkaldt til generalforsamlinger. det passede det
med de ordinære generalforsamlinger. i nr. nissum og klinkby skulle der dog afholdes 2 general-
forsamlinger, da de skulle nedlægges. der var ingen problemer i forbindelse med generalforsamlin-
gerne. der var en grundig gennemgang af fusionsaftalen, og der blev stillet og besvaret spørgsmål.
fusionen blev vedtaget næsten enstemmigt alle tre steder. han husker ikke, om fusionsaftalen blev
sendt rundt inden generalforsamlingen, men det går han ud fra, at den gjorde.
bestyrelsen for nr. nissum kraftvarmeværk a.m.b.a. havde ansvaret frem til fusionsdatoen, men
administrationen i lemvig tog over, da man der havde kapaciteten til at håndtere alle forbrugerne.
det varede længe, inden han fik kendskab til gældsbrevene. fra lemvig varmeværks side var man
meget optaget af at få en eller anden sikkerhed for betalingerne fra dem, der valgte afdragsordnin-
gen. i nr. nissum består varmeforsyningen af nogle få meget store institutioner, og det var derfor
for så vidt angår nr. nissum vigtigt, at man kunne få tinglyst forpligtelsen. netop det var af afgø-
rende betydning for lemvig varmeværk, og hvis ikke det havde været en mulighed, tror han ikke,
at lemvig varmeværk havde sagt ja. han mener ikke, det har været drøftet på fællesmøderne.
af energitilsynets tilkendegivelse af 16. oktober 2015 fremgik, at energitilsynet ikke var tilfreds
med udstedelsen af gældsbrevene. hans egen umiddelbare reaktion var, at det var et juridisk spørgs-
mål, som han ikke selv kunne tage stilling til. for ham var det indlysende, at der var et skyldforhold
mellem forbrugerne og varmeværket, hvis ikke forbrugerne kunne betale kontant, og de havde i det
tilfælde en gældsforpligtelse overfor varmeværket. det var administrationen, der forholdte sig til det
praktiske. det har bestyrelsen ikke været involveret i. langt de fleste forbrugere betalte kontant in-
den den 1. juli 2015. der var nogle enkelte, der ønskede at benytte sig af muligheden for en afdrags-
ordning. for de forbrugere, som har henvendt sig til lemvig varmeværk, er der indgået individuelle
aftaler. der er således indgået aftaler med mange forskellige betalingsterminer. der er også indgået
aftaler om debitorskifte i forbindelse med salg af ejendom m.v.
han har deltaget i et møde i energitilsynet. det var ikke en egentlig forhandling. derefter overtog
deres advokat forhandlingerne.
 for så vidt angår afdragsordning med rentetillægget, blev der tilskrevet rente, da man ikke kan be-
gunstige de enkelte forbrugere, der ikke kunne betale med det samme. renten på 7 % er, hvad han
vil betegne som markedskonform. det var det, bestyrelserne synes var rimeligt på tidspunktet for
fastsættelsen heraf i forbindelse med indgåelse af fulsionsaftalen. han har ikke forholdt sig til, om
der var en en personlig gældsforpligtelse eller ej. han har alene forholdt sig til, at der ved en af-
dragsordning skulle indgå en rente i beregningen af gældsudligningsbeløbet. det var for at undgå, at
de øvrige varmeforbrugere skulle lide under, at beløbet ikke blev betalt som et engangsbeløb. når
forbrugerne skal betale de 7 % i rente, er det fordi, det fremgår af fusionsaftalen. renten opkræves
ikke fremadrettet, men indregnes i prisen. den praksis er efter hans opfattelse ikke i strid med det,
der fremgår af brevet energitilsynets mail af 4. april 2016. hvis ikke det gør det, vil alle de øvrige
forbrugere i nr. nissum kunne indbringe dem for myndighederne.
lemvig varmeværk har hele tiden valgt at rette ind efter energitilsynets afgørelser. opkrævnin-
gerne af de afdragsvise betalinger vil således fremover blive opkrævet over varmeregningen. når
der sendes en acontoopkrævning ud, er der en linje med forbrug, fast afgift, målerleje og andre ting.
linjen om andre ting vil f.eks. kunne indeholde gældsudligningsbeløbet udregnet over de år, som
beløbet skal afdrages over. i forbindelse med årsopgørelsen vil der også for så vidt angår de forbru-
gere, der har valgt en afdragsordning, blive beregnet et nyt afdragsbeløb, hvori advokatomkostnin-
gerne i forbindelse med gældsbrevene og tinglysning er fratrukket.
for så vidt angår de forbrugere, der har betalt kontant, er det i nogle tilfælde sket, at lemvig var-
meværk har accepteret at lave det om og lave en særlig aftale og afdragsvis betaling. det er lemvig
varmeværks holdning, at man er imødekommende inden for fusionsaftalens og varmeforsyningslo-
vens rammer. der er efter deres opfattelse ikke noget til hinder for en afdragsordning, når der gør
sig konkrete forhold gældende. lemvig varmeværk er således med på at indgå en aftale, så længe
det ligger inden for rammerne og ikke er til byrde for de øvrige forbrugere. han mener dog ikke, at
varmeværket er forpligtet hertil.
sagsøgerne i de 5 sager, der behandles ved retten i holstebro, har ikke ønsket at indgå i en dialog
eller at indgå en aftale, selvom varmeværket har været åbne herfor.
foreholdt brevet fra energitilsynet af 18. februar 2015, er det hans opfattelse, at forbrugerne har
fået mulighed for at betale beløbet som tillæg til den faste afgift. det er hans opfattelse, at det, der
blev skrevet i de efterfølgende breve til forbrugerne var i overensstemmelse med det af energitilsy-
net anførte. .der, hvor der har været problemer, er det blevet løst individuelt. nogle forbrugere øn-
sker ikke, at gældsudligningsbeløbet fremgår af varmeregningen. nogle vil gerne have det over 100
rater o.s.v. lemvig varmeværk vil også fremover inden for rammerne af fusionsaftalen indrette sig
efter forbrugernes ønsker, dog således at det bliver uden tab for de øvrige forbrugere.
afdragene vil som nævnt fremover blive opkrævet over acontobetalingen, dog med mulighed for
individuelle afvigelser. problemstillingen handler om forholdsvist få forbrugere, så han kan ikke se,
at der er noget problem i, at de forholder sig individuelt til dem, der henvender sig. afdragsperioden
bliver fastsat individuelt, og der beregnes således et beløb efter fusionsaftalen afhængig af afdrags-
periodens længde. han kan ikke svare på, om der er nogle forbrugere, der allerede har fået en op-
krævning, hvoraf det er opgjort på den måde. det vil bogholderiet kunne.
han ved ikke præcist, hvornår gældsbrevene er blevet annulleret, men deres advokat har i energitil-
synet fået godkendt, at det er sådan, de gør.
 der er nu gået cirka et år efter efter fusionen, og det går rigtig godt med varmeprisen. i april måned
i år er der således ikke opkrævet betaling for varmen, da priserne er blevet så lave. de forventer, at
det også kan laves en betalingsfri måned i løbet af efteråret, da der er grundlag for en yderligere
sænkning.
parternes synspunkter
sagsøgerne har i påstandsdokumentet gjort følgende anbringender gældende:
       "...
       at     de af sagsøgte (oprindeligt nr. nissum kraftvarmeværk a.m.b.a.) alene har fået mulig-
              hed for enten at betale kontant det såkaldte gældsudligningsbeløb/ekstraordinære tilslut-
              ningsbidrag eller underskrive et gældsbrev med en rente på 7 % tillige mod at betale
              omkostningerne ved gældsbrevets oprettelse og i øvrigt en omkostning til tinglysning af
              i hvert fald en servitut og
       at     sagsøgte i enhver henseende oprindeligt har behandlet sagsforholdet, som om der i rela-
              tion til sagsøgerne forelå en personlig hæftelse – en personlig gæld – for det såkaldte
              gældsudligningsbeløb/ekstraordinære tilslutningsbidrag, og
       at     sagsøgte har bibragt sagsøgerne den opfattelse, at der forelå et personligt gældsforhold,
              hvilket har været bestemmende for sagsøgernes dispositioner,
       og det gøres gældende,
       at     sagsøgte har haft pligt til at tilbyde gældsudligningsbeløbet/det ekstraordinære tilslut-
              ningsbidrag betalt løbende over en længere periode i forbindelse med sædvanlige var-
              meforbrugsopkrævninger og således, at det var den til enhver tid værende varmeforbru-
              ger vedrørende den konkrete varmeinstallation opkrævningerne skal adresseres til.
       og det gøres gældende,
       at     sagsøgte var eller burde være bekendt med ovennævnte forhold, og at de indgåede rets-
              handler, udstedelse af gældsbrevet og indbetaling af ydelser, er ugyldige, og
       at     sagsøger som konsekvens heraf har ret til og krav på annullering af udstedt gældsbrev
              med tilbagebetaling af ydelser i henhold til gældsbrevet.
       supplerende til hovedanbringendet om ugyldighed gøres følgende ugyldighedsanbringender
       gældende i prioriteret orden:
       til støtte for hovedanbringendet om ugyldighed gøres det herefter gældende,
       at     sagsøgte har udvist en sådan adfærd, at sagsøger finder anledning til at påberåbe sig af-
              talelovens § 29 (kompulsiv tvang), og det bemærkes, at sagsøger i forbindelse med drøf-
              telser og henvendelser til sagsøgte mere end har fået antydet, at hvis ikke der enten blev
              betalt kontant eller underskrevet et gældsbrev, ville forsyningerne kunne afbrydes, og at
              der skulle betales en betydelig udtrædelsesgodtgørelse i forbindelse hermed,
       at     aftalelovens § 30 (svigbestemmelsen) tillige og subsidiært finder anvendelse på forhol-
              det, hvorved bemærkes, at sagsøgte allerede ved alene at tilbyde de to løsninger, enten
        kontant betaling eller underskrift af et gældsbrev, mod bedre vidende har vildledt sagsø-
       ger med hensyn til spørgsmålet om
          1) hvorvidt der forelå et personligt gældsforhold,
          2) at der kunne opkræves renter,
          3) at sagsøger skulle betale omkostningerne ved udstedelse af et gældsbrev og i øv-
             rigt omkostningerne ved tinglysning af en servitut,
at     sagsøgte i øvrigt er uberettiget, jfr. aftalelovens § 33 (uhæderlighedsbestemmelsen), til
       at påberåbe sig de retshandelserklæringer, der foreligger fra sagsøgers side, idet det un-
       der hensyn til omstændighederne må anses at stride imod almindelig hæderlighed, hvis
       sagsøgte gør retshandelserklæringerne gældende – hvilket sagsøgte desværre har gjort.
i fjerde række påberåbes læren om urigtige/bristende forudsætninger, hvorved bemærkes,
at     sagsøger af sagsøgte er bibragt den vildfarelse, at sagsøger hæftede personligt, hvilket er
       såvel en væsentlig som kendelig og relevant forudsætning, hvis urigtighed/bristen sag-
       søgte som den professionelle må bære risikoen for.
dernæst påberåbes aftalelovens § 36 (urimelighedsbestemmelsen), idet det gøres gældende,
at     det vil være urimeligt eller i strid med redelig handlemåde, hvis sagsøgte gør de indgå-
       ede retshandler gældende, og
at     aftalerne, herunder indbetalingerne, skal tilsidesættes helt, hvilket støttes såvel på for-
       holdene ved aftalens indgåelse, aftalernes indhold og i øvrigt de senere indtrufne om-
       stændigheder, hvoraf fremgår, at sagsøgte blandt andet har handlet ulovligt.
sagsøgte har til støtte for nægtelse af tilbagebetaling til såvel sagsøgere, der har foretaget en
engangsbetaling, som sagsøgere, der har foretaget betaling af ydelser, gjort gældende, at sag-
søgte har ret til modregning af et ikke nærmere kvalificeret og specificeret krav.
heroverfor gøres det gældende, at sagsøgte ikke har et aktuelt modkrav. der er således hver-
ken stiftet et modkrav, og der foreligger slet ikke et forfaldent modkrav, og den fornødne af-
viklingsmodenhed foreligger således ej heller.
for så vidt angår sagsøgtes indsigelser vedrørende den verserende sag for energitilsynet, skal
blot bemærkes, at nærværende sager vedrører aftaleretlige ugyldighedsproblematikker, ener-
gitilsynet beskæftiger sig alene med energiretlige problemer, ikke de aftaleretlige, men i øv-
rigt er energitilsynets afgørelse indbragt af andre end sagsøgerne i nærværende sag, og en af-
gørelse fra energitilsynet har i øvrigt alene virkning for fremtiden.
rentepåstanden:
under hensyn til den af sagsøgte udviste adfærd, herunder navnlig sagsøgtes vildledning af
sagsøger, gøres det gældende,
      at     sagsøgte har udvist såvel kontraktuel som deliktuel/ansvarspådragende adfærd, og at
            forfaldstiden for sagsøgers krav mod sagsøgte er indtrådt samtidig med, at sagsøger har
            foretaget indbetaling til sagsøgte,
     subsidiært gøres det gældende,
     at     sagsøger har krav på betaling af rente svarende til procesrenten senest 30 dage efter den
            dato, hvor kravet om tilbagebetaling er fremsat over for sagsøgte, og
     mere subsidiært i hvert fald fra indlevering af stævning til retten.
     omkostninger:
     sagsøgte har uretmæssigt modsat sig tilbagebetaling af sagsøgers krav. kravene er retmæs-
     sigt, først udenretligt herefter indenretligt, søgt inddrevet, og det bemærkes, at energitilsynets
     afgørelse er helt uden betydning for den aftaleretlige bedømmelse af nærværende sag.
     dernæst bemærkes, at den for energitilsynet verserende sag føres af helt andre klagere end
     sagsøger, og at energitilsynets afgørelse alene har betydning for fremtiden.
     dernæst bør det tillægges betydning for rettens omkostningsafgørelse, at sagsøgte har vidtløf-
     tiggjort sagsforholdene ved at inddrage indsigelser, som klart er irrelevante, og at fremlægge
     bilag som er helt uden betydning for sagsforholdet og i øvrigt vedrører andre end sagsøger.
     yderligere bemærkes, at der har været iværksat udenretlig inkasso, som der også skal tages
     hensyn til ved rettens omkostningsafgørelse.
     ..."
sagsøgte har i påstandsdokumentet gjort følgende anbringender gældende:
     "...
     -      at fusionen mellem nr. nissum fjernvarme a.m.b.a. og lemvig fjernvarme a.m.b.a. er
            gennemført på lovlig vis og ikke værende i strid med varmeforsyningslovens § 21.
     -      at vilkårene i fusionsaftalen derfor må anses for rimelige og gyldige, herunder reglerne
            om betaling af et ekstraordinært tilslutningsbidrag, reglerne om forbrugernes mulighed
            for at vælge mellem kontant eller afdragsvis betaling og bestemmelsen om forrentning
            ved afdragsvis betaling.
     -      at forbrugerne ved valget af betalingsform har indgået en bindende aftale (med sag-
            søgte), der kun kan ændres, hvis begge parter accepterer det.
     specielt vedrørende de to sagsøgere c og d og [sagsøgeren i sagsnummer bs 3-773/2015 -
     rettens bemærkning] skal oplyses, at gældsbrevene samtidig hermed tilsendes de to sagsøgere
     som et udtryk for, at de ikke har en personligt gældsforpligtelse overfor sagsøger.
     vedrørende disse to sagsøgere gøres følgende gældende:
     -      at gældsbrevene ikke har kunnet annulleres før energitilsynets endelige afgørelse fo-
            relå, hvilket skete den 16. april 2016, jfr. bilag i.
        -      at de ydelser, der er opkrævet via gældsbrevet, er pligtige og lovlige ydelser, der skal
              betales, uanset om der er et gældsbrev eller ikke. derfor skal de ikke tilbagebetales til
              sagsøgerne, da ydelserne er de samme, uanset om der er udstedt gældsbrev eller ikke.
              fremover opkræves ydelserne nu blot som en ekstra post på varmeregningerne.
       -      at forpligtelsen til at betale ydelserne er ikke ændres ved annulleringen af gældsbrevet.
              det er kun den personlige gældsforpligtelse, der forsvinder. ydelsen bliver blot en del
              af den samlede betaling for varmeleveringen.
       -      at den nævnte ekstra post skal indeholde renter, da manglende rentebetaling i afdrags-
              perioden er det samme, som at alle de andre forbrugere får et tab, hvilket vil være i strid
              med varmeforsyningsloven, da disse naturligvis ikke skal belastes af, at enkelte andre
              forbrugere ønsker at betale det ekstraordinære tilslutningsbidrag afdragsvis over en peri-
              ode.
       ..."
parterne har i al væsentlighed procederet i overensstemmelse med det anførte fra påstandsdokumen-
terne.
rettens begrundelse og afgørelse
det lægges til grund, at fusionsaftalen af 15. august 2015 mellem lemvig a.m.b.a., nr. nissum
kraftvarmeværk a.m.b.a og klinkby kraftvarmeværk forinden dennes vedtagelse havde været fore-
lagt energitilsynet, og at energitilsynet den 18. juni 2015 udtalte, at det efter energitilsynets praksis
ikke betragtes som urimeligt at forbrugere i områder med et højere omkostningsniveau opkræves et
ekstraordinært investeringsbidrag med det formål at udligne omkostningsforskellene i de fusione-
rede områder. energitilsynet udtalte også, at det er i overensstemmelse med energitilsynets praksis,
at forbrugerne får mulighed for at betale investeringsbidraget/gældsudligningsidraget som et én-
gangsbeløb eller at betale beløbet som et tillæg til den faste afgift over en længere periode.
det lægges således til grund, hvilket da heller ikke er bestridt, at lemvig vamværk a.m.b.a. var be-
rettiget til at opkræve gældsudligningsbeløbet hos forbrugerne.
det lægges endvidere til grund, at det var på denne baggrund, at nr. nissum kraftvarme a.m.b.a.
den 25. marts 2015 meddelte forbrugerne i nr. nissum kraftvarmeværk a.m.b.a, at de kunne betale
det såkaldte gældsudligningsbeløb enten som et éngangsbeløb eller ved indgåelsen af en afdragsord-
ning over 3 år, 5 år eller 10 år med en forretning på 7 % p.a.
det lægges til grund som ubestridt, at sagsøgerne, c og d valgte at afdrage gældsudligningsbidraget
over en 3-årig periode.
det lægges også til grund, at energitilsynet ved tilkendegivelse af 16. oktober 2015 efter en klage
fra nogle forbrugere tilkendegav, at lemvig varmeværk a.m.b.a. efter energitilsynets opfattelse
ikke opfyldte kravene for anvendelse af prisdifferentiering og prisharmonisering efter tilsynets
praksis, idet forbrugerne i nr. nissum og klinkby ikke havde haft mulighed for at vælge betaling af
pristillægget som en del af den faste afgift, men alene har haft mulighed for betaling af et kontant
beløb. sekretariatet vurderede derfor, at prisdifferentieringen i de fusionerede områder var urimelig
efter varmeforsyningslovens § 21, stk. 4, og anmodede på denne baggrund lemvig varmeværk
a.m.b.a. fremsende forslag til en ændring af opkrævningen af det ekstraordinære pristillæg. energi-
tilsynet har ved e-mail af 4. april 2016 efter modtagelse af lemvig varmeværk a.m.b.a.’s forslag til
 ændret praksis meddelt, at den foreslåede ændring, hvorved der ikke længere anvendes et gælds-
brev, der fremstår som et personligt låneforhold mellem forbruger og varmeværket, og hvor der hel-
ler ikke opkræves renter, umiddelbart vil betragtes som overensstemmende med energitilsynets
praksis om prisdifferentiering og prisharmonisering, herunder opkrævningen af kraftvarmetillæg i
forbindelse med fusioner. retten lægger på baggrund heraf til grund, at det energitilsynet fandt stri-
dende mod energitilsynets praksis var, det gældsbrev, der efter forbrugerne havde valgt betalings-
form, blev udstedt til de forbrugere, der havde valgt afdragsordningen, og idet der derved blev skabt
et personligt gældsforhold mellem forbrugeren og lemvig varmeværk a.m.b.a., ligesom energitil-
synet anså for problematisk, at ydelserne på gældsudligningsbeløbet ikke blev opkrævet over var-
meregningen.
lemvig varmeværk a.m.b.a. har da også under sagen annulleret og tilbageleveret de udstedte gæld-
breve. retten finder ikke, at det forhold at sagsøgte under denne sag har annulleret de udstedte
gældsbreve i sig selv fører til at forpligtelsen til at betale ydelserne i henhold til den indgåede beta-
lingsaftale bortfalder.
som denne sag er anlagt, skal retten tage stilling til, om den oprindeligt indgående aftale mellem
sagsøgerne og lemvig varmeforsyning om valget af betalingsform i forbindelse med betalingen af
gældsudligningsbeløbet er ugyldig efter aftaleretlige regler, og om sagsøgerne som følge heraf, har
ret til tilbagebetaling af de betalte ydelser. sagsøgerne har til støtte for hovedanbringendet om ugyl-
dighed gjort aftalelovens §§ 29, 30, 33 og 36 gældende samt læren om urigtige/bristede forudsæt-
ninger. sagsøgte har heroverfor gjort gældende, at forbrugerne – herunder sagsøgerne – ved valget
af betalingsform har indgået bindende aftale med lemvig varmværk a.m.b.a., der kun kan ændres,
hvis begge parter accepterer det.
grundlaget for indgåelse af aftalen om sagsøgernes betalingsform var de af lemvig varmeværk
a.m.b.a. skitserede betalingsmuligheder i brevet af 23. marts 2015, hvorved forbrugerne blev givet
mulighed for enten at betale gældsudligningsbeløbet som et éngangsbeløb eller at afdrage gældsud-
ligningsbeløbet over en 3-årig, 5-årig eller 10-årig periode.
retten finder ikke, at sagsøgerne har løftet bevisbyrden for, at lemvig varmeværk a.m.b.a. har
fremkaldt sagsøgernes valg af betalingsform ved kompulsiv tvang, jf. aftalelovens § 29. retten fin-
der heller ikke, at sagsøgerne har løftet bevisbyrden for, at lemvig varmeværk a.m.b.a har frem-
kaldt sagsøgernes valg af betalingsform ved svig, jf. aftalelovens § 30. uanset at energitilsynet ef-
terfølgende ved tilkendegivelse af 16. oktober 2015 meddelte, at lemvig varmværk a.m.b.a. efter
tilsynets opfattelse ikke havde overholdt tilsynets praksis for anvendelse af prisdifferentiering og
prisharmonisering, idet forbrugerne ikke havde mulighed for at vælge betaling af pristillægget som
en del af den faste afgift, og at lemvig varmeværk a.m.b.a. som følge af forhandlingerne med
energitilsynet har annulleret de udstedte gældsbreve, finder retten ikke, at sagsøgerne har løftet be-
visbyrden for, at lemvig varmeværk a.m.b.a. ved fremsendelsen af de tilbudte betalingsmuligheder
eller i forbindelse med aftaleindgåelsen i øvrigt mod bedre vidende afgav urigtige oplysninger eller
fortiede oplysninger som lemvig varmeværk var vidende om var motiverende for sagsøgerne.
retten finder heller ikke, at forholdene ved aftalens indgåelse, aftalens indhold eller de i øvrigt se-
nere indtrufne omstændigheder i øvrigt giver grundlag at tilsidesætte den indgåede aftale om beta-
lingsformen som ugyldig efter aftalelovens §§ 33 eller 36, eller læren om urigtige/bristede forudsæt-
ninger. retten har herved lagt vægt på, at lemvig varmeværk a.m.b.a. var berettiget til at opkræve
gældsudligningsbeløbet enten som et engangsbeløb eller en løbende betaling over en årrække, at
sagsøgerne fik tilbud om betaling som et éngangsbeløb eller som en løbende periode over maksi-
malt 10 år, at sagsøgerne valgte afdragsordningen, og at de udstedte gældsbreve, der etablerede det
 personlige skyldforhold, først efterfølgende blev fremsendt til sagsøgerne, ligesom der efter annul-
leringen af gældsbrevene ikke længere består et personligt skyldforhold mellem sagsøgerne og
lemvig varmeværk a.m.b.a.
sammenfattende finder retten herefter ikke, at den mellem sagsøgerne og lemvig varmeværk
a.m.b.a. indgåede aftale om sagsøgernes valg af betalingsform og sagsøgernes efterfølgende beta-
ling af de opkrævede ydelser kan tilsidesættes som aftaleretligt ugyldig. idet aftalen om betalings-
formen er gyldig, har sagsøgerne ikke krav på tilbagebetaling af det allerede indbetalte beløb. det
kan heller ikke føre til andet resultat, at lemvig varmeværk a.m.b.a. efter energitilsynets tilkende-
givelse af 16. oktober 2015, har meddelt tilsynet, at varmeværkets praksis for opkrævningen af de
løbende ydelser fremover ændres, således at de vil blive opkrævet som en post på varmeregningen.
sagsøgtes påstand om frifindelse tages herefter til følge.
retten har besluttet, at ingen af parterne skal betale omkostninger til hinanden. retten har herved
lagt vægt på sagens økonomiske værdi, dens omfang og forløb, herunder at der af sagsøgerne oprin-
deligt både var nedlagt påstand om, at sagsøgte skulle udlevere det originale gældsbrev til sagsø-
gerne samt påstand om tilbagebetaling af de allerede betalte ydelser. sagsøgerne begrænsede dog
deres endelig påstand til alene at vedrøre kravet om tilbagebetaling, idet sagsøgte inden hovedfor-
handlingen annullerede og tilbageleverede de underskrevne gældsbreve. der er herved lagt vægt på,
at sagsøgte først tog bekræftende til genmæle overfor sagsøgernes påstand om annullering af gælds-
brevene ved den supplerende replik af 18. april 2016, ligesom gældebrevene først blev udleveret
den 24. maj 2016.
thi kendes for ret:
sagsøgte, lemvig varmeværk a.m.b.a., frifindes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger til den anden part.


text:
                             højesterets dom
                      afsagt torsdag den 13. september 2018
sag 62/2018
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t1
(advokat poul helmuth petersen)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 28. august 2017 og af østre
landsrets 8. afdeling den 16. januar 2018.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jon stokholm, vibeke rønne, jens peter
christensen, jan schans christensen og kristian korfits nielsen.
påstande
dommen er anket af tiltalte, t1, med påstand om afvisning af straffesagen, subsidiært ophæ-
velse af landsrettens dom og hjemvisning til fornyet behandling i landsretten, mere subsidiært
frifindelse og mest subsidiært formildelse.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse.
anbringender
t1 har anført navnlig, at tiltalerne i anklageskriftet ikke opfylder betingelserne i retsplejelo-
vens § 834, stk. 2, nr. 4. anklageskriftet er udformet uden fornøden præcision med hensyn til
angivelse af tid, geografi, omfanget af de enkelte handlinger og de involverede personer. den
manglende præcision i tiltalerne har i væsentlig grad hindret muligheden for fyldestgørende
tilrettelæggelse af hans forsvar, jf. den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 6,
og har konkret umuliggjort vurderingen af spørgsmålet om forældelse af strafansvaret. som
følge heraf bør straffesagen afvises.
                                                - 2 -
hvis højesteret ikke er enig heri, bør landsrettens dom ophæves og sagen hjemvises til forny-
et behandling i landsretten. det skyldes, at landsretten ikke burde have tilladt dokumentation
af politirapporterne vedrørende telefonisk afhøring af ham. betingelserne i retsplejelovens §
871, stk. 4, for undtagelsesvis at tillade dokumentationen var ikke opfyldt. karakteren af en
afhøringsrapport er – også i et tilfælde, hvor en tiltalt efterfølgende nægter at afgive forklaring
– afgørende for, om dokumentation skal tillades, jf. herved forbuddet mod selvinkriminering i
bl.a. den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 6. landsretten har i forbindelse
med tilladelsen til at dokumentere politirapporterne ikke overvejet betydningen af, at det ene-
ste andet reelle bevis i sagen var de helt generelle og ikke-verificerbare oplysninger i regnear-
ket, som uber b.v. udleverede til de hollandske skattemyndigheder, og hvis lovlige anven-
delse som bevis i sagen der var rejst spørgsmål om. der er heller ikke taget hensyn til, at afhø-
ringen ikke er sket ved personligt fremmøde, og at der ikke var en forsvarer til stede. han
blev på tidspunktet for den telefoniske afhøring ikke oplyst om retten til at have en forsvarer
til stede, selv om det må have stået klart for politiet, at forsvarerbeskikkelse efter sagens ka-
rakter kunne og ville ske. det kan efter landsrettens præmisser ikke udelukkes, at oplæsning
af politirapporterne har haft væsentlig betydning for landsrettens vurdering af skyldsspørgs-
målet.
strafansvaret for alle tre tiltaleforhold må anses for forældet. han blev gjort bekendt med sig-
telserne den 7. marts 2017, og forældelsesfristen er derfor tidligst afbrudt denne dag. de frem-
lagte oplysninger angiver ikke, hvornår kørslerne skulle have fundet sted, og det er derfor
ikke muligt at fastslå, om disse er foretaget før eller efter den 7. marts 2015. henset til karak-
teren af de handlinger, der er knyttet til overtrædelser af taxilovgivningen og færdselsloven, er
der ikke tilstrækkeligt grundlag for at betragte handlingerne som en fortsat forbrydelse. der
foreligger desuden ikke sådanne oplysninger, at det med tilstrækkelig sikkerhed kan konklu-
deres, om der har været afbrydelser mellem de forskellige kørsler og karakteren heraf. lands-
retten har ligesom byretten ved vurderingen af forældelsesspørgsmålet anvendt en formod-
ningsvurdering. denne vurdering, der i realiteten er knyttet til spørgsmålet om hans skyld, har
ført til, at mindst en af kørslerne er anset for at være udført efter den 7. marts 2015. dette er i
strid med uskyldsformodningen i bl.a. den europæiske menneskerettighedskonventions arti-
kel 6, stk. 2. som følge heraf skal der ske frifindelse.
                                                - 3 -
der skal også ske frifindelse, fordi de oplysninger, som skat modtog fra de hollandske skat-
temyndigheder, ikke har kunnet inddrages i sagen, da videregivelsen er sket i strid med artikel
16 i direktiv 2011/16/eu. det har formodningen imod sig, at det samtykke, som blev meddelt
i mail af 30. september 2016 fra den hollandske mlc-koordinator, på informeret vis er afgi-
vet i overensstemmelse med direktivets artikel 16, stk. 2. den grundlæggende betingelse for
anvendelse af oplysningerne er således ikke opfyldt. proceduren for meddelelse af samtykke
må således forudsætte, at den anmodende medlemsstat fremsender en specifik og detaljeret
anmodning, og at den anmodede medlemsstat foretager en konkret vurdering af, om der vil
kunne ske udveksling og anvendelse af oplysningerne til lignende formål i denne medlems-
stat. at dette ikke er sket, understøttes af sagens øvrige oplysninger, herunder breve af 25.
august 2016 og 27. juli 2017 fra de hollandske skattemyndigheder til uber b.v.
hvis højesteret imidlertid måtte komme til, at han kan straffes som sket, står den idømte bøde
ikke i passende forhold til lovovertrædelserne. ved fastsættelsen af bødeniveauet bør der ta-
ges væsentligt hensyn til, at tiltalen vedrører en periode i 2015, hvor uber b.v.’s forretnings-
koncept var under massiv medieomtale, og at der fra politisk side blev afgivet positive udta-
lelser om virksomhedens etablering i danmark. udenrigsministeriet ses således også gennem
invest in denmark at have bistået uber b.v. med etablering af kontor mv. først i 2016 blev
der afsagt domme om lovligheden af uber b.v.’s aktiviteter. han har således været i und-
skyldelig uvidenhed om reglerne i taxilovgivningen, og straffen bør som følge heraf bortfalde,
jf. straffelovens § 83. hvis højesteret ikke finder grundlag herfor, bør bøden nedsættes. der
er således ikke grundlag for at fastsætte bøden på baggrund af det indtjente beløb. den nye
taxilov (lov nr. 1538 af 19. december 2017), der trådte i kraft den 1. januar 2018, indeholder
regler om straffastsættelsen ved bl.a. taxikørsel uden tilladelse. straffen er fortsat bøde, og
lovforarbejderne indeholder detaljerede overvejelser om bødefastsættelsen. det fremgår bl.a.,
at der skal lægges vægt på indtjening, og der er samtidig en angivelse af, hvad der må opfattes
som en øvre grænse for skærpede bøder. grænsen går ved en fordobling eller tredobling af
normalbøden på 35.000 kr. i gentagelsestilfælde. lovforarbejderne må opfattes sådan, at der
ved fordobling eller tredobling af bøden tages tilstrækkeligt hensyn til en konkret økonomisk
vinding. landsrettens bødefastsættelse burde derfor være sket under hensyntagen til § 35 i
den nye taxilov, jf. herved straffelovens § 3, stk. 1. der bør også tages hensyn til, at anklage-
myndigheden ikke har nedlagt påstand om konfiskation af en konstateret fortjeneste. som
følge heraf er der ikke taget fornødent hensyn til, at der er sket fuld beskatning af hans indtje-
                                                 - 4 -
ning ved taxikørslerne, og at der ikke – som ved konfiskation af udbytte ved en strafbar hand-
ling – sker fornyet indkomstansættelse. herudover er der en væsentlig usikkerhed forbundet
med opgørelsen af indtjeningen i sagen.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at anklageskriftet i tilstrækkelig grad opfylder kra-
vene efter retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4. anklageskriftet indeholder eksakte oplysninger
om det anvendte køretøjs registreringsnummer, antallet af kørte ture og den opnåede indtje-
ning herved, ligesom det indeholder oplysninger om tid og sted angivet som ”løbende i 2015
fortrinsvis i storkøbenhavn”. tiltalte har dermed vidst, hvad tiltalerne mod ham gik ud på og
har haft mulighed for at tilrettelægge sit forsvar.
dokumentationen af tiltaltes forklaringer til politirapport udgør ikke en rettergangsfejl. det er
almindeligt antaget, at hvis retsplejelovens regler om afhøring, herunder § 752, stk. 1, er ble-
vet iagttaget i forbindelse med politiets afhøring af sigtede, kan forklaringen til politirappor-
ten dokumenteres i forbindelse med hovedforhandlingen, hvis tiltalte nægter at afgive forkla-
ring. da overtrædelsen ikke ville medføre højere straf end bøde, blev tiltalte ikke vejledt om
muligheden for at begære en forsvarer beskikket. dette er ikke et krav, jf. § 1, stk. 1, i be-
kendtgørelse nr. 467 af 26. september 1978 om vejledning af sigtede om adgangen til at be-
gære en forsvarer beskikket. en eventuel tilsidesættelse eller forkert anvendelse af reglerne
kan i denne sag i øvrigt ikke medføre ophævelse og hjemvisning, jf. retsplejelovens § 925,
stk. 1, jf. § 936. landsretten fandt tiltalte skyldig af de grunde, der var anført af byretten, og
med bemærkning om, at tiltalte heller ikke for landsretten havde ønsket at afgive forklaring.
tiltaltes forklaringer til politirapport blev ikke dokumenteret i byretten og kan dermed ikke
have indgået i byrettens vurdering af skyldsspørgsmålet. sagen ville således ikke have fået et
andet udfald, hvis dokumentationen ikke havde fundet sted.
der er ikke indtrådt forældelse af strafansvaret. den strafbare virksomhed har bestået af helt
ensartede og kontinuerlige handlinger med en sådan indre sammenhæng, at forudsætningerne
for at betragte dem som en fortsat forbrydelse er opfyldt. dette medfører, at forældelsesfristen
først begyndte at løbe fra ophøret af den sidste i rækken af udførte taxikørsler, og at der kan
ske domfældelse for samtlige taxikørsler, hvis blot en af dem har fundet sted efter den 7.
marts 2015. højesteret må her lægge det bevisresultat, der er fastlagt ved landsrettens dom, til
grund, jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, jf. § 912, stk. 1.
                                                 - 5 -
betingelserne i artikel 16, stk. 2, i direktiv 2011/16/eu for skats videregivelse af de mod-
tagne oplysninger til københavns politi er opfyldt, og der er dermed tale om et lovligt tilveje-
bragt bevis. højesterets vurdering af, om de hollandske myndigheder havde meddelt samtyk-
ke til, at de danske skattemyndigheder kunne videregive oplysningerne til andre danske myn-
digheder, herunder politiet, må ske på grundlag af landsrettens bevisresultat. landsretten til-
trådte, at samtykket må anses for udtrykkeligt og uden forbehold af nogen art. oplysningerne
var helt centrale for politiets opgave med at strafforfølge personer, der havde udført taxikørsel
i strid med reglerne, og skat kunne derfor med hjemmel i den dagældende persondatalovs §
8, stk. 2, nr. 3, lovligt udlevere listen med oplysninger om uber-chaufførerne til københavns
politi. hvis højesteret imidlertid måtte komme frem til, at oplysningerne er tilvejebragt i strid
med direktivets artikel 16, stk. 2, har tiltalte – uanset oplysningernes inddragelse i straf-
fesagen – haft adgang til en retfærdig rettergang, jf. den europæiske menneskerettigheds-
konventions artikel 6. forsvareren har haft mulighed for at anfægte såvel bevisets anvendelse
som dets pålidelighed, og både byretten og landsretten har taget stilling til forsvarerens an-
bringender. der er tale om et meget stærkt bevis, hvis pålidelighed og nøjagtighed, tiltalte har
haft mulighed for at sætte spørgsmålstegn ved, men ikke har anfægtet. oplysningerne er i
øvrigt udleveret frivilligt af uber b.v. til de hollandske myndigheder.
bødefastsættelsen bør ske med udgangspunkt i det indkørte beløb og under hensyntagen til, at
beløbet ikke er søgt konfiskeret i forbindelse med sagens behandling i retten. forarbejderne til
den nye taxilov (lov nr. 1538 af 19. december 2017) må forstås i overensstemmelse med straf-
felovens § 51, stk. 3, hvorefter der ved bødens fastsættelse bl.a. skal tages hensyn til den op-
nåede eller tilsigtede fortjeneste. samtidig skal bøden sikre, at en overtrædelse ikke kan betale
sig. det må anses for mest formålstjenligt, at bøden udmåles under hensyn til det indtjente
beløb med tillæg af 20 %.
supplerende sagsfremstilling
under henvisning til artikel 16, stk. 2, i direktiv 2011/16/eu har rigsadvokaten ved en rets-
hjælpsanmodning til de kompetente judicielle myndigheder i holland anmodet om at få op-
lyst, om det – i en situation som den foreliggende – er tilladt efter hollandsk lovgivning for de
hollandske skattemyndigheder at videregive oplysninger til andre hollandske myndigheder,
herunder det hollandske politi til brug for en straffesag.
                                               - 6 -
rigsadvokaten har den 14. august 2018 modtaget svar på denne retshjælpsanmodning. i svaret
henvises til en udtalelse af 13. august 2018, hvori er anført bl.a. (i dansk oversættelse):
     ”efter artikel 67 i loven om skatter og afgifter til staten (awr-loven) er oplysninger,
     der er indsamlet af skattevæsenet til brug for påligning og opkrævning af skatter og af-
     gifter, hemmelige. hovedreglen er, at oplysninger udelukkende må deles med andre,
     hvis formålet er påligning og opkrævning af skatter og afgifter.
     der findes en række undtagelser fra hovedreglen i awr-lovens artikel 67.
     1. hemmeligholdelsespligten gælder ikke, hvis der er en lovbestemmelse, der indehol-
         der en forpligtelse til at udlevere oplysninger. når anklagemyndigheden på grundlag
         af strafferetsplejelovens artikel 126nd udsteder et pålæg til skattevæsenet om at ud-
         levere oplysninger, skal skattevæsenet udlevere disse oplysninger til anklageren, og-
         så selvom det drejer sig om oplysninger, der indhentes til efterforskning af andre de-
         likter end skattedelikter. anklageren kan derpå udlevere disse oplysninger til politiet,
         således at politiet kan bruge oplysningerne i en efterforskning.
     2. hemmeligholdelsespligten gælder ikke, hvis en embedsmand i skattevæsenet under
         en skattemæssig efterforskning kommer i besiddelse af oplysninger, der hos ham
         vækker en mistanke om, at der er begået et (ikke skatterelateret) strafbart forhold,
         som ifølge loven skal anmeldes. her drejer det sig blandt andet om alvorlige delikter,
         som bringer statens sikkerhed i fare, sabotage, terroristiske aktiviteter, mord, mand-
         drab, voldtægt. også korrupt embedsførelse er omfattet af anmeldelsespligten.
     3. hemmeligholdelsespligten gælder heller ikke for delikter, som en embedsmand hos
         skattevæsenet kan (men ikke har lovpligt til at) indgive anmeldelse om. det er direk-
         tøren for fiod eller forbindelsesofficeren for anliggender vedrørende awr-loven,
         der bestemmer, om der indgives anmeldelse. der indgives i hvert fald anmeldelse om
         en række alvorlige delikter, såsom
         - formueforbrydelser (tyveri, bedrageri, underslæb, hæleri o.lign.) når de til forbry-
             delsen knyttede økonomiske interesser overstiger et beløb på € 25.000,-;
         - delikter, som udgør en direkte eller indirekte trussel mod folkesundheden, herun-
             der den mentale folkesundhed, og som er af erhvervsmæssig karakter. der sker i
             alle tilfælde anmeldelse af fremstilling af eller handel med børneporno, af er-
             hvervsmæssig dyrkning af hamp og af handel med hård narkotika;
         - modtagelse eller betaling af bestikkelse i det omfang, der er tale om en forbrydel-
             se i henhold til straffeloven;
         - hvidvaskning (efter opdagelse af usædvanlige transaktioner).
     konklusion:
     spørgsmålet om, om det for de nederlandske skattemyndigheder er tilladt at videregive
     oplysninger til andre nederlandske myndigheder, for eksempel til det nederlandske poli-
     ti til brug for en straffesag, kan besvares bekræftende. det nederlandske skattevæsen
     må godt videregive oplysninger til en anden forvaltningsmyndighed såsom politiet på
     grundlag af et pålæg fra anklagemyndigheden, eller når det drejer sig om (alvorlige)
     delikter.”
                                                - 7 -
der er endvidere fremlagt en udtalelse fra august 2018 fra uber b.v.’s hollandske advokat,
hvori der peges på proceduremæssige fejl, der angiveligt er begået i forbindelse med deling af
oplysninger om uber-chauffører mellem de hollandske skattemyndigheder, de danske skat-
temyndigheder og dansk politi.
retsgrundlag
rådets direktiv 2011/16/eu af 15. februar 2011 om administrativt samarbejde på beskat-
ningsområdet og om ophævelse af direktiv 77/799/eøf indeholder i artikel 16, stk. 1 og 2,
sålydende bestemmelser:
      ”1. oplysninger, der under en eller anden form videregives mellem medlemsstater i
      medfør af dette direktiv, er omfattet af tavshedspligt og nyder samme beskyttelse som
      den, der gælder for tilsvarende oplysninger i henhold til lovgivningen i den medlems-
      stat, der modtager dem. sådanne oplysninger kan anvendes til administration og hånd-
      hævelse af medlemsstaternes nationale love vedrørende de skatter, der er nævnt i artikel
      2.
      sådanne oplysninger kan også anvendes til ansættelse og håndhævelse af andre skatter
      og afgifter, der er omfattet af artikel 2 i rådets direktiv 2010/24/eu af 16. marts 2010
      om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med skatter, afgifter og
      andre foranstaltninger, eller til ansættelse og håndhævelse af obligatoriske sociale bi-
      drag.
      endvidere kan de anvendes i forbindelse med retslige og administrative procedurer, som
      kan medføre anvendelse af sanktioner, og som indledes på grund af overtrædelse af
      skattelovgivningen, med forbehold af generelle regler og bestemmelser om sagsøgtes og
      vidners rettigheder i sådanne procedurer.
      2. med tilladelse fra den kompetente myndighed i den medlemsstat, der videregiver
      oplysninger i henhold til dette direktiv, og kun i det omfang, dette er tilladt i henhold til
      lovgivningen i den medlemsstat, hvor den myndighed, der modtager oplysninger, er
      hjemmehørende, kan oplysninger og dokumenter, der modtages i henhold til dette direk-
      tiv, anvendes til andre formål end dem, der er nævnt i stk. 1. en sådan tilladelse gives,
      hvis oplysningerne kan anvendes til lignende formål i den medlemsstat, hvor den kom-
      petente myndighed, der videregiver oplysningerne, er hjemmehørende.”
lov om taxikørsel (lov nr. 329 af 14. maj 1997 med senere ændringer) er ophævet ved taxilo-
ven (lov nr. 1538 af 19. december 2017), der trådte i kraft den 1. januar 2018.
taxiloven indeholder bl.a. følgende bestemmelser:
      ”§ 3. der kræves tilladelse til at udføre erhvervsmæssig persontransport i biler.
                                                 - 8 -
     …
     § 24. erhvervsmæssig persontransport må kun udføres med biler, der er godkendt og re-
     gistreret til erhvervsmæssig persontransport.
     § 35. medmindre højere straf er forskyldt efter anden lovgivning, straffes med bøde
     den, der
     1) overtræder § 2, stk. 1, § 3, stk. 1 eller 8, § 4, stk. 2, § 5, stk. 1, § 6, stk. 2, § 7, stk. 1,
     § 8, stk. 2, § 9, stk. 2, § 10, § 20, stk. 1-9, § 21, stk. 3 eller 4, § 22, stk. 2, §§ 23-27, §
     37, stk. 2 eller 3, § 38 eller § 40, stk. 2, …
     …
     stk. 5. der kan ved udmåling af straffen efter stk. 1 lægges vægt på, hvilke økonomiske
     gevinster der er opnået eller forsøgt opnået ved den pågældende overtrædelse, og karak-
     teren af den begåede overtrædelse.”
om straffastsættelsen er der i de almindelige bemærkninger i forslaget til taxilov anført bl.a.
(folketingstidende 2017-18, tillæg a, lovforslag nr. l 24, s. 21 f.):
     ”2.11. straffebestemmelser
     2.11.1. gældende ret
     det nuværende bødeniveau for overtrædelse af taxiloven og bestemmelser udstedt i
     medfør heraf fremgår af rigsadvokatens meddelelse nr. 5/2009 om taxikørsel m.v., som
     senest er revideret den 17. december 2014. det følger af rigsadvokatens meddelelse, at
     anklagemyndigheden for chaufførernes vedkommende som udgangspunkt skal nedlæg-
     ge påstand om bødestraffe på mellem 500 kr. og 1.500 kr. med mulighed for en stigning
     til 3.500 kr. i tilfælde af gentagne overtrædelser. for vognmændenes vedkommende kan
     der blive tale om bødestraf, hvis disse er medansvarlige for chaufførers overtrædelser.
     bøderne er i sådanne tilfælde på samme niveau eller højere og indtil det dobbelte, hvis
     der er grundlag for dette.
     i tilfælde, hvor der foreligger flere overtrædelser til samtidig bedømmelse, skal der ned-
     lægges en samlet bødepåstand ud fra en konkret vurdering.
     på bus- og godskørselsområdet blev der ved lov nr. 1639 af 26. december 2013 indført
     anbefalede bødeniveauer på 5.000 kr. for mindre alvorlige overtrædelser, 15.000 kr. for
     alvorlige overtrædelser og på 35.000 kr. for mest alvorlige overtrædelser.
     2.11.2. transport-, bygnings- og boligministeriets overvejelser og den foreslåede ord-
     ning
     det fremgår af den politiske aftale om modernisering af taxiloven, at der skal udformes
     et bødekatalog med kriterier samt anbefalede bødeniveauer, således at disse bringes på
     niveau med bus- og godskørselsområdet.
                                               - 9 -
      det foreslås at hæve bødeniveauet generelt, således at det kommer til at svare til ni-
      veauet på bus- og godskørselsområdet. en sådan generel forhøjelse forventes at ville
      have en præventiv effekt.
      det foreslås videre, at der ved udmåling af straf for overtrædelse af denne lov eller af
      bestemmelser fastsat i medfør af denne lov ikke alene lægges vægt på, hvilke økonomi-
      ske gevinster, der er opnået eller forsøgt opnået ved den pågældende overtrædelse, men
      også hvorvidt overtrædelsens karakter er mindre alvorlig, alvorlig eller meget alvorlig.
      det foreslås således at indføre bøder på 5.000 kr. for mindre alvorlige overtrædelser, på
      15.000 kr. for alvorlige overtrædelser og på 35.000 kr. for meget alvorlige overtrædel-
      ser, jf. forslagets § 35, jf. bilag 1.
      det foreslås videre at indføre en bødesats på 5.000 kr. i de tilfælde, hvor der er tale om
      mindre alvorlige overtrædelser. der vil fx være tale om en mindre alvorlig overtrædelse,
      hvis kørselskontorets priser og priser for eventuelle tillægsydelser ikke fremgår af kør-
      selskontorets hjemmeside. bødens størrelse skal ses i lyset af overtrædelsens mindre al-
      vorlige karakter, idet passagererne i dette tilfælde udvendigt på bilen kan aflæse prisen
      for en tur på 10 km. ved den pågældende undladelse opnås ikke en uberettiget økono-
      misk vinding.
      meget alvorlige overtrædelser af loven, fx udførelse af erhvervsmæssig persontransport
      uden at have tilladelse hertil i henhold til § 3, stk. 1, i denne lov foreslås straffet med en
      bøde på 35.000 kr. bødens størrelse er udtryk for overtrædelsens meget alvorlige karak-
      ter samt den økonomiske gevinst, som overtræderen tilegner sig ved at tilsidesætte den-
      ne lovs krav til erhvervets standard og ikke mindst krav til udøvernes økonomiske og
      personlige kvalifikationer og habilitet.
      det foreslås, at bøder skal kunne overstige 35.000 kr., hvis der er tale om skærpende
      omstændigheder, fx hvis den ulovlige virksomhed er blevet udført gennem længere tid,
      eller hvis der er tale om gentagne overtrædelser.
      som udgangspunkt skal bødestraffens størrelse i forbindelse med skærpende omstæn-
      digheder afspejle det unddragne beløb eller den uberettigede vinding, som er opnået ved
      overtrædelsen. dette vil kunne medføre, at bøden for en overtrædelse, hvor der forelig-
      ger skærpende omstændigheder, vil kunne fordobles eller tredobles.
      fastsættelsen af straffen beror dog fortsat på domstolenes konkrete vurdering i det en-
      kelte tilfælde af samtlige omstændigheder i de konkrete sager. det angivne strafniveau
      kan således fraviges i både op- og nedadgående retning, hvis der i en konkret sag fore-
      ligger skærpende eller formildende omstændigheder, jf. herved de almindelige regler
      om straffens fastsættelse i straffelovens kapitel 10.”
af de specielle bemærkninger til taxilovens § 35 fremgår bl.a. (folketingstidende 2017-18,
tillæg a, lovforslag nr. l 24, s. 60 ff.):
      ”til § 35
      …
                                               - 10 -
     formålet med forslaget er at nedsætte antallet af overtrædelser af bestemmelserne i lov-
     forslaget.
     det foreslås, at bødeniveauet hæves betydeligt i forhold til niveauet for forhold omfattet
     af den gældende bestemmelse, således at det kommer på niveau med bødesatserne på
     bus- og godskørselsområdet. det foreslås således at indføre bøder på 5.000 kr. for min-
     dre alvorlige overtrædelser, på 15.000 kr. for alvorlige overtrædelser og på 35.000 kr.
     for meget alvorlige overtrædelser.
     det foreslås endvidere at der indføres bødesatser på 2.000 kr., 4.000 kr. og 8.000 kr. for
     chaufførers overtrædelse af konkrete bestemmelser i loven.
     forslagene til niveau for bødestraf for overtrædelse af de enkelte bestemmelser fremgår
     af bilag 1 til lovforslaget.
     som udgangspunkt skal bøden ved skærpende omstændigheder afspejle det unddragne
     beløb eller den uberettigede vinding, som er opnået ved overtrædelsen. dette vil kunne
     medføre, at bøden for en overtrædelse, hvor der foreligger skærpende omstændigheder,
     fx gentagne kørsler uden tilladelse, vil kunne fordobles eller tredobles.
     …
     det foreslås, at overtrædelse af forslagets § 3, stk. 1, om at erhvervsmæssig person-
     transport i biler indrettet til befordring af højst 9 personer, inkl. chaufføren, kun kan ud-
     føres på grundlag af tilladelse i henhold til dette lovforslag, straffes med bøde på 35.000
     kr. overtrædelse af det foreslåede i § 3, stk. 1, anses som en meget alvorlig overtrædel-
     se, idet kravet om en tilladelse er det grundlæggende krav til udførelse af erhvervsmæs-
     sig persontransport. overtrædelse heraf vil påføre de vognmænd, der har erhvervet sig
     en tilladelse og som følge heraf lever op til de krav, der stilles for at få tilladelsen, og
     som til stadighed lever op til disse krav, en uretmæssig konkurrence.
     …
     det foreslås i stk. 5, at der ved udmåling af straffen efter stk. 1 kan lægges vægt på
     hvilke økonomiske gevinster, der er opnået eller søgt opnået ved den pågældende over-
     trædelse, og karakteren af den begåede overtrædelse.
     de i bilag 1 foreslåede bødesatser, vil kunne fordobles eller tredobles, hvis der forelig-
     ger skærpende omstændigheder i forbindelse med overtrædelse af bestemmelser i denne
     lov.
     der bør ved udmåling af bødestraf tillige tages hensyn til omfanget af unddragne beløb
     og uberettiget vinding i forbindelse hermed.”
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstillinger
                                                 - 11 -
skat modtog medio september 2016 oplysninger fra de hollandske skattemyndigheder om
udbetalinger fra uber b.v., holland, til uber-partnere i danmark (uber-chauffører). disse
oplysninger blev i december 2016 videregivet til københavns politi, der efterfølgende rejste
tiltale mod bl.a. t1 for overtrædelse af taxilovgivningen (forhold 1 og 2) og færdselsloven
(forhold 3). ved landsrettens dom er t1 fundet skyldig efter anklageskriftet.
for højesteret angår sagen, om de rejste tiltaler i forhold 1-3 opfylder det præciseringskrav til
et anklageskrift, som fremgår af retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4, jf. stk. 1, nr. 3. der er
endvidere spørgsmål, om t1s forklaring til politirapport har kunnet dokumenteres under ho-
vedforhandlingen i landsretten. derudover angår sagen, om forholdene var forældede, da t1
blev sigtet den 7. marts 2017, og om de oplysninger fra uber b.v., som har dannet grundlag
for domfældelsen, kunne inddrages i sagen. endelig er der spørgsmål om straffastsættelsen.
afvisningspåstanden – anklageskriftets udformning
t1 blev i forhold 1 tiltalt for overtrædelse af lov om taxikørsel § 16, stk. 1, nr. 1, jf. § 1, stk. 1,
ved ”løbende i 2015 fortrinsvis i storkøbenhavn at have udført taxikørsel i alt 399 ture med
personbil reg.nr. ... uden tilladelse og uden at betingelserne for samkørselsarrangement, der
ikke kræver tilladelse, var opfyldt, jf. bekendtgørelse nr. 405 af 8. maj 2012 om taxikørsel § 1,
idet kørslerne blev udført mod vederlag, der ikke alene var godtgørelse for de med kørslen
direkte forbundne omkostninger, idet passagerne betalte til uber for kørslerne, hvorefter uber
afregnede med tiltalte, der fik indbetalt 40.078 kr. på en bankkonto.” han blev endvidere i
forhold 2 tiltalt for overtrædelse af bekendtgørelse om særlige krav til taxier mv. § 18, stk. 1,
jf. § 1, ved at have udført de omhandlede taxikørsler, selv om det anvendte køretøj ikke var
godkendt og registreret hertil, og i forhold 3 tiltalt for overtrædelse af færdselslovens § 117 d,
stk. 2, jf. § 56, stk. 1, 1. pkt., ved at have udført taxikørslerne uden at have erhvervet kørekort
til erhvervsmæssig personbefordring.
højesteret finder, at anklageskriftet indeholder en tilstrækkelig og tydelig beskrivelse af tilta-
leforhold 1-3, så tiltalte har haft reel mulighed for at vide, hvad tiltalen går ud på, og således
har kunnet tilrettelægge sit forsvar forsvarligt. anklageskriftet lever dermed op til præcise-
ringskravet i retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4, jf. stk. 1, nr. 3, og til de krav, der stilles efter
artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention.
                                                - 12 -
t1s påstand om straffesagens afvisning tages herefter ikke til følge.
påstanden om ophævelse og hjemvisning – dokumentation af politirapporter
under hovedforhandlingen i landsretten fik anklagemyndigheden i medfør af retsplejelovens
§ 871, stk. 4, tilladelse til at dokumentere politirapporter af 7. marts 2017 med t1s forklaring
angående forhold 1-3. baggrunden herfor var, at han ligesom i byretten ikke ønskede at udtale
sig under hovedforhandlingen, men havde udtalt sig til politiet, da han blev sigtet og afhørt
vedrørende forhold 1-3 den 7. marts 2017. forud for afhøringen var han blevet gjort bekendt
med, at han ikke havde pligt til at udtale sig til politiet, jf. retsplejelovens § 752, stk. 1.
politirapporterne er således optaget under iagttagelse af retsplejelovens regler. der stilles ikke
krav om, at politiet i bødesager skal vejlede om muligheden for eventuelt at få beskikket en
forsvarer i henhold til retsplejelovens § 732, jf. herved § 1, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 467 af
26. september 1978 om vejledning af sigtede om adgangen til at begære en forsvarer beskik-
ket.
højesteret finder på den anførte baggrund, at landsretten ikke har tilsidesat retsplejelovens §
871, stk. 4, ved at tillade dokumentation af politirapporterne. landsretten har herved heller
ikke handlet i strid med artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention. det be-
mærkes, at t1s forklaring til politirapport ikke er anvendt som det eneste eller det væsentlig-
ste bevis mod ham.
t1s påstand om ophævelse af landsrettens dom og hjemvisning af sagen til fornyet behand-
ling i landsretten tages herefter ikke til følge.
frifindelsespåstanden – forældelse og videregivelse af oplysninger
om forældelse
landsretten har af de grunde, der er anført af byretten, fundet det bevist, at t1 i løbet af 2015
udførte 399 taxikørsler, og at mindst en af kørslerne har fundet sted efter den 7. marts 2015,
og dermed mindre end to år før han blev sigtet.
                                               - 13 -
denne bevismæssige vurdering kan ikke efterprøves af højesteret, jf. retsplejelovens § 933,
stk. 2, jf. § 912, stk. 1, nr. 4, modsætningsvis. spørgsmålet er herefter, om taxikørslerne udgør
en sammenhængende række af lovovertrædelser, således at forældelsesfristen for alle hand-
linger under ét skal regnes fra ophøret af den sidste strafbare handling (fortsat forbrydelse).
højesteret tiltræder, at de overtrædelser af taxilovgivningen og færdselsloven, som t1 er
dømt for, må anses for en række ensartede og kontinuerlige handlinger med en sådan indre
sammenhæng, at de udgør en fortsat forbrydelse, og at der således på tidspunktet for sigtel-
serne den 7. marts 2017 ikke var indtrådt forældelse af strafansvaret, jf. straffelovens § 93,
stk. 1, nr. 1, sammenholdt med § 94, stk. 1 og 5.
som nævnt har landsretten tiltrådt byrettens bevisvurdering, hvorefter mindst en af kørslerne
har fundet sted efter den 7. marts 2015. som begrundelse herfor har byretten henvist til, at det
henset til antallet af kørsler har formodningen for sig, at mindst en af kørslerne har fundet sted
efter det nævnte tidspunkt, og at t1 ikke har ønsket at udtale sig i sagen. højesteret finder, at
byretten ikke herved har opstillet en formodningsregel, men at byretten har foretaget en kon-
kret bevisbedømmelse baseret på objektivt funderede forhold og på den baggrund har fundet
det tilstrækkeligt godtgjort, at mindst en af de udførte taxikørsler har fundet sted efter den 7.
marts 2015. højesteret finder herefter, at landsretten ved at tiltræde byrettens begrundelse for,
at mindst en af kørslerne har fundet sted efter den 7. marts 2015, ikke har foretaget en bevis-
mæssig vurdering af forældelsesspørgsmålet i strid med uskyldsformodningen som udtrykt i
artikel 6, stk. 2, i den europæiske menneskerettighedskonvention.
om videregivelse af oplysninger
som anført af landsretten fik skat den 30. september 2016 tilladelse fra de hollandske skat-
temyndigheder til, at oplysninger om personer, der i danmark havde kørt som uber-chauf-
fører, kunne videregives til andre danske myndigheder. tilladelsen blev meddelt uden be-
grænsninger og omfattede dermed bl.a. videregivelse af oplysningerne til dansk politi til brug
for strafferetlig forfølgning. højesteret finder, at den efterfølgende korrespondance, herunder
mellem de hollandske skattemyndigheder og uber b.v. og selskabets hollandske advokat og
mellem rigsadvokaten og de hollandske myndigheder, ikke kan føre til en ændret vurdering
af den meddelte tilladelse til skat.
                                                   - 14 -
efter sagens oplysninger kan det lægges til grund, at skats videregivelse af oplysninger til
københavns politi har været nødvendig for politiets strafforfølgning af personer, der har over-
trådt taxilovgivningen og færdselsloven. der var derfor hjemmel til videregivelsen i den da-
gældende persondatalovs § 8, stk. 2, nr. 3.
højesteret finder herefter, at det var berettiget, at de oplysninger, som skat modtog fra de
hollandske skattemyndigheder, indgik i straffesagen mod t1.
konklusion vedrørende frifindelsespåstanden
højesteret tager herefter ikke t1s frifindelsespåstand til følge.
straffastsættelsen
landsretten har ved strafudmålingen lagt vægt på karakteren af de begåede forhold, og at der
er tale om et betydeligt antal kørsler til samtidig pådømmelse. landsretten har under disse
omstændigheder fastsat bøden med udgangspunkt i det af uber udbetalte beløb.
henset til, at anklagemyndigheden ikke har nedlagt påstand om konfiskation, tiltræder høje-
steret, at bøden under de anførte omstændigheder er fastsat med udgangspunkt i det udbetalte
beløb.
t1 er idømt en bøde på 40.000 kr. allerede som følge af størrelsen af bøden finder højesteret
ikke grundlag for at nedsætte bøden som følge af ikrafttrædelsen den 1. januar 2018 af nye
regler om straffastsættelse i taxiloven (lov nr. 1538 af 19. december 2017), jf. princippet i
straffelovens § 3, stk. 1, se herved højesterets samtidige domme i sag 63/2018 og sag
64/2018.
der foreligger ikke andre grunde til at formilde straffen eller for at lade den bortfalde som
følge af undskyldelig uvidenhed om retsreglerne, jf. straffelovens § 83.
højesteret finder herefter, at den idømte bøde på 40.000 kr. med forvandlingsstraf af fængsel i
20 dage er passende. straffen fastsættes for så vidt angår forhold 1 og 2 tillige under henvis-
ning til § 35, stk. 1, nr. 1, jf. § 3, stk. 1, og § 24 i taxiloven (lov nr. 1538 af 19. december
2017).
                                            - 15 -
samlet konklusion
højesteret stadfæster landsrettens dom.
                                    thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
tiltalte skal betale sagens omkostninger for højesteret.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                      højesterets kendelse
                           afsagt tirsdag den 12. marts 2013
sag 276/2012
det danske stålvalseværk a/s under konkurs
(advokat ulrik christrup)
mod
a m.fl.
(advokat thomas arleth for alle)
i tidligere instanser er truffet beslutninger af retten i hillerød den 22. november 2011 og af-
sagt kendelse af østre landsrets 9. afdeling den 30. marts 2012.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: poul søgaard, jytte scharling og jens peter
christensen.
østre landsrets kendelse, hvorved der skete afvisning af kære af byrettens fastsættelse af
sagsomkostninger, er med procesbevillingsnævnets tilladelse, indbragt for højesteret af det
danske stålvalseværk a/s under konkurs.
påstande
kærende, det danske stålvalseværk a/s under konkurs, har principalt nedlagt påstand om, at
hver af de indkærede, a m.fl., skal betale et beløb i sagsomkostninger, som væsentligt over-
stiger 7.000 kr., subsidiært at kæresagerne hjemvises til realitetsbehandling ved landsretten.
de indkærede har principalt påstået stadfæstelse af landsrettens kendelse, subsidiært hjem-
visning og mere subsidiært stadfæstelse af retten i hillerøds afgørelser af 22. november
2011.
                                                - 2 -
anbringender
det danske stålvalseværk a/s under konkurs har gjort gældende, at en ordlydsfortolkning af
retsplejelovens § 389, stk. 2, fører til, at retten i hillerøds sagsomkostningsafgørelser af 22.
november 2011 ikke er omfattet af bestemmelsen. de ni indkærede har i fællesskab anlagt én
retssag mod stålvalseværket og er samlet pålagt at betale 63.000 kr. i sagsomkostninger. det
fremgår af forarbejderne til bestemmelsen, at det ikke har været tanken, at retten i hillerøds
omkostningsfastsættelse skulle være omfattet, jf. ft 1989-90, tillæg a, sp. 784-785, hvorefter
en appellant ved anke kan lægge flere mindre krav sammen. i den aktuelle sag består stål-
valseværkets krav på sagsomkostninger af flere mindre krav, der tilsammen overstiger 10.000
kr. bestemmelsen i § 389, stk. 2, er endvidere en undtagelse til hovedreglen om fri kære-
adgang i § 389, stk. 1, hvorfor det kræver sikker hjemmel at anse sagsomkostningsafgørel-
serne for omfattet af § 389, stk. 2.
til støtte for den principale påstand har det danske stålvalseværk a/s under konkurs navnlig
anført, at der har været tale om en meget langvarig og omfattende sagsbehandling med bl.a.
forelæggelse for retslægerådet og indhentelse af udtalelser fra arbejdsskadestyrelsen. til
støtte for den subsidiære påstand har det danske stålvalseværk gjort gældende, at sagen må
hjemvises til realitetsbehandling ved landsretten, hvis højesteret ikke finder at kunne tage
stilling til størrelsen af sagsomkostningerne.
de indkærede har til støtte for den principale påstand gjort gældende, at landsrettens kendelse
er baseret på en korrekt fortolkning af retsplejelovens § 389, stk. 2. selv om der er tale om, at
en flerhed af sagsøgere har anlagt sag mod en sagsøgt, så blev sagerne undervejs sluttet for
nogles vedkommende og afsluttende forligt eller hævet for de resterendes vedkommende,
hvorfor det er korrekt, når landsretten fortolker retsplejelovens § 389, stk. 2, således, at der er
tale om individuelle omkostningsafgørelser i individuelle sager.
til støtte for den subsidiære påstand har de indkærede anført, at kæresagen for højesteret
alene vedrører det principielle spørgsmål om landsrettens afvisning. finder højesteret, at der
ikke i retsplejelovens § 389, stk. 2, er hjemmel til at afvise kæremålet, bør højesteret hjem-
vise sagen til landsretten og ikke træffe afgørelse om størrelsen af de tilkendte omkostninger.
                                              - 3 -
de indkærede har endelig gjort gældende, at det danske stålvalseværk a/s under konkurs er
fuldt kompenseret gennem de beløb, som retten i hillerød har tilkendt.
landsretten har henholdt sig til afgørelsen.
højesterets begrundelse og resultat
kærende er ved retten i hillerøds beslutninger af 22. november 2011 blevet tilkendt et om-
kostningsbeløb på 7.000 kr. hos hver af de indkærede. herefter findes kære af omkostnings-
afgørelserne at kræve tilladelse fra procesbevillingsnævnet, jf. retsplejelovens § 389, stk. 2.
højesteret stadfæster derfor landsrettens kendelse om afvisning af kæresagen.
                                       thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.