text:
                             højesterets dom
                        afsagt mandag den 30. oktober 2017
sag 249/2016
(2. afdeling)
koda
(advokat peter schønning)
mod
fof københavn
(advokat dan terkildsen)
i tidligere instans er afsagt dom af sø- og handelsretten den 29. august 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jon stokholm, vibeke rønne, jens peter
christensen, oliver talevski og kristian korfits nielsen.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
anbringender
koda har vedrørende spørgsmålet om offentlig fremførelse supplerende anført bl.a., at musik-
afspilningen på fof københavns motions- og dansehold altovervejende foregår ved, at in-
struktøren forbinder sin mobiltelefon til en streamingtjeneste, f.eks. spotify, som instruktøren
har abonnement på, og herfra spiller musik via højttalere i lokalet. fof københavn har reelt
karakter af en kursusvirksomhed, og deltagerne er lige så lidt foreningsmedlemmer som
”medlemmerne” i et almindeligt kommercielt fitnesscenter. fof københavn taler selv om
”tilmelding/tilmeldte” og ”deltagere”, og kursusdeltagerne karakteriseres ikke som ”med-
lemmer”. de tilmeldte deltager i aktiviteter, som de betaler for. i f.eks. en gymnastikforening
er det medlemmerne selv, der er arrangører, og medlemmerne er således med til at bestemme,
                                               - 2 -
hvilke hold der skal udbydes, hvordan aktiviteten skal tilrettelægges mv. det er ikke tilfældet
hos fof københavn, og dette taler også for, at der er tale om offentlig fremførelse.
fof københavn har heroverfor supplerende anført bl.a., at det forhold, at der er fri adgang
for alle til at tilmelde sig foreningens motions- og dansehold, ikke er ensbetydende med, at
der sker offentlig fremførelse af musik på disse hold. der er ikke grundlag for at skelne mel-
lem lokale gymnastikforeninger og fof-lokalforeninger, når det gælder antallet af deltagere
på motions- og dansehold. dansk idrætsforbund, danske gymnastik- og idrætsforeninger
samt dansk firmaidrætsforbund har tilsammen ca. 4.000.000 medlemmer, mens alle oplys-
ningsforbund tilsammen har ca. 700.000 deltagere. der er stor forskel på størrelsen af de loka-
le fof-foreninger. en samlet vurdering af de forhold, som gør sig gældende i denne sag, fører
til, at der på samme måde som i navnlig u 2004.2134 h ikke er grundlag for at anse fof kø-
benhavns musikfremførelse som offentlig fremførelse. der anvendes fortsat i stort omfang
musikafspilning fra cd’er på fof københavns motions- og dansehold.
supplerende sagsfremstilling
der er fremlagt udskrifter af spotify-playlister for instruktører, som underviser i ”mave-
baller-lår”, ”babygymnastik”, ”barretræning”, ”pilates”, ”barre-yoga” og ”rygtræning”
hos fof københavn.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om fof københavn skal betale vederlag til koda for afspilning af musik på en
række danse- og motionshold.
efter ophavsretslovens § 2, stk. 1, medfører ophavsret til et musikværk, med de i loven angiv-
ne indskrænkninger, eneret til at råde over værket ved at gøre det tilgængeligt for almenhe-
den. et værk gøres tilgængeligt for almenheden bl.a. ved, at værket fremføres offentligt, jf. §
2, stk. 3, nr. 3.
der er i § 2, stk. 4, nr. 1 og 2, givet eksempler på, hvad der skal anses som offentlig fremfø-
relse efter § 2, stk. 3, nr. 3. af bestemmelsen i § 2, stk. 4, nr. 1, fremgår, at der også er tale om
offentlig fremførelse, hvis der sker trådbunden eller trådløs overføring af musikværker til al-
menheden.
                                                - 3 -
§ 2, stk. 4, nr. 1, blev indsat ved lov nr. 1051 af 17. december 2002 for at gennemføre artikel
3 i infosoc-direktivet (direktiv 2011/29/ef) i dansk ret. direktivet omfatter ikke ”direkte
fremførelse”, hvilket der bl.a. er tale om, hvis der ikke streames musik, men derimod afspilles
musik, der er lagret (downloaded) på et medium, som instruktøren selv har med, f.eks. cd’er,
usb-stik, telefon eller computer. bestemmelsen i § 2, stk. 4, nr. 1, blev indsat af lovtekniske
hensyn og indebar ikke nogen ændring med hensyn til, hvad der uden for direktivets område
er gældende ret vedrørende offentlig fremførelse, jf. folketingstidende 2002-03, tillæg a,
lovforslag nr. l 19, s. 241. højesteret finder i lyset heraf, at der ikke er grundlag for at anven-
de de kriterier, der efter eu-domstolens praksis har betydning for, hvornår der er tale om
overføring til almenheden, på vurderingen af, hvornår der uden for direktivets område er tale
om offentlig fremførelse (i form af ”direkte fremførelse”) efter ophavsretslovens § 2, stk. 3,
nr. 3.
for så vidt angår musikafspilningen på de danse- og motionshold hos fof københavn, som
sagen angår, finder højesteret efter de foreliggende oplysninger ikke fornødent grundlag for
at fastslå, at musikafspilningen finder sted på en måde som omhandlet i § 2, stk. 4, nr. 1.
højesteret har ved dom af 28. maj 2004 (ufr 2004.2134) fastslået, at musikafspilning på lo-
kale gymnastikforeningers træningshold ikke har karakter af offentlig fremførelse efter op-
havsretslovens § 2, stk. 3, nr. 3.
højesteret finder, at der i den nævnte henseende ikke er grundlag for at behandle den musik-
afspilning, som finder sted på de pågældende danse- og motionshold hos fof københavn,
anderledes end musikafspilning i forbindelse med lokale gymnastikforeningers træningshold.
der er herved navnlig lagt vægt på, at fof københavn er en forening, hvis virksomhed er
folkeoplysning. dette indebærer efter lovgivningen, at foreningen ikke må drives i kommer-
cielt øjemed, og at et eventuelt overskud skal anvendes til folkeoplysende formål. musikan-
vendelsen på danse- og motionshold hos fof københavn er et væsentligt element i forbindel-
se med de pågældende aktiviteter, men musikken er ikke det primære. danse- og motionshol-
dene består af et mindre antal deltagere i en lukket kreds. deltagelse forudsætter således til-
                                               - 4 -
melding til et bestemt hold for en sæson, og det er ikke muligt fra gang til gang at vælge hold,
ligesom der ikke uden godkendelse fra fof københavn kan skiftes hold i en sæson.
den i sagen omhandlede musikanvendelse kan således ikke anses for offentlig fremførelse, jf.
ophavsretslovens § 2, stk. 3, nr. 3.
højesteret stadfæster med denne begrundelse sø- og handelsrettens dom.
                                     thi kendes for ret:
sø- og handelsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal koda betale 25.000 kr. til fof københavn.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                       afsagt torsdag den 5. december 2013
sag 204/2013
(2. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t
(advokat lise holten, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 26. oktober 2012 og af østre
landsrets 10. afdeling den 10. april 2013.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, jon stokholm, michael
rekling, hanne schmidt og jan schans christensen.
påstande
dommen er anket af tiltalte, t, med påstand om formildelse af straffen og om frifindelse for
konfiskationspåstanden på nærmere angivne betingelser.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
t har ifølge københavns byrets retsbog for den 7. august 2012 forklaret, at repetérriflen
havde ligget oppe under et forsænket loft i lejligheden, men var blevet taget ned i forbindelse
med, at han skulle rydde op i lejligheden. da politiet kom ind, stod riflen op ad et skab, hvor
den havde stået et par dage. riflen var en tysk riffel fra 2. verdenskrig. hans farfar har selv
forarbejdet skæftet til riflen, der havde tilhørt hans far, som var død for ca. 2½ år siden. ved
farens død overtog moren riflen, og efter morens død 10 måneder senere, fik han riflen. han
beholdt riflen, fordi den havde affektionsværdi for ham. den har aldrig været affyret i hans
                                               - 2 -
ejertid. han har selv været militærnægter og har aldrig været interesseret i våben. det var
hans mening at søge om tilladelse til riflen, men han fik det ikke gjort, bl.a. fordi han fik en
depression efter forældrenes død.
i undersøgelse af 10. september 2012 foretaget i medfør af retsplejelovens § 808 hedder det
bl.a.:
       ”t flyttede hjemmefra som 26-årig.
       begge ts forældre er afdøde og han har ikke kontakt til den øvrige familie.
       t gik i børnehaveklasse - 9. klasse i hedehusene. efter at have afsluttet folkeskolen,
       færdiggjorde han en basisuddannelse indenfor jern og metal og kom herefter i lære
       som automekaniker. han afsluttede dog uddannelsen uden svendebrev på grund af
       uoverensstemmelser mellem ham og hans chef. t gik herefter på alternativt rytmisk
       konservatorium, arbejdede som pædagogmedhjælper, tog tre hf enkeltfag og arbej-
       dede som rengøringsassistent i nogle år. i 1997 blev han uddannet sosu-assistent og
       arbejdede herefter i hjemmeplejen, afbrudt af et år som rengøringsassistent, frem til
       2012, hvor han blev fyret fra hjemmeplejen på grund af nedskæringer. t er på nuvæ-
       rende tidspunkt uden beskæftigelse.
       forespurgt om fremtidsplaner oplyser t, at han ønsker at få et arbejde, men at han er i
       tvivl om, hvorvidt han ønsker et arbejde indenfor hjemmeplejen igen, eller om han
       hellere vil arbejde indenfor musikken eller noget andet.
       t har haft et par kortere forhold og er i øjeblikket single. t har ikke børn.
       t bor alene i en 53 m2 stor 2-værelses ejerlejlighed…
       t mener, at hans økonomi hænger fint sammen.
       t har en ejerlejlighed som er vurderet til ca. kr. 950.000,- og ejer en motorcykel som
       kan sælges for under kr. 5.000,-. t har en samlet gæld på i alt ca. kr. 470.000,-.
       t spiller meget musik og bruger al sin overskydende tid på dette. han spiller i to trioer
       og synger i et gospelkor. han har tidligere trænet karate og overvejer at begynde på
       dette igen for at komme i bedre form. t har en forholdsvis lille vennekreds som mest
       består af musikere, og han beskriver et par af dem som værende hans nære venner.
       t beskriver sit fysiske helbred som godt. han lider dog af permanent tinnitus på det ene
       øre, men har efterhånden lært at leve med det.
       t fortæller, at han oplever at han har det godt psykisk, men at han tidligere har haft en
       depression i forbindelse med hans moders død. han fik angst og havde andre sympto-
       mer, men klarede sig selv ud af det. da han var i lære på et autoværksted fik han et nerve-
                                                - 3 -
       sammenbrud, men var ligeledes ikke i behandling i den forbindelse. t har aldrig været i
       kontakt med en psykolog eller psykiater.
       t oplyser, at han første gang prøvede at drikke alkohol da han var omkring 13-14 år.
       han har aldrig brudt sig om at være meget fuld og har aldrig haft trang til at drikke
       meget…
       t prøvede da han var ca. 25 år at ryge hash. herefter røg han det meget sjældent og det
       er mange år siden han har røget det sidst. aktuelt har t ikke noget misbrug af eufori-
       serende stoffer.
       t fremstod venlig og imødekommende. han fortalte åbent om sine forhold og medvir-
       kede villigt til undersøgelsens gennemførsel.
       …
       konklusion:
       såfremt retten finder, at den verserende sag kan afgøres med en hel eller delvis betinget
       dom med vilkår om samfundstjeneste, skønnes t egnet til at modtage en sådan afgø-
       relse, hvortil det skal anbefales, at der knyttes vilkår om tilsyn af kriminalforsorgen i
       prøvetiden.
       finder retten, at sagen kan afgøres med en betinget dom uden vilkår om samfundstjeneste,
       skal det anbefales, at der hertil alene knyttes vilkår om prøvetid.”
det er under hovedforhandlingen for højesteret oplyst, at t igen er i beskæftigelse.
t er ikke tidligere straffet.
højesterets begrundelse og resultat
t er fundet skyldig i på sin bopæl at have været i besiddelse af en repetérriffel uden politiets
tilladelse. riflen lå først oppe under et forsænket loft og stod senere på stuegulvet i hans lej-
lighed. han var ikke i besiddelse af ammunition til riflen.
højesteret tiltræder, at t herved har overtrådt våbenloven under skærpende omstændigheder,
idet våbnet blev opbevaret uforsvarligt, jf. våbenlovens § 10, stk. 1, jf. § 2, stk. 1, jf. § 1, stk.
1, nr. 1.
som anført i højesterets domme af 15. november 2010 (ufr 2011 side 494, 498 og 504) bør
straffen for overtrædelse af våbenlovens § 10, stk. 1, i et tilfælde som det foreliggende, hvor
der foreligger skærpende omstændigheder, som udgangspunkt fastsættes til fængsel i 4-6 må-
neder. det er endvidere i sådanne tilfælde udgangspunktet, at straffen skal være ubetinget.
                                                - 4 -
efter en samlet vurdering af forholdets karakter finder højesteret den udmålte straf af fængsel
i 4 måneder passende bestemt.
t er ustraffet og er uden tilknytning til et kriminelt miljø. hans personlige forhold er gode, og
han er igen i beskæftigelse. riflen har han arvet, og den har affektionsværdi for ham, men han
har i øvrigt været militærnægter og aldrig interesseret sig for våben. han har aldrig brugt rif-
len og har ingen ammunition til denne. det var hans mening at søge om våbentilladelse til
riflen, men bl.a. på grund af en depression efter forældrenes død fik han det ikke gjort. på
denne baggrund finder højesteret det forsvarligt, at straffen undtagelsesvis gøres betinget på
vilkår som nedenfor bestemt.
højesteret tiltræder landsrettens bestemmelse om konfiskation af riflen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at straffen gøres betinget på vilkår af, at t i en
prøvetid på 1 år fra denne højesteretsdom ikke begår strafbart forhold.
statskassen skal betale sagens omkostninger for landsret og højesteret.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                           afsagt tirsdag den 21. juni 2011
sag 114/2009
(1. afdeling)
b
(advokat henrik krebs)
mod
ankestyrelsen
(kammeradvokaten ved advokat benedicte galbo)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 19. afdeling den 16. marts 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: asbjørn jensen, jytte scharling, vibeke rønne,
hanne schmidt og lars hjortnæs.
påstande
appellanten, b, har gentaget sin påstand.
indstævnte, ankestyrelsen, har påstået stadfæstelse.
anbringender
b har for højesteret om mengraden særlig anført, at de sygdomme/tilstande, som ankestyrel-
sen har nævnt i sin afgørelse af 15. november 2004 vedrørende varigt men, skal medføre en
højere mengrad end 15 %, idet overvejende sandsynlighed ikke taler imod, at flere af disse
sygdomme/tilstande, end ankestyrelsen har lagt til grund, er forårsaget af arbejdsulykken.
b har om erhvervsevnetabet særlig anført, at de forventninger om nedsættelse af hans er-
hvervsevne, hvis arbejdsulykken ikke var sket, som ankestyrelsen har anført i afgørelsen af
12. august 2005, bygger på et utilstrækkeligt og usikkert grundlag. der er ikke noget grundlag
                                                - 2 -
for at antage, at hans diabetes, som var og er velreguleret, ville have medført nedsat
arbejdsevne. det er ikke nærmere beskrevet, i hvilket omfang nervebetændelse skulle
nedsætte arbejdsevnen. slidgigt og overvægt havde endvidere ikke givet ham problemer før
arbejdsulykken.
arbejdsulykken indebar, at han blev påført et stød af betydelig styrke, og det kan ifølge det
foretagne syn og skøn have haft en styrke over 30.000 volt og 600 milliampere, som ifølge
retslægerådets erklæringer medfører risiko for død og varig helbredsskade. påvirkningen ved
arbejdsulykken har derfor været egnet til at frembringe væsentlige gener.
hans erhvervsevnetab er 100 %, idet han er ude af stand til at udføre nogen form for arbejde.
retslægerådets erklæringer viser, at betingelserne for at nedsætte erstatningerne for henholds-
vis varigt men og erhvervsevnetab ikke er opfyldt, idet rådet alene fastslår, at diabetestilstan-
den ikke er en følge af arbejdsulykken, mens det ikke er klart, hvad der er årsag til de øvrige
sygdomme/tilstande.
ankestyrelsen har særlig anført, at det er godtgjort, at en del af bs lidelser er uden sammen-
hæng med arbejdsulykken, og at styrelsen derfor har været berettiget til at foretage en
fordeling af erhvervsevnetabet for de lidelser, som utvivlsomt ikke skyldtes arbejdsulykken,
og de lidelser, som var forårsaget af eller i hvert fald ikke bevisligt var uden
årsagssammenhæng med arbejdsulykken. der er ikke godtgjort et grundlag for at ændre den
fordeling, som ankestyrelsen har foretaget for så vidt angår varigt erhvervsevnetab, eller for
at tilsidesætte styrelsens fastsættelse af det varige men, der er sket på grundlag af en rent me-
dicinsk vurdering af følgerne af arbejdsskaden.
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet supplerende forklaringer af b og poul jennum.
b har forklaret bl.a., at han kun havde få forsømmelser fra arbejdet inden sit uheld. således
husker han kun at have haft en enkelt sygedag i de fem år, han var ansat forinden ulykken.
han har eksempelvis aldrig været sygemeldt med rygproblemer. dengang han var på ar-
bejdsmarkedet og inden ulykken, overvejede han ikke på noget tidspunkt at stoppe eller at gå
                                             - 3 -
på nedsat tid. han var kun 52 år, da ulykken skete. han regnede umiddelbart med at gå på
pension som 65-årig. da han var på arbejdsmarkedet vejede han omkring 100 kg, og det var
den vægt, han havde på tidspunktet for ulykken. i tiden derefter tog han cirka 5 kg på. i dag
vejer han mellem 90 og 92 kg. han har altid været kraftig af bygning. han har aldrig haft
problemer med at arbejde på grund af sin vægt. han har aldrig fra sin læge fået nogen henstil-
ling om at tabe sig.
han fik stød ved ulykken, idet han rørte på olierørets yderste ende, som var af metal. da han
fik stød, faldt han sammen på gulvet øjeblikkeligt nærmest på samme måde, som når man
skyder en ko. han mistede bevidstheden, og han kan ikke sige noget om, hvor længe han var
uden bevidsthed. da han vågnede, havde han tisset i bukserne. det gjorde ondt i hans arme og
ben. han gik ud og skiftede tøj i omklædningsrummet. han havde fået brandmærker på fød-
derne. han husker ikke præcist, om han opdagede mærkerne med det samme, da han skiftede
tøj, eller om han opdagede dem dagen efter. der var tale om brandmærker, der løb på tværs
hen over fodryggen cirka der, hvor tæerne starter. mærkerne havde tykkelse cirka som en fin-
ger. det sved, og huden krøllede sig sammen. på ulykkestidspunktet havde han sikkerheds-
træsko på. inde i sikkerhedstræskoen var der jernbøjler henover fodryggen omtrent på det
sted, hvor han efterfølgende fik brandmærker. træskoenes såler var lavet af træ med gummi
nedenunder. han ved ikke, om der eventuelt var jern mellem træet og gummiet. han fik sik-
kerhedstræskoene udleveret af sin arbejdsgiver. dagen efter ulykken tog han på skadestue,
hvor han blev undersøgt. han skulle i virkeligheden have været af sted på skadestuen med det
samme. dette fik han at vide af sikkerhedsrepræsentanten på arbejdspladsen dagen efter, da
han mødte på arbejde. det var derfor, at han opsøgte skadestuen. sådan som han husker det,
havde han kun overtøjet af i forbindelse med undersøgelsen. han husker ikke, hvad lægen
spurgte ham om, herunder om, hvorvidt han eventuelt havde mærker på fødderne. han havde
natten forinden ikke kunnet sove på grund af smerter.
han blev efterfølgende undersøgt flere gange af speciallæger. han kan ikke forklare, hvorfor
speciallæge gam den 20. februar 2001 i en lægeerklæring beskrev brandmærkerne som en rød
linje henover fødderne, og hvorfor han ikke beskrev disse som brandsår. det kan måske være,
fordi der var gået et år siden ulykken. han ved heller ikke, hvorfor det i lægeerklæring af 9.
februar 2001 kun blev nævnt, at han skulle have oplyst, at der var et brandmærke på den højre
fod. der var brandmærker på begge fødder, og han ved ikke, hvorfor det er beskrevet ander-
                                               - 4 -
ledes i lægeerklæringen. han oplyste til den læge, som skrev erklæringen af 30. oktober 2003,
at han havde haft brandsår på begge fødder som følge af ulykken. brandsårene var lang tid
om at hele, og sådan som han husker det, fik han udleveret en salve til at smøre på sårene
muligvis af speciallæge gam i slagelse i februar 2001.
umiddelbart efter ulykken fik han konstateret sukkersyge. sukkersygen bliver i dag behandlet
med piller. det er ikke korrekt, som det blev gengivet i østre landsrets dom, at han fik stær-
kere piller, og at der var sket en forværring i sukkersygen. der var tale om, at han fik en an-
den slags piller med færre bivirkninger. der var således ikke tale om en forværring af tilstan-
den. han har fået den pågældende type piller i 1 til 2 år. han går til kontrol for sukkersygen
cirka hver 3. eller 4. måned. hans sukkersyge er velreguleret og er ikke blevet værre. hans
syn er fint og tjekkes en gang årligt. der har heller ikke været nogen påvirkning af hans nyrer
eller lever. som følge af sukkersygen har han lagt sin kost lidt om. han lever således sundere,
men nok ikke sundt nok.
han lever i dag med konstante smerter i arme og ben og hoved. han har desuden svært ved at
koncentrere sig og huske. generne giver ham sociale problemer, og han har svært ved at tale
med andre mennesker. før ulykken havde han en stor omgangskreds, men nu holder han sig
mere for sig selv. på en almindelig dag står han op og drikker kaffe og slapper af. derefter går
han en tur med sin hund. det foregår sådan, at han kører hunden ned til stranden og lukker
den ud, mens han selv sidder i bilen og slapper af, mens hunden leger. han går ikke rigtigt
ture mere, idet han ikke kan klare det. før ulykken gik han på jagt. derudover ser han en del
tv til daglig, men han kan dog ikke nå at læse underteksterne. han har også svært ved at læse
avis og forstå det, han læser, og han er nødt til at genlæse sætningerne flere gange. han har en
ven, som kommer og passer hans have, slår græsset og luger ukrudt. engang imellem klipper
han dog selv græsset, idet han har en plæneklipper, man kan sidde på. han er undervejs nødt
til at holde pauser. hans grund inklusive hus og carport er cirka 1300 m2. hans vens kone gør
rent for ham og laver mad til ham. derudover kommer kommunen og gør rent en gang hver 3.
uge. hans ven kommer cirka hver 14. dag, og vennens kone laver i den forbindelse flere por-
tioner mad, således at han har mad, han kan opvarme senere hen. derudover køber han også
færdigretter, som han selv kan opvarme.
                                               - 5 -
poul jennum har forklaret bl.a., at kan godkende gengivelsen i dommen af sin forklaring for
landsretten, idet han dog tillige er speciallæge i klinisk neurofysiologi, og idet der i næstsidste
sætning i landsrettens gengivelse af hans forklaring skulle have stået ”strømstød op til 50 mil-
liampere” i stedet for ”strømstød på mellem 10 og 50 milliampere”.
når man foretager en klinisk undersøgelse ved strømulykker, er der i relation til den akutte
undersøgelse tale om en fysisk undersøgelse af blodtryk, muskelstyrke, reflekser, følesans og
hjertelyd, og man lytter til, hvilke gener patienten angiver at have. til brug for undersøgelsen
må patienten afføre sig sine sko og strømper samt smøge bukseben og ærmer op. for at kunne
kontrollere følesansen kræves det, at patienten ikke har sko og strømper på. han kan ikke ud
fra skadejournalen af 9. marts 2000 se, om den pågældende læge har undersøgt bs fødder, da
der ikke er skrevet noget herom. normalt ville der ved en strømskade være brandmærker ved
strømmens indgangssted og ved strømmens udgangssted, så hvis strømmen er gået ind gen-
nem hænderne, og der ikke er mærke på hænderne, er det ikke sandsynligt, at der er mærke på
fødderne. hvis strømmen er gået igennem en hånd og har forplantet sig ned til begge fødder,
vil der være sket en lavere forplantning af energi i fødderne. han vil ikke tro, at strømmen i
den foreliggende sag kan have forplantet sig til jernbøjlerne i træskoene. han vil dog ikke
afvise, at der kan være gået strøm igennem fødderne. han anser det ikke for sandsynligt, at
den oplyste strømmængde kan have givet anledning til brandmærker. det er set, at der i andre
situationer kan opstå brandmærker i forbindelse med strømskader. således ses det ved
betydelige strømudledninger, som for eksempel ved et lynnedslag. han underkender ikke bs
reaktion eller de gener, han angiver at have fået – folk reagerer således forskelligt på den
samme påvirkning. han kan ikke udtale sig konkret om den måde, som b siger, at han
reagerede på under ulykken, men ud fra de foreliggende oplysninger om strømstyrken er det
ikke sandsynligt, at han kan være faldet om og have tisset.
i den foreliggende sag er det oplyst, at det rør, som b rørte ved, havde op til 30.000 volt.
ifølge de foreliggende oplysninger var strømmen op til 0,5 milliampere, hvilket er en lav
strømstyrke. et stød, som man kender det for eksempel fra et elhegn, har en stor spænding,
men en lav strømstyrke. refleksmæssigt og fysiologisk vil man trække den kropsdel til sig,
som rører elhegnet. fysiologisk er der tale om et signal fra musklen, der trækker sig sammen.
hos b kan stødet have udløst en muskelsammentrækning, men han har ikke hørt om
brandmærker ved sådan type strømstød som det foreliggende. generelt kan man sige, at den
                                               - 6 -
tilstand, man befinder sig i forud for stødet, har betydning for den måde, man reagerer på.
hvis man er orienteret om, at man nu vil få et stød, reagerer man anderledes, end når det er
uventet.
den type 2 diabetes, som b lider af, er meget almindelig. der er ikke grundlag for at antage,
at den skulle have relation til ulykken. type 2 diabetes udløses blandt andet af arvelige
forhold, livsstil, kost og mangel på motion. der er endvidere ikke tilstrækkelig dokumentation
for at fastslå en sammenhæng mellem ulykken og den nervebetændelse, som b muligvis lider
af. den mulige nervebetændelse er ikke udredt på sædvanlig vis, idet b ikke kunne medvirke i
en undersøgelse, som indebar små strømstød igennem kroppen. der findes enkeltstående
rapporter om, at der kan ske nervepåvirkning ved strømstød, men der mangler en generel
dokumentation og videnskabelig evidens for årsagssammenhængen. der er rapporter om en
statistisk sammenhæng mellem strømstød og nervepåvirkning, men dette er ikke det samme
som årsagssammenhæng.
han har under sagen udtalt sig om, at manglende uddannelse i kombination med alder i sig
selv begrænser erhvervsevnen, hvis der er opstået kroniske sygdomme, som eksempelvis dia-
betes eller slidforandringer i ryggen. det er der megen dokumentation for, og det er også hans
egen erfaring. det er generelt sådan, at hvis der er komplikationer til livsstilssygdomme, er
der en forhøjet risiko for manglende tilknytning til arbejdsmarkedet. hvis en patient har kro-
niske lidelser eller sygdomme, vil livsstilsændringer som for eksempel kostomlægning i for-
bindelse med sukkersyge ikke give en markant ændring i tilknytningen til arbejdsmarkedet,
idet den sociale prognose ofte er dårlig, når de pågældende patienter opsøger læge. på dette
tidspunkt er de ofte allerede marginaliserede i forhold til arbejdsmarkedet. behandlingen af
sygdomsforløbet vil hjælpe med de helbredsmæssige aspekter, men vil typisk ikke medføre en
forbedring i tilknytningen til arbejdsmarkedet. han kan ikke i forhold til b give nogle sikre
prognoser for, hvordan dennes tilknytning til arbejdsmarkedet ville være, hvis ulykken ikke
var sket, men flerheden af de alvorlige lidelser, som b har, gør hans tilknytning til
arbejdsmarkedet usikker.
supplerende sagsfremstilling
i en supplerende syns- og skønsrapport af 13. december 2010, som er udarbejdet af rådgiven-
de elingeniør ernst højberg jeppesen, er besvaret følgende tillægsspørgsmål:
                                                - 7 -
      ”skønsmanden bedes oplyse, hvilken strømstyrke appellanten må antages at have været
      udsat for ved arbejdsulykken den 9. marts 2000 såfremt det forudsættes at appellanten
      var iført sikkerhedssko og såfremt det forudsættes, at appellanten blev påført en for-
      brænding tværs over begge fødder, formentlig umiddelbart under stålsikkerhedsbøjlen
      på sikkerhedsskoen. der henvises herved til bemærkningen i speciallægeerklæring af 7.
      februar 2001 hvoraf det fremgår at ”over ve. storetås grundled dorsalt ses et ca. 2 cm
      langt ar ca. 1½ millimeter bredt, rødt uden irritation til siden.”, samt af appellantens
      egen oplysninger.
      med andre ord ønskes det oplyst, hvor stor en strømstyrke man må formodes at have
      været udsat for når jordforbindelse skulle etableres igennem sikkerhedssko, op i bøjlen
      og derved påføre fysiske mærker på oversiden af ens fødder.”
i syns- og skønsrapporten hedder det bl.a.:
      ”forhold på ulykkestidspunktet for besvarelsen af tillægsspørgsmålet.
      1. ved gennemlæsning af sagens akter, kan der konstateres uoverensstemmelse med
           hvorvidt, der har været tilsluttet en jordforbindelse til røret på hver side af måleste-
           det. det antages i besvarelsen, at disse forbindelser ikke var udført.
      2. det antages, at stålarmeringen ikke var sluttet til jord.
      3. det antages at testudstyret ikke var slukket.
      4. der er i sagens akter nævnt, at der blev båret sikkerhedssko / sikkerhedstræsko. det
           antages, at der blev båret sikkerhedssko.
      5. det antages, at oplysningerne vedr. energiudladning fra testudstyret er korrekte.
      6. det antages, at der ikke var lagt isolerende gummimåtte ud ved testudstyret.
      7. det antages, at testudstyret ikke var behæftet med fejl, der kunne give elektrisk stød
           fra 230v nettet.
      det anvendte testudstyr giver en meget høj spænding på ca. 30.000v. dette medfører, at
      isolerende materiale skal kunne modstå denne højspænding, hvilket er tvivlsomt, at så-
      lerne på sikkerhedssko er i stand til. i sagens akter er det nævnt, at skadelidte berørte rø-
      rets stålarmering med begge hænder, hvilket vil sige, at strømmen er gået gennem hæn-
      derne og videre til betongulvet gennem sikkerhedsskoenes gummisåler.
      under normale omstændigheder indenfor stærkstrøm, er strømstyrken bestemt af spæn-
      dingen (u) og modstanden gennem legeme og isoleringer som fodtøj og gulv. i dette til-
      fælde, hvor vi har højspænding, får modstanden en mindre betydning pga. spændingens
      gennemslagskraft overfor isolerende materialer. gummisåler er normalt ikke mod-
      standsdygtige overfor højspændinger, og betongulvet vil ikke være isolerende selv i tør
      tilstand.
      det må derfor ud fra disse få og korte betragtninger bekræftes, at strømmen er gået fra
      rørets armering gennem skadelidte og ned til gulv.
                                         - 8 -
strømstyrkens størrelse vil ved dette testudstyr normalt være begrænset ved udstyrets
konstruktion, som her begrænser strømstyrken til 0,5ma, hvilket er en meget lille
strømstyrke, som i sig selv ikke kan gøre skade. der skal dog ikke herske tvivl om, at
ved en spænding på 30.000v, vil det føles særdeles ubehageligt og vil kunne give et
chok.
den ovenfor nævnte strømstyrke er dog kun gældende, hvis der havde været monteret
elektroder på begge sider af målestedet til afledning af den elektriske energi. det er her
antaget ud fra sagens akter, at de ikke var monteret. herved er der en teoretisk mulighed
for en væsentlig højere strømværdi.
…
i = strømstyrke i ampere. strømstyrken, som ønskes beregnet.
…
”i” kan herefter beregnes til (30 x 103/dt) x 2 x 10-6 = (60 x 10 -3)/dt
ved ulykken antages det, at afladningen er sket på ca. 0,1 sekund. det antages, at hele
ladningen aflades momentant pga. den høje spænding. tabet ved afladning til det jord-
forbundne inderrør gennem det isolerende lag er her ubetydelig, idet testudstyret ikke er
afbrudt og derfor stadig leverer en elektrisk strøm til røret.
”i” vil herved have været ca. (60 x 10-3)/0,1 = 600 ma.
denne strømstyrke ligger langt over, hvad et fejlstrømsrelæ tillader, hvilket er 30ma.
en strømstyrke på 600ma vil være meget ubehagelig og kan være skadelig.
det skal her bemærkes, at denne besvarelse er baseret på mange antagelser og på den
teoretiske mulighed for opladning af røret som en kondensator.
længden på røret er beregnet ud fra skønnede antal vindinger på spolen. har længden
været en anden, kan strømstyrken findes ved en direkte interpolation.
strømstyrken, som skadelidte har været udsat for, må antages at have været væsentligt
kraftigere end de 0,5ma, som testudstyret er begrænset til. den eksakte strømstyrke er
dog ikke mulig her at beregne, pga. de mange forhold, der er antaget ud fra den teoreti-
ske sandsynlighed for, at røret har fungeret som en kondensator.
strømstyrken skønnes dog at have været væsentlig højere end de 0,5ma og kan have
været i størrelsen af de teoretisk beregnede 600ma. strømstyrken kan have været større
ud fra de anførte betragtninger om rørets elektriske kapacitet afhængig af de eksakte
dimensioner og længde på røret samt de fysiske forhold på stedet med hensyn til luft-
fugtighed og temperatur.
af sagens akter er det desværre ikke muligt at komme tættere på en nøjagtig størrelse af
strømstyrken på ulykkestidspunktet.”
                                               - 9 -
retslægerådet har i erklæring af 19. maj 2011 besvaret følgende supplerende spørgsmål såle-
des:
      ”spørgsmål 4:
      som bilag 23 er fremlagt skønserklæring af 13. december 2010 som tillæg til den tidli-
      gere skønserklæring. i bilag 23 angives den mulige strømstyrke ved ulykken til 600ma.
      retslægerådet bedes oplyse, såfremt den i besvarelsen i skønserklæring af 13. december
      2010 skønnede angivelse af mulig strømstyrke på 600ma lægges til grund, om dette gi-
      ver anledning til ændring af retslægerådets besvarelser af 6. december 2006 og 28. au-
      gust 2008.
      spørgsmål 5:
      retslægerådet bedes venligst angive om nedenstående følger kan antages at være en
      følge af enten arbejdsulykken den 9. marts 2000 eller andre forhold, såfremt der lægges
      den i bilag 23 nævnte strømstyrke på 600ma til grund.
      a:       sagsøgers neurologiske klager
      b:       sagsøgers polyneuropati
      c:       sagsøgers progredierende dementielle symptomer
      d:       sagsøgers diabetes
      e:       andre forhold
      retslægerådet bedes begrunde svaret. hvis der er tvivl om graden af sandsynlighed for
      årsagsforbindelse, bedes retslægerådet beskrive, hvori denne tvivl består, og i den for-
      bindelse angive, hvad der måtte tale for henholdsvis imod en årsagsforbindelse.
      spørgsmål 6:
      giver sagen i øvrigt retslægerådet anledning til bemærkninger?
      ad spørgsmål 4-6:
      strømstød med en spænding på 30.000 volt og en strømstyrke på 600 milliampere udgør
      en meget betydelig påvirkning med risiko for død og varig helbredsskade. til sammen-
      ligning kan oplyses, at en strømstyrke på 20 milliampere kan forårsage vedvarende
      kontraktion af åndedrætsmuskulaturen, og en strømstyrke på 30-40 milliampere kan
      fremkalde hjertestop (ventrikelflimmer). retslægerådet har imidlertid baseret sin besva-
      relse på beskrivelserne af ulykkens forløb, den tidsmæssige udvikling af symptomer og
      sygdomme samt resultatet af de medicinske undersøgelser, herunder at der eksempelvis
      ikke er fundet objektive tegn på beskadigelse af de perifere nerver (polyneuropati). der-
      for vil den nye oplysning om, at der muligvis har været tale om en anseelig strømstyrke
      ikke ændre besvarelsen. retslægerådet opretholder derfor sine oprindelige besvarelser
      fra den 06.12.06 og den 28.08.08.”
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, der er anført af landsretten, og da det, som er fremkommet for højesteret, ikke
kan føre til et andet resultat, stadfæster højesteret dommen.
                                              - 10 -
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal b betale 75.000 kr. til ankestyrelsen.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                                              udskrift
                                                  af
                              sø- & handelsrettens dombog
                                             ____________
                                                dom
afsagt den 8. januar 2008 af sø‐ og handelsretten sammensat af retsformanden, vicepræsident mi‐
chael elmer, og de sagkyndige medlemmer, jørgen gawinetski og aksel gybel.
h 89/05                          business danmark som mandatar for aa
                                 (advokat frank kanlund ved advokat gert willerslev jakobsen)
                                 mod
                                 netconnect systems aps
                                 (advokat michael knopp ved advokat nikolaj linneballe
sagen angår beregningsgrundlaget for aa’s provision fra netconnect systems aps (i det
følgende netconnect) for formidling af ordrer på telefonmøder.
parternes aftaler
parterne indgik den 26. marts 2003 agentaftale om, at aa skulle formidle internetbaseret
mødetelefoni for netconnect mod provision som nærmere aftalt i aftalens pkt. 8.1:
       ”…
       [aa] har krav på følgende honorar for formidling af bestillinger som [aa] har modtaget
       og formidlet til netconnect på de vilkår som følger af aftalen, og som er accepteret
       skriftligt af netconnect. for kunders bestilling af netconnect telefonmøde, hvor [aa]
       har formidlet bestillingen, skal [aa] modtage et honorar som består af
                                                 - 2 -
      (i)      0‐6 måneders kundeforhold: 22,5 % af nettoomsætningen fra pågældende kunde
               fra en kundes underskrivelse af aftalen og 6 hele måneder frem fra den 1. dato i
               måneden efter formidling af bestillingen.
      (ii)     6‐12 måneders kundeforhold: 15 % af nettoomsætningen tjent på pågældende
               kunde i de efterfølgende 6 måneders kundeforhold.
      (iii)    12‐24 måneders kundeforhold: 7,5 % af nettoomsætningen på pågældende kunde
               i de efterfølgende 12 måneders kundeforhold.
      herefter frafalder [aa] ret til at modtage provision på den pågældende kunde.
      …”
aa modtog hver måned honoraropgørelse fra netconnect, som han derefter fakturerede i
henhold til opgørelsen.
      i efteråret 2003 blev parterne enige om at bringe samarbejdet til ophør pr. 1. april 2004
og underskrev en såkaldt opsigelsesaftale af 19. december 2003, hvorefter der primo april
2004 skulle udarbejdes en liste, der fremover ville danne grundlag for provisionsudbetalin‐
gerne til aa. samtidig indgik parterne en ny agentaftale, hvorved provisionsbestemmelsen i
den oprindelige agentaftales pkt. 8.1 blev ændret til følgende:
      ”…
      [aa] er berettiget til provision i henhold til de i denne bestemmelse fastsatte regler for
      enhver provisionsberettigende afsætning. ved provisionsberettigende afsætning forstås
      enhver af netconnect til området leveret, faktureret og til netconnect betalt afsætning
      af produkterne, hvis [aa] har formidlet den ordre, som medførte netconnects levering
      til kunden og at netconnect har faktureret kunden før den 1. april 2004. [aa] er bekendt
      med og har accepteret, at netconnect påtænker at indgå aftaler med flere agenter i om‐
      rådet, ligesom netconnect er etableret i området, hvorfor netconnect selv indgår aftaler
      om netconnects levering af produkterne til kunder i området. afsætning i området, der
      skyldes ordrer, der er formidlet af andre end [aa], det være sig af andre agenter eller
      netconnect selv, berettiger ikke [aa] til provision.
      … provisionen … udgør følgende beløb:
      (i)    0.‐6. måneds kundeforhold: 22,5 % af netconnects nettoomsætning med den på‐
             gældende kunde fra den første fakturering af kunden og 6 hele måneder herefter.
             første fakturering udgører 0. måned. efterfølgende 6 måneder udgøres af de næste
             6 kalendermåneder efter første faktureringsmåned.
      (ii)   7.‐12. måneds kundeforhold: 15 % af nettoomsætningen med den pågældende
             kunde i de efterfølgende 6 måneders kundeforhold.
      (iii)  13.‐24. måneds kundeforhold: 7,5 % af nettoomsætningen med den pågældende
             kunde i de efterfølgende 12 måneders kundeforhold.
                                                 - 3 -
       herefter bortfalder [aa] ret til at modtage provision i anledning af den af [aa] formid‐
       lede aftale med den pågældende kunde.
       …”
begrebet ”kunde” var i begge aftaler defineret som ”en virksomhed, der har bestilt produk‐
tet hos [aa] …”.
       netconnect fortsatte med at sende provisionsopgørelser, dog nu med provisionskravet
opgjort samlet og ikke som hidtil for hver enkelt kunde, og udbetalte provision til og med
september 2004, hvor parterne blev uenige om, hvorvidt aa’s krav på provision efter afta‐
lerne var begrænset ikke blot af, at kunden skulle være oparbejdet forud for den 1. april
2004, men tillige af, at den enkelte bruger skulle være oprettet forud for denne dato.
parternes påstande
under anbringende af, at aa har krav på provision uden hensyn til, hvornår den enkelte
bruger af mødetelefonien er oparbejdet, har business danmark som mandatar for aa nedlagt
påstand om, at netconnect skal betale 576.092 kr. med tillæg af moms med procesrente af
500.000 kr. fra den 9. november 2005 og af resten fra den 21. november 2006.
       netconnect, som mener, at der skal ses bort fra mødetelefoni genereret af brugere, der
først er oprettet efter den 1. april 2004, har påstået frifindelse mod betaling af 71.522 kr. med
tillæg af moms, subsidiært mod betaling af et større beløb.
       parterne er enige om de beløbsmæssige opgørelser.
forklaringer
aa har forklaret, at han kom i kontakt med netconnect i april/maj 2003 gennem sin fætter,
der kendte jesper lilliedal hansen, der havde brug for hjælp til at ”få produktet ud af virk‐
somheden”. jesper var på det tidspunkt den eneste repræsentant for virksomheden i dan‐
mark. jesper passede det administrative på kontoret. kontrakten af marts 2003 blev koncipe‐
ret af jesper og godkendt i norge.
       hans opgave var i første omgang at lave aftaler med virksomhedernes it‐chefer, der
derefter skulle få virksomhedens ansatte til at anvende netconnects produkter. det var ikke
                                               - 4 -
de enkelte ansatte i virksomheden, han skulle lave aftaler med. i starten fik virksomheden et
brugernavn og et password til at logge på netconnects hjemmeside, men i august 2003 be‐
gyndte man med en løsning over virksomhedernes intranet, således at de ansatte selv kunne
bestille telefonmøder direkte over intranettet.
       når han forhandlede med it‐cheferne, var det ikke et tema, hvor mange personer, der
skulle benytte netconnects produkt. det gjaldt om at finde den øverste ansvarlige, der kunne
sørge for at lægge netconnects faciliteter på intranettet. csc har f.eks. en regel om, at man
ikke må afholde fysiske møder, hvis man lige så godt kan afholde møderne som telefonmø‐
der. det var derfor vigtigt at få fat i den øverste chef, der havde kompetence til at pålægge de
ansatte at anvende netop netconnect. når virksomheden først havde fået faciliteten på intra‐
nettet, var det nemmere for de ansatte at anvende den, hvorfor antallet af brugere automa‐
tisk ville være stigende. hans salg var i princippet afsluttet, når han havde afleveret facilite‐
ten til kunden, hvorefter hans opgave alene bestod i at holde øje med, at kunden fortsat an‐
vendte netconnect. den tekniske installation af faciliteten skete administrativt, men han
sendte kodefilerne videre til kunderne og formidlede også kontakten til netconnects tekni‐
kere. såfremt han kunne se på omsætningen, at kunden ikke anvendte produktet, fulgte han
op på dette over for kunden.
       i begyndelsen lavede man en overordnet skriftlig aftale med kunden, hvilket f.eks. ske‐
te hos csc, da man lavede en aftale for hele norden. man holdt dog hurtigt op med at lave
skriftlige aftaler med kunderne.
       baggrunden for ”trappeaftalen” i agentkontrakten var, at antallet af brugere steg, ef‐
terhånden som tjenesten blev kendt i virksomheden, således at det var naturligt, at provisi‐
onssatsen faldt med tiden.
       under hele ansættelsen fik han provision af alle virksomhedens faktureringer, uanset
om faktureringerne vedrørte oprindelige eller nytilkomne brugere.
       jesper sagde op pr. 1. oktober 2003 og blev afløst af allan rabe. det var jesper og sene‐
re allan, der opgjorde hans provision. provisionen blev beregnet ud fra omsætningen pr.
kunde med den procentsats, der i henhold til trappeaftalen var aktuel for den pågældende
kunde. der blev aldrig talt om, hvor mange brugere der var hos den enkelte kunde, men ale‐
ne om omsætningen.
                                               - 5 -
       i december 2003 begyndte han at få problemer med at få den bistand fra allan rabe,
som han havde brug for, således at kunden hurtigst muligt kunne få faciliteten op at køre. på
den baggrund besluttede han at sige op. han drøftede det med allan rabe og jon schiold på
et møde i starten af december 2003. på det tidspunkt var en ny agentaftale allerede færdig,
som jesper havde udarbejdet, inden han stoppede i virksomheden. det var nødvendigt med
en ny agentaftale, idet hans område blev udvidet, hvilket var vigtigt for ham, eftersom de
fleste kunder fandtes i københavn.
       pkt. 8.1 i den anden agentaftale forstod han således, at han skulle have provision af de
formidlede kunder. med ordet ”ordre” forstod han, at han havde indgået en aftale med it‐
chefen i virksomheden. herefter kørte det hele af sig selv. begrebet kunde blev ikke drøftet,
men de havde hele tiden kørt efter, at det var virksomheden. han fik en bekendt, der var ad‐
vokat, til at læse den nye aftale igennem.
       i forbindelse med opsigelsen var det meget vigtigt for ham at få lavet en liste over,
hvilke kunder der skulle danne grundlag for hans provision efter 1. april 2004, hvor han for‐
lod netconnect. listen blev lavet, men er ikke fremlagt under sagen. han var berettiget til
provision af kundens faktureringer, såfremt kunden havde anvendt systemet inden 1. april
2004.
       han fik udbetalt provision fra netconnect fra 1. april 2004 til og med september 2004.
han gik ud fra, at han fik provision af hele omsætningen for hver enkelt virksomhed. det
kom som en overraskelse for ham, at afregningerne fra netconnect ikke var beløbsmæssigt
stigende, idet udbredelsen af systemet i den enkelte virksomhed burde være stigende i peri‐
oden efter den 1. april 2004.
       netconnect ville ikke give ham adgang til at se omsætningstallene for hver enkelt kun‐
de. først på et møde med jon i august/september 2004, hvor de forsøgte at finde en forligs‐
mæssig løsning på sagen, fik han udleveret et bilag med oplysninger herom. jon schiold for‐
klarede på mødet, at det var meningen, at han kun skulle have provision efter antal brugere
og ikke af hele kundens omsætning. det var første gang, han hørte om dette, og han blev
meget forundret, idet han hele tiden havde fået provision af omsætningen.
 allan rabe har forklaret, at han indtil for nylig som landechef varetog netconnects interesser
i hele danmark. han havde afløst jesper lilliedal hansen den 1. oktober 2003.
                                               - 6 -
       mødetelefoni gennem netconnect kræver, at brugeren først oprettes, idet mødelederen
betaler omkostningerne. mødelederen modtager to koder, der skal tastes ind på telefonen, en
for mødelederen og en for hver deltager. principielt kan alle i virksomheden anvende den
samme kode, men for at virksomheden kan se, hvem der genererer udgiften, tildeles der en
kode til hver enkelt ansat, der beder herom. det er op til virksomheden at bestemme, hvor
mange brugerkoder, man skal have. det koster ikke noget for virksomheden at få flere bru‐
gerkoder.
       det var typisk en ansat i virksomheden, der ringede til netconnect og anmodede om
en ny brugerkode. senere blev der lavet en ordning, hvor virksomhedens ansatte via intra‐
nettet selv kunne generere koder til brug for telefonmøder gennem netconnect.
       virksomhederne modtager hver måned en samlet faktura med forbruget specificeret
ud på de enkelte brugere.
       agentaftalen fra december 2003 var skrevet af jesper lilliedal hansen. han ringede til
jon schiold og fik hans accept, inden han underskrev aftalen. jon forklarede ham indholdet
af aftalen, herunder at det var brugerne, der skulle faktureres for. han spurgte, om der var et
system, der kunne foretage disse beregninger, hvilket der var. man skulle ikke bare f.eks.
kunne få sin fætter i danske bank til at anvende systemet én gang og dermed få hele danske
bank som kunde med provision i 24 måneder. det var denne fortolkning af aftalen, der dan‐
nede grundlag for udbetalingerne efter 1. april 2004.
       mens aa var ansat, var det ham, der genererede alle brugere hos netconnect. det var
derfor først efter 1. april 2004, at problemstillingen blev relevant, idet det var netconnects
ansatte, der genererede mervæksten efter denne dato.
       den nye agentaftale indebar, at aa havde krav på provision efter den 1. april 2004,
hvilket også var vidnets hensigt, da han skrev aftalen under på vegne netconnect. fra april
til september 2004 blev der ved udbetalingerne skelnet mellem nye og gamle brugere, dvs.
før og efter den 1. april 2004. dette kunne aa dog ikke læse ud af sine provisionsafregnin‐
ger.
jesper lilliedahl hansen har forklaret, at han indtil oktober 2003 var filialbestyrer og landean‐
svarlig for netconnect i danmark, hvor han som den eneste ansatte skulle opbygge et salg.
                                              - 7 -
        i december 2002 blev han præsenteret for aa og valgte i marts 2003 at indgå en agent‐
aftale med ham. aa skulle ”tage kunderne indenbords”, hvorefter han selv skulle overtage
kunden og stå for kundevedligeholdelse m.v.
        agentaftalen fra marts 2003 blev underskrevet af ham på vegne netconnect. meningen
var, at aa skulle have provision af den trafik, der kom fra kunden, efter at han havde fået
løsningen ind hos kunden. han skulle få kontakt til virksomhedens it‐ chef og formå denne
til at lægge faciliteten på intranettet og markedsføre produktet over for medarbejderne. det
var netconnects mål i højere grad at få faciliteten ind gennem en intranetløsning frem for
alene at knytte en enkelt bruger til systemet.
        virksomhedens forbrug var altid meget lavt i starten og udviklede sig løbende, når der
kom flere brugere til. dette blev afspejlet i trappeaftalen, hvorefter aa skulle have en høj
provisionssats i starten og en lavere sats, efterhånden som trafikken voksede. aa’ arbejde lå
primært i starten af kundeforholdet, idet hans job var at ”sparke døren ind”.
        aa skulle have provision også af brugere, der kom til, efter at faciliteten var afleveret
til it‐chefen. sådan blev provisionen også beregnet, mens han selv var chef. det var således
omsætningen pr. kunde, der var grundlaget for beregningen af aa’s provision, hvorimod
antallet af brugere ikke indgik i beregningen.
        allan rabe indgik den anden agentaftale med aa i december 2003, og vidnet deltog i
de første faser, hvor han fik en advokat til at se på den gamle aftale. advokaten nævnte bl.a.,
at der var problemer med definitionen af begrebet virksomhed i forhold til datterselskaber
m.v. i en periode overvejede de at ansætte aa på fuldtid, hvorfor arbejdet med den nye afta‐
le gik lidt i stå.
jon schjold har forklaret, at han er administrerende direktør for netconnect i norge. i 2002 fik
de kontakt til jesper lilliedal hansen med henblik på opstart af salg i danmark, og han an‐
befalede netconnect at indgå agentaftale med aa. han er bekendt med indholdet af agentaf‐
talen af marts 2003, som han fik til gennemsyn.
        salget i danmark var mindre end i norge og sverige. netconnect tilbød derfor aa fast
ansættelse, hvilket han dog ikke ønskede. jesper lilliedal hansen og aa syntes ikke, at den
første agentaftale var god nok. der var bl.a. et problem med provision af salg til selskaber,
der havde udenlandske datterselskaber.
                                                - 8 -
       antallet af brugere er afgørende for netconnect, idet det gælder om at øge forbruget
pr. virksomhed ved at øge antallet af brugere, og efter hans opfattelse skulle aa derfor alene
have provision af de brugere, som han skaffede og genererede omsætning på.
       under ansættelsen fik aa provision af de brugere, som han havde skaffet. det var
netconnect i norge, der beregnede provisionsgrundlaget. når en virksomhed faktureres,
specificeres forbruget pr. bruger, hvilket ligger til grund for provisionsberegningen.
       det lå efter hans opfattelse i den anden agentkontrakt, at aa efter den 1. april 2004
alene skulle have provision af brugere, der var oprettet inden den 1. april 2004.
parternes synspunkter
business danmarks advokat har som mandatar for aa gjort gældende, at aa ifølge agentaftalen
og fratrædelsesaftalen har krav på provision af faktureret salg i indtil 25 måneder efter den 1.
april 2004 under betingelse af, at han har skaffet kunden, og at kunden er blevet faktureret
før denne dato. provisionsberegningen skal ske på grundlag af alle kundens bruger og såle‐
des uanset om brugeren er oprettet før eller efter den 1. april 2004.
       aa’ ret til provision blev udløst, når han havde solgt netconnects faciliteter til kunden,
hvorefter det var op til kunden at markedsføre produktet over for de enkelte brugere i virk‐
somheden. aa’s fokus var således på at sørge for at få lagt faciliteten ind hos kunden, hvor‐
efter antallet af brugere ville stige af sig selv, hvilket også gav sig udtryk i provisionssatsens
trappeordning. han optog kun én ordre, nemlig salget af faciliteten til kunden. en ordre kan
derfor ikke ligestilles med en bruger.
       netconnect har ikke dokumenteret, at mersalget efter 1. april 2004 blev foretaget af an‐
dre end aa. det må derfor lægges til grund, at kundernes totale omsætning udelukkende er
resultatet af hans salgsindsats. ifølge jesper lilliedal hansens forklaring var der ved trappe‐
aftalen taget højde for, at jesper stod for den efterfølgende vedligeholdelse af kunderne,
hvilket skal sammenholdes med, at der hverken i agentaftalen eller fratrædelsesaftalen, som
begge er konciperet af netconnect, er nævnt begrebet brugere.
netconnects advokat har gjort gældende, at aa alene skal have provision af de brugere, der
var registreret inden 1. april 2001 hos de kunder, som han formidlede kontakten til.
                                              - 9 -
       begrebet kunde er defineret i agentaftalen og skal ikke sidestilles med en ordre. pkt. 8.1
blev væsentligt ændret i den nye agentaftale, hvorefter provisionsgivende salg forudsatte, at
der ikke blot havde været kontakt til kunden, men at der tillige var formidlet en ordre. der
står således ikke i aftalen, at aa var berettiget til provision af alle kunder, men alene af or‐
drerne, hvilket må være ensbetydende med de formidlede brugere. netconnect er brugerori‐
enteret og fakturerer kunderne med regninger specificeret pr. bruger.
       det afgørende for fortolkningen af aftalen er, hvorledes parterne har tilsigtet, at provi‐
sionen skulle beregnes. begge parter har tænkt i antallet af brugere af systemet.
       da aa ikke længere var ansat hos netconnect, blev nye medarbejdere ansat til at skaf‐
fe flere brugere, herunder hos allerede eksisterende kunder. disse nytilkomne brugere er aa
ikke berettiget til provision af.
sø‐ og handelsrettens afgørelse
efter pkt. 8.1 i kontrakten af 26. marts 2003 havde aa ret til provision for formidling af
”kunders bestilling af netconnect telefonmøde” som en procentdel af ”nettoomsætningen
fra den pågældende kunde fra dennes underskrivelse af aftalen og” et nærmere angivet ef‐
terfølgende antal måneders kundeforhold. efter den tilsvarende bestemmelse i kontrakten af
20. september 2003 var provisionen ligeledes knyttet til formidling af ordrer, som medførte
netconnects levering til kunden, forudsat at netconnect havde faktureret til kunden før den
1. april 2004. begge aftaler definerede udtrykkeligt i pkt. 3 ”kunde” som ”en virksomhed, der
har bestilt produkterne hos aa …”
       efter ordlyden af agentaftalen af 26. marts 2003 var det afgørende for retten til provisi‐
on således, at der var formidlet ordre til en virksomhed, hvorimod antallet af brugere i den
enkelte virksomhed var uden betydning. efter aa´s og jesper lilliedahl hansens forklarin‐
ger var det netop det forhold, at antallet af brugere forventedes at stige, og at dette skulle
medføre udbetaling af provision til aa, der var baggrunden for, at provisionssatsen hen ad
vejen blev nedtrappet. jesper lilliedahl hansen, der underskrev aftalen af 26. marts 2003 på
vegne det sagsøgte selskab, har i retten erklæret, at aftalen efter hans opfattelse havde dette
indhold, og at han selv sørgede for, at provisionen til aa blev udbetalt i overensstemmelse
hermed.
                                               - 10 -
       ordlyden af bestemmelserne om provision i den anden aftale af 19. december 2003 in‐
debar ikke nogen ændring i forhold hertil, idet denne skriftlige aftale på tilsvarende måde
knyttede retten til provision til formidling af en ordre fra en virksomhed. det må vel lægges
til grund, at jon schiold og allan rabe ønskede og indbyrdes drøftede en begrænsning i for‐
hold hertil, således at der kun skulle betales provision af mødetelefoni genereret af brugere
oprettet før den 1. april 2004. retten har imidlertid efter forklaringerne ikke grundlag for at
antage, at spørgsmålet herom også blev rejst over for aa, og navnlig er der intet grundlag
for at antage, at aa under forhandlingerne forud for den anden aftale tiltrådte og således
med netconnect mundtligt aftalte en sådan begrænsning, der ville indebære en væsentlig
ændring ikke blot i forhold til den første aftale, men tillige i forhold til ordlyden af den skrift‐
lige anden aftale.
        herefter, og idet der ikke er rejst indsigelse mod opgørelsen af kravet, tages aa’s på‐
stand til følge.
       netconnect skal endvidere betale 70.000 kr. i sagsomkostninger, heraf 14.150 kr. til
dækning af retsafgift og resten til dækning af udgift til advokatbistand, herunder 1.700 kr. til
refusion af udgifter.
                                 thi kendes for ret
netconnect systems aps skal inden 14 dage til business danmark som mandatar for aa be‐
tale 576.092 kr. med tillæg af moms og med procesrente af 500.000 kr. fra den 9. november
2005 og af resten fra den 21. november 2006 samt 70.000 kr. i sagsomkostninger.
       jørgen gawinetski                     michael b. elmer                     aksel gybel
                                              (retsformand)
                                                (sign.)
                                            ___ ___ ___
             udskriftens rigtighed bekræftes. sø- & handelsrettens kontor, den
                                               p.j.v.


text:
                             højesterets dom
                       afsagt torsdag den 5. september 2013
sag 189/2011
(1. afdeling)
a/b klodsen
(advokat niels hupfeld)
mod
a
(advokat janus fürst, beskikket)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 19. afdeling den 16. juni 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jytte scharling, thomas rørdam, jens peter
christensen, lars hjortnæs og oliver talevski.
påstande
appellanten, a/b klodsen, har gentaget sine påstande.
indstævnte, a, har påstået stadfæstelse.
anbringender
a/b klodsen har supplerende anført, at a/b klodsen og a indgik en aftale om udførelse af de
forbedringer, der har begrundet den varslede lejeforhøjelse, og at der ikke er nogen sammen-
hæng mellem istandsættelsesarbejderne i de enkelte lejemål, herunder mellem istandsættel-
serne af as og bs badeværelser.
a har supplerende anført, at der ikke blev indgået en aftale om forbedring af det lejede.
retsgrundlaget
i lejelovens § 47, stk. 1, og § 58, stk. 1, hedder det bl.a.:
                                                - 2 -
       ”§ 47. er lejen væsentlig lavere end det lejedes værdi, kan udlejeren under iagttagelse af
       § 66 forlange lejen forhøjet til det beløb, der er rimeligt under hensyn hertil. ...
       …
       § 58. har udlejeren under iagttagelse af § 66 forbedret det lejede, kan han forlange lejen
       forhøjet med et beløb, der modsvarer forøgelsen af det lejedes værdi. …
       …”
i lejelovens § 66, stk. 1, hedder det:
       ”§ 66. udlejeren kan ikke, forinden beboerrepræsentanterne i en periode på 3 uger har
       haft adgang til at ytre sig,
       a) fremsætte krav om lejeforhøjelse efter § 47 i beboelseslejemål,
       b) iværksætte forbedringer, der vil medføre lejeforhøjelse for beboelseslejemålene.”
udtrykket ”under iagttagelse af § 66” i lejelovens § 47, stk. 1, og § 58, stk. 1, blev indsat ved
lov nr. 609 af 21. december 1983. ved samme lov fik § 66, stk. 1, den ovenfor citerede ord-
lyd.
inden lovændringen i 1983 havde lejelovens § 66, stk. 1, følgende ordlyd:
       ”§ 66. udlejeren kan ikke, forinden beboerrepræsentanterne i en periode på 3 uger har
       haft adgang til at ytre sig,
       a) fremsætte krav om lejeforhøjelse efter § 47,
       b) iværksætte væsentlige forbedringer,
       c) fremsætte krav om lejeforhøjelse for forbedringer efter § 59,
       d) opsige lejere.”
udtrykket ”under iagttagelse af § 66” i den gældende lejelovs § 47, stk. 1, og § 58, stk. 1, hid-
rører fra § 1, nr. 5 og 7, i boligministerens forslag til ændring af lejeloven, jf. lovforslag l 9,
folketingstidende 1983-84, 1. samling, tillæg a, sp. 146. i lovforslagets § 1, nr. 12, foreslog
boligministeren endvidere, at ordet ”væsentlige” i dagældende lejelovs § 66, stk. 1, litra b,
udgik, og at dagældende lejelovs § 66, stk. 1, litra c og d, blev ophævet.
i de almindelige bemærkninger til lovforslaget hedder det bl.a., jf. sp. 149:
       ”herudover foreslås beboerrepræsentanternes stilling, også i kommuner uden huslejere-
       gulering, styrket. i teorien har det været diskuteret, hvilke retsvirkninger det har, at en
       udlejer ikke iagttager bestemmelsen i lovens § 66 om at rådføre sig med beboerrepræ-
                                               - 3 -
      sentanterne, før visse foranstaltninger iværksættes. det foreslås derfor, at overholdelsen
      af reglen i § 66 gøres til en betingelse for bl.a. gennemførelse af lejeforhøjelser, herun-
      der lejeforhøjelser for forbedringer.”
i de specielle bemærkninger til lovforslagets § 1, nr. 5, 7 og 12, hedder det bl.a., jf. sp. 151 f.:
      ”til nr. 5, 7 og 12
      som nævnt i de almindelige bemærkninger tilsigter forslaget at knytte retsvirkninger til
      udlejeres manglende overholdelse af reglen i lovens § 66. ifølge denne bestemmelse kan
      udlejer ikke, forinden beboerrepræsentanterne har haft 3 uger til at ytre sig, fremsætte
      krav om lejeforhøjelse, iværksætte væsentlige forbedringer samt fremsætte krav om le-
      jeforhøjelse som følge af forbedringer. i bestemmelsen er der ikke anført konsekvenser
      af, at bestemmelsen ikke overholdes.
      efter forslaget vil en udlejer, der ikke har drøftet spørgsmålet om lejeforhøjelse og i-
      værksættelse af forbedringer, være afskåret fra at kræve en lejeforhøjelse. således må
      en udlejer, der udfører forbedringer, som ikke har været forelagt beboerrepræsentanter-
      ne, selv afholde udgiften til forbedringen.
      endvidere foreslås væsentlighedskriteriet i § 66 afskaffet på grund af den fortolknings-
      tvivl, som dette kriterium kan medføre.
      den gældende bestemmelse i § 66, stk. 1 d, vedrørende opsigelse af lejere foreslås op-
      hævet, idet opsigelsesbestemmelserne må anses for at give lejerne tilstrækkelig beskyt-
      telse.”
under folketingets behandling af lovforslaget fremsatte boligministeren et ændringsforslag,
hvorefter lejelovens § 66, stk. 1, fik en udformning, der svarer til den nugældende. om bag-
grunden for ændringsforslaget hedder det bl.a., jf. lovforslag l 9, folketingstidende 1983-84,
1. samling, tillæg b, sp. 132:
      ”det foreslås, at udlejeren fritages for efter lejelovens § 66 at høre beboerrepræsentan-
      terne ved varsling af lejeforhøjelser og iværksættelse af forbedringer for erhvervsleje-
      mål. baggrunden herfor er, at de hensyn, der ligger bag bestemmelsen, ikke i samme
      grad gør sig gældende for disse lejemål.”
højesterets begrundelse og resultat
problemstilling mv.
a/b klodsen varslede ved brev af 10. juli 2008 lejeforhøjelse med henvisning til en forestå-
ende renovering af badeværelset i as lejlighed, som efter a/b klodsens opfattelse ville for-
bedre lejemålet. lejeforhøjelsen skulle træde i kraft den 1. november 2008.
                                                - 4 -
af de grunde, landsretten har anført, tiltræder højesteret, at det ikke er godtgjort, at a/b
klodsen og a indgik aftale om udførelsen af forbedringer i badeværelset.
som anført af landsretten var der etableret en beboerrepræsentation i ejendommen, og det er
ubestridt, at beboerrepræsentationen ikke blev underrettet, inden renoveringen af badeværelset
blev iværksat.
spørgsmålet er herefter, om a/b klodsen efter lejelovens § 66, stk. 1, litra b, var forpligtet til
at underrette beboerrepræsentationen, inden renoveringen af badeværelset blev iværksat. i be-
kræftende fald er spørgsmålet, om undladelsen heraf medfører, at varslingen af lejeforhøjelsen
er ugyldig.
høring af beboerrepræsentationen
efter lejelovens § 66, stk. 1, litra b, kan udlejeren ikke, forinden beboerrepræsentanterne i en
periode på 3 uger har haft adgang til at ytre sig, ”iværksætte forbedringer, der vil medføre
lejeforhøjelse for beboelseslejemålene”. bestemmelsen fik sin nuværende formulering ved en
lovændring i 1983. anvendelsen af udtrykket ”beboelseslejemålene” har efter forarbejderne
til formål at markere, at bestemmelsen ikke skal finde anvendelse på erhvervslejemål. der er
ikke i forarbejderne holdepunkter for at antage, at det ved anvendelse af udtrykket ”beboelses-
lejemålene” var tilsigtet, at bestemmelsen kun skal anvendes, når forbedringerne omfatter
mere end ét lejemål. en sådan fortolkning vil da også være i strid med bestemmelsens formål,
som er at give beboerrepræsentationen mulighed for at påvirke udlejerens beslutninger om
iværksættelse af forbedringer, der vil medføre lejeforhøjelse.
højesteret finder på denne baggrund, at lejelovens § 66, stk. 1, litra b, må forstås således, at
udlejerens forpligtelse til at underrette beboerrepræsentationen gælder, selv om de forbed-
ringer, der vil medføre lejeforhøjelse, alene omfatter et enkelt lejemål.
a/b klodsen skulle herefter have hørt beboerrepræsentationen, inden renoveringen af ba-
deværelset i as lejlighed blev iværksat.
                                                - 5 -
retsvirkningen af manglende høring af beboerrepræsentationen
ved den ovennævnte lovændring i 1983 blev tillige bl.a. lejelovens § 58, stk. 1, ændret, såle-
des at en forbedring for at kunne medføre lejeforhøjelse med et beløb, der modsvarer det leje-
des værdi, skal være sket ”under iagttagelse af lejelovens § 66”. det fremgår af forarbejderne
til lovændringen, at formålet med udtrykket ”under iagttagelse af lejelovens § 66” er at mar-
kere, at manglende overholdelse af lejelovens § 66, stk. 1, har den retsvirkning, at udlejer er
afskåret fra at kræve lejeforhøjelse.
højesteret finder på denne baggrund, at a/b klodsens manglende iagttagelse af lejelovens §
66, stk. 1, litra b, medfører, at varslingen af lejeforhøjelsen ved brevet af 10. juli 2008 er
ugyldig.
konklusion
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                       thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a/b klodsen betale 30.000 kr. til statskassen.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                      højesterets kendelse
                          afsagt tirsdag den 18. august 2015
sag 182/2014
a
(advokat martin cumberland)
mod
den uafhængige politiklagemyndighed
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i aarhus den 2. april 2014 og af vestre
landsrets 5. afdeling den 25. juni 2014.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, niels grubbe, marianne højgaard
pedersen, thomas rørdam og jens peter christensen.
påstande
kærende, politiassistent a, har nedlagt påstand om, at advokat martin cumberland beskikkes
som forsvarer for ham.
indkærede, den uafhængige politiklagemyndighed, har påstået stadfæstelse.
anbringender
a har navnlig anført, at ingen af de to polititjenestemænd er blevet sigtet i sagen, og begge
ønsker at udtale sig til politiklagemyndigheden. politiassistent b er allerede afhørt af
politiklagemyndigheden, og der foreligger endvidere en detaljeret døgnrapport om hændelsen
udarbejdet af politiassistent a, hvorfor der reelt også foreligger en forklaring fra sidstnævnte,
selv om der ikke er tale om en egentlig afhøring. ingen af de to polititjenestemænd har rettet
beskyldninger mod hinanden, og politiklagemyndigheden har ikke konkret kunnet påpege
modstridende interesser.
                                              - 2 -
højesterets kendelse af 17. december 2013 i sag 172/2013 (ufr 2014.903) vedrører ”hard-
core” kriminelle og særdeles grov personfarlig- og narkotikakriminalitet og er ikke sammen-
lignelig med den foreliggende sag. polititjenestemænd har ikke modsatrettede interesser, men
er alle underlagt politiloven og har en fælles interesse i at løse de politimæssige opgaver, som
forventes af dem. en polititjenestemand er underlagt en handlepligt og skal – såfremt kolle-
gaen træder over stregen – anmelde dette.
en politiklagesag er en undersøgelse, hvor de implicerede politifolk har en fælles interesse i at
redegøre for forløbet over for politiklagemyndigheden. desto tidligere man er i sagsforløbet,
desto større bevismæssige krav bør der stilles til politiklagemyndigheden for så vidt angår
konkretisering og påvisning af modsatrettede interesser. en generel henvisning og en illuso-
risk risiko bør på et undersøgelsesstadie ikke være tilstrækkeligt til at tilsidesætte det frie for-
svarervalg.
kun hvis der bliver rejst sigtelse mod begge polititjenestemænd, kan der opstå en situation,
hvor det kan være relevant at vurdere den for den enkelte politimand mulige værdi ved at
pege fingre ad den anden kollega. politiklagemyndigheden rejser dog stort set aldrig sigtelser
i sager om vold, og de få gange, det er sket, har det alene været mod én polititjenestemand.
politiklagemyndigheden har navnlig anført, at udgangspunktet om det frie forsvarervalg be-
grænses af retsplejelovens § 734, stk. 2, hvorefter forsvaret for flere sigtede kun kan udføres
af den samme person, hvis de sigtedes interesser under sagen ikke er modstridende. retten til
at vælge forsvarer er ikke en absolut ret, og der er heller ikke en ubetinget ret for den tiltalte
til selv at vælge den beskikkede advokat.
de retsplejemæssige hensyn, som højesteret har anført i kendelserne af 17. december 2013
(ufr 2014.903 og ufr 2014.905) kan også begrunde, at beskikkelse af den samme forsvarer
for flere anmeldte polititjenestemænd i en sag efter retsplejelovens kapitel 93 c må afslås, når
de anmeldtes interesser under sagen er modstridende, eller der er nærliggende risiko herfor. §
734, stk. 2, må således finde tilsvarende anvendelse, hvor retten i medfør af § 1020 g finder
grundlag for at beskikke forsvarer, selv om der (endnu) ikke er rejst sigtelse mod polititjene-
stemændene.
                                               - 3 -
retsplejelovens § 734, stk. 2, må som anført af højesteret i kendelse af 17. december 2013 i
sag 208/2013 (ufr 2014.905) ses i sammenhæng med retsplejelovens § 126 og de advokate-
tiske regler og er efter sin ordlyd ikke begrænset til at angå bestemte sagskategorier. som
fastslået af højesteret i sag 172/2013 (ufr 2014.903) forudsætter beskikkelse af den samme
advokat for flere sigtede i den samme sag, at der er en høj grad af sandsynlighed for, at der
ikke kan opstå modstridende interesser. at højesteret nævner en række sagstyper i kendelsen
kan ikke indebære, at der i andre kategorier af alvorlige straffesager kan ske beskikkelse af
samme advokat som forsvarer for flere sigtede, selv om der er modsatrettede interesser.
der er i den konkrete sag en sådan nærliggende risiko for modstridende interesser mellem de
anmeldte polititjenestemænd, at de i højesterets kendelser nævnte retsplejemæssige hensyn
tilsiger, at beskikkelse af den samme forsvarer må nægtes i medfør af retsplejelovens § 734,
stk. 2, eller principperne i denne bestemmelse, smh. med § 1020 g.
beskikkelse af samme advokat i denne sag kan indebære risiko for, at en sandfærdig forkla-
ring undertrykkes til mulig skade for den enkelte politimands forsvar. der er desuden – efter
anmeldelsen – tale om en sag vedrørende alvorlig personfarlig kriminalitet begået af politiper-
sonale mod en civil borger. hertil kommer, at der i sagen foreligger oplysninger, som kan
støtte anmeldelsen. der gælder endvidere i sager som den foreliggende et særligt hensyn til
opretholdelsen af tilliden til politiklageordningen, og dette hensyn må ligeledes indgå i vurde-
ringen efter § 734, stk. 2. dette hensyn bevirker, at der i tilfælde, hvor der er rejst spørgsmål
om tilstedeværelsen af modsatrettede interesser må udvises en særlig grad af forsigtighed ved
vurderingen af, om der kan ske beskikkelse af den samme advokat for flere polititjeneste-
mænd i den samme sag.
retsgrundlag
reglerne om behandling af klager over politipersonale (retsplejelovens kapitel 93 b) og straf-
fesager mod politipersonale (retsplejelovens kapitel 93 c) er indført ved lov nr. 393 af 14. juni
1995 og senest ændret ved lov nr. 404 af 21. april 2010. ved den seneste lovændring blev en
ny politiklageordning med etablering af en uafhængig politiklagemyndighed gennemført.
                                                - 4 -
i straffesager mod politipersonale er spørgsmålet om beskikkelse af forsvarer reguleret i rets-
plejelovens § 1020 g. ifølge bestemmelsen kan retten beskikke en forsvarer for en polititjene-
stemand, hvis det følger af bestemmelserne i kapitel 66 eller særlige grunde taler derfor.
af bemærkningerne til § 1020 g fremgår, jf. lovforslag nr. l 88 af 9. december 2009, folke-
tingstidende 2009-10, tillæg a, bl.a.:
        ”den foreslåede bestemmelse indeholder regler om forsvarerbeskikkelse for den poli-
       timand, som en sag retter sig mod. der skal beskikkes en forsvarer for den pågældende,
       hvis det følger af de almindelige bestemmelser herom i retsplejelovens §§ 731, 731 a og
       732. det kan f.eks. være, når der er rejst tiltale i sager, i hvilke der bliver spørgsmål om
       højere straf end bøde. der kan herudover beskikkes en forsvarer, hvis særlige grunde
       taler derfor. det kan også komme på tale at beskikke en forsvarer, selv om der ikke er
       rejst sigtelse.
       bestemmelsen svarer til den gældende § 1020 d bortset fra en ændring af ”når forhol-
       dene taler derfor” til ”særlige grunde taler derfor”. der er ikke hermed tilsigtet nogen
       ændring i praksis for advokatbeskikkelse, men det er hensigten at markere, at advokat-
       beskikkelse skal ske efter en konkret vurdering, når særlige grunde taler derfor.”
bestemmelsen i retsplejelovens § 1020 g fandtes tidligere i § 1020 d, og af forarbejderne til §
1020 d fremgår bl.a., jf. betænkning nr. 1278/1994 s. 122 ff.:
       ”8. indklagedes stilling.
       …
       udvalget finder, at det – uanset hvilken klageordning der gennemføres – må sikres, at
       indklagede i fornødent omfang har adgang til bistand af en bisidder eller eventuelt en
       forsvarer. den nærmere udformning af reglerne herom må afhænge af, hvilken klage-
       ordning der gennemføres, men inspiration vil kunne hentes i tjenestemandsloven og
       retsplejeloven. det må i den forbindelse indgå i overvejelserne, at politifolk i kraft af
       deres erhverv har en særlig risiko for at blive udsat for undersøgelser/efterforskning, og
       at situationen forud for en egentlig sigtelse for et strafbart forhold kan være mere bela-
       stende for politifolk end for andre, idet der som en konsekvens af straffesagen kan blive
       tale om afskedigelse eller disciplinærsag.
       udvalget finder på denne baggrund, at der bør være mulighed for, at retten – når forhol-
       dene taler derfor – kan beskikke en advokat for indklagede, selv om der ikke er rejst en
       sigtelse.
       …”
i de almindelige bemærkninger til lovforslag nr. l 242 af 27. april 1995, jf. folketingstidende
1994-95, tillæg a, sp. 3559 tiltrådte justitsministeriet udvalgets forslag om en udvidet adgang
til advokatbeskikkelse i straffesager. af forarbejderne fremgår videre sp. 3560:
                                               - 5 -
       ”4.2.3 advokatbeskikkelse i straffesager
       i straffesager mod politipersonale bør det være den altovervejende hovedregel, at der
       beskikkes en advokat for parterne, hvis der er en sådan mistanke om, at et strafbart for-
       hold er begået, at der er grundlag for at rejse sigtelse mod polititjenestemanden.
       undtagelse kan dog gøres, hvis der er tale om et strafbart forhold af mindre betydning,
       f.eks. en færdselsforseelse.
       desuden foreslås det, at der skal beskikkes en advokat for de pågældende i alle de til-
       fælde, hvor beskikkelse ellers ville være sket efter reglerne i henholdsvis kapitel 66 a
       om ”advokatbistand til den forurettede” eller kapitel 66 om ”sigtede og hans forsvar.”
       i andre tilfælde må det bero på en samlet vurdering af de foreliggende oplysninger i den
       konkrete sag, om der skal beskikkes en advokat. der må i den forbindelse navnlig læg-
       ges vægt på, i hvilket omfang anmeldelsen er underbygget, om anmeldelsen vedrører
       alvorlig kriminalitet, om der er tale om en kompliceret sag samt på, om forurettede på
       grund af mindreårighed eller sygdom har et særligt behov for bistand.
       4.2.4 afsluttende bemærkninger om advokatbeskikkelse
       i såvel adfærdsklagesager som straffesager mod politipersonale bør det efter justitsmi-
       nisteriets opfattelse være udgangspunktet, at der, når den ene part får beskikket en ad-
       vokat, tillige beskikkes en advokat for den anden part. …”
efter retsplejelovens § 1020 j finder retsplejelovens bestemmelser om behandlingen af straffe-
sager i øvrigt tilsvarende anvendelse ved behandlingen af sager efter lovens kapitel 93 c.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår et tilfælde, hvor det i medfør af retsplejelovens § 1020 g er besluttet at beskikke
forsvarer for to polititjenestemænd i en sag omfattet af retsplejelovens kapitel 93 c (straffesa-
ger mod politipersonale), selv om ingen af polititjenestemændene er sigtet i sagen. spørgs-
målet er, om en advokat er afskåret fra at blive beskikket som forsvarer for den ene polititje-
nestemand, når advokaten er beskikket som forsvarer for den anden polititjenestemand i sa-
gen.
efter retsplejelovens § 734, stk. 2, kan en advokat kun være beskikket som forsvarer for flere
sigtede under samme sag, når de sigtedes interesser under sagen ikke er modstridende. høje-
steret finder, at § 734, stk. 2, finder anvendelse også på beskikkelse af forsvarer for en politi-
                                               - 6 -
tjenestemand i en sag, der behandles efter kapitel 93 c, selv om der ikke er rejst sigtelse i sa-
gen, jf. herved retsplejelovens § 1020 j.
det følger af højesterets kendelser af 17. december 2013 i sagerne 172/2013 og 208/2013
(ufr 2014.903 og ufr 2014.905), at der bag bestemmelsen i retsplejelovens § 734, stk. 2,
ligger en formodning for modstridende interesser blandt flere sigtede i samme sag. den
samme advokat kan kun beskikkes som forsvarer for flere sigtede i samme sag, hvis der er en
høj grad af sandsynlighed for, at der ikke kan opstå modstridende interesser.
den konkrete sag angår anmeldelse om vold og klage over kritisabel adfærd indgivet mod to
polititjenestemænd, der er knyttet til samme tjenestested, og de pågældende har ikke afgivet
fuldstændige forklaringer om deres rolle i hændelsesforløbet. herefter og idet sagens øvrige
konkrete omstændigheder ikke understøtter, at de to polititjenestemænd ikke har modstri-
dende interesser, tiltræder højesteret, at betingelserne for at beskikke samme forsvarer for
begge de indklagede ikke er opfyldt.
herefter stadfæster højesteret kendelsen.
statskassen skal betale omkostningerne ved kæremålet.
                                        thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
statskassen skal betale omkostningerne ved kæremålet.


text:
dom
afsagt den 8. juni 2017 af østre landsrets 18. afdeling
(landsdommerne ulla staal, m. stassen og niels juhl (kst.) med domsmænd).
18. afd. nr. s-95-17:
anklagemyndigheden
mod
t
(cpr.nr. ...97…)
(advokat ulrik sjølin pedersen, besk.)
retten i næstveds dom af 3. januar 2017 (7132/2016) er anket af t med påstand om
frifindelse i forhold 1, subsidiært formildelse.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse.
der er også i landsretten afspillet videoklip fra overvågningen på crazy daisy.
forklaringer
der er i landsretten afgivet supplerende forklaring af tiltalte og vidnerne a og b.
tiltalte har supplerende forklaret blandt andet, at han fortsat ikke kan huske, at han den
pågældende aften var på crazy daisy, og han kan heller ikke umiddelbart genkende sig selv
på det foreviste videoklip fra overvågningen på stedet.
vidnet a har supplerende forklaret blandt andet, at han ikke så, at han blev slået med en
flaske i panden, men efter slagets karakter kunne han ikke forestille sig at være blevet slået
med en anden genstand end en flaske. han gik efterfølgende hen til personen, som havde slået
ham, for at konfrontere ham hermed, og det var i den forbindelse, at pågældende tildelte ham
et knytnæveslag på kæben. han husker ikke, om han skubbede til pågældende, inden han fik
knytnæveslaget.
                                                - 2 -
vidnet b har supplerende forklaret blandt andet, at hun fortsat ikke husker at have set a
skubbe til gerningsmanden.
landsrettens begrundelse og resultat
også efter bevisførelsen for landsretten, herunder navnlig det foreviste videoklip fra over-
vågningen på stedet, findes tiltalte af de grunde, der er anført i dommen, skyldig efter
anklageskriftets forhold 1.
straffen findes passende udmålt til fængsel i 3 måneder.
spørgsmålet er herefter, om fængselsstraffen skal være ubetinget eller gøres betinget med
vilkår om samfundstjeneste.
det må i forarbejderne til lov nr. 152 af 18. februar 2015 om ændring af reglerne om sam-
fundstjeneste mv. anses for forudsat, at udgangspunktet ved grov vold, jf. straffelovens § 245,
fortsat er, at der skal fastsættes en ubetinget frihedsstraf, og at betinget dom med vilkår om
samfundstjeneste kun vil kunne anvendes, hvis særlige grunde taler herfor, jf. herved
højesterets dom af 25. april 2017 i sag 12/2017.
landsretten finder, at der under hensyn til voldens karakter og til omstændighederne i øvrigt
ikke er grundlag for at gøre straffen betinget med vilkår om samfundstjeneste, selvom volden
alene påførte forurettede begrænsede skader.
thi kendes for ret:
byrettens dom ændres, således at t straffes med fængsel i 3 måneder.
tiltalte skal betale sagens omkostninger for landsretten.


text:
p000200c - has
                                      udskrift
                                           af
                     sø- & handelsrettens dombog
                                     ____________
den 7. april 2006 blev af skifteretten i sagen
p-2-05
tibco invest & finans aps
(advokat torsten pedersen)
  mod
lunco invest og finans dk aps
under konkurs
(advokat nete weber)
afsagt sålydende
                                         d o m:
denne sag, som er anlagt den 17. januar 2005, angår spørgsmålet, om anmelder, tib-
co invest & finans aps, har et separatistkrav i konkursboet, lunco invest og finans
dk aps under konkurs, hidrørende fra indbetalinger på en bankkonto tilhørende det
nu konkursramte selskab, lunco invest og finans dk aps.
påstande:
                                         - 2 -
anmelder har nedlagt påstand om, at indestående på deponeringskonto 5010-
923523-9 i jyske bank, oprindeligt 270.143,97 kr., frigives til anmelder med påløbne
renter, idet konkursboet samtidig tilpligtes at anerkende det af anmelder nedlagte
separatistkrav i medfør af konkurs-
lovens § 82 stort 270.143,97 kr.
konkursboet har påstået frifindelse.
sagsfremstilling:
ad lunco invest og finans dk aps:
i 2000 erhvervede omar mohamed izzelarab anparterne i selskabet tidewatch tech-
nology aps, cvr-nr. 25381076. den 5. september 2000 blev han registreret som
direktør i selskabet. den 4. oktober 2000 skiftede selskabet navn til tibco invest og
finans aps. den 7. august 2001 fik selskabet adresse niels juels gade 5, 1059 kø-
benhavn k. ved overdragelsesaftale af 4. juli 2002 solgte omar mohamed izzelarab
selskabets anparter til preben lund til kurs 1,0. det blev i den forbindelse oplyst, at
selskabet skulle rekapitaliseres af køber, der ligeledes skulle indlevere årsregnskab
og foretage eventuel momsregistrering. sælger skulle sørge for navneændring. sam-
me dato blev preben lund registreret som ny direktion, og selskabet fik ny adresse.
den 7. juli 2002 udstedte direktør preben lund fuldmagt til omar mohamed izzela-
rab til at disponere for og repræsentere direktionen frem til den 31. juli 2002. den 28.
august 2002 skiftede selskabet navn til lunco invest og finans dk aps. preben
lund udtrådte samtidig af direktionen, og ivan longfors blev registreret som ny di-
rektion. den 4. oktober 2002 udstedte direktør ivan longfors fuldmagt til omar mo-
hamed izzelarab til at disponere for og repræsentere direktionen. den 6. oktober
2003 anmodede erhvervs- og selskabsstyrelsen sø- og handelsrettens skifteretsafde-
ling om tvangsopløsning af selskabet, da årsregnskab for perioden 1. oktober 2001 til
30. september 2002 ikke var indleveret. den 8. oktober 2003 blev selskabet taget
under likvidation. advokat nete weber blev udnævnt til likvidator. ved dekret af 14.
november 2003 blev selskabet taget under konkursbehandling på grundlag af en kon-
kursbegæring, indleveret af likvidator den 12. november 2003. advokat nete weber
blev udpeget som kurator.
                                         - 3 -
selskabet havde en usd konto nr. 5010-121005-7 og en folio konto nr. 5010-
120995-0 i jyske bank. foranlediget af en telefax af 14. oktober 2003 fra advokat
nete weber blev disse konti spærret. selskabet havde endvidere en konto nr. 5010-
921060-4 i jyske bank. den 24. oktober 2003 og 4. november 2003 blev der indsat
henholdsvis 170.690,18 kr. og 179.453,79 kr. hidrørende fra salg af 2 partier stearin
den 27. september 2003 og 20. oktober 2003 på denne konto. af disse beløb har jy-
ske bank den 24. og 28. oktober 2003 udbetalt henholdsvis 30.000 kr. og 50.000 kr.
til omar mohamed izzelarab. den 11. november 2003 deponerede jyske bank det
resterende beløb 270.143,97 kr. på deponeringskonto 5010-923523-9 i jyske bank i
henhold til deponeringsloven, indtil det ved dom, forlig eller på anden bindende må-
de er endeligt afgjort, hvem depotet tilhører, idet banken ikke så sig i stand til at af-
gøre, om beløbet tilhører tibco invest & finans aps eller lunco invest og finans
dk aps under konkurs.
ad tibco invest & finans aps:
ved overdragelsesaftale af 8. oktober 2002 erhvervede omar mohamed izzelarab
samtlige anparter i selskabet scsk 6035, cvr-nr. 26442877, aps af ivan longfors
til kurs 100. samtidig blev ivan longfors registreret som direktion i selskabet, som
skiftede adresse til c/o tibco / regus, niels juels gade 5, 1059 københavn k. den
17. oktober 2002 skiftede selskabet navn til tibco invest & finans aps. den 5. de-
cember 2002 udtrådte ivan lonfors af direktionen, og den 22. januar 2003 blev omar
mohamed izzelarab registreret som direktion.
ad begge selskaber:
ifølge udskrift af registret fra erhvervs- og selskabsstyrelsen er begge selskabers
formål formidling af kapital og deraf følgende virksomhed.
de to selskabers fakturaer fremstod ensartet med samme logo, adresse, telefonnum-
mer, telefaxnummer og e-mail adresse bortset fra, at selskabernes cvr-numre var
forskellige.
tvist:
                                         - 4 -
tvisten i denne sag angår spørgsmålet, om indestående på deponeringskontoen i jy-
ske bank rettelig tilfalder anmelder eller konkursboet.
anmelder har anmeldt kravet på 270.143,97 kr. som separatistkrav i konkursboet,
hvilket kurator har afvist.
anmelder kunne ikke godkende kurators indstillinger og har derfor anlagt nærvæ-
rende sag.
kurator har under domsforhandlingen oplyst, at konkursmassens omfang beror på
udfaldet af sagen. får anmelder medhold, vil konkursboet skulle sluttes i medfør af
konkurslovens § 143, stk. 1.
der er under domsforhandlingen afgivet vidneforklaring af omar mohamed izzela-
rab.
forklaring:
omar mohamed izzelarab har forklaret blandt andet, at han er født i sudan. i 1973
kom han til danmark. han begyndte at læse på dth. ½ år senere begyndte han at
læse medicin på universitetet. han har endvidere læst hd på handelshøjskolen. han
har blandt andet arbejdet som hospitalslæge og rejst som handelsmand i sudan, iran,
irak, saudi arabien, dubai og andre steder. de enkelte bogstaver i navnet tibco be-
tyder noget for vidnet. bogstaverne står blandt andet for transport, investering, bank
og råolie. det nu konkursramte selskab drev virksomhed med international handel.
der handledes blandt andet med mælkeprodukter, farvefjernsyn, aircondition, tomat-
puré og reservedele til biler. virksomheden gik økonomisk meget dårligt han ønske-
de derfor at afvikle selskabet. vidnet kom via en annonce i kontakt med ivan long-
fors, som oplyste, at han kendte preben lund, som ville være interesseret i at købe
selskabet, hvis kapital skulle refinansieres. preben lund ønskede også, at selskabet
skiftede navn. ivan longfors skulle stå for omregistreringen m.v.
vidnet indgik endvidere aftale med ivan longfors om køb af et nyt selskab. gennem
dette selskab ville han drive handel inden for sæbe- og læskedrikindustrien. vidnet
spurgte i den forbindelse ivan longfors, om det havde nogen betydning, om det nye
                                            - 5 -
selskab blev navngivet tibco invest og finans aps, hvilket ivan longfors svarede
nej til. selskabet blev herefter registreret med navnet tibco invest & finans aps,
cvr-nr. 26442877. det var ivan longfors, som skulle stå for det nye selskabs regi-
strering, herunder momsregistrering. da vidnet kom tilbage til danmark efter en for-
retningsrejse, fandt han ud af, at selskabet ikke var blevet momsregistreret. en uge
senere modtog han et brev fra ivan longfors, i hvilket denne meddelte, at han trak
sig ud af selskabet. vidnet fik endvidere et brev fra erhvervs- og selskabsstyrelsen,
hvoraf fremgik, at ivan longfors var udtrådt af direktionen, og at der skulle registre-
res en ny direktør i selskabet. vidnet blev herefter registreret som ny direktør i januar
2003. i selskabet er blandt andet handlet med en hel produktionslinje til fremstilling
af læskedrikke og med stearin. der handles primært med lande i fjern- og mellem-
østen. vidnet har haft fortjenester ved handler i dette selskab og har afregnet til leve-
randører og andre.
efter overdragelse af anparterne i tibco invest og finans aps, cvr-nr. 25381076,
forsøgte vidnet at oprette en ny bankkonto i det nye selskabs regi, men det var ikke
muligt, da vidnet var registreret i rki. ivan longfors sagde, at det var i orden, at han
i det nye selskab fortsatte med at bruge de bankkonti, som tilhørte tibco invest og
finans aps, cvr-nr. 25381076, på den betingelse, at han ikke lod indkomne beløb
stå på kontiene. vidnet brugte alene fuldmagterne fra preben lund og ivan longfors
til at disponere over kontiene. efter at han havde hævet 80.000 kr. fra det gamle sel-
skabs konto, fik han oplyst, at kontoen var blokeret. han bad jyske bank om at de-
ponere det resterende beløb, indtil der var blevet oprettet en bankkonto for tibco
invest & finans aps, cvr-nr. 26442877.
parternes synspunkter:
anmelder har i et påstandsdokument, som er gentaget og uddybet under domsfor-
handlingen, anført følgende:
     •   at ordren på de varer, som danner baggrund for indbetalingerne, er afgivet af
         anmelder,
     •   at anmelder har betalt de to fakturaer på levering af varerne,
     •   at anmelder har faktureret leverancerne til køberen,
     •   at beløbet således rettelig tilkommer anmelder,
                                           - 6 -
    •   at beløbet alene ved en forglemmelse fra anmelders side er indgået på en kon-
        to tilhørende konkursboet,
    •   at beløbet således rettelig tilkommer anmelder, og
    •   at anmelder som følge heraf ingen berettigelse har til beløbet, endsige tilba-
        geholdelsen heraf.
konkursboet har i et påstandsdokument, som er gentaget og uddybet under doms-
forhandlingen, anført følgende:
    •   at de indtægter, som det deponerede beløb relaterer sig til, stammer fra det nu
        konkursramte selskabs handelsvirksomhed,
    •   at de indtægter, som det deponerede beløb relaterer sig til, er indsat på bank-
        konti tilhørende konkursboet,
    •   at anmelders direktør, omar mohamed izzelarab, således også efter sin over-
        dragelse af anparterne i det nu konkursramte selskab fortsatte med at drive
        virksomhed i dette selskab,
    •   at omar mohamed izzelarab havde fuldmagt hertil,
    •   at der ikke foreligger dokumentation for overdragelse af det nu konkursramte
        selskabs aktiviteter, aktiver m.m., herunder tidsfæstede accepter af kreditor-
        og/eller debitorskifte,
    •   at omar mohamed izzelarabs ændring af cvr nr. på fakturaerne ikke ændrer
        herved, idet bemærkes, at omverdenen, herunder leverandører og bankforbin-
        delser, ikke havde føje til at tro andet, end at omar mohamed izzelarab fort-
        sat drev virksomhed i regi af lunco invest og finans dk aps, og
    •   at det deponerede beløb på den baggrund tilkommer konkursboet.
for det tilfælde, at anmelder måtte få medhold i, at anmelder har separatistrettigheder
over det deponerede beløb, gøres det til støtte for den nedlagte frifindelsespåstand
gældende,
    •   at konkursboet har et konnekst modregningsberettiget modkrav mod anmel-
        der, hvilket krav overstiger det deponerede beløb og dermed den nedlagte på-
        stand,
    •   da anmelder uden aftalemæssig hjemmel har ”overtaget” den tidligere af det
        nu konkursramte selskab drevne handelsvirksomhed, og
                                         - 7 -
    •   da anmelder ikke i forbindelse hermed har erlagt vederlag til det nu konkurs-
        ramte selskab for ”overtagne” aktiver.
skifterettens afgørelse:
i 2000 erhvervede omar mohamed izzelarab anparterne i det nu konkursramte sel-
skab. selskabet drev virksomhed med international handel. den 4. juli 2002 afhæn-
dede omar mohamed izzelarab anparterne i selskabet, men der blev efterfølgende
udstedt fuldmagter, hvorefter omar mohamed izzelarab fortsat kunne disponere for
og repræsentere selskabet. der er i sagen ingen oplysninger om, at disse fuldmagter
blev tilbagekaldt før selskabets konkurs den 14. november 2003. den 8. oktober
2002 erhvervede omar mohamed izzelarab anparterne i et andet selskab. dette sel-
skab drev herefter virksomhed under samme navn og fra samme adresse som det nu
konkursramte selskab, ligesom dette selskab tillige drev virksomhed med internatio-
nal handel. de to selskabers fakturaer fremstod ensartet bortset fra, at de to selska-
bers cvr-numre var forskellige.
de i sagen omtvistede forhold med handel med to partier stearin i efteråret 2003 blev
indgået, således at betaling for de skete videresalg skulle indsættes på det nu kon-
kursramte selskabs bankkonto. konkursboet har under sagens forberedelse fremsat
en række provokationer i relation til aktiviteterne i de to selskaber samt om nærmere
dokumentation for aftalegrundlaget og forholdene i øvrigt vedrørende de to handler
med stearin. disse provokationer er ikke søgt opfyldt af anmelder. i hvert tilfælde
under disse omstændigheder påhviler der anmelder en streng bevisbyrde for, at det
omtvistede beløb rettelig tilhører denne. denne bevisbyrde findes ikke løftet alene
ved den af omar mohamed izzelarab afgivne forklaring.
konkursboets påstand tages derfor til følge.
henset til sagens udfald forholdes med sagens omkostninger som nedenfor anført,
idet bemærkes, at konkursboet ikke har haft andre omkostninger end udgift til advo-
katbistand.
                         t h i k e n d e s f o r r e t:
                                        - 8 -
konkursboet, lunco invest og finans dk aps under konkurs, frifindes.
inden 14 dage betaler tibco invest & finans aps 30.000 kr. i sagsomkostninger til
konkursboet, lunco invest og finans dk aps under konkurs.
                                    dorrit lilholt
                                       (sign.)
                                    ___ ___ ___
                        udskriftens rigtighed bekræftes
                         p.j.v. sø- og handelsretten, den