text:
                                            dom
afsagt den 21. november 2017 af vestre landsrets 1. afdeling (dommerne eva staal, tho-
mas jønler og thomas klyver (kst.)) i ankesag
v.l. b-1884-16
a
(advokat birgit lindø, aarhus)
mod
tryg forsikring a/s
(advokat anja hejde, ballerup)
retten i viborg har den 19. december 2016 afsagt dom i 1. instans (rettens nr. bs 1-
495/2014).
påstande
for landsretten har appellanten, a, gentaget sin påstand for byretten.
indstævnte, tryg forsikring a/s, har påstået dommen stadfæstet.
der er mellem parterne enighed om den beløbsmæssige opgørelse og forrentning heraf.
sagen angår også for landsretten alene spørgsmålet om, hvorvidt as krav er forældet.
 forklaringer
 a har afgivet supplerende forklaring for landsretten. der er endvidere afgivet forklaring af
 overlæge susanne fabricius.
   {
"
                                                 -2-
    a har supplerende forklaret, at når hun og ægtefællen udtalte i forbindelse med den neu-
    ropsykologiske undersøgelse, jf. bilag 12, side 3, 3. afsnit, at de opfattede vanskelighederne
    som en statisk tilstand, havde det baggrund i, at medicinen, som hun fik løbende, ikke
    ændrede noget. hun havde det på samme måde hele tiden, således at hun anså sin tilstand
    for at være statisk. da hendes egen læge henviste hende til arbejdsmedicinerne i midten
    af januar 2011, havde hun ikke en mistanke om, at ulykken i 1996 var årsag til pro-
    blemerne. hun troede, at det havde noget at gøre med nogle arbejdsrelaterede problemer,
    herunder med stress, og familiemæssige udfordringer. når hun før januar 2011 havde talt
    om sine vanskeligheder, var det med udgangspunkt i, at det havde en sammenhæng med
    noget arbejdsrelateret.
    ved samtalen den 18. januar 2011 i forbindelse med den første konsultation hos psykiate-
    ren blev hun spurgt, om hun havde slået hovedet, og det blev nævnt, at der kunne være en
    mistanke om en hjerneskade.
    overlæge susanne fabricius har forklaret, at hun er psykiater, og hun deltog i diagnostice-
    ringen af a på regionspsykiatrien x-by i 2011. a var blevet henvist af sin praktiserende
    læge til nærmere udredning, fordi lægen mente, at a ikke responderede på den medicin-
    ske behandling mod depression. hun husker ikke samtalen med den praktiserende læge
    den 26. august 20 l 0, men det beskrevne i journalen denne dag svarer til gængs praksis. de
    kontaktes ofte af egen læge, når patienten ikke responderer på medicinen mod depressi-
    on.
     der blev den 18. januar 2011 afholdt en indledende samtale med a. den videre undersø-
     gelse af mistanken om en hjerneskade blev iværksat på baggrund af oplysningerne, der
     kom frem under samtalen med a, samt oplysningerne og det tidligere behandlingsforløb,
     hvor det havde vist sig, at medicinsk behandling ikke havde virket. de kunne under sam-
     talen med a ikke vide, om hun havde en hjerneskade, men de havde mistanke herom, da
     a havde været ude for et traume, og da nogle af hendes symptomer ikke var forenelige
     med en depression. hun kan ikke huske præcist, hvad der blev sagt, men de har nok op-
     lyst, at de ville undersøge, om traumet ved ulykken i 1996 havde en sammenhæng med
     hendes gener. muligheden for en hjerneskade blev givet nævnt i forbindelse med beskri-
     velsen af sammenhængen mellem ulykken og hendes vanskeligheder. en neuropsykolo-
     gisk undersøgelse er en omfattende undersøgelse. de vidste ikke ved indledningen af
     undersøgelsen, hvilken retning det ville gå, men der var som tidligere forklaret flere
  indikationer, der pegede i retning af en hjerneskade. konklusionen på udredningen skete
 med epikrisen af 6. juni 2011, der er udfærdiget af vidnet og psykolog susanne t.
 jakobsen.
procedure
parterne har i det væsentlige gentaget deres anbringender for byretten og har procederet i
overensstemmelse hermed.
landsrettens begrundelse og resultat
den 3-årige forældelsesfrist for as krav på yderligere erstatning for personskade i anled-
ning af færdselsuheldet i 1996 begynder senest at løbe fra den dag, hvor a fik eller burde
have faet kendskab til kravet, jf. forældelseslovens § 3, stk. 2.
dommerne thomas jønler og thomas klyver udtaler herefter:
suspension af forældelse efter forældelseslovens § 3, stk. 2, forudsætter ukendskab til de
omstændigheder, som begrunder erstatningskravet. i den foreliggende sag er det derfor
afgørende for begyndelsestidspunktet for forældelsesfristen, hvornår a fik eller burde
have fået kendskab til, at hendes mangeårige gener, som i første omgang antoges at skyl-
des depression og arbejds- og stressrelaterede forhold, i stedet kunne skyldes en hjerne-
skade forvoldt ved færdselsuheldet, hvor hun slog hovedet og var bevidstløs.
vi finder efter bevisførelsen med samme begrundelse, som byretten har anført, at der ikke er
grundlag for at antage, at a frem til årsskiftet 2010-11 fik eller burde have fået et sådant
kendskab. as og hendes mands oplysninger til brug for den neuropsykologiske undersøgel-
se, jf. referatet i journalen fra neuropsykolog ditte bentzen (bilag 12), herunder om at de
først inden for de sidste år var blevet opmærksomme på, at der kunne være sket skader i for-
bindelse med ulykken i 1996, kan ikke føre til et andet resultat.
i januar 2011 blev der påbegyndt et nærmere udredningsforløb vedrørende de gener, som
a havde. spørgsmålet om, hvorvidt generne kunne skyldes skader forvoldt ved færdsels-
uheldet, kom i den forbindelse op den 18. januar 2011 under en indledende samtale
mellem a og bl.a. overlæge i psykiatri susanne fabricius. ifølge forklaringen fra su-
sanne fabricius var der - under hensyn til, at ikke alle gener stemte med depression og
den manglende effekt af behandlingen med antidepressiv medicin sammenholdt med, at a
havde slået hovedet i forbindelse med færdselsuheldet - grund til at antage, at generne
 kunne skyldes en hjerneskade forvoldt ved færdselsuheldet. a blev herefter henvist til mr-
scanning af hjernen og neuropsykologisk undersøgelse.
i forlængelse af den indledende samtale sendte a den 20. januar 2011 en mail til sin prakti-
serende læge, hvoraf fremgår, at hun på et møde med en psykiater og psykolog havde fået
oplyst, at de mente, at hun i 15 år havde dækket over en skade, som hun pådrog sig ved
færdselsuheldet.
den 28. februar 2011 blev mr-scanningen foretaget, og ifølge journalnotatet viste scannin-
gen forandringer i hjernen forenelige med følger af et frontalt traume.
den 22. marts 2011 deltog a i et møde på klinikken for affektive lidelser, som forestod
den neuropsykologiske undersøgelse. foruden a deltog bl.a. psykolog susanne t. jacob-
sen fra klinikken. af mødereferatet fremgår, at scanningen ifølge psykologen havde vist en
skade i højre side af frontallappen, og at visse gener kunne føres tilbage til tiden umiddel-
bart efter færdselsuheldet. klinikken pegede ifølge referatet på et afklaringsforløb på kli-
nik y, som a ville kunne henvises til, før der forelå svar på neuropsykologisk undersøgel-
se.
 det fremgår af brev af 29. marts 2017, som er gengivet i as lægejournal, at hun havde af-
 lyst en tid hos psykiatriklinikken. hun oplyste i den forbindelse, at hun har været hos psy-
 kiater i januar og til scanning, der viste en gammel hjerneskade.
 efter en samlet vurdering af navnlig de anførte oplysninger fra perioden januar til marts
 2011 finder vi, at det må lægges til grund, at a i denne periode fik eller burde have fået
 kendskab til, at generne kunne skyldes en hjerneskade forvoldt ved færdselsuheldet og
 dermed til de omstændigheder, der begrunder hendes krav mod tryg forsikring a/s. un-
 der hensyn til, at scanningen viste forandringer i hjernen forenelige med en hjerneskade
 forvoldt ved færdselsuheldet og den måde, som genernes sammenhæng med færdsels-
 uheldet blev udlagt på i perioden, kan det ikke føre til andet resultat, at den neuropsyko-
 logiske undersøgelse, som tog sigte på at fastlægge as aktuelle kognitive funktionsniveau,
 først blev færdiggjort og signeret den 2. maj 2011.
vi finder på den anførte baggrund, at det er godtgjort, at forældelsesfristen begyndte at
løbe mere end 3 år før sagsanlægget den 30. april 2014.
spørgsmålet er herefter, om forældelsen har været foreløbigt afbrudt i perioden frem til
sagsanlægget, jf. forældelseslovens§ 21, stk. 5, og forsikringsaftalelovens§ 29, stk. 5.
  efter forældelseslovens § 21, stk. 5, afbrydes forældelsen foreløbigt, hvis der inden foræl-
 delsesfristens udløb er indledt forhandlinger om fordringen mellem parterne. det fremgår
 af forarbejderne til bestemmelsen- lovforslag nr. l i 65 af 28. februar 2007, bemærknin-
 gerne til § 2 1, stk. 5 - at der skal være tale om egentlige forhandlinger mellem parterne om
 kravet eller grundlaget for dette, således at kreditor har føje til at antage, at det ikke er
 nødvendigt at iværksætte retslige skridt for at undgå forældelse.
 højesteret har anført i dom af 10. april 2015 (ufr 2015.2445 h), at skadevolder som ud-
 gangspunkt må anses for stiltiende at have accepteret en udskydelse - en foreløbig afbry-
 delse - af forældelsen, hvis skadevolder (eller skadelidte efter aftale med skadevolder) har
 anmodet arbejdsskadestyrelsen om en udtalelse i henhold til erstatningsansvarslovens §
 10. det skyldes, at skadelidte i denne situation som udgangspunkt har føje til at antage, at
 parterne, når arbejdsskadestyrelsens udtalelse foreligger, kan nå frem til en forligsmæssig
 løsning uden anlæg af retssag.
 efter indholdet af korrespondancen mellem as advokat og tryg forsikring a/s i maj-juni
 2012 er der ikke grundlag for at anse den forelæggelse for arbejdsskadestyrelsen, som as
 ulykkesforsikringsselskab topdanmark forsikring a/s iværksatte til brug for behandlin-
 gen af en ulykkesforsikringssag i anledning af færdselsuheldet, for at være sket efter afta-
 le med tryg forsikring a/s eller i øvrigt i fælles forståelse med forsikringsselskabet.
 hertil kommer, at forsikringsselskabet over for advokaten den 31. maj 2012 udtrykkeligt
 afviste at gå med til en suspension af forældelsen.
 med disse bemærkninger og i øvrigt af de grunde, som byretten har anført, tiltræder vi, at
 der ikke er sket foreløbig afbrydelse af forældelsen som følge af forhandlinger mellem par-
 terne eller en stiltiende aftale herom.
efter forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5, 1. pkt., kan forældelsen afbrydes foreløbigt, hvis
en skade inden forældelsesfristens udløb er anmeldt til et forsikringsselskab. i givet fald
indtræder forældelse tidligst l år efter selskabets meddelelse om, at det helt eller delvis af-
viser kravet.
a anmodede flere gange- senest den 7. oktober 2013 -tryg forsikring a/s om at genop-
tage sagen på grundlag af oplysninger om hjerneskaden. forsikringsselskabet afviste
henholdsvis den 1. december 2011, den 21. maj 2012 og den 9. december 2013 at genop-
tage sagen med henvisning til manglende årsagssammenhæng.
 det er alene forsikringsselskabets afvisning den 9. december 2013, som har betydning for
sagens afgørelse, da de øvrige afvisninger ligger mere end et år forud for sagsanlægget.
forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5, er en undtagelse til lovens udgangspunkt om, at forsik-
ringskrav forældes efter forældelseslovens regler. ifølge forarbejderne til bestemmelsen -
lovforslag nr. l 166 af 28. februar 2007, pkt. 3.2.2 i lovforslagets almindelige bemærknin-
ger og bemærkningerne til§ 2, nr. 2 - er reglen begrundet i, at det ikke er hensigtsmæssigt,
at forsikringstagere og sikrede skal være opmærksomme på, at der kan indtræde forældel-
se, mens en sag er under behandling hos et forsikringsselskab. det fremgår af de anførte
forarbejder, at forældelsen ikke vil kunne afbrydes ved at genanmelde samme skade, efter
at selskabet har afvist kravet.
forud for, at a senest anmodede om genoptagelse den 7. oktober 2013, havde hun tidligere
fremsat sådanne anmodninger med henvisning til samme hjerneskade, og selskabet havde
som anført ovenfor afvist disse anmodninger. under henvisning hertil og til, at forsikrings-
selskabet ikke genoptog sagen eller i øvrigt gav indtryk heraf i korrespondancen med as ad-
vokat, kan forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5, 1. pkt., ikke begrunde en foreløbig afbrydelse
af forældelsen frem til perioden efter sagsanlægget.
 da der herefter ikke er sket foreløbig afbrydelse af forældelsen forud for sagsanlægget, er
 erstatningskravet på den anførte baggrund forældet.
 vi stemmer derfor for at stadfæste byrettens dom.
dommer eva staal udtaler:
det fremgår af egen læges journaltilførsler, at a siden 2009 havde fået medicin mod de-
pression uden effekt, og at hun i 2010 blev henvist til psykolog som pårørende til person,
der var ramt af en alvorlig invaliderende sygdom. a fik det ikke bedre, og egen læge hen-
viste hende til psykiatrien med henblik på udredning, og udredningsforløbet startede den
18. januar 2011. overlæge susanne fabricius har bl.a. forklaret, at as symptomer ikke
stemte overens med en depression, og derfor blev a spurgt, om hun på et tidspunkt hav-
de slået hovedet. a fortalte om trafikuheldet i 1996, og hun blev herefter henvist til en
mr-scanning af hjernen, der fandt sted den 28. februar 2011. scanningen viste en lille
hyperintensitet frontalt på højre side, der kunne være følge af traume eller alderssvarende
forandringer, men sandsynligheden for følge efter traume vurderedes at være større, da
der ikke var forandringer i venstre side. den 22. marts 2011 deltog a i et møde med en
psykolog på klinik for affektive lidelser. klinikken pegede på et afklaringsforløb på
 klinik y, og klinikken havde iværksat en neuropsykologisk undersøgelse. denne under-
søgelse fandt sted den 2. maj 2011. af konklusionen fremgik bl.a., at undersøgelsen var
rettet mod en vurdering af det aktuelle kognitive funktionsniveau til brug i udredningen, og
at undersøgelsesresultaterne ikke uden videre kunne anvendes til andre formål. overlæge
susanne fabricius' statusattest forelå den 16. maj 2011, og af denne attest fremgik, at mr-
scanningen havde vist forandringer, som var forenelige med følger efter traume frontalt på
højre side. egen læge noterede den 7. juni 2011, at a led af en organisk kognitiv
forstyrrelse af lettere grad. a kontaktede samtidig hermed topdanmark og tryg, der begge
afviste at genoptage hendes sag, idet forsikringsselskaberne mente, at der ikke var
årsagssammenhæng mellem de kognitive gener og færdselsuheldet i 1996.
som anført i byrettens præmisser, var as mangeårige gener frem til årsskiftet 2010/2011
blevet betragtet som arbejds- og stressrelaterede. as egen læge kunne ikke hjælpe hende, og
lægen henviste hende til psykiatrien. på mødet med psykologen og overlægen den 18.
januar 2011 fik a på grundlag af de spørgsmål, som hun blev stillet, mistanke om, at hen-
des gener kunne skyldes ulykken for omkring 15 år siden, og at generne således ikke var
arbejds- eller stressrelaterede. mistanken blev bekræftet ved mr- scanningen den 28. fe-
bruar 2011 og de fortsatte undersøgelser på klinik for affektive lidelser.
mr-scanningen og samtalerne med psykologerne blev foretaget til brug for udredningen af
a. jeg finder, at a først ved afslutningen af udredningen i maj 2011, hvor diagnosen or-
ganisk kognitiv forstyrrelse blev stillet, havde tilstrækkeligt med oplysninger til at vide, at
hendes gener havde sammenhæng med ulykken i 1996, idet oplysningerne til a under
udredningsforløbet om, at hendes gener kunne skyldes trafikuheldet, ikke har kunnet be-
virke, at hun burde have fået kendskab til kravet. det var derfor også først efter afslutnin-
gen af udredningen, at a havde anledning til at kontakte forsikringsselskaberne med hen-
blik på at få sin sag genoptaget. den 3-årige forældelsesfrist efter forældelseslovens § 3,
stk. 2, er derfor først begyndt at løbe fra dette tidspunkt og således ikke fra tidspunktet for
mr-scanningen den 28. februar 2011 eller mødet i marts måned med psykologen. as mail
af 20. januar 2011 til egen læge og aflysningen af et møde med en psykolog i foråret 2011
kan ikke føre til et andet resultat.
jeg stemmer derfor for at tage as påstand til følge.
der afsiges dom efter stemmeflertallet, og landsretten stadfæster herefter byrettens dom.
efter sagens udfald sammenholdt med parternes påstande skal a betale sagsomkostninger
 for landsretten til tryg forsikring a/s med 55.000 kr. ekskl. moms vedrørende udgifter til
advokatbistand. landsretten har ved fastsættelsen af beløbet lagt vægt på sagens økono-
miske værdi og dens omfang.
                                  t h i k e n d e s f o r r e t:
byrettens dom stadfæstes.
a skal betale sagens omkostninger for landsretten til tryg forsikring a/s med
55.000 kr.
de idømte sagsomkostninger, der skal betales inden 14 dage,
forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                       afsagt tirsdag den 17. november 2015
sag 22/2014
(1. afdeling)
gn store nord a/s
(advokat hans severin hansen)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat steffen sværke)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 5. afdeling den 29. januar 2014.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: poul søgaard, niels grubbe, marianne højgaard
pedersen, poul dahl jensen, hanne schmidt, oliver talevski og jan schans christensen.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
processuelle spørgsmål
skatteministeriet har i sit sammenfattende processkrift af 19. oktober 2015 bl.a. anført, at gn
store nords fravalg af international sambeskatning for indkomståret 2005 afskar fremførsel af
udenlandske underskud, der ikke var benyttet, herunder det ubenyttede underskud, der hid-
rørte fra beltone electronics lcc. skatteministeriet har endvidere anført, at beltone electro-
nics’ ubenyttede underskud ved fusionen overgik til det umiddelbare og fortsættende moder-
selskab gn resound north america corp.
gn store nord har anført, at skatteministeriet hermed har fremsat to nye anbringender, som
tidligere var gjort gældende og frafaldet under forberedelsen af landsretssagen. efter gn
store nords opfattelse består skatteministeriets første nye anbringende i, at et ubenyttet un-
                                                - 2 -
derskud fra et udenlandsk likvideret selskab bortfalder, blot fordi det er udenlandsk. skatte-
ministeriets andet nye anbringende består i, at et ubenyttet underskud fra et udenlandsk lik-
videret selskab overgår til dets umiddelbare moderselskab efter sambeskatningsvilkår 2.11.
gn store nord har protesteret imod, at disse to anbringender tages under pådømmelse, jf.
retsplejelovens § 383.
skatteministeriet har heroverfor bl.a. anført, at de ovennævnte synspunkter, der er fremsat i
det sammenfattende processkrift, ikke udgør anbringender, men alene er udtryk for en retlig
argumentation. skatteministeriet har endvidere anført, at synspunkterne blev gjort gældende
såvel i landsskatteretten som i landsretten, og at synspunkterne ikke er frafaldet.
højesteret finder, at skatteministeriets ovennævnte synspunkter i det sammenfattende proces-
skrift er udtryk for retlig argumentation til støtte for ministeriets anbringender, og at syns-
punkterne i øvrigt hverken er nye eller frafaldet. der er derfor ikke grundlag for at afskære
synspunkterne.
supplerende om retsgrundlaget
i sambeskatningscirkulære nr. 169 af 16. december 2003 (ts-cirk 2003-40) fastsat i medfør
af den dagældende selskabsskattelovs § 31 er anført bl.a.:
       ”2. under sambeskatningen – og ved dennes ophør – er de sambeskattede selskaber un-
       dergivet de til enhver tid gældende vilkår. for tiden gælder følgende:
       vilkår:
       …
       2.4. underskud fordeles under sambeskatning efter følgende retningslinjer:
       er der underskud i et eller flere af de sambeskattede selskaber, fordeles disse underskud
       forholdsmæssigt på de selskaber, som har overskud for det pågældende år. underskud,
       der ikke kan indeholdes i de øvrige selskabers overskud for dette år, fordeles forholds-
       mæssigt mellem de underskudsgivende selskaber til fradrag i de sambeskattede selska-
       bers samlede indkomst for de efterfølgende år. ubenyttede underskud fra tidligere år
       fradrages i medfør af ligningslovens § 15 fortrinsvis i overskud hos det selskab, der har
       haft underskuddet, idet ældre underskud i de øvrige sambeskattede selskaber dog fra-
       drages forud for selskabets eget underskud for et senere år. et herudover ubenyttet un-
       derskud fra tidligere år fremføres forholdsmæssigt til fradrag i de af sambeskatningen i
       øvrigt omfattede selskaber, som har overskud.
       …
                                               - 3 -
      2.10. ønskes sambeskatningen bragt til ophør, må selskaberne give meddelelse herom
      til skattemyndigheden senest inden udløbet af fristen for rettidig selvangivelse for det
      indkomstår, i hvilket særbeskatning ønskes påbegyndt…
      2.11. ophører sambeskatningen ved datterselskabets likvidation foretages der ikke af-
      sluttende ansættelse af datterselskabet, og datterselskabets eventuelle underskud i den
      afsluttende regnskabsperiode kan således bringes til fradrag efter de almindelige regler
      herom, herunder fremføres i medfør af ligningslovens § 15.
      ved ophør af sambeskatning af andre årsager end ved likvidation af datterselskabet kan
      fremførsel af underskud efter ligningslovens § 15 ikke ske i det omfang, underskuddene
      har været brugt til fradrag ved opgørelsen af de sambeskattede selskabers skattepligtige
      indkomst, jf. vilkår 2.4.”
af ligningsvejledningen for 2004, afsnit s.d.1. fusion, fremgår bl.a.:
      ”hvis en skattepligtig fusion finder sted mellem to sambeskattede selskaber, kan under-
      skud, der er opstået og ikke anvendt under sambeskatningen, anvendes i det modta-
      gende selskab, se afsnit s.d.4.2.
      …
      når der selskabsretligt fusioneres, uden at fusionsskattelovens regler anvendes, forelig-
      ger der en skattepligtig fusion. skattepligtig fusion betragtes skatteretligt som et almin-
      deligt skattepligtigt køb og salg af aktiver og passiver.”
tilsvarende er fremgået af ligningsvejledningerne siden 1994.
af ligningsvejledningen for 2004, afsnit s.d.4.21, fremgår bl.a.:
      ”s.d.4.21
      vilkår 2.11.- ophør ved datterselskabets likvidation m.v.
      ophører sambeskatningen ved datterselskabets likvidation, foretages der ikke afslut-
      tende ansættelse af datterselskabet, og datterselskabets eventuelle underskud i den af-
      sluttende regnskabsperiode samt eventuelle uudnyttede underskud fra tidligere år under
      sambeskatningen kan således bringes til fradrag efter de almindelig regler, herunder
      fremføres i medfør af ll § 15.”
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og hovedspørgsmål
beltone electronics llc og gn resound north america corp., der begge var sambeskattet
med gn store nord i årene 2000-2004, fusionerede med skattemæssig virkning den 20. de-
cember 2004 ved en skattepligtig lodret fusion med gn resound som det fortsættende
                                             - 4 -
(modtagende) selskab og med beltone electronics som det ophørende (indskydende) selskab.
ved fusionen var der et betydeligt skattemæssigt underskud i beltone electronics, som delvist
blev anvendt til fradrag i sambeskatningsindkomsten i 2004.
sagen angår, om der er hjemmel til, at gn store nord og de med dette selskab fortsat sambe-
skattede selskaber kan fremføre den ubenyttede del af underskuddet, ca. 965 mio. kr., til fra-
drag i sambeskatningsindkomsten i 2005 og senere indkomstår.
reglerne om frivillig sambeskatning blev ved lov nr. 426 af 6. juni 2005 med virkning for
indkomstår påbegyndt den 15. december 2004 eller senere afløst af regler om tvungen natio-
nal sambeskatning med mulighed for at tilvælge international sambeskatning. gn store nord
traf beslutning om, at selskaberne i koncernen med virkning fra den 1. januar 2005 alene
skulle være omfattet af reglerne om national sambeskatning med den følge, at gn resound
udgik af sambeskatningen.
gn store nords synspunkt er, at det ubenyttede underskud i beltone electronics efter de hid-
til gældende regler overgik til gn store nord og de med dette selskab fortsat sambeskattede
selskaber ved fusionen den 20. december 2004, og at underskuddet er bevaret i medfør af
overgangsreglerne i de nye sambeskatningsregler, jf. 2005-lovens § 15, stk. 2, og stk. 3, første
og sidste punktum. det er heroverfor skatteministeriets synspunkt, at underskuddet efter de
hidtil gældende regler ved fusionen overgik til gn resound som det fortsættende (modta-
gende) selskab, og at underskuddet fulgte dette selskab, da det pr. 1. januar 2005 udgik af
sambeskatningen.
reglerne om underskudsfremførsel og sambeskatning
efter de for 2004 gældende regler kunne ligningsrådet tillade sambeskatning af et dansk mo-
derselskab og dets danske og/eller udenlandske datterselskaber, jf. den dagældende selskabs-
skattelovs § 31. betingelserne og vilkårene for sambeskatning var fastsat i det sambeskat-
ningscirkulære (dengang ts-cirk 2003-40), som ligningsrådet havde udstedt i medfør af §
31.
af sambeskatningsvilkår 2.4 om fordeling af underskud fremgår bl.a., at underskud, der ikke
kan indeholdes i de øvrige selskabers overskud for dette år (ubenyttet underskud), fordeles
                                               - 5 -
forholdsmæssigt mellem de underskudsgivende selskaber til fradrag i de sambeskattede sel-
skabers samlede indkomst for det efterfølgende år. det fremførte ubenyttede underskud hen-
føres således til de enkelte underskudsgivende selskaber og fremføres til fradrag i de fortsat
sambeskattede selskabers indkomst. sambeskatningsvilkår 2.10 angår tilfælde, hvor sambe-
skatning for et selskab ønskes bragt til ophør, således at selskabet i det følgende år særbe-
skattes. i sammenhæng betyder de to vilkår, at et selskab, der under sambeskatning har haft
ubenyttet underskud, og som overgår til særbeskatning, tager den ubenyttede underskudssaldo
med sig ud af sambeskatningen.
sambeskatningsvilkår 2.11, stk. 1, angår tilfælde, hvor et sambeskattet selskab ophører ved
likvidation og derfor udgår af sambeskatningen. vilkåret omtaler alene ophør ved likvidation,
men må antages også at gælde ophør ved skattepligtig fusion. det bestemmes i vilkåret, at
selskabets eventuelle underskud ved ophøret kan bringes til fradrag efter de almindelige regler
herom, herunder fremføres i medfør af ligningslovens § 15.
vilkår 2.11 tager ikke stilling til, om det ophørte selskabs ubenyttede underskud skal henføres
til et bestemt af de øvrige sambeskattede selskaber og i givet fald hvilket. det fremgår heller
ikke af vilkår 2.4.
det fremgår af ligningsvejledningen 2004-4, s.d.1. fusion – i lighed med, hvad der er anført
i ligningsvejledninger for de forudgående 10 år – at hvis en skattepligtig fusion finder sted
mellem to sambeskattede selskaber, kan underskud, der er opstået og ikke anvendt under
sambeskatningen, anvendes i det modtagende selskab. der er ikke i sagen oplysninger, som
viser, at skattemyndighederne har fulgt en anden praksis end den, der er angivet i lignings-
vejledningen. den løsning, der angives i ligningsvejledningen, er i overensstemmelse med de
selskabsretlige principper, der gælder for behandling af aktiver og forpligtelser ved fusion af
kapitalselskaber. et ubenyttet underskud, der tillades fremført i sambeskatning, repræsenterer
således et aktiv, der ligesom andre aktiver ved fusion overgår til det fortsættende (modta-
gende) selskab.
højesteret finder herefter, at et ubenyttet underskud i det ophørende selskab må henføres til
det fortsættende (modtagende) selskab. hvis dette selskab fortsat indgår i sambeskatningen,
kan underskuddet fremføres og benyttes til fradrag i de sambeskattede selskabers overskud i
                                               - 6 -
de følgende indkomstår. forlader det fortsættende selskab derimod sambeskatningen og over-
går til særbeskatning, følger underskuddet selskabet og kan ikke anvendes i sambeskatningen.
den konkrete sag
det følger af det anførte, at det ubenyttede underskud, der var i beltone electronics ved fusi-
onen den 20. december 2004, må henføres til gn resound. gn store nord traf beslutning
om, at koncernens selskaber pr. 1. januar 2005 alene skulle være omfattet af reglerne om na-
tional sambeskatning, og gn resound udtrådte derfor af sambeskatningen og overgik i stedet
til særbeskatning. på denne baggrund finder højesteret, at der ikke er hjemmel til, at gn
store nord og de med dette selskab fortsat sambeskattede selskaber kan fremføre den ube-
nyttede del af underskuddet i beltone electronics til fradrag i sambeskatningsindkomsten for
2005 og senere indkomstår.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal gn store nord a/s betale 750.000 kr. til skattemini-
steriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                       højesterets kendelse
                        afsagt torsdag den 23. februar 2017
sag 250/2016
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat henrik rasmussen, beskikket)
i tidligere instans er afsagt kendelse af østre landsrets 18. afdeling den 8. januar 2016.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: jytte scharling, marianne højgaard pedersen, poul
dahl jensen, jens peter christensen og jens kruse mikkelsen.
påstande
t har nedlagt påstand om, at landsrettens kendelse om afvisning af hans anke ophæves, og at
sagen hjemvises til landsretten til fornyet behandling.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
sagsfremstilling
t blev ved retten i næstveds dom af 18. august 2014 straffet med fængsel i 10 måneder for
røveri og tyveri. t var ikke mødt til den oprindeligt berammede hovedforhandling i byretten
den 10. december 2013, og sagen blev gennemført efter anholdelse og politifremstilling af
ham.
umiddelbart efter domsafsigelsen ankede t byrettens dom med påstand om frifindelse i det
ikke erkendte omfang samt formildelse.
                                               - 2 -
landsretten berammede sagen til hovedforhandling den 16. februar 2015. hovedforhand-
lingen blev udsat, idet ts daværende forsvarer under retsmødet oplyste, at t var blevet indlagt
på hospital. t fremlagde efterfølgende lægeattest, hvorefter hans sygdom var til hinder for
fremmøde i retten den pågældende dag.
sagen blev herefter berammet til hovedforhandling den 14. august 2015. ts daværende
forsvarer oplyste ved retsmødets begyndelse, at t var kommet til skade på vej til landsretten
og derfor ikke kunne give møde. t fremlagde efterfølgende lægeattest, hvorefter hans sygdom
var til hinder for fremmøde i retten den pågældende dag.
sagen blev dernæst berammet til hovedforhandling den 9. september 2015, men siden udsat,
idet det ikke havde været muligt at forkynde indkaldelsen for t.
da t ikke mødte til den efterfølgende hovedforhandling den 8. januar 2016, afviste
landsretten ts anke med følgende begrundelse:
       ”da det ikke har været muligt på sædvanlig vis at forkynde indkaldelsen til hoved-
       forhandlingen i landsretten i dag for tiltalte, og da forhandlingen ikke med nytte kan
       fremmes i hans fravær, afvises anken i medfør af retsplejelovens § 920, stk. 3.”
det fremgår af københavns politis dispositionsrapport vedrørende forsøgene på forkyndelse
for t af indkaldelsen til denne hovedforhandling, at stævningsmanden forgæves havde rettet
henvendelse på t registrerede bopæl for at forkynde indkaldelsen den 16. november 2015 kl.
11.00, den 20. november 2015 kl. 8.50, den 23. november 2015 kl. 9.10, den 23. december
2015 kl. 10.10 og den 6. januar 2016 kl. 11.00. det fremgår, at stævningsmanden i et tilfælde
konstaterede, at der var nogen hjemme i lejligheden. i tre andre tilfælde var der åbne vinduer
og lys i lejligheden. stævningsmanden havde i to tilfælde lagt en besked i ts næsten tomme
postkasse med meddelelse om, at han skulle ringe til stævningsmanden. det fremgår af
dispositionsrapporten, at det er stævningsmandens erfaring, at der ikke åbnes for politiet på
adressen. stævningsmanden forsøgte forgæves den 12. november 2015 og den 22. december
2015 at forkynde indkaldelsen ved telefonopkald til ts telefon. det fremgår, at der var tale om
et opkald til et mobiltelefonnummer og to opkald til et fastnettelefonnummer registreret i
henholdsvis politiets sagsbehandlingssystem og 118-oplysningen.
                                               - 3 -
anbringender
t har anført navnlig, at der ikke er grundlag for at afvise hans anke, idet han ikke var lovligt
indkaldt til hovedforhandlingen i landsretten den 8. januar 2016. han havde på daværende
tidspunkt registreret bopæl på adressen c/o ..., …, 1.th., 2500 valby, hvor det var muligt at
forkynde indkaldelsen til hovedforhandling på sædvanlig vis.
der er ikke grundlag for at antage, at han skulle have modarbejdet stævningsmandens forsøg
på at forkynde indkaldelsen. der er heller ikke grundlag for at antage, at han skulle være
kendt for ikke at ville modtage forkyndelser. det er ikke dokumenteret, at han eller andre per-
soner skulle have befundet sig i lejligheden, da der blev forsøgt forkyndelse.
retsplejelovens § 155 indeholder flere sideordnede forkyndelsesmåder. hvis myndigheden
forgæves forsøger at gennemføre forkyndelse ved stævningsmand, skal myndigheden forsøge
at forkynde på en eller flere af de i bestemmelsen anførte måder, som giver mening i den på-
gældende sag. i den foreliggende sag var hans bopælsadresse, private telefonnummer og ar-
bejdstelefonnummer anført i afhøringsrapporten, men anklagemyndigheden har hverken for-
søgt brevforkyndelse eller forkyndelse ved opkald til hans arbejdstelefon.
ingen af de afgørelser, som anklagemyndigheden har henvist til, er sammenlignelige med
situationen i den foreliggende sag. dertil kommer, at de pågældende afgørelser vedrører
perioden før ændringen af retsplejelovens § 155, hvor forkyndelse ved stævningsmand var
den sædvanlige forkyndelsesmåde.
landsrettens kendelse er udtryk for en retssikkerhedsmæssigt betænkelig udvidelse af an-
vendelsesområdet for retsplejelovens § 920, stk. 3.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at landsretten med rette har afvist ts anke, jf.
retsplejelovens § 920, stk. 3, og at landsrettens kendelse er i overensstemmelse med
retspraksis på området.
de forkyndelsesformer, som fremgår af retsplejelovens § 155, er sideordnede, og det er
dermed overladt til forkyndelsesmyndigheden at bestemme forkyndelsesformen. stæv-
                                                - 4 -
ningsmandsforkyndelse er langt den mest udbredte forkyndelsesform over for tiltalte i
straffesager.
t havde siden den 1. november 2013 været tilmeldt adressen c/o ..., …, 1.th., 2500 valby,
hvor stævningsmanden forgæves forsøgte at forkynde indkaldelsen til hovedforhandlingen i
landsretten. det fremgår af politiets dispositionsrapport af 8. januar 2016, at indkaldelsen blev
forsøgt forkyndt for t personligt ved stævningsmand ikke mindre end fem gange i perioden
fra den 16. november 2015 til den 6. januar 2016, ligesom han i samme periode forgæves blev
forsøgt kontaktet telefonisk tre gange.
det må efter dispositionsrapporten lægges til grund, at der har været klare tegn på, at der har
været beboere i lejligheden på de tidspunkter, hvor forkyndelse af indkaldelsen blev forsøgt.
den omstændighed, at stævningsmanden ikke har haft øjenkontakt eller personlig kontakt
med beboerne i lejligheden, betyder ikke, at der ikke har været nogen til stede i lejligheden på
de pågældende tidspunkter.
det må lægges til grund, at t eller en person med tilknytning til ham, som i medfør af
retsplejelovens § 157, stk. 1, nr. 2, ville kunne modtage forkyndelse på hans vegne, var til
stede i lejligheden på tidspunkterne for stævningsmandens forsøg på forkyndelse. det
bemærkes i den forbindelse, at det fremgår af cpr-registret, at en person ved navn a ... var
tilmeldt adressen i den periode, hvor indkaldelsen blev forsøgt forkyndt på adressen.
politiet har udfoldet betydelige bestræbelser for at forkynde indkaldelsen for t, men han har
bevidst modsat sig forkyndelse ved ikke at reagere på stævningsmandens henvendelser såvel
telefonisk som ved personligt fremmøde på hans bopæl.
den manglende forkyndelse af indkaldelsen skyldes ikke, at t har skiftet bopæl eller
opholdssted uden at give den nødvendige meddelelse herom som nævnt i retsplejelovens §
920, stk. 3, men at t bevidst har modsat sig politiets forsøg på at forkynde indkaldelsen for
ham. omstændighederne ved den manglende forkyndelse må ganske sidestilles med den i §
920, stk. 3, omhandlede hindring, jf. bl.a. ufr 1976.601/1 ø og ufr 2002.2431 ø.
                                               - 5 -
t har i øvrigt under hele sagens forløb, herunder forløbet i byretten, hvor han trods lovlig
indkaldelse udeblev fra hovedforhandlingen, optrådt særdeles modvillig i forhold til at
medvirke til sagens afvikling. der foreligger derfor ikke en sådan særlig situation som i ufr
2007.774 h, hvor højesteret ophævede landsrettens kendelse om afvisning af den tiltaltes
anke, uanset at den manglende forkyndelse beroede på den tiltaltes forhold.
retsgrundlag
retsplejelovens § 920, stk. 3, bestemmer:
      ”retten kan endvidere ved kendelse afvise tiltaltes anke, hvis anklageskrift eller
      indkaldelse ikke på sædvanlig måde har kunnet forkyndes for tiltalte, fordi denne har
      skiftet bopæl eller opholdssted uden at give den nødvendige meddelelse herom.”
retsplejelovens § 920, stk. 3, fik sin nuværende affattelse ved lov nr. 538 af 8. juni 2006.
bestemmelsen svarer med redaktionelle ændringer til den tidligere gældende § 965 c, stk. 3,
2. pkt., som blev indsat i retsplejeloven ved lov nr. 276 af 9. juni 1948. under landstingets
førstebehandling af lovforslaget til denne lovbestemmelse udtalte justitsministeren bl.a.
følgende om bestemmelsen (rigsdagstidende 1947-48, landstingets forhandlinger, sp. 1367-
1368):
      ”den næste ændring fremtræder som en ny § 965c. den gaar ud paa, at afvisning af
      tiltaltes anke kan ske, hvis ankeskriftet eller stævningen ikke paa sædvanlig maade
      har kunnet forkyndes for ham, fordi han har skiftet bopæl eller opholdssted uden at
      give fornøden underretning. denne ændring er ønsket af landsretterne, idet det har vist
      sig, at der forekommer en del tilfælde mellem aar og dag, hvor den, som er dømt ved
      underretten og selv anker – han er paa fri fod – forsvinder, gør sig usynlig, saa man
      ikke har nogen mulighed for at faa fremmet sagen i landsretten, fordi man ikke kan faa
      forkyndt stævningen. det har voldt en del besvær, at saadanne sager bliver staaende
      hen, uden at der kommer nogen afgørelse, før man maaske langt om længe finder den
      ankende, og forslaget gaar altsaa ud paa, at i saadanne tilfælde skal retten være beføjet
      til at afvise ankesagen. der er ikke nogen betænkelighed ved det; det skyldes jo den
      ankendes eget forhold, det, at han forsvinder uden at oplyse, hvor han tager hen, at
      sagen ikke kommer til behandling.”
højesterets begrundelse og resultat
de forkyndelsesformer, som fremgår af retsplejelovens § 155, er sideordnede. bestemmelsen
indeholder ikke en pligt til at forsøge at forkynde på alle de måder, som bestemmelsen giver
                                                - 6 -
mulighed for. det er således overladt til forkyndelsesmyndigheden at vurdere, hvilken eller
hvilke forkyndelsesformer der er bedst egnet i den konkrete situation.
efter retsplejelovens § 920, stk. 3, kan tiltaltes bevisanke afvises, hvis indkaldelsen til hoved-
forhandlingen ikke har kunnet forkyndes for tiltalte, fordi denne har skiftet bopæl eller op-
holdssted uden at give meddelelse herom. højesteret finder, at denne bestemmelse kan an-
vendes analogt i tilfælde, hvor tiltaltes bopæl eller opholdssted for så vidt er kendt, men hvor
der er gennemført egnede og tilstrækkelige bestræbelser på forkyndelse, og hvor det beror på
tiltaltes egne forhold, at forkyndelse ikke har kunnet foretages.
i den foreliggende sag har en stævningsmand i perioden fra den 16. november 2015 til den 6.
januar 2016 fem gange forgæves forsøgt at forkynde en indkaldelse til hovedforhandling for t
på bopælen. højesteret lægger på baggrund af københavns politis dispositionsrapport af 8.
januar 2016 til grund, at der under i hvert fald et af forsøgene på forkyndelse var nogen til
stede i lejligheden, og at vedkommende ikke lukkede op ved stævningsmandens henvendelse.
dertil kommer, at stævningsmanden to gange har lagt besked i ts postkasse med anmodning
om at ringe til stævningsmanden. t har ikke reageret på disse beskeder. endvidere forsøgte
stævningsmanden forgæves den 12. november 2015 og den 22. december 2015 at forkynde
indkaldelsen ved opkald til to telefonnumre, som var registreret under ts navn i politiets
sagsbehandlingssystem og 118-oplysningen.
på den anførte baggrund finder højesteret, at der er udført egnede og tilstrækkelige bestræ-
belser på at forkynde indkaldelsen for t, og at det beror på hans egne forhold, at forkyndelse
ikke har kunnet foretages.
højesteret tiltræder herefter, at ts bevisanke er afvist, og stadfæster derfor kendelsen.
                                        thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
t skal betale sagens omkostninger for højesteret.


text:
dom
afsagt den 6. august 2015
rettens nr. 2933/2015
politiets nr. 1900-71296-00017-15
anklagemyndigheden
mod
t
der har medvirket domsmænd ved behandlingen af denne sag.
anklageskrift er modtaget den 10. juni 2015.
t er tiltalt for
                                                   1.
overtrædelse af straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1, og § 192a, stk. 2, jf. våbenlovens § 10,
stk. 1, jf. § 2, stk. 1, jf. § 1, nr. 1, og våbenlovens § 10, stk. 1, jf. § 2, stk. 1, jf. § 1, stk. 1,
nr. 2 og nr. 3, ved den 1. maj 2015 kl. 23.25 på et værelse i lejligheden beliggende x-vej … i
korsør, under særlige skærpende omstændigheder at være i besiddelse af et skydevåben, idet
han, mens han befandt sig som gæst på adressen, var i besiddelse af 1 9 mm pistol af mrk.
walther p38 med 2 magasiner med hver 8 skarpe patroner, hvoraf det ene magasin var isat
pistolen.
                                                   2.
overtrædelse af straffelovens § 266, ved den 1. maj 2015 på et ikke nærmere fastlagt tids-
punkt, i lejligheden beliggende x-vej …i korsør, på en måde der var egnet til hos nogen at
fremkalde alvorlig frygt for eget eller andres liv, at have fremsat trusler overfor a, idet han
overfor hende råbte ”i har 5 minutter til at finde den – ellers skyder jeg hele familien og
knepper jer” eller lignende.
                                                   3.
overtrædelse af straffelovens § 266, ved den 1. maj 2015 på et ikke nærmere fastlagt tids-
punkt, i opgangen ved lejligheden beliggende x-vej … i korsør, på en måde der var egnet til
hos nogen at fremkalde alvorlig frygt for eget eller andres liv, at have fremsat trusler overfor
b, idet han overfor hende udtalte ”hvis du ikke finder d, dræber jeg jer alle sammen med
pistolen” eller lignende.
påstande
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om fængselsstraf.
anklagemyndigheden har påstået konfiskation af en pistol af mærket walther p38 og to ma-
gasiner med 14 patroner hos tiltalte, jf. straffelovens § 75, stk. 2.
                                                 - 2 -
anklagemyndigheden har endvidere nedlagt påstand om, at tiltalte i medfør af udlændingelo-
vens § 49, stk. 1, jf. § 22, nr. 2, 3 og 8 og § 32, stk. 3, udvises med indrejseforbud i et tidsrum
på 12 år.
tiltalte har nægtet sig skyldig.
sagens oplysninger
der er afgivet forklaring af tiltalte og af vidnerne a, b, c, d, politibetjent f og e. forklarin-
gerne er lydoptaget og er derfor ikke gengivet i denne dom.
der har været fremlagt billeder af gerningsstedet samt af den fundne pistol med tilhørende
ammunition.
af politiets ransagningsrapport af 2. maj 2015 fremgår bl.a.:
"pistolen med magasin blev sikret til sagen under:
kosternr. 1: pistol, mrk. walther p38 9mm.
og
kosternr. 2: magasin taget ud af pistolen fyldt med 9 mm ammunition.
...
ekstra magasinet blev sikret under
kosternr. 3: magasin til walther p38 fyldt med 9 mm ammunition."
af rigspolitiets kriminaltekniske erklæring af 19. maj 2015 fremgår, at den foretagne finger-
og håndtryksundersøgelse har vist, at der ingen sikrede aftryk findes på de fundne effekter i
form af én pistol, pakket ind i klæde, ét magasin med 8 skarpe patroner, ét magasin med 9
patroner, pakket ind i sølvpapir og strømpe samt noget sølvpapir.
af erklæring af 28. maj 2015 afgivet af retsgenetisk afdeling, retsmedicinsk institut, kø-
benhavns universitet fremgår følgende:
"konklusion
prøver/effekter sikret af politiet
a) kt nr. 5: en bodydragt og flere elastikker
ifølge fremsender sikret fra: x-vej 46, 3.tv., 4220 korsør
dna-profilen for det påviste biologiske spor på ovennævnte effekt, jf. erklæring af
27.05.2015, taler for, at en del af det undersøgte dna stammer fra t.
dna-profilen for materialet blev beregnet til at være 300 gange mere sandsynlig, hvis en del af
det undersøgte dna stammer fra t, end hvis ikke en del af det undersøgte dna stammer fra t.
                                                - 3 -
beregningen er baseret på hyppigheder af dna-faktorer i den danske befolkning og forudsæt-
ter, at ingen af de påviste dna-faktorer stammer fra nære slægtninge til t.
b) kt nr. 6: en strømpe
ifølge fremsender sikret fra: x-vej 46, 3.tv., 4220 korsør
det kan ikke beregnes, hvorvidt dna-profilen for det påviste biologiske spor på ovennævnte
effekt, jf. erklæring af 27.05.2015, taler for eller imod, at en del af det undersøgte dna stam-
mer fra t på grund af særlige forhold ved dna-profilerne.
c) kt nr. 7: vatpind(e) med materiale
ifølge fremsender sikret fra: kt 1 : aftrækker, aftrækkerbøjle, kanter og ru ove
det kan ikke beregnes, hvorvidt dna-profilen for det påviste biologiske spor på ovennævnte
effekt, jf. erklæring af 27.05.2015, taler for eller imod, at en del af det undersøgte dna stam-
mer fra t på grund af særlige forhold ved dna-profilerne.
f) kt nr. 10: vatpind(e) med materiale
ifølge fremsender sikret fra: kt 4 : kanter på sølvpapir
dna-profilen for det påviste biologiske spor på ovennævnte prøve, jf. erklæring af
27.05.2015, taler imod, at noget af det undersøgte dna stammer fra t."
af udlændingestyrelsens udtalelse af 7. juli 2015 fremgår bl.a.:
"...t er tidligere straffet for anden kriminalitet.
pågældende har således tidligere afsonet frihedsstraf af en samlet varighed af 4 år, 11 måne-
der og 18 dage.
pågældende har været varetægtsfængslet af en samlet varighed af 1 måned og 13 dage.
opholdsgrundlag og længde
den 6. december 1972 blev pågældende tilmeldt folkeregisteret. den 27. februar 1992 blev
pågældende meddelt tidsubegrænset opholdstilladelse.
længden af ts lovlige ophold i relation til udvisningsbestemmelserne regnes fra den 6. de-
cember 1972, hvor pågældende blev tilmeldt folkeregisteret, jf. herved udlændingelovens §
27, stk. 1.
efter udlændingelovens § 27, stk. 5, medregnes den tid, hvori en udlænding har været vare-
tægtsfængslet forud for en senere domfældelse eller har udstået frihedsstraf eller været under-
givet anden strafferetlig retsfølge, der indebærer eller giver mulighed for frihedsberøvelse, for
en lovovertrædelse, der ville have medført ubetinget frihedsstraf, ikke i perioden beregnet
efter udlændingelovens § 27, stk. 1.
t har således - når den i udlændingelovens § 27, stk. 5, nævnte periode fratrækkes - haft lov-
ligt ophold i danmark i ca. 38 år.
                                                - 4 -
...
§ 26, stk. 2
vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt en beslutning om udvisning af t kan antages at være i
strid med danmarks internationale forpligtelser, skal udlændingestyrelsen henvise til politiets
rapport af 8. juni 2015.
heraf fremgår blandt andet følgende:
    t indrejste i danmark med sin familie i 1972, da han var 2 år gammel.
    t har problemer med lunger, hjerte og tarmene, og der foreligger diagnoser for hans syg-
    domme i hans lægejournaler.
    t ikke har nogen familie i kroatien.
    t ved ikke, hvorvidt det kroatiske pas, som han er i besiddelse af, er ægte eller ej, idet hans
    far han anskaffet det på ulovligt vis. t frygter derfor, at det vil kunne give ham problemer
    ved en evt. udvisning.
særligt vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt der er risiko for, at t uden for de i § 7, stk. 1, og
2 (asylbegrundende forhold), nævnte tilfælde vil lide overlast i det land, hvor den pågældende
efter udvisningen kan ventes at tage ophold, skal styrelsen bemærke, at styrelsen ikke efter de
i sagen foreliggende oplysninger finder, at der er risiko for, at den pågældende vil blive udsat
for særlig byrdefulde strafforanstaltninger ved tilbagevenden til (indsæt land), eller for at t
dér vil risikere at blive straffet for den samme lovovertrædelse, som han måtte blive dømt for
i danmark.
udtalelse om udvisningsspørgsmålet
det bemærkes indledningsvis, at det følger af bestemmelsen i udlændingelovens § 26, stk. 2,
at en udlænding skal udvises efter §§ 22 - 24, medmindre dette vil være i strid med danmarks
internationale forpligtelser.
udlændingestyrelsen skal i øvrigt bemærke, at det følger af udlændingelovens § 2, stk. 3, at
de begrænsninger, der følger af kapitel 3 - 5 kun finder anvendelse på udlændinge, der er om-
fattet af eu-reglerne, i det omfang det er foreneligt med disse regler, samt at det følger af eu-
domstolens praksis, at udvisning af en eu/eøs-statsborger kun er berettiget, såfremt den på-
gældendes tilstedeværelse eller adfærd udgør en virkelig og tilstrækkelig alvorlig trussel mod
grundlæggende samfundshensyn.
udlændingestyrelsen skal endelig henlede opmærksomheden på europa-parlamentets og rå-
dets direktiv 2004/38/ef af 29. april 2004's artikel 28 som vedlægges i kopi.
vi har ikke hermed taget stilling til, hvorvidt eu-reglerne i det konkrete tilfælde er til hinder
for en udvisning.
på baggrund af anklagemyndighedens oplysninger om kriminalitetens karakter, og om at den
pågældende forventes idømt en frihedsstraf af minimum 1 års varighed sammenholdt med de i
udlændingelovens § 26, stk. 2, nævnte hensyn, kan udlændingestyrelsen tiltræde anklage-
myndighedens indstilling om udvisningsspørgsmålet...."
                                                    - 5 -
af politirapport vedrørende forældremyndighed af 4. august 2015 fremgår bl.a. følgende:
"ifølge politiets systemer ses t at have 4 børn:
j, 21 år.
k, 17 år.
d, 14 år.
s, 10 år.
alle børn har ukendt adresse.
...
statsforvaltningen oplyste, at at t har forældremyndigheden over de 3 mindreårige børn. der
blev truffet afgørelse om forældremyndigheden i københavns byret den 15. august 2012.
undertegnede kontaktede familieafdelingen i tårnby kommune, hvor t sidst havde adresse.
familieafdelingen oplyste, at børnene normalt bor sammen med t, og at de har boet hos t's
mor, mens t har siddet i fængsel.
undertegnede rettede henvendelse til københavns byret, for at få oplysninger om hvorfor at t
har forældremyndigheden over de 3 mindreårige børn.
københavns byret sendte kopi af dommen fra den 15. august 2012.
københavns byret gav t fuld forældremyndighed over k, d og s.
byretten lagde til grund, at t havde været børnenes primære omsorgsperson i en årerække, og
at børnene ikke havde haft kontakt til deres mor længe.
i forbindelse med at t tidligere har siddet varetægtsfængslet og fængslet, har børnene boet på
institutionen … og hos t´ mor."
af politirapport vedrørende kontakt til den kroatiske ambassade af 6. august 2015 fremgår
bl.a. følgende:
"... oplyste, at t er kroatisk statsborger.
t havde tidligere et kroatisk pas, der var udstedt i kroatien. dette meldte han tabt i 2008.
t fik udstedt nyt kroatisk pas på den kroatiske ambassade i danmark den 7. marts 2008. pas-
set har pas nr. … og er gyldigt til den 7. marts 2018."
tiltalte er tidligere straffet, herunder
ved             dom af 24. februar 2005 for overtrædelse af straffelovens § 285, stk. 1,
                jf. § 281, nr. 1, jf. til dels § 21, med fængsel i 8 måneder. løsladt 18.
                maj 2005. prøvetid 2 år. reststraf 116 dage,
                                                   - 6 -
ved            dom af 14. juni 206 for overtrædelse af straffelovens § 123, og § 245,
               stk. 1, jf. § 247, stk. 1, med fængsel i 1 år. løsladt 11. december 2006.
               prøvetid til den 6. november 2008. reststraf 121 dage,
ved            dom af 6. november 2008 for overtrædelse af straffelovens § 291, stk.
               1, § 245, stk. 1, jf. § 247, stk. 1, og § 252, samt færdselslovens § 3,
               stk. 1, jf. § 118, og § 117 a, stk. 1, jf. straffelovens § 89 med en fælles-
               straf af fængsel i 1 år og 2 måneder. løsladt 24. juni 2009. prøvetid 2
               år. reststraf 174 dage. førerretten frakendt i 1 år fra den 8. august
               2009 og
ved            dom af 18. august 2011 for overtrædelse af straffelovens § 245, stk. 1,
               jf. til dels § 21, jf. § 247, stk. 1, § 252, stk. 1, og § 291, stk. 1, med en
               fællesstraf af fængsel i 2 år. løsladt 27. august 2012. prøvetid 2 år.
               reststraf 243 dage. førerretten frakendt i 5 år fra den 1. september
               2011.
kriminalforsorgen har i en udtalelse af 28. maj 2015 oplyst, at tiltalte er egnet til at modtage
en betinget dom, herunder med vilkår om samfundstjeneste.
tiltalte har om sine personlige forhold forklaret, at han er født i italien, men kom til danmark
i 1972. han er kroatisk statsborger, men har aldrig været i kroatien og taler ikke kroatisk.
han taler dansk, romani, tysk, hollandsk, italiensk, svensk og norsk. han har gået i skole til
og med 7. klasse. han har ingen yderligere uddannelse. han har haft kontakt med jobcentret,
men han har ikke haft arbejde. han lever af kontanthjælp. han har været tilknyttet jobcentret
i al den tid, det har eksisteret. han har kontakt til tårnby jobcenter hver uge og har søgt for-
skellige job. han vil gerne være fitnessinstruktør, og vil gerne tage den uddannelse, som kræ-
ves hertil. han vil også gerne være transportchauffør, når han kan generhverve sit kørekort.
han vil også gerne påtage sig et rengøringsarbejde. han har på opfordring fra jobcentret søgt
pension af helbredsmæssige årsager og har i den forbindelse været til flere lægeundersøgelser.
tiltalte har 4 børn. hans yngste søn, s, går i 3. klasse. hans yngste datter, d, går vistnok i 7.
eller 8. klasse. hans næstældste søn, k, har arbejde inden for telebranchen. hans ældste søn,
j, er gift og har to børn han er vistnok i gang med noget arbejde. tiltalte har forældremyn-
digheden over k, d og s. børnenes mor er stofmisbruger. børnene er danske statsborgere.
tiltalte har endvidere sin mor, sine søskende og resten af sin familie i danmark, ligesom han
har venner i danmark. to af hans brødre er blevet udvist af danmark. han har medvirket i et
tv-program på tv2. optagelserne tog et år. han har fortrudt sin medvirken, da han mener, at
tv2 fremstillede ham som mafiaboss, hvilket ikke er rigtigt..
tiltalte har endelig forklaret, at han derhjemme har det gyldige pas, som blev udstedt af den
kroatiske ambassade i 2008.
tiltalte har under denne sag været frihedsberøvet fra den 2. maj 2015.
rettens begrundelse og afgørelse
skyldsspørgsmålet og straffastsættelsen
                                                 - 7 -
tiltalte har forklaret bl.a., at e og h den 1. maj 2015 kom op at skændes, idet h var vred på
sin svigerdatter. h talte meget grimt, medens tiltaltes datter hørte derpå, hvilket gjorde tiltalte
vred. tiltalte og e delte en kasse øl og en flaske whiskey, så tiltalte blev lidt fuld. hans datter
forsvandt på et tidspunkt, hvilket nok gjorde ham sur, men han truede ikke nogen. tiltalte ejer
ikke pistolen, der blev fundet i lejligheden. han så heller ikke nogen pistol i lejligheden eller
hørte noget om den. endelig spurgte tiltalte ikke efterfølgende politiet, om de havde fundet
pistolen.
vidnet, a har forklaret bl.a., at e og tiltalte den 1. maj 2015 blev meget fulde. e blev syg, og
der måtte tilkaldes en ambulance. da ambulancefolkene kom, provokerede tiltalte dem og
sagde: "i am the boss". senere spurgte han sin datter, om han skulle skyde e, idet han pegede
på hans arm. tiltalte spurgte endvidere sin datter, hvor pistolen var. datteren svarede, at hun
ikke vidste hvor pistolen og hans ting var. kort derefter tog han fat i vidnet og sagde: "i har
fem minutter til at finde den ellers skyder jeg hele familien og "knepper" jer."
vidnet, b har forklaret bl.a., at hun og tiltaltes datter den 1. maj 2015 gik ned til tiltalte og e,
medens de var ved at grille. tiltalte spurgte sin datter, hvor pistolen og pengene var, hvortil
hun svarede: "oppe i lejligheden". herefter gik hun og tiltaltes datter op i lejligheden igen.
herefter gav tiltaltes datter vidnet en taske med pistolen i. vidnet så ikke selv pistolen. vidnet
blev bange, men tiltaltes datter sagde, at hun nok skulle holde øje med, at tiltalte ikke kom op.
tiltaltes datter virkede bange for sin far og sagde, at han godt kunne blive vred og hidsig, når
han blev fuld. vidnet lagde tasken under sengen i et værelse i lejligheden. senere da vidnet
hjalp tiltalte op i lejligheden, spurgte han, hvor hans datter var og sagde: "hvis du ikke finder
d, dræber jeg jer alle sammen".
vidnet, c har forklaret bl.a., at der den 1. maj 2015 om aftenen blev ringet efter ham flere
gange pga. uroligheder i hjemmet. da han kom hjem, fortalte b ham om pistolen.
vidnet, d har forklaret bl.a., at hendes far og e var fulde den pågældende aftan, og at man
kom op at skændes. tiltalte sad dog stille oppe i lejligheden. hun ringede til sin faster, der
sagde, at hun skulle komme hjem. hun tog derfor hjem. de havde ikke nogen pistol med, og
tiltalte spurgte ikke vidnet efter en pistol. vidnet har aldrig set nogen pistol i deres hjem.
vidnet, politibetjent f har forklaret bl.a., at han og hans kollega, tilkaldt af ambulanceperso-
nalet, ankom til lejligheden første gang den 1, maj 2015 kl. 21.30. tiltalte sagde til dem, at e
ikke havde brug for hjælp. ingen af de tilstedeværende ønskede politiets tilstedeværelse. de
blev på ny kaldt dertil og ankom kl. 22.40. tiltalte stod på gaden, og indsatslederen blev hos
ham. de andre gik op i lejligheden. de havde hørt om en pistol, hvorfor de ransagede lejlig-
heden. de fandt pistolen indviklet i en sok og lagt i en dametaske, der var placeret på en seng
i et soveværelse. herefter blev tiltalte anholdt af indsatslederen nede på gaden. på vej til stati-
onen spurgte tiltalte, om de havde fundet pistolen.
e har forklaret bl.a., at han ikke kender ikke noget til pistolen. han kender ikke noget til vå-
ben og har ikke noget jagttegn. han ved kun, at der er blevet fundet en pistol i hans lejlighed,
fordi det er blevet ham fortalt.
på baggrund af de afgivne forklaringer og det i øvrigt oplyste kan det lægges til grund, at et
skænderi mellem flere af de tilstedeværende fandt sted den 1. maj 2015. e blev dårlig og en
ambulance måtte tilkaldes. som følge af den modtagelse, som ambulancepersonalet fik, så
ambulancepersonalet sig nødsaget til at tilkalde politiet. på baggrund af as og bs vidneforkla-
                                                  - 8 -
ringer, der støttes af cs forklaring, lægger retten til grund, at stridighederne tog til efter politi-
ets første besøg samt, at tiltalte her fremsatte to dødstrusler som angivet i anklageskriftet.
retten finder i den anledning at kunne tilsidesætte tiltaltes og ds forklaringer som værende
utroværdige. retten finder det således bevist, at tiltalte er skyldig i overensstemmelse med
anklageskriftet, for så vidt angår forhold 2 og 3.
for så vidt angår forhold 1 finder retten ligeledes at kunne lægge a og bs forklaringer til
grund for afgørelsen. disse forklaringer støttes af politibetjent fs forklaring, hvorefter tiltalte
direkte spurgte politiet, om de havde fundet pistolen. forklaringerne støttes endvidere af dna-
profilen for det påviste spor på bodydragten, som pistolen var viklet ind i. retten lægger såle-
des til grund, at tiltalte er ejer af pistolen.
forsvareren har påstået, at pistolen ikke kunne siges at være i tiltaltes besiddelse, da han fak-
tisk ikke vidste, hvor den var. retten finder dog, at tiltalte har gjort sig skyldig i ulovlig vå-
benbesiddelse, da det må lægges til grund, at han rent faktisk medbragte pistolen under besø-
get hos h og e, ligesom han flere gange enten talte om, hvordan han skulle bruge den, eller
bad om, at den måtte blive hentet. det forhold, at hans datter gemte pistolen for ham under
hans beruselse, kan ikke føre til andet resultat.
retten finder endvidere, at der er tale om våbenbesiddelse under særligt skærpende omstæn-
digheder, da der er tale om en halvautomatisk pistol med tilhørende ammunition, hvoraf det
ene magasin var isat pistolen, der tillige var afsikret og således klar til brug. henset hertil og
til de af tiltalte fremsatte trusler og øvrige ytringer, forelå der således en nærliggende risiko
for, at våbenet ville blive brugt til fare for andre. tiltalte er herefter skyldig i overtrædelse af
straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1.
anklagemyndigheden har endvidere påstået tiltalte dømt efter straffelovens § 192 a, stk. 2. da
denne bestemmelse omfatter ulovlig besiddelse under særligt skærpende omstændigheder af
andre våben end skydevåben, vil tiltalte være at frifinde herfor.
straffen fastsættes til fængsel i 1 år og 3 måneder, jf. straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1, jf.
våbenlovens § 10, stk. 1, jf. § 2, stk. 1, jf. § 1, nr. 1 til 3 og straffelovens § 266.
retten har i forbindelse med straffastsættelsen lagt vægt på, at tiltalte tidligere er straffet for
alvorlig personfarlig kriminalitet. retten har endvidere lagt vægt på, at truslerne er blevet
fremsat over for personer, der har været vidende om tilstedeværelsen af en pistol. retten har
som følge heraf ikke fundet grundlag for at gøre dommen betinget, heller ikke med vilkår om
samfundstjeneste.
retten tager påstanden om konfiskation til følge, jf. straffelovens § 75, stk. 2.
udvisningsspørgsmålet
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om, at tiltalte i medfør af udlændingelovens § 49,
stk. 1, jf. § 22, nr. 2, 3 og 8, og § 32, stk. 1, udvises med indrejseforbud i et tidsrum på 12 år.
retten finder, at betingelserne for at udvise i medfør af udlændingelovens § 49, stk. 1, jf. §
22, nr. 2, 3 og 8, er til stede.
                                                - 9 -
det følger af udlændingelovens § 26, stk. 2, at tiltalte således skal udvises, medmindre udvis-
ning vil være i strid med danmarks internationale forpligtelser. spørgsmålet skal herefter af-
gøres efter eu-opholdsdirektivets § 28, stk. 3, litra a, og den europæiske menneskerettig-
hedskonventions artikel 8.
efter eu-opholdsdirektivets artikel 28, stk. 3, litra a, må der ikke træffes afgørelse om udsen-
delse af en unionsborger, der har haft ophold i værtsmedlemsstaten i de forudgående 10 år,
medmindre afgørelsen er bydende nødvendig af hensyn til den offentlige sikkerhed som fast-
lagt af medlemsstaten. det fremgår af direktivet, at at jo stærkere unionsborgere og deres fa-
miliemedlemmer er integreret i værtsmedlemsstaten, desto stærkere bør beskyttelsen mod
udsendelse være. det fremgår endvidere af direktivet, at der kun i ekstraordinære tilfælde, når
det er bydende nødvendigt af hensyn til den offentlige sikkerhed, bør ske udsendelse af uni-
onsborgere, der har opholdt sig i mange år på værtsmedlemsstatens område, især hvis de er
født og har opholdt sig der hele deres liv.
menneskerettighedsdomstolen har i dom af 23. juni 2008 i sagen maslov mod østrig opstillet
nogle kriterier til brug for proportionalitetsvurderingen efter menneskerettighedskonventio-
nens artikel 8. ved proportionalitetsvurderingen indgår bl.a. de samfundsmæssige behov for
udvisning under hensyn til karakteren og alvoren af den tidligere og nu begåede kriminalitet. i
vurderingen indgår ligeledes, hvor længe den pågældende har opholdt sig her i landet samt
styrken af de familiemæssige, sociale og kulturelle bånd til opholdslandet og statsborger-
skabslandet. menneskerettighedsdomstolen har endvidere udtalt, at der skal foreligge meget
tungtvejende grunde for at retfærdiggøre en udvisning, når der er tale om udlændinge, der er
født i landet eller indrejst som børn og har tilbragt det meste af deres barndom eller ungdom i
landet.
tiltalte er kroatisk statsborger. han er født i italien og har boet i danmark, siden han som
toårig indrejste med sine forældre. han er fraskilt. hans nærmeste familie bor her, herunder
hans fire børn, hvoraf han har forældremyndigheden over de tre. han har gået i skole i dan-
mark til og med syvende klasse, men han har ikke nogen uddannelse ud over skolegangen.
han har aldrig haft noget arbejde og har derfor ikke nogen egentlig forbindelse til det danske
arbejdsmarked. han har i hele sit voksenliv modtaget kontanthjælp. han taler romani, dansk,
tysk, hollandsk, italiensk, svensk og norsk. to af hans brødre er udvist til kroatien.
tiltalte er fra han var 17 år i 1986 blevet straffet i alt 30 gange med strafudmåling op til 2 års
fængsel (fællesstraf). udover de i denne dom ovenfor anførte afgørelser er tiltalte tidligere
gentagne gange blevet straffet for overtrædelse af våbenloven. endvidere er tiltalte straffet for
anden personfarlig kriminalitet ved overtrædelse af straffelovens § 119, § 244, § 260, stk. 1,
nr. 1 og § 281, nr. 1. tiltalte er endelig blevet straffet bl.a. talrige gange for berigelseskrimi-
nalitet og flere gange for overtrædelse af lov om euforiserende stoffer. flere af forseelserne er
begået i forening med nære familiemedlemmer. han er samlet blevet idømt mere end 8 års
ubetinget frihedsstraf og har samlet afsonet knap fem års frihedsstraf.
den aktuelle sag medfører en straf på 1 år og 3 måneders fængsel for ny personfarlig krimi-
nalitet.
i bemærkningerne til det den 28. november 1996 fremsatte forslag til lov om ændring af bl.a.
straffeloven, hvorved § 192 a blev indsat i straffeloven, anføres bl.a. følgende:
                                               - 10 -
"det er justitsministeriets opfattelse, at der i tilfælde, hvor personer findes i besiddelse af
særdeles farlige våben, der kan forvolde betydelige skader, bør være adgang til at idømme en
væsentligt strengere straf, end strafferammen i våbenloven lægger op til. en sådan bestem-
melse bør efter justitsministeriets opfattelse placeres i straffeloven, idet der i særlovgivningen
normalt kun fastsættes strafferammer på indtil 2 års fængsel. indsættelse af en bestemmelse i
straffeloven med en højere strafferamme end strafferammen på fængsel i 2 år i våbenloven vil
også være en markering af, at der er tale om alvorlig kriminalitet."
straffen for overtrædelse af straffelovens § 192 a er siden blevet skærpet både ved lovændring
i 2008 og 2009.
retten finder på baggrund af grovheden af tiltaltes akuelle personfarlige kriminalitet samt
grovheden og omfanget af tiltaltes tidligere personfarlige kriminalitet sammenholdt med hans
manglende integration i det danske samfund, herunder hans manglende tilknytning til ar-
bejdsmarkedet, at det må befrygtes, at han på ny vil begå tilsvarende kriminalitet. uanset at
han har boet det meste af sit liv i danmark og har sin nærmeste familie her, finder retten til-
lige, at han i kraft af sine to udviste brødre har en vis tilknytning til kroatien. efter en samlet
vurdering finder retten det bydende nødvendigt, at tiltalte udvises af hensyn til den offentlige
sikkerhed, hvorfor udvisningen ikke strider mod danmarks internationale forpligtelser efter
eu-opholdsdirektivets artikel 28, stk. 3, litra a, og den europæiske menneskerettighedskon-
ventions artikel 8.
tiltalte vil herefter være at udvise af danmark med et indrejseforbud som fastsat nedenfor, jf.
udlændingelovens § 32, stk. 1, stk. 2, nr. 3 og stk. 3.
thi kendes for ret:
tiltalte t skal straffes med fængsel i 1 år og 3 måneder.
hos tiltalte konfiskeres en pistol af mærket walther p38 og to magasiner med 14 patroner.
tiltalte udvises af danmark. tiltalte pålægges indrejseforbud i 12 år. fristen for indrejsefor-
budet regnes fra den 1. i den førstkommende måned efter udrejsen eller udsendelsen.
tiltalte skal betale sagens omkostninger.


text:
dom
afsagt den 15. januar 2014 i sag nr. bs 1971/2010:
region hovedstaden
kongens vænge 2
dk-3400 hillerød
mod
færøernes landsstyre
c/o heilsumálaráðið
eirargarður 2
100 tórshavn
og
heilsumálaráðið
eirargarður 2
100 tórshavn
sagens baggrund og parternes påstande
sagen er anlagt den 28. december 2010.
sagen drejer sig om, hvorvidt færøernes landsstyre (heilsumálaráðið) skal betale region
hovedstadens udgifter til ophold for og behandling af den filippinske statsborger a under
dennes indlæggelse på psykiatrisk center sct. hans forud for og efter, at han ved færøernes
rets dom af 13. oktober 2006 og højesterets dom af 18. juni 2007 blev dømt til anbringelse i
psykiatrisk afdeling eller hospital for sindslidende.
sagsøger region hovedstaden har nedlagt påstand om, at de sagsøgte færøernes landsstyre
og heilsumálaráðið in solidum til region hovedstaden skal betale 8.589.098,00 kr. subsidiært
et mindre beløb med tillæg af procesrente af 5.772.264,00 kr. fra den 27. september 2010,
subsidiært fra sagens anlæg, og af 2.816.834,00 kr. fra den 27. september 2010, subsidiært fra
den 11. maj 2012.
de sagsøgte har påstået frifindelse.
sagsfremstilling
dommen er affattet uden en fuldstændig sagsfremstilling i medfør af § 366a, stk. 2, i
retsplejeloven for færøerne.
region hovedstadens påstand fremkommer således:
indlæggelsesperiode         sengedagstakst             antal dage   kr.
05.07.2006-31.12.2006       5.298                      173            916.554,00
01.01.2007-31.12.2007       5.436                      365          1.984.140,00
01.01.2008-31.12.2008       5.462                      365          1.993.630,00
01.01.2009-31.12.2009       5.680                      365          2.073.200,00
01.01.2010-05.10.2010       5.833                      278          1.621.574,00
                                               - 2 -
beregning samlede indlæggelsesperiode
05.07.2006- 05.10.2010                                                  8.589.098,00
a blev den 12. juli 2005 varetægtsfængslet ved retten på færøerne som sigtet for blandt
andet forsøg på manddrab, jf. straffelovens § 237, jf. § 21.
den 12. september 2005 blev a overført til vestre fængsel med henblik på
mentalundersøgelse på justitsministeriets retspsykiatriske klinik.
i retsbogen for retten på færøerne for den 28. juni 2006 er blandt andet følgende anført:
       ”det blev bemærket, at det af en skrivelse af 12. juni 2006 fra afdelingslæge jacob
       tollan, kriminalforsorgen for københavns fængsler, fremgår at a, der for øjeblikket er
       indsat som arrestant i vestre fængsel, aktuelt søges indlagt pa hvidovre hospitals
       psykiatriske afdeling, der efter det oplyste er en lukket psykiatrisk afdeling.
       det blev videre bemærket, at det af anklagemyndighedens telefax fremgår, at
       anklagemyndigheden kan tilslutte sig, at a i medfør af retsplejelovens § 777 anbringes
       på en lukket psykiatrisk afdeling på et hospital, men dog under forudsætning af, at
       anbringelse finder sted på enten sct. hans hospital eller glostrup sygehus, afdeling
       nordvang, når der måtte være plads på en af disse afdelinger.”
det fremgår af sagen, at retten på færøerne den 5. juli 2006 i medfør af § retsplejelovens §
777, 1. og 2. pkt. besluttede, at sigtede under den videre varetægtsfængsling anbringes på sct.
hans hospitals retspsykiatriske afdeling.
ved retten på færøernes dom af 13. oktober 2006 blev a dømt til anbringelse i psykiatrisk
afdeling eller hospital for sindslidende, jf. straffelovens § 68. a blev ved dommen udvist af
færøerne for bestandig. højesteret stadfæstede dommen den 18. juni 2007.
i forbindelse med domsforhandlingen på færøerne var a anbragt i arresten på færøerne fra
den 13. til den 23. oktober 2006.
den 2. oktober 2007 sendte psykiatrisk center sct. hans en aftale om undersøgelse,
behandling og pleje af a til det daværende almanna- og heilsumálaráð med angivelse af
betalingens størrelse og med anmodning om, at aftalen blev underskrevet, hvilket imidlertid
ikke skete. almanna- og heilsumálaráðið indledte herefter forhandlinger med de danske
myndigheder, herunder ministeriet for sundhed og forebyggelse, som ved brev af 4. marts
2018 konkluderede, at færøernes landsstyre er forpligtet til at afholde udgifterne til a’
anbringelse på sct. hans hospital. der var efterfølgende en fortsat dialog mellem de færøske
og danske myndigheder, som dog ikke førte til nogen enighed om spørgsmålet.
a blev udskrevet fra sct. hans hospital den 5. oktober 2010 og hjemsendt til sit hjemland.
forklaringer
under sagen er der afgivet vidneforklaringer af overlæge b og overlæge c.
                                               - 3 -
b har forklaret, at han er speciallæge i psykiatri. han har været overlæge på sct. hans
hospital siden 2001. han har afgivet den erklæring af 10. maj 2012, der er fremlagt som
sagens bilag 18. han kan i det hele vedstå denne erklæring. første gang, han hørte om a, var,
da han blev kontaktet af vestre fængsel. han fik at vide, at politiet betragtede a som en
særligt farlig fange, der krævede en sikker afdeling. umiddelbart havde han svært ved at
forstå behovet for en højsikret afdeling. i sagens akter var a ikke vurderet særligt farlig og
ikke åbenlyst psykotisk. han valgte dog at modtage a på afdelingen, da politiet på færøerne
vurderede ham som værende så farlig. han vil tro, at a oprindeligt blev overflyttet fra
færøerne til vestre fængsel, fordi han skulle mentalundersøges.
efter straffesagen var afgjort, skulle der tages stilling til a’ anbringelse. da der var tale om en
færøsk sag, kontaktede han psykiatrisk afdeling på landssygehuset i tórshavn med henblik
på eventuel overflytning. han talte med en overlæge på landssygehuset. han har ikke noteret
overlægens navn. han sørger altid for at tale med den ledende overlæge eller den, der har
bemyndigelse til at træffe afgørelse. det var nok et par uger senere måske i oktober eller i
begyndelsen af november 2006. han kan se, at han den 13. november 2006 har skrevet til
økonomisk kontor, at han havde talt med færøerne. på sct. hans havde han selv været med til
at behandle a. han syntes fortsat ikke, at a var særligt farlig. han forklarede overlægen på
landssygehuset, at a efter hans opfattelse godt kunne være på en almindelig lukket afdeling
på landssygehuset. overlægen på færøerne mente imidlertid, at det var bedst, hvis a kunne
blive på sct. hans hospital, så hans behandling kunne fortsættes der. der var også et problem
med medieomtale på færøerne og med at skaffe den rigtige tolk på færøerne. hertil kom
hensynet til, at a’ familie ikke skulle rejse helt til færøerne for at besøge ham. det blev
derfor aftalt, at a fortsat skulle være anbragt på sct. hans hospital. han husker ikke at have
drøftet betaling med overlægen på landssygehuset. det plejer han heller ikke at gøre, når han
aftaler anbringelser med regionerne i danmark. der bliver normalt ikke brugt
kautionsdokumenter. regionerne betaler fra dag 1, også når anbringelse har forbindelse med
en straffesag.
paranoid skizofreni udvikler sig over tid, sædvanligvis flere år.
c har forklaret, at han er ledende overlæge på psykiatrisk afdeling på landssygehuset. han
blev ansat på afdelingen i 2005. overlæge sofus joensen var på det tidspunkt ledende
overlæge. sofus joensen gik på pension i slutningen af 2006, men allerede i februar 2006 blev
c konstitueret som lægefaglig centerchef, og sofus joensen havde sidste arbejdsdag inden
sommerferien. i 2008 blev c fast ansat som ledende overlæge.
det er ikke ofte, at han sender patienter til behandling i danmark. landssygehuset har faste
samarbejdsaftaler med bispebjerg og rigshospitalet. han kan kun sende patienter til
behandling uden for færøerne, hvis den faglige kompetence til behandlingen ikke findes på
færøerne. han har bemyndigelse til at henvise patienter til behandling i danmark. der skal
foreligge en kautionserklæring fra den henvisende overlæge. henvisning til andre steder end
region hovedstaden kræver forelæggelse for visitationsnævnet.
han hørte om sagen med a i medierne på færøerne. det forlød, at a var sindssyg, men
afdelingen blev ikke kontaktet i forbindelse med sagen. landssygehuset har ikke noget
journalmateriale. han har aldrig set mentalerklæringen. han hørte, at a havde fået en
anbringelsesdom, men afdelingen blev fortsat ikke kontaktet. han hørte først om uenigheden
                                              - 4 -
om betalingen for a behandling i danmark, da heilsumálaráðið havde modtaget en regning.
heilsumálaráðið spurgte, om der forelå en kautionserklæring. han afslog at give en
kautionserklæring. på det tidspunkt havde han kun oplysningerne fra medierne. efter at have
set de lægelige oplysninger i sagen mener han ikke, at der er tale om en patient, som
psykiatrisk afdeling på landssygehuset ikke kunne have behandlet.
han kender ikke noget til den telefoniske henvendelse fra overlæge b. han har ikke selv talt
med overlægen. han mener, at der på det pågældende tidspunkt var 2 andre psykiatriske
speciallæger på afdelingen: en kvindelig overlæge og en vikarierende overlæge. den
kvindelige overlæge har tidligere over for ham oplyst, at hun heller ikke kender til
henvendelsen. på det pågældende tidspunkt var det hans kompetence at henvise patienter til
behandling i danmark. han har også spurgt sofus joensen om henvendelsen, men sofus
joensen kendte heller ikke noget dertil.
paranoid skizofreni udvikles typisk i ungdomsårene og over længere tid.
retsgrundlaget
i henhold til § 17 i lov nr. 621 af 22. december 1976 for færøerne om sygehusvæsenet blev
statshospitalet i tórshavn med virkning fra 1. januar 1977 overført til det færøske landsstyre. i
bemærkningerne til lovforslaget (folketingstidende side 1592 ff.) anføres blandt andet:
      ”ved lov nr. 328 af 26. juni 1975 om statshospitalernes overførelse til amtskommunerne
      blev det besluttet at overføre landets øvrige hospitaler for sindslidende m.v. til de
      respektive amtskommuner med virkning fra den 1. april 1976. overførelsen af
      statshospitalet i thorshavn er en naturlig følge heraf og vil på samme måde danne
      grundlag for den integration af det psykiatriske hospitalsvæsen i det almindelige
      (somatiske) sygehusvæsen, som har været det principielle mål med overførelsen af de
      øvrige statshospitaler.
      (…)
      i tilfælde, hvor færøske patienter med samtykke fra det færøske sygehusvæsen
      indlægges på kommunale eller private sygehuse, må det færøske sygehusvæsen afholde
      de med behandlingen forbundne udgifter.
      overførelsen af den psykiatriske sygehusbehandling til det færøske hjemmestyre vil
      medføre, at det færøske sygehusvæsen fra den 1. januar 1977 må afholde de udgifter,
      der vil være forbundet med indlæggelse efter samme dato af færøske psykiatriske
      patienter på kommunale og private sygehuse i danmark, ligesom det efter hospitalets
      overførelse vil påhvile hjemmestyret - i lighed med amtskommunerne m.v. - at modtage
      retspsykiatriske patienter til observation og behandling uden betaling samt at afholde
      udgifter i forbindelse med sådanne patienters ophold på danske psykiatriske sygehuse
      som en almindelig sygehusudgift. tilsvarende bestemmelser er indeholdt i loven om
      statshospitalernes overførelse til amtskommunerne.”
lagtingslov nr. 64 af 17. maj 2005 om sygehusvæsenet indeholder blandt andet følgende
bestemmelser (dansk oversættelse):
                                             - 5 -
”kapitel 2
retten til ydelser
personer, som bor her i landet
§ 5. personer, som bor her i landet, har ret til gratis behandling fra sygehusvæsenet, jf.
dog stk. 2. retten til gratis behandling omfatter også behandling i danmark eller i et
andet land, når henvisningen er udført i henhold til de af visitationsudvalget givne
retningslinjer.
stk. 2. personer, som flytter til færøerne fra udlandet, har ikke ret til gratis behandling
før end seks uger efter, at de er flyttet, hvis ikke andet er fastsat i overenskomster eller
traktater, som færøerne har med andre lande.
stk. 3. personer, som flytter til færøerne fra danmark eller grønland, har dog ret til den
i stk. 1 omhandlede gratis behandling med det samme.
stk. 4. landsstyremanden kan fastsætte regler om, at nærmere bestemte persongrupper
får ret til den i stk. 1 omhandlede behandling med det samme, efter at de er flyttet til
færøerne, eller før seks uger er gået, siden de flyttede til færøerne.
stk. 5. pa trods af bestemmelserne om gratis behandling efter stk. 1-4, kan
landsstyremanden fastsætte regler om, at der i særlige tilfælde fastsættes betaling for
specifikke behandlinger og ydelser eller for behandlinger på visse institutioner.
personer, som ikke bor her i landet
§ 6. personer, som ikke bor her i landet, har ret til gratis behandling m.v. af
sygehusvæsenet i forbindelse med ulykker, pludselig opstået sygdom m.v., eller såfremt
kronisk sygdom pludselig forværres. hjælpen ydes da med samme betingelser, som
stilles til personer, som bor her i landet.
stk. 2. desuden yder sygehusvæsenet gratis behandling og fødselshjælp m.v., når det
efter omstændighederne ikke vurderes tilrådeligt at henvise personen til behandling i
hjemlandet, eller såfremt patienten er for svag til at blive overført til et sygehus i
hjemlandet.
stk. 3. landsstyremanden kan fastsætte regler om, at nogle persongrupper, som ikke bor
her i landet, får ret til den i § 5, stk. 1, omtalte behandling med det samme.
stk. 4. landsstyremanden kan fastsætte regler om, at personer, som ikke bor her i
landet, skal betale en vis betaling for behandling i sygehusvæsenet.
(…)
kapitel 3
henvisning til undersøgelser og behandling udenlands
visitationsudvalget
§ 10. landsstyremanden udpeger et visitationsudvalg.
stk. 2. visitationsudvalgets opgave er at fastsætte retningslinjer for så vidt angår
visitation af patienter til behandling udenlands og retningslinjer i forbindelse med,
hvornår sygehusvæsenet sender ledsagere med patienter, som sendes til behandling
udenlands.
                                              - 6 -
      stk. 3. landsstyremanden skal godkende de af visitationsudvalget udarbejdede
      retningslinjer og i den forbindelse sende dem til høring hos patientrådet, før de endeligt
      godkendes.
      stk. 4. landsstyremanden fastsætter regler om, hvordan visitationsudvalget
      sammensættes og udpeges. desuden fastsætter landsstyremanden regler om
      visitationsudvalgets beslutningskompetence og virksomhed.”
      henvisninger til behandlingsinstitutioner
      § 11. henvisning til undersøgelser og behandlinger udenlands kan kun ske til
      behandlingssteder, som landsstyremanden har indgået aftale med om at tage imod
      færøske patienter eller til behandlingssteder, som visitationsudvalget har givet tilladelse
      til i særlige tilfælde.”
det fremgår af ikrafttrædelsesbestemmelsen i lagtingslovens § 17, stk. 2, at § 17 i lov nr. 621
af 22. december 176 for færøerne om sygehusvæsenet fortsat er gældende, selv om loven i
øvrigt er sat ud af kraft.
lov nr. 1396 af 21. december 2005 om retspsykiatrisk behandling m.v. indeholder blandt
andet følgende bestemmelser:
      ”§ 1. regionsrådene har pligt til på deres psykiatriske sygehuse eller
      sygehusafdelinger at modtage:
  1.  personer, der efter retskendelse skal indlægges til mentalundersøgelse.
  2.  personer, der i henhold til dom eller kendelse skal anbringes på psykiatrisk sygehus
      eller på anden måde undergives psykiatrisk behandling.
  3.  personer, der efter justitsministeriets eller overøvrighedens bestemmelse skal anbringes
      på psykiatrisk sygehus.
  4.  personer, der som vilkår for prøveløsladelse eller tiltalefrafald skal undergives
      psykiatrisk behandling.
      (…)
      § 4. indenrigs- og sundhedsministeren fastsætter regler om regionernes indbyrdes
      betalingsforpligtelser ved varetagelsen af de i §§ 1 og 2 nævnte opgaver.”
af bekendtgørelse nr. 184 af 31. marts 1976 om amtskommunernes indbyrdes
betalingsforpligtelser i forbindelse med varetagelsen af retspsykiatriske opgaver, der var
gældende i 2006, fremgår blandt andet følgende:
      § 1. udgifterne ved behandling, undersøgelse m.v. af personer, der har bopæl her i
      landet, og som i henhold til § 3, stk. 1 og 2. i ovennævnte lov er henvist til kommunalt
      psykiatrisk sygehus, afholdes af hjemstedets amtskommune. udgiften ved behandling
      m.v. af personer, der midlertidigt opholder sig her i landet, afholdes af det midlertidige
      opholdssteds amtskommune.
      stk. 2. såfremt retssikkerhedshensyn eller andre særlige hensyn, herunder hensynet til
      den forurettede, taler herfor, kan anbringelse eller behandling efter ovennævnte lovs § 3,
                                              - 7 -
       stk. 1, litra b, ske udenfor hjemstedsamtskommunen, når den statsadvokat, der har
       behandlet sagen, træffer bestemmelse herom. på samme betingelse kan justitsministeren
       (direktoratet for kriminalforsorgen) træffe bestemmelse om anbringelse udenfor
       hjemstedskommunen af personer, der efter straffelovens § 49, stk. 2 overføres til
       psykiatrisk sygehus, samt af personer der prøveløslades eller benådes på vilkår om
       anbringelse eller behandling på psykiatrisk sygehus.
       stk. 3. er der afsagt retskendelse om indlæggelse til mentalundersøgelse, kan
       anklagemyndigheden bestemme, at undersøgelsen skal foretages på et psykiatrisk
       sygehus udenfor hjemstedsamtskommunen.
       stk. 4. samtykke (kaution) eller anden særlig godkendelse skal indhentes fra
       hjemstedsamtskommunen, bortset fra de i stk. 2 og 3 nævnte tilfælde. ”
procedure
region hovedstaden har til støtte for sin påstand gjort gældende, at det følger af lovgivningen
både på færøerne og i danmark, at færøerne og danmark som hovedregel hver især har pligt
til at betale udgifter til behandling af egne patienter. a befandt sig på færøsk territorium, da
hans behandlingsbehov opstod. udgifterne til hans behandling skal derfor betales af
færøerne. færøerne overtog den lovgivende og administrative myndighed vedrørende
sundhedsvæsenet på færøerne ved lov nr. 316 af 17. maj 1995. der er hverken i lovgivningen
vedrørende færøernes hjemmestyre eller i lovgivningen om sundhedsvæsenet på færøerne
gjort undtagelse, for så vidt angår retspsykiatrisk behandling. udgifterne til retspsykiatri
indgår som en del af udgifterne til sundhedsvæsenet. dette fremgår udtrykkeligt af
forarbejderne til lov for færøerne om sygehusvæsenet. der er ikke grundlag for at betragte
behandlingen af personer under retspsykiatrien som hørende under det strafferetlige system.
der blev ikke ved dommen fastsat strafferetlig sanktion. a blev fundet straffri. a skulle i
henhold til dommen i straffesagen indlægges til behandling på psykiatrisk afdeling eller
hospital. det er ikke bestemt, hvor han konkret skulle anbringes. a havde et behov for
psykiatrisk behandling, som det påhvilede de færøske myndigheder at sørge for. det er uden
betydning herfor, at behandlingsbehovet er stadfæstet ved dommen i straffesagen. a blev
under varetægtsfængslingen anbragt på sct. hans hospital efter politiets ønske og rettens
beslutning. efter dommen i straffesagen blev landssygehuset kontaktet af overlæge b, i
hvilken forbindelse det blev aftalt, at a fortsat skulle være anbragt på sct. hans hospital. det
må efter vidneforklaringerne lægges til grund, at b har talt med den vikarierende overlæge.
der var intet forbehold om, at a ikke hørte til på færøerne.
færøernes landsstyre og heilsumálaráðið har til støtte for deres påstand gjort gældende, at
den færøske lovgivning ikke indeholder nogen forpligtelse til at betale for retspsykiatrisk
behandling. der må lægges vægt på ordlyden af den nugældende lovgivning og ikke på
forarbejderne til en lov, der ikke længere er gældende. danske regler kan ikke uden videre
overføres til færøske forhold. udgifterne til a behandling er opstået som følge af strafferetlige
afgørelser. domstolene, politi og kriminalforsorg er danske myndigheder, som afholder
omkostningerne forbundet med deres virksomhed. allerede som følge heraf kan det ikke
pålægges de færøske myndigheder at betale udgifterne i forbindelse med den behandling, som
er bestemt i det strafferetlige system. der er heller ikke godtgjort, at sygdommen, som
                                              - 8 -
behandlingen vedrører, er opstået på færøerne. der er ingen dokumentation for, hvornår
sygdommen er opstået. ifølge vidnerne udvikler sygdommen sig over længere tid. et krav på
betaling kan således heller ikke støttes på de generelle regler om betaling for sygebehandling i
lagtingslov om sygehusvæsenet. herudover kan det ikke lægges til grund, at de færøske
myndigheder har indgået aftaler om eller i øvrigt anmodet om behandlingen på sct. hans
hospital, herunder at de færøske myndigheder er blevet informeret om, at der var krav om
betaling for behandlingen. det må også efter bs vidneforklaring lægges til grund, at a godt
kunne have været anbragt på den psykiatriske afdeling på landssygehuset. en eventuel
betalingsforpligtelse kan under alle omstændigheder ikke gøres gældende mod de færøske
myndigheder fra et tidligere tidspunkt end, da de færøske myndigheder blev bekendt med
betalingskravet, dvs. tidligst den 4. marts 2008, subsidiært den 2. oktober 2007. et eventuelt
betalingskrav kan alene tillægges procesrente fra stævningsdagen.
rettens begrundelse og resultat
retten lægger i overensstemmelse med bemærkningerne i forarbejderne til lov nr. 621 af 22.
december 1976 for færøerne om sygehusvæsenet til grund, at de færøske myndigheder i
forbindelse med, at statshospitalet i tórshavn blev overført til det færøske landsstyre, overtog
betalingsforpligtelsen for udgifterne til retpsykiatrien. der er ikke grundlag for at antage, at
der ved de senere ændringer af lovgivningen om sundhedsvæsenet og om sygehusvæsenet på
færøerne er sket nogen ændring heraf.
den behandling, som a har modtaget på sct. hans hospital både før og efter straffesagens
afgørelse i retten er retspsykiatrisk behandling. behandlingen er knyttet til straffesagen på
færøerne. på den baggrund, og når tillige henses til, at a havde midlertidigt ophold på
færøsk territorium, da han blev anholdt, finder retten, at forpligtelsen til at betale for den
retspsykiatriske behandling af a som udgangspunkt påhviler de færøske myndigheder.
i overensstemmelse med almindelige obligationsretlige principper finder retten, at kravet om,
at der ved sygebehandling i danmark af færøske patienter foreligger en henvisning fra de
færøske myndigheder, som udgangspunkt også må være gældende for retspsykiatrisk
behandling i danmark. dette synes også at være forudsat i bemærkningerne i forarbejderne til
lov nr. 621 af 22. december 1976 for færøerne om sygehusvæsenet.
efter de foreliggende oplysninger må det lægges til grund, at de færøske myndigheder ikke
blev inddraget, da a blev overført til sct. hans hospital. uagtet at der efter overlæge bs
vidneforklaring efterfølgende må antages at have været en telefonisk kontakt til psykiatrisk
afdeling på landssygehuset vedrørende a, finder retten ikke, at de foreliggende oplysninger
om overlægens samtale med en ukendt medarbejder på psykiatrisk afdeling er tilstrækkeligt
grundlag til at antage, at a af de færøske myndigheder var henvist til behandling på sct. hans
hospital.
efter modtagelse af region hovedstadens henvendelse den 2. oktober 2007 har
heilsumálaráðið imidlertid været bekendt med situationen og haft mulighed for at få a
overført til psykiatrisk afdeling på færøerne. fra dette tidspunkt påhviler det derfor de
færøske myndigheder at betale for a behandling på sct. hans hospital.
                                             - 9 -
retten finder endvidere, at kravet om en henvisning fra de færøske myndigheder kan fraviges,
i det omfang den retspsykiatriske behandling i danmark er en følge af rettens og politiets
afgørelse om anbringelse af sigtede i danmark. dette stemmer overens med reglerne i
danmark om regionernes indbyrdes betalingsforpligtelser i forbindelse med varetagelsen af
retspsykiatriske opgaver og må i øvrigt følge af, at retten efter loven har adgang til at træffe
afgørelse om anbringelse af en varetægtsarrestant uden for færøerne.
da a anbringelse på sct. hans hospital under varetægtsfængslingen var besluttet af retten i
medfør af § 777 i retsplejeloven og efter politiets anmodning, skal de færøske myndigheder
derfor også betale for den retspsykiatriske behandling af a under varetægtsfængslingen indtil
domsafsigelsen i byretten og under den fortsatte varetægtsfængsling efter dommen og indtil
højesterets dom af 18. juni 2007.
herefter, og da den beløbsmæssige opgørelse ikke er bestridt, tages region hovedstadens
krav til følge, alene med fradrag af 106 dage á 5.436 kr. for perioden 18. juni 2007 til 2.
oktober 2007 svarende til 576.216 kr.
da den principale rentepåstand er bestridt og ikke er nærmere begrundet under sagen,
tilkendes der alene procesrente fra sagens anlæg og påstandens forhøjelse.
med hensyn til sagens omkostninger forholdes efter sagens værdi, udfald og omfang som
nedenfor bestemt. omkostningsbeløbet dækker region hovedstadens udgifter til retsafgift og
advokatbistand inklusiv moms med henholdsvis 80.230 kr. og 321.000 kr.
thi kendes for ret:
de sagsøgte færøernes landsstyre og heilsumálaráðið skal inden 14 dage in solidum til
region hovedstaden betale 8.012.882,00 kr. med tillæg af procesrente af 5.772.264,00 kr. fra
den 28. december 2010 og af 2.240.618,00 kr. fra den 11. maj 2012.
inden samme frist skal færøernes landsstyre og heilsumálaráðið betale 401.230 kr. i
sagsomkostninger til region hovedstaden.