text:
                             højesterets dom
                      afsagt mandag den 15. november 2010
sag 226/2010
(2. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t
(advokat steen moesgaard, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i glostrup den 16. februar 2010 og af østre lands-
rets 3. afdeling den 21. maj 2010.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: per sørensen, per walsøe, asbjørn jensen, poul
søgaard, vibeke rønne, jens peter christensen og lars hjortnæs.
påstande
dommen er anket af tiltalte, t, der har påstået nedsættelse af straffen til 60 dages fængsel og
herunder har påstået forholdet henført under våbenlovens § 10, stk. 1, jf. § 2, stk. 1, jf. § 1,
stk. 1, nr. 1, og ikke under straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse med den ændring, at hele straffen gøres ubetin-
get.
anbringender
t har gjort gældende, at forholdet ikke skal henføres under straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1,
idet der ikke foreligger særlig skærpende omstændigheder. der var kun tale om et enkelt ge-
vær, og det blev sammen med ammunitionen opbevaret på en måde, der sikrede mod, at andre
tilfældigt fandt det, idet det var gemt væk i et hulrum i en væg. han kunne heller ikke selv få
fat i våbnet efter en pludselig indskydelse. geværet var ikke ladt. våbnet var et en-
keltskudsvåben i modsætning til f.eks. en pistol eller en halvautomatisk riffel, der kan afgive
                                                - 2 -
flere skud umiddelbart efter hinanden. han er ikke tidligere straffet og har ikke tilknytning til
kriminelle miljøer.
ved straffastsættelsen bør der lægges vægt på, at han er ustraffet, og at han, der nu er 57 år og
førtidspensionist, har gode personlige forhold.
rigsadvokaten har gjort gældende, at der foreligger særlig skærpende omstændigheder. der er
tale om besiddelse af et oversavet haglgevær, som ikke tjener noget lovligt formål, og våbnet,
som t havde været i besiddelse af i lang tid, blev opbevaret sammen med tilhørende ammuni-
tion på en måde, der var uforsvarlig.
af generalpræventive grunde bør der som udgangspunkt udmåles ubetingede frihedsstraffe på
dette område, og der foreligger ikke særlige forhold, der kan tale for at fravige dette udgangs-
punkt.
højesterets begrundelse og resultat
vedrørende straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1
ved højesterets dom af 25. juni 2010 (u2010.2552) er det fastslået, at det må bero på en
samlet vurdering af de foreliggende omstændigheder, om besiddelse af skydevåben på et ikke
offentligt tilgængeligt sted må anses for begået under særlig skærpende omstændigheder i
straffelovens § 192 a, stk. 1's, forstand. der kan herved lægges vægt på de momenter, der er
nævnt i forarbejderne til lov nr. 411 af 10. juni 1997 (den tidligere bestemmelse i våbenlovens
§ 10, stk. 2) og til lov nr. 501 af 12. juni 2009 (straffelovens § 192 a).
t er fundet skyldig i besiddelse af et oversavet haglgevær med tilhørende ammunition. han
havde haft våbnet i adskillige år. våbnet blev sammen med ammunitionen opbevaret i hans
lejlighed. begge dele var placeret i et hulrum bag en væg i badeværelset. der var adgang til
hulrummet via et hul i væggen, som var dækket af et spejl. det var muligt at få fat i våbnet
ved at nedtage spejlet. han er ikke tidligere straffet, og der foreligger ikke oplysninger om, at
han har aktuel tilknytning til et kriminelt miljø.
                                                - 3 -
under de anførte omstændigheder finder højesteret, at der ikke foreligger særlig skærpende
omstændigheder. højesteret har herved lagt vægt på, at ts besiddelse af våbnet efter en sam-
let vurdering ikke kan anses at have indebåret en nærliggende risiko for, at det ville blive
brugt til fare for andre. forholdet kan derfor ikke henføres under straffelovens § 192 a, stk. 1,
nr. 1.
højesteret finder, at t har overtrådt våbenloven under skærpende omstændigheder, idet våb-
net med tilhørende ammunition blev opbevaret tilgængeligt. forholdet skal derfor henføres
under våbenlovens § 10, stk.1, jf. § 2, stk. 1, jf. § 1, stk. 1, nr. 1.
vedrørende straffastsættelsen
ved lov nr. 411 af 10. juni 1997 om ændring af bl.a. straffeloven og våbenloven skete der ved
indsættelsen af en ny bestemmelse i våbenlovens § 10, stk. 2, med en strafferamme på fæng-
sel indtil 2 år en skærpelse af straffen for besiddelse af skydevåben under særlig skærpende
omstændigheder. i bemærkningerne til lovforslaget (lovforslag nr. l 98, folketingstidende
1996/97, tillæg a, side 2510) hedder det bl.a.:
       ”det forudsættes, at straffen for besiddelse af skydevåben på ikke offentligt tilgænge-
       lige steder under skærpende omstændigheder vil være fra 60 dages til 4 måneders fæng-
       sel afhængig af, om en eller flere skærpende omstændigheder er til stede samtidig.”
ved lov nr. 501 af 12. juni 2009 fik våbenlovens § 10 sin nugældende affattelse. i bemærk-
ningerne til lovforslaget (folketingstidende 2008/09, tillæg a, side 8070-71) hedder det bl.a.:
       ”straffen for overtrædelser af våbenlovgivningen under særlig skærpende omstændig-
       heder omfattet af den foreslåede bestemmelse i § 192 a, stk. 2 [nugældende stk. 1, nr. 1,
       for så vidt angår besiddelse af skydevåben], herunder våbenlovsovertrædelser, der angår
       skydevåben, forudsættes skærpet betydeligt. straffen for overtrædelser af våbenlovgiv-
       ningen, der angår skydevåben, forudsættes i den forbindelse fordoblet i forhold til i dag.
       det gælder både for besiddelse af skydevåben på offentligt tilgængelige steder og på
       bopælen og andre ikke offentligt tilgængelige steder.
       …
       straffen for overtrædelser af våbenlovgivningen, hvor besiddelse mv. af skydevåben
       ikke sker under særlig skærpende omstændigheder og dermed skal pådømmes efter vå-
       benlovens § 10, stk.1, forudsættes ikke ændret ved den foreslåede ændring af straffelo-
       vens § 192 a. i sådanne tilfælde er udgangspunktet således fortsat bødestraf.”
                                                - 4 -
under folketingets behandling af lovforslaget blev der vedtaget et ændringsforslag, hvorefter
straffen for besiddelse af skydevåben på bopælen under særlig skærpende omstændigheder
blev undergivet en minimumsstraf på 1 års fængsel. strafniveauet blev dermed væsentligt
forhøjet i forhold til det oprindeligt forudsatte niveau. der fremkom ikke tilkendegivelser
vedrørende strafniveauet i tilfælde, hvor der alene foreligger skærpende omstændigheder.
under hensyn til den betydelige skærpelse af straffen for ulovlig besiddelse af skydevåben på
bopælen m.v. under særlig skærpende omstændigheder finder højesteret, at straffen i et til-
fælde som det foreliggende, hvor der foreligger skærpende omstændigheder, som udgangs-
punkt bør fastsættes til fængsel i 4-6 måneder. efter en samlet vurdering af forholdets karak-
ter fastsætter højesteret straffen til fængsel i 6 måneder.
højesteret finder ikke grundlag for at gøre straffen betinget.
                                       thi kendes for ret:
t straffes med fængsel i 6 måneder.
t skal betale sagens omkostninger for byretten, mens statskassen skal betale sagens omkost-
ninger for landsret og højesteret.


text:
                             højesterets dom
                       afsagt onsdag den 28. november 2012
sag 22/2012
(1. afdeling)
danadvice ved bjarne ovesen
(advokat jens bilde jørgensen)
mod
a
(advokat jens brusgaard)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i kolding den 3. november 2010 og dom af
vestre landsrets 15. afdeling den 19. september 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, poul søgaard, jon stokholm, michael
rekling og oliver talevski.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
appellanten, danadvice ved bjarne ovesen, har gentaget sin påstand om, at sagen hjemvises
til fortsat behandling ved byretten.
indstævnte, a, har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
danadvice ved bjarne ovesen indleverede til retten i kolding en stævning af 5. januar 2010
mod a med påstand om betaling af 39.146 kr. med tillæg af renter.
                                                - 2 -
den 6. januar 2010 anmodede danadvice ved bjarne ovesen fogedretten i kolding om at
foretage arrest hos a for det nævnte krav.
fogedretten nægtede at fremme anmodningen om arrest, og i fogedrettens kendelse af 15.
januar 2010 hedder det herom bl.a.:
      ”fogedretten finder …, at bjarne ovesens krav må anses for forældet således at kravet
      ikke længere består. fogedretten foretager derfor ikke arrest som anmodet af bjarne
      ovesen.”
bjarne ovesen kærede fogedrettens afgørelse til landsretten, der den 24. februar 2010 stadfæ-
stede fogedrettens afgørelse. det hedder i kendelsen bl.a.:
      ”bjarne ovesen støtter sit krav mod a på to fakturaer udstedt henholdsvis den 9. april
      2003 og den 5. maj 2003. efter rentepåstanden lægger landsretten til grund, at forfalds-
      dag var den 1. juni 2003. bjarne ovesens krav forældes således som udgangspunkt den
      1. juni 2008, jf. herved forældelseslovens § 3, stk. 1, jf. § 29, jf. § 30, stk. 1.
      udgangspunktet ændres ikke af, at bjarne ovesen før fristens udløb har anmeldt sit krav
      i as konkursbo, idet boets kurator ved brev af 23. marts 2004 har meddelt bjarne ove-
      sen, at der ikke ville blive dækning til simple fordringer, jf. forældelseslovens § 20, stk.
      4, 1. pkt.
      bjarne ovesen har imidlertid før forældelsesfristens udløb tillige anmeldt sit krav under
      den gældssaneringssag for a, der blev indledt i december 2006. bjarne ovesen modtog
      den 1. november 2007 brev fra skifteretten om, at a var blevet nægtet gældssanering.
      forældelsesfristen for bjarne ovesens krav udløb herefter den 1. november 2008, jf.
      forældelseslovens § 20, stk. 4, 2. pkt.
      det tiltrædes af de grunde, som fogedretten har anført, at der ikke er grundlag for at
      bringe forældelseslovens § 14 i anvendelse.
      da bjarne ovesens begæring om, at der foretages arrest for fordringen, først er indgivet
      den 6. februar [rettelig januar] 2010, tiltrædes det, at fordringen er forældet, og at begæ-
      ringen derfor ikke er taget til følge, jf. retsplejelovens § 628, stk. 2.
      landsretten stadfæster derfor kendelsen.”
retten i kolding afviste ved kendelse af 3. november 2010 den retssag om kravet, der var
anlagt ved stævningen af 5. januar 2010. begrundelsen var, at landsretten i sin afgørelse af 24.
februar 2010 havde taget stilling til kravets eksistens og fastslået, at det var forældet. lands-
rettens afgørelse havde derfor retskraft.
                                               - 3 -
bjarne ovesen indbragte retten i koldings kendelse om afvisning for landsretten, som ved
dom af 19. september 2011 stadfæstede kendelsen.
spørgsmålet om afvisning er herefter indbragt for højesteret.
anbringender
danadvice ved bjarne ovesen har anført, at en afgørelse om, at der ikke skal foretages arrest
på grund af forældelse af det krav, som arrestanmodningen støttes på, ikke er til hinder for
anlæg af retssag (negativ retskraft). dette gælder, selv om afgørelsen er stadfæstet af landsret-
ten under et kæremål. en sådan afgørelse er derfor ikke til hinder for, at den, der har anmodet
om arrest, kan anlægge retssag om det krav, som arrestanmodningen blev støttet på. det er i
den forbindelse ikke afgørende, at der ikke gøres nye anbringender gældende vedrørende for-
ældelsesspørgsmålet. fogedrettens og landsrettens afgørelser er truffet på et summarisk
grundlag.
a har anført, at spørgsmålet om forældelse har været udtømmende prøvet af fogedretten og
landsretten i forbindelse med bjarne ovesens anmodning om arrest. såvel fogedretten som
landsretten fandt, at kravet, som anmodningen om arrest blev støttet på, var forældet. afgørel-
sen har retskraft i retssagen mellem parterne om kravets eksistens. bedømmelsen af spørgs-
målet om forældelse påvirkes ikke af, om bedømmelsen sker i forbindelse med en anmodning
om arrest eller under et civilt søgsmål. både fogedretten og landsretten har taget stilling til
forældelsesspørgsmålet på et fuldt forsvarligt grundlag.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om rettens stillingtagen til et kravs eksistens i en sag om foretagelse af arrest,
der nægtes fremmet, har retskraft med den virkning, at den, der har anmodet om arrest, er af-
skåret fra at anlægge retssag om kravet.
det særlige spørgsmål om retskraft af afgørelser truffet på et fogedretligt område må i mangel
af nærmere regulering som i f.eks. retsplejelovens § 600 om umiddelbare fogedforretninger
afgøres område for område.
                                                - 4 -
arrest er et foreløbigt retsmiddel, der – når arrest foretages – skal følges op af en retssag for at
få endeligt fastslået, om vedkommende har den påståede ret, og om arresten er lovligt gjort, jf.
retsplejelovens §§ 634-636. under en sådan sag om kravets eksistens og arrestens lovlighed
har en afgørelse om, at arrest skal foretages, ikke retskraft. der skal ske en selvstændig prø-
velse af, om kravet eksisterer. dette gælder, selv om landsretten eller højesteret under kære
vedrørende arrestanmodningen har taget stilling til kravets eksistens.
for at stille parterne lige finder højesteret, at en afgørelse om at nægte arrest på tilsvarende
måde heller ikke har retskraft i en efterfølgende retssag om, hvorvidt kravet eksisterer.
højesteret ophæver herefter landsrettens dom og byrettens kendelse og hjemviser sagen til
fortsat behandling ved byretten.
sagsomkostningerne er fastsat til dækning af advokatudgift for byret, landsret og højesteret
vedrørende den del af sagen, som angår spørgsmålet om sagens afvisning. der er ved beløbets
fastsættelse taget hensyn til sagens karakter og arbejdets omfang. kære- og ankeafgiften til-
bagebetales til danadvice ved bjarne ovesen.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom og byrettens kendelse ophæves, og sagen hjemvises til fortsat behandling
ved byretten.
i sagsomkostninger for byret, landsret og højesteret skal a inden 14 dage fra denne højeste-
retsdoms afsigelse betale i alt 12.000 kr. til danadvice ved bjarne ovesen. beløbet forrentes
efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                           afsagt tirsdag den 21. april 2015
sag 243/2014
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat anders boelskifte, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 6. september 2013 og af østre
landsrets 3. afdeling den 26. juni 2014.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, thomas rørdam, hanne schmidt,
lars hjortnæs og jan schans christensen.
påstande
dommen er anket af t med påstand om frifindelse for udvisning.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
anbringender
t har anført bl.a., at udvisning af ham vil være i strid med danmarks internationale forpligtel-
ser og dermed udlændingelovens § 26, stk. 2, jf. herved eu-opholdsdirektivets artikel 28, stk.
3, litra a, og den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 8. han er 41 år, født i
danmark og har boet her næsten hele sit liv. hans mor og søskende bor i danmark, og det er
meningen, at hans kæreste og barn, der opholder sig i rumænien, skal bo i danmark sammen
med ham. han er meget knyttet til danmark, som han betragter som sit hjemland, og han taler
primært dansk. han har sukkersyge og bruger insulin dagligt, ligesom han modtager medicin
mod depression, som er ”blusset op” efter hans varetægtsfængsling. han har i de sidste 20 år
                                                 - 2 -
haft et heroinmisbrug og tager medicin med henblik på at undgå fremtidigt misbrug. hans
sociale og kulturelle integration i danmark må vurderes i lyset af, at han tilhører et etnisk
mindretal – romaerne – og i lyset af disses særlige levevis.
anklagemyndigheden har anført bl.a., at udvisning ikke vil være i strid med danmarks inter-
nationale forpligtelser efter eu-opholdsdirektivets artikel 28, stk. 3, litra a, og den europæi-
ske menneskerettighedskonventions artikel 8. anklagemyndigheden bestrider ikke, at t er
omfattet af eu-opholdsdirektivets artikel 28, stk. 3, litra a. grovheden af den begåede krimi-
nalitet, længden af den idømte fængselsstraf og ts tidligere kriminalitet taler for udvisning.
han er gennem årene dømt for en lang række forbrydelser, og hans vedvarende kriminalitet
indebærer, at han må formodes at ville fortsætte med at begå alvorlig kriminalitet. det er ved
den samlede proportionalitetsbedømmelse uden betydning, at t ikke tidligere er påstået ud-
vist. den senest idømte straf ligger markant over de straffe, som han tidligere er idømt, og han
kan derfor ikke have haft nogen berettiget forventning om at kunne begå den nu pådømte
kriminalitet uden at blive udvist.
t er uanset sit lange ophold i danmark ikke i nogen forstand integreret i det danske samfund,
og der er heller ikke udsigt til, at han vil blive det. han har ingen uddannelse og har aldrig
haft tilknytning til det danske arbejdsmarked. hans vedvarende kriminalitet viser, at han ikke
har magtet eller ønsket at blive integreret i det danske samfund. han vil ikke stå uden forud-
sætninger i kroatien, da hans bror, som var medgerningsmand i det omhandlede forsøg på
hjemmerøveri, er blevet udvist til kroatien og efter det oplyste har venner og bekendte i kro-
atien. udvisning vil ikke være til hinder for, at t i samme omfang som hidtil vil kunne opret-
holde kontakten med sin ægtefælle og søn, som opholder sig i rumænien.
retsgrundlag
opholdsdirektivet
i den indledende betragtning 24 og artikel 27 og 28 i europa-parlamentets og rådets direktiv
2004/38/ef af 29. april 2004 om unionsborgeres ret til at færdes og opholde sig frit på med-
lemsstaternes område (eu-opholdsdirektivet) er anført bl.a.:
       ”(24) følgelig gælder det, at jo stærkere unionsborgere og deres familiemedlemmer er
       integreret i værtsmedlemsstaten, desto stærkere bør beskyttelsen mod udsendelse være.
       kun i ekstraordinære tilfælde, når det er bydende nødvendigt af hensyn til den ffentlige
       sikkerhed, bør der kunne træffes foranstaltninger til udsendelse af unionsborgere, der
                                         - 3 -
har opholdt sig i mange år på værtsmedlemsstatens område, især hvis de er født og har
opholdt sig der hele deres liv. endvidere bør reglen om ekstraordinære tilfælde ligeledes
gælde for foranstaltninger til udsendelse af mindreårige for at sikre deres tilknytning til
deres familie i overensstemmelse med de forenede nationers konvention af 20. no-
vember 1989 om barnets rettigheder.
…
kapitel vi
begrænsninger i retten til indrejse og ophold af hensyn til den offentlige orden, sikker-
hed eller sundhed
artikel 27
generelle principper
1. med forbehold af bestemmelserne i dette kapitel kan medlemsstaterne begrænse den
frie bevægelighed og ophold for en unionsborger eller et familiemedlem uanset natio-
nalitet af hensyn til den offentlige orden, sikkerhed eller sundhed. der må ikke lægges
økonomiske betragtninger til grund.
2. foranstaltninger truffet af hensyn til den offentlige orden eller sikkerhed skal være i
overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og kan udelukkende begrundes i
vedkommendes personlige adfærd. en tidligere straffedom kan ikke i sig selv begrunde
anvendelsen af sådanne foranstaltninger.
den personlige adfærd skal udgøre en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel,
der berører en grundlæggende samfundsinteresse. begrundelser, der ikke vedrører den
individuelle sag, eller som har generel præventiv karakter, må ikke anvendes.
…
artikel 28
beskyttelse mod udsendelse
1. værtsmedlemsstaten skal, før den træffer afgørelse om udsendelse med begrundelse i
den offentlige orden eller sikkerhed, bl.a. tage hensyn til varigheden af den pågældendes
ophold på værtsmedlemsstatens område, den pågældendes alder, helbredstilstand, fami-
liemæssige og økonomiske situation, samt sociale og kulturelle integration i værtsmed-
lemsstaten og tilknytning til hjemlandet.
2. værtsmedlemsstaten må ikke træffe en udsendelsesafgørelse vedrørende en unions-
borger eller dennes familiemedlemmer, uanset nationalitet, når de har opnået ret til tids-
ubegrænset ophold på værtsmedlemsstatens område, medmindre det skyldes alvorlige
hensyn til den offentlige orden eller sikkerhed.
3. der må ikke træffes en udsendelsesafgørelse i forhold til en unionsborger, medmin-
dre afgørelsen er bydende nødvendig af hensyn til den offentlige sikkerhed som fastlagt
af medlemsstaten, hvis de:
a) har haft ophold i værtsmedlemsstaten i de ti forudgående år
…”
                                                - 4 -
eu-opholdsdirektivet er gennemført i dansk ret ved bekendtgørelse nr. 474 af 12. maj 2011
om ophold i danmark for udlændinge, der er omfattet af den europæiske unions regler (eu-
opholdsbekendtgørelsen).
straffeloven
straffelovens § 288, stk. 2, lyder:
       ”stk. 2. straffen kan stige til fængsel i 10 år, når et røveri er af særligt grov beskaffen-
       hed navnlig på grund af dets særligt farlige karakter, udførelsesmåden eller omfanget af
       den opnåede eller tilsigtede vinding, eller fordi gerningsmanden er trængt ind i et privat
       hjem for at begå røveri, eller når et større antal forbrydelser er begået.”
formuleringen ”eller fordi gerningsmanden er trængt ind i et privat hjem for at begå røveri”
er indsat ved lov nr. 760 af 29. juni 2011.
af lovforslaget fremgår bl.a. (folketingstidende 2010-11, 1. samling, tillæg a, lovforslag nr.
l 209, s. 4):
       ”3.2. lovforslagets udformning
       regeringen ser med stor alvor på røverier begået i private hjem. det skyldes, at der er
       tale om en forbrydelse, som i sagens natur kan udgøre en meget voldsom belastning for
       ofrene. et hjemmerøveri er således et endog særdeles groft angreb på den enkeltes ret til
       at kunne opholde sig sikkert og trygt i sit eget hjem.
       i overensstemmelse med den i pkt. 1 nævnte aftale mellem regeringsparterne, dansk
       folkeparti og kristendemokraterne foreslås der med dette lovforslag en skærpelse af
       straffen for egentlige hjemmerøverier, hvilket vil sige røverier, hvor gerningsmanden og
       offeret ikke har haft forudgående personlige relationer, hvor motivet må antages at være
       en formodning om værdier i offerets hjem, og hvor gerningsmanden er trængt ind i det
       private hjem, uanset at beboerne var hjemme…”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår udvisning af en nu 41-årig kroatisk statsborger, t, som er født i danmark og har
boet her næsten hele sit liv, og som for en række forhold begået løbende over en lang årrække
er straffet ved et stort antal domme. den aktuelle kriminalitet angår navnlig forsøg på hjem-
merøveri og tyveri og medførte ved landsrettens dom en tillægsstraf af fængsel i 5 år.
                                               - 5 -
det følger af udlændingelovens § 26, stk. 2, jf. § 22, nr. 1 og 6, at t skal udvises, medmindre
udvisning vil være i strid med danmarks internationale forpligtelser.
spørgsmålet om udvisning skal herefter afgøres efter eu-opholdsdirektivets artikel 28, stk. 3,
litra a, og den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 8.
efter eu-opholdsdirektivets artikel 28, stk. 3, litra a, må der ikke træffes afgørelse om ud-
sendelse af en unionsborger, der har haft ophold i værtsmedlemsstaten i de forudgående 10 år,
medmindre afgørelsen er bydende nødvendig af hensyn til den offentlige sikkerhed som fast-
lagt af medlemsstaten. det fremgår af direktivets indledende betragtning 24, at jo stærkere
unionsborgere og deres familiemedlemmer er integreret i værtsmedlemsstaten, desto stærkere
bør beskyttelsen mod udsendelse være. det fremgår endvidere, at der kun i ekstraordinære
tilfælde, når det er bydende nødvendigt af hensyn til den offentlige sikkerhed, bør ske udsen-
delse af unionsborgere, der har opholdt sig i mange år på værtsmedlemsstatens område, især
hvis de er født og har opholdt sig der hele deres liv.
med hensyn til den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 8 har menneskeret-
tighedsdomstolen i dom af 23. juni 2008 i sagen maslov mod østrig opstillet nogle kriterier til
brug for proportionalitetsvurderingen efter bestemmelsen, jf. herved f.eks. højesterets dom af
14. juni 2013 (ufr 2013.2587). ved proportionalitetsbedømmelsen indgår bl.a. de sam-
fundsmæssige behov for udvisning under hensyn til karakteren og alvoren af den tidligere og
nu begåede kriminalitet. i bedømmelsen indgår ligeledes, hvor længe den pågældende har
opholdt sig her i landet samt styrken af de familiemæssige, sociale og kulturelle bånd til op-
holdslandet og statsborgerskabslandet. ifølge maslov-dommens præmis 73 gør det i relation
til længden af personens ophold i opholdslandet og fastheden af båndene til opholdslandet en
klar forskel, om personen allerede kom til opholdslandet i sin barndom eller blev født i op-
holdslandet, eller om den pågældende først kom til opholdslandet som voksen. der skal tages
hensyn til den specielle situation, hvor den pågældende har opholdt sig det meste af barn-
dommen eller hele barndommen i opholdslandet og er opvokset og har modtaget sin uddan-
nelse der, jf. præmis 74. af dommens præmis 75 fremgår, at der skal foreligge meget tungt-
vejende grunde for at retfærdiggøre en udvisning, når der er tale om fastboende udlændinge,
der er født i landet eller indrejst som børn og har tilbragt det meste af deres barndom og ung-
dom i landet.
                                                   - 6 -
t er som nævnt kroatisk statsborger, og han er født og opvokset i danmark, hvor han har boet
hele sit liv, bortset fra at han i ca. 3 år i sin tidlige barndom boede i sverige. hans mor og sø-
skende bor i danmark, og han har gået i skole her, men han har ingen uddannelse udover
skolegangen, og han har aldrig haft forbindelse til det danske arbejdsmarked. han har i hele
sit voksenliv modtaget kontanthjælp. han er uofficielt gift med en rumænsk kvinde, som han
har et nu 5-årigt barn med. kvinden og barnet bor i rumænien. han taler dansk og romani.
hans bror, t2, som er meddomfældt i den aktuelle sag, er udvist til kroatien. broderen har
oplyst, at han har truffet en kvinde i kroatien, som han planlægger at gifte sig med, og at han
har venner og bekendte i kroatien.
t er i perioden, fra han fyldte 15 år i 1988, straffet for et meget stort antal forhold ved nu i alt
30 domme. han er samlet idømt betinget og ubetinget frihedsstraf i ca. 20 år, der forud for
den aktuelle sag har ført til afsoning af ca. 12 år. de tidligere domme omfatter bl.a. røverier,
grov vold og tyverier og medførte straffe på op til 1 år og 9 måneders fængsel (fællesstraf).
en række af røveri- og tyveriforholdene blev begået over for ældre mennesker i deres hjem.
den aktuelle sag, der førte til en tillægsstraf af 5 års fængsel, vedrører navnlig forsøg på rø-
veri af særlig grov beskaffenhed i form af et hjemmerøveri mod en ældre mand, begået i for-
ening med broderen t2.
under hensyn til grovheden af ts aktuelle kriminalitet, grovheden og omfanget af hans tidli-
gere kriminalitet, hans manglende integration i det danske samfund, og at han i kraft af den
udviste bror t2 har en vis tilknytning til kroatien, tiltræder højesteret, at t – uanset at han er
født og opvokset i danmark og har sin mor og søskende her – kan udvises, uden at det vil
stride mod danmarks internationale forpligtelser efter eu-opholdsdirektivets artikel 28, stk.
3, litra a, og den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 8.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                         thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
t skal betale sagens omkostninger for højesteret.


text:
                                          udskrift
                                                af
                           sø- & handelsrettens retsbog
                                         ____________
                                               dom
afsagt den 6. september 2006 af sø- og handelsretten sammensat af retsformanden, vicepræsident
michael b. elmer, og de sagkyndige medlemmer, importchef benny jepsen og administrerende direktør
henrik dam.
h 3/04                              frigoscandia transport a/s
                                    (advokat henrik valdorf-hansen)
                                    mod
                                    rejnholt ottesen & søn, lemvig aps
                                    under konkurs
                                    (advokat michael villadsen)
denne sag angår om rejnholt ottesen & søn, lemvig aps under konkurs (i det følgende:
rejnholt ottesen) som udførende fragtfører for frigoscandia transport a/s (i det følgende:
frigoscandia) er ansvarlig for, at et parti fisk blev røvet, mens chaufføren overnattede på en
rasteplads i italien.
                                                   - 2 -
påstande
frigoscandia har nedlagt påstand om, at rejnholt ottesen skal anerkende at være erstatnings-
ansvarlig for ethvert erstatningsberettiget tab i henhold til cmr-loven, som frigoscandia har
lidt eller måtte lide som følge af en bortkomst af en forsendelse med ferske fisk i perioden fra
den 13. til den 14. oktober 2002, mens forsendelsen befandt sig i rejnholt ottesens varetægt i
en trailer med registreringsnummer zp 47 50 på en ubevogtet rasteplads i italien.
rejnholt ottesen har påstået frifindelse.
sagens baggrund
ved fragtbreve af 12. oktober 2002 påtog rejnholt ottesen sig som udførende fragtfører for
frigoscandia at transportere ferske fisk til forskellige aftagere i italien. under transporten
parkerede rejnholt ottesens chauffør om aftenen den 13. oktober 2002 på en uindhegnet og
ubevogtet rasteplads ved byen orte nord for rom. efter han havde lagt sig til at sove i lastbi-
lens førerhus, blev han om natten mellem den 13. og 14. oktober overfaldet, truet med en pi-
stol og bortført af røvere, der kørte lastbilen til napoli, hvor de tømte lastbilen og slap ham
fri.
       af frigoscandias chaufførmanual, der var udleveret til de vognmænd, som frigoscan-
dia kontraherede med, fremgår bl.a.:
       ”…
       for chauffører der kører på det sydlige udland er det vigtigt at vurdere, hvor man foreta-
       ger sine pauser og hvil. disse skal holdes på steder hvor risikoen for tyveri / røveri er mi-
       nimale, helst på bevogtede eller overvågede parkeringspladser.
       husk at det, lejlighedsvis, er tilladt at overtræde køre- / hviletidsbestemmelserne for at
       komme frem til en sikker hvileplads. det kræver dog at du på skiven laver en anmærk-
       ning om at overtrædelsen er sket af hensyn til sikkerheden. …”
                                              - 3 -
forklaringer
salgschef for frigoscandia, benny bak, har forklaret, at rejnholt ottesen og svend åge reen-
berg havde modtaget frigoscandias chaufførmanual, hvor det fremgår, at der kun må ske
overnatning på sikre, helst bevogtede rastepladser under transport i italien. den nærmere
tilrettelæggelse af fragten var herefter rejnholt ottesens ansvar, herunder om køre- og hvile-
tidsreglerne blev overholdt.
chauffør svend åge reenberg han forklaret, at han parkerede på rastepladsen ved orte efter
at have afleveret et parti fisk i byen marta. han er bekendt med, at der ved afkørsel 24 syd
for rom ligger en bevogtet og videoovervåget rasteplads, men han valgte imidlertid raste-
pladsen ved orte, bl.a. fordi han om morgenen den 24. oktober 2004 skulle aflæsse et parti
fisk i capena, der ligger tæt på rastepladsen, hvorefter han skulle være fortsat til fiumicino
og napoli.
        han havde ikke køretid nok til at nå den bevogtede plads syd for rom, og han anven-
der i øvrigt også altid rastepladsen ved orte, hvor der både er hotel og supermarked. plad-
sen er generelt meget anvendt af chauffører, der anser pladsen for den sikreste i området. po-
litiet patruljerer tit i området, men pladsen har ikke egne vagter, er ikke videoovervåget eller
indhegnet.
        han vågnede om natten ved, at en person blandt flere kravlede ind gennem vinduet.
han fik et slag og blev truet med en pistol. røverne kørte efterfølgende lastbilen til et sted i
nærheden af napoli, hvor de tømte lastbilen for varer og slap ham fri.
parternes synspunkter
frigoscandia har gjort gældende, at det må lægges til grund, at rastepladsen ved orte hverken
var bevogtet, videoovervåget eller indhegnet. det fritager ikke rejnholt ottesen for ansvar,
at chaufføren ville overskride køretidsreglerne, hvis han var kørt til den bevogtede raste-
plads syd for rom, da planlægningen og tilrettelæggelsen af transporten var rejnholt otte-
sens ansvar, der således måtte have tilrettelagt transporten anderledes eller have ladet den
udføre med to chauffører. da rejnholt ottesen herefter ikke har godtgjort, at røveriet ikke
                                               - 4 -
kunne have været undgået, må rejnholt ottesen være ansvarlig for bortkomsten af lasten, jf.
cmr-lovens § 24, stk. 2.
rejnholt ottesen har gjort gældende, at det efter chaufførens forklaring må lægges til grund,
at rastepladsen ved orte var sikker, idet chaufførerne anså den for den mest sikre plads i
området, og idet politiet patruljerede på pladsen. chaufføren kunne ikke uden at have over-
skredet køretidsreglerne med flere timer have nået at køre til den bevogtede rasteplads syd
for rom. rejnholt ottesen kunne måske have anvendt 2 chauffører, men et krav herom måtte
være stillet af frigoscandia. under disse omstændigheder må det anses for godtgjort, at rø-
veriet skyldes forhold, som rejnholt ottesen ikke kunne have undgået, jf. cmr-lovens § 24,
stk. 2.
sø og handelsrettens afgørelse
det lægges til grund, at rejnholt ottesens chauffør, svend åge reenberg, efter at have aflæs-
set et parti fisk i marta parkerede og overnattede på en rasteplads ved orte, som var
uindhegnet, uden vagter ved ind- og udkørsel og uden særlig belysning eller videoovervåg-
ning.
        det lægges endvidere til grund, at chaufføren var bekendt med, at der ved afkørsel 24
syd for rom fandtes en sikker rasteplads, men at han alligevel valgte pladsen ved orte, fordi
han plejede at holde dér, ikke havde tilstrækkelig køretid til at nå frem til den sikre plads, og
fordi han den følgende morgen skulle aflæsse et parti fisk i capena, der lå tæt ved rasteplad-
sen i orte nord for rom, inden han på den fortsatte rute skulle aflæsse fisk sydvest for rom i
fiumicino og derefter aflæsse længere sydpå i napoli-området.
        under disse omstændigheder findes rejnholt ottesen ikke at have bevist, at bortkom-
sten af godset skyldes forhold, som rejnholt ottesen ikke kunne have undgået, og hvis følger
ikke kunne have været afværget. rejnholt ottesen burde som professionel fragtfører have
sørget for, at parkeringen og overnatningen med lasten af fersk fisk alene skete på sikre ra-
stepladser med vagter og overvågning og ikke på ubevogtede pladser, idet det er velkendt,
at der i italien er betydelig risiko for tyveri eller røveri af gods under natlige ophold på ra-
stepladser. chaufføren burde således være kørt til den overvågede rasteplads ved afkørsel 24
                                               - 5 -
syd for rom, uanset at han ville være nødt til at køre tilbage nord for rom den følgende mor-
gen for at aflevere gods i capena, inden han afleverede godset sydvest for rom i fiumicino
og derefter skulle køre mod syd i retning af napoli. om nødvendigt måtte rejnholt ottesen
endvidere have ladet transporten udføre med to chauffører.
       frigoscandia havde endog instrueret rejnholt ottesen herom gennem uddeling af
chaufførmanualen, som svend åge reenberg også havde modtaget, og rejnholt ottesen har
ikke under sagen godtgjort, at frigoscandia havde foreskrevet bestemte aflæsningstidspunk-
ter, der udelukkede, at rejnholt ottesens chauffør parkerede på bevogtede rastepladser. un-
der disse omstændigheder finder retten ikke, at rejnholt ottesen har godtgjort, at røveriet
skyldtes forhold, som rejnholt ottesen, der må identificeres med sin ansatte chauffør, jf.
cmr-lovens § 4, ikke kunne have undgået.
                                    thi kendes for ret
rejnholt ottesen & søn, lemvig aps under konkurs skal anerkende at være erstatningsan-
svarlig for ethvert erstatningsberettiget tab i henhold til cmr-loven, som frigoscandia
transport a/s har lidt eller måtte lide som følge af en bortkomst af en forsendelse med ferske
fisk i perioden fra den 13. til den 14. oktober 2002, mens forsendelsen befandt sig i rejnholt
ottesen & søn, lemvig aps varetægt i en trailer med registreringsnummer zp 47 50 på en
ubevogtet rasteplads i italien.
       inden 14 dage skal rejnholt ottesen & søn, lemvig aps under konkurs betale 40.000
kr. i sagsomkostninger til frigoscandia transport a/s.
       benny jepsen                         michael b. elmer            henrik dam
                                             (retsformand)
                                               (sign.)
                                            ___ ___ ___
                                 udskriftens rigtighed bekræftes
                                 p.j.v. sø- og handelsretten, den