text:
- cfp
                                   udskrift
                                       af
                    sø- & handelsrettens dombog
                                  ____________
den 27. november 2007 blev af retten i sagen
h-78-05
daugaard biler a/s
(advokat peter schradieck)
mod
toyota danmark a/s
(advokat frank bøggild)
afsagt sålydende
                                k e n d e l s e:
ved denne kendelse træffes der afgørelse om, hvorvidt klaus frederiksen, kri-
stian krapper og jørgen frederiksen, der alle er eller har været ansat i toyota
danmark a/s (herefter toyota danmark), under nærværende sag, som dau-
gaard biler a/s (herefter daugaard) anlagde den 9. september 2005, skal føres
som vidner af daugaard eller toyota danmark.
daugaard har nedlagt påstand om, at klaus frederiksen, kristian krapper og
jørgen frederiksen skal føres som vidner af daugaard.
toyota danmark har nedlagt påstand om, at klaus frederiksen, kristian krapper
og jørgen frederiksen skal føres som vidner af toyota danmark.
                                          - 2 -
sagsfremstilling
daugaard har i stævningen nedlagt en principal betalingspåstand på 7.740.462
kr. med procesrente fra 30. november 2006 samt en subsidiær påstand om, at
toyota danmark skal tilpligtes at anerkende, at daugaards toyota-forhandler-
kontrakter ikke er gyldigt opsagt, og at daugaard således fortsat er autoriseret
toyota-forhandler.
heroverfor har toyota danmark i svarskrift 7. november 2006 påstået frifin-
delse.
i stævningens sidste afsnit, ”vidner som sagsøger agter at føre”, var opreg-
net 8 navngivne personer, hvoraf 4 var toyota-forhandlere/-reparatører, og 3 de
omtvistede, ovennævnte personer. som ”partsrepræsentanter” var afslutningsvis
nævnt ”peter daugaard for sagsøger” og ”flemming bak for sagsøgte”.
i svarskriftet oplyste toyota danmark under pkt. 16, ”vidner”, navnene på
nogle personer, man forbeholdt sig at afhøre. det fremgik endvidere:
       ”jeg har noteret mig de personer, som sagsøger ifølge stævningen agter at
       føre. pga. deres tilknytning til sagsøgte betragter jeg … klaus frederiksen,
       kristian krapper og jørgen frederiksen som sagsøgtes vidner, hvorfor jeg
       på sædvanlig vis forbeholder mig at være i dialog med nævnte personer
       som led i min sagsforberedelse, ligesom jeg vil forestå indkaldelsen og den
       første afhøring af nævnte personer under hovedforhandlingen.”
i replik af 26. februar 2007 anførte daugaard bl.a.:
       ”… [toyota danmark] kan ikke betragte de pågældende vidner som [toyota
       danmarks], idet daugaard allerede i stævningen … har fremsat begæring
       om at føre disse vidner under sagen. ... [toyota danmark] skal afholde sig
       fra at tale med daugaards vidner under sagens forberedelse … det er dau-
       gaard, der under domsforhandlingen skal forestå hovedafhøringen af vid-
       nerne, hvilket dog ikke berører [toyota danmarks] adgang til at foretage
       modafhøring. de tre pågældende vidner har på ingen måde partsstatus i
       forhold til [toyota danmark] ...”
i ”processkrift ad vidner” af 11. maj 2007 har toyota danmarks advokat gengi-
vet e-mail korrespondance mellem ham selv og daugaards advokat. af toyota
danmarks advokats e-mail af 1. marts 2003 til daugaards advokat fremgik det
bl.a.:
       ”... i din replik argumenterer du for, at min klient – og min klients advokat,
       formoder jeg? – under retssagens forberedelse skal afholde sig fra at tale
       med personer, der har viden om og behandler sagen hos min klient. udover
                                        - 3 -
      dit mere formelle standpunkt … hører jeg gerne, hvad der er baggrunden
      for dit ønske om reelt at søge at obstruere mine muligheder for at får sa-
      gen ordentligt belyst og forberedt.”
daugaards advokat besvarede henvendelsen i en e-mail af 7. marts 3007, hvoraf
bl.a. fremgik:
      ”… jeg har ingen intentioner om at obstruere din forberedelse af sagen,
      men reglerne for vidneførsel og advokaters muligheder for at tale med
      modpartens vidner, er vel ganske klare … jeg går ud fra, at du holder dig til
      de regler, der gælder på dette område. … skal jeg bekræfte, at mine be-
      tragtninger om sagsøgte naturligvis også gælder sagsøgtes advokat. sådan
      plejer det vist også at være.”
i samme processkrift er beskrevet toyota danmarks ledelse, der angives at be-
stå af en 5 mands bestyrelse med tetsuya takenaka, japan, som formand og
bl.a. flemming bak (som eneste dansker) som medlem, og en ”executive com-
mittee”, ligeledes bestående af 5 mand, med administrerende direktør flemming
bak som ”president” og medlemmerne flemming fallesen, lasse altmann, klaus
frederiksen og mikkel s. linck med oplyste stillingsbetegnelser som henholdsvis
”director”, ”director”, ”general manager” og ”manager”.
forud for sagens anlæg opsagde toyota danmark ved brev af 26. september
2002 daugaards eksisterende toyota-forhandlerkontrakt. opsigelsen var på
vegne af toyota danmark underskrevet af flemming bak, kristian krapper (da-
værende forhandlerchef) og klaus frederiksen (dengang distriktschef, senere
forhandlerchef). et internt notat af 18. oktober 2002 med overskriften ”tdk som
partner i daugaard biler a/s” var udarbejdet af kristian krapper.
af et referat af et møde den 27. marts 2003 mellem toyota danmark og dau-
gaard om toyota danmarks ”idé om eventuelt at blive partner/medaktionær i
nogle af de toyota-forhandlere, der har stor strategisk betydning” fremgår, at
flemming bak, klaus frederiksen og kristian krapper deltog for toyota dan-
mark. det var ifølge referatet kristian krapper, der bød velkommen og skitse-
rede mødets formål, som ”væsentligst var den økonomiske del af planen”.
en opfølgende henvendelse til daugaard ”om muligheden for at indgå et joint
venture”, mærket ”personligt/fortroligt”, var på toyota danmarks vegne signeret
af flemming bak og klaus frederiksen. en e-mail af 28. maj 2003 vedrørende
”partnerskab”, stilet til peter daugaard, var afsendt af klaus frederiksen. en e-
mail af 8. september 2003 til peter daugaard, hvormed fremsendtes en hen-
sigtserklæring om aktieoverdragelse til toyota danmark, var afsendt af klaus
frederiksen. selve hensigtserklæringen var for toyota danmark underskrevet af
                                       - 4 -
flemming bak og klaus frederiksen. en ”toyota-forhandlerkontrakt” med tillæg
mellem parterne, alt dateret den 10. september 2003, var på vegne toyota
danmark underskrevet af flemming bak og klaus frederiksen.
en fax af 28. november 2003 fra toyota motor marketing europe (t. dombreval,
y. ishii) til t. nomura og flemming bak om overvejelserne om ”capital invest-
ment in 6 danish retailers” var sendt med ”cc”-angivelse til bl.a. klaus frederik-
sen.
yderligere e-mail korrespondance mellem parterne i januar og februar 2004 blev
ført mellem peter daugaard og klaus frederiksen, herunder korrespondance om
et møde til afholdelse den 19. januar, hvor deltagerne fra toyota danmark skulle
være flemming bak, lasse altmann, jørgen frederiksen og klaus frederiksen
selv.
toyota danmarks opsigelse den 26. november 2004 af daugaards forhandler-
kontrakt var underskrevet af flemming bak og klaus frederiksen. ifølge interne
notater (1. og 2. december 2004 og 18. januar 2005 om fremtidig struktur),
udfærdiget efter afholdte interne møder, havde klaus frederiksen som den ene-
ste deltaget i alle møder, bl.a. sammen med flemming bak, roberto da cruz og
lasse altmann.
senere e-mail korrespondance (januar-februar 2005) mellem parterne blev som
tidligere ført mellem peter daugaard og klaus frederiksen, i hvert fald til dels
med orientering til flemming bak, roberto da cruz og jørgen frederiksen.
vedrørende en tidligere sag mellem toyota danmark og en (anden) toyota-for-
handler fremgår det af sø- og handelsretsdommen og højesteretsdommen (ufr
2007.974 h) bl.a.:
      ”…
      flemming bak har forklaret, at han er administrerende direktør for og be-
      styrelsesmedlem i toyota danmark a/s. han har arbejdet i toyota dan-
      mark a/s siden 1990, og han blev administrerende direktør i juli 1999. …
      ledelsen i toyota danmark a/s nedsatte derfor omkring årsskiftet
      2001/2002 en arbejdsgruppe med henblik på et mere drastisk indgreb som
      følge af de voldsomt nedadgående kurver. … beslutningen om, hvilke for-
      handlere der skulle opsiges, blev truffet i marts 2002 af toyota danmark
      a/s’ ledelsesgruppe …
      klaus frederiksen har forklaret, at han er forhandlerchef i toyota danmark
      a/s. han har arbejdet i toyota danmark a/s siden 1991 og blev forhand-
      lerchef i januar 2002. han deltog i challenge 2000-mødet, som fandt sted i
      februar 1999. han var på daværende tidspunkt distriktschef. hele ledele-
      sesgruppen fra toyota danmark a/s deltog, og alle forhandlere samt 1-2
                                        - 5 -
      nøglemedarbejdere fra hver forhandler var inviteret. … omkring årsskiftet
      2002 stod det klart, at toyota danmark a/s på grund af udviklingen måtte
      foretage sin noget drastisk. der blev nedsat en arbejdsgruppe, og man kom
      frem til, at det var nødvendigt at foretage en reorganisering af forhandler-
      nettet. … toyota danmark holdt efterfølgende en række individuelle møder
      med de forhandlere, som ville blive opsagt. han deltog selv i ca. 12 af disse
      møder, hvor man kort orienterede om opsigelsen og om de muligheder for
      fusion, salg mv., som den opsagte forhandler havde. der blev i et vist om-
      fang givet begrundelser for opsigelserne, men det er muligt, at nogle af
      forhandlerne har undret sig over, at det netop var dem, som blev opsagt.
      på forhandlermødet den 24. april 2002 holdt han et oplæg om restrukture-
      ringen af forhandlernettet. den skriftlige opsigelse blev afsendt den 25.
      april 2002. processen omkring optimering af forhandlernettet er endnu ikke
      afsluttet.
      steen bertelsen har forklaret … da mødet var slut, blev han kontaktet af
      klaus frederiksen, som oplyste, at han var blandt de forhandlere, som ville
      blive opsagt.
      …
      brian struve har forklaret … det var klaus frederiksen, som gav ham be-
      sked om, at han var opsagt.
      klaus frederiksen har supplerende forklaret bl.a., at han fungerede som di-
      striktschef i toyota danmark a/s frem til 2002, hvor han blev forhandler-
      chef. han blev samtidig koordinator i ledelsens task-force-gruppe, der
      skulle forestå ændringer af strukturerne i forhandlernettet.
      …”
forklaringer
flemming bak har forklaret, at han fratrådte sin stilling som administrerende
direktør hos toyota danmark pr. 10. september 2007. toyota danmark er et
datterselskab til toyota motor marketing europe (tmme) og har 80 ansatte. toy-
ota danmarks ledelse består af en 5 mands bestyrelse, hvor vidnet indtil sin fra-
træden var medlem. bestyrelsen spiller nærmest ingen rolle i den daglige drift.
der afholdtes 3-4 bestyrelsesmøder om året. når noget virkelig vigtigt skal be-
sluttes, er det toyota europe, som sætter dagsordenen. ledelsesstrukturen be-
står endvidere af en ”executive committee”, bestående af den administrerende
direktør, director flemming fallesen, director lasse altmann, general manager
klaus frederiksen og manager mikkel s. linck. hver af de 5 personer, også den
administrerende direktør, repræsenterer et afsnit af virksomheden. vidnets om-
råde var pr og it. den samlede ledelse i toyota danmark består udover besty-
relsen af disse 5 topchefer samt 10 afdelingschefer.
vidnet var som den eneste anmeldt til erhvervs- og selskabsstyrelsen som di-
rektør, og han havde det formelle ledelsesansvar. men de afgørelser, der blev
truffet i executive committee, blev truffet i enighed. idéen var hele tiden at søge
konsensus, og det lykkedes. når enighed var opnået, var der tale om en toyota
                                        - 6 -
danmark-beslutning. de andre 4 havde deres egne områder, f.eks. havde mikkel
lind økonomi som sit område. klaus frederiksen havde forhandleraftalerne un-
der sig. han var på dette område den udfarende, som foretog indstillinger til
executive committee, som efter diskussion traf sin afgørelse i konsensus.
executive committee blev skabt pr. 1. januar 2004, men der havde siden 1999
eksisteret det samme forum, hvor beslutningerne blev truffet på samme måde.
vidnet blev foreholdt følgende afsnit i toyota danmarks ”processkrift ad vidner”
af 11. maj 2007:
      ”i nærværende sag er klaus frederiksen den person hos toyota, der har
      haft ledelsesansvaret for de forhold, som retssagen angår. han har været
      ansvarlig koordinator i ledelsens task-force-gruppe og kunnet disponere
      over de relevante forhold i sagen. han har således i hele processen repræ-
      senteret toyota såvel udadtil som i alle interne forhold, herunder initieret
      og styret de strategier, analyser, forhandlinger osv., som har relevans for
      sagen, idet forløbet har henhørt under hans ansvarsområde i ledelsen. …”
vidnet forklarede, at beskrivelsen er rigtig og dækkende. klaus frederiksen var
faktisk forhandlerchef fra 2002. det var klaus frederiksen, som underskrev i
forhandlerspørgsmål. vidnet deltog ikke i møderne med forhandlerne, men var
med i måske halvdelen af opsamlingsmøderne.
den omtalte task-force-gruppe bestod af klaus frederiksen, kristian krapper,
lasse altmann, flemming fallesen og vidnet selv. da kristian krapper forlod
virksomheden, blev gruppen reduceret til 4 mand.
ved retssagens opstart var klaus frederiksen ansvarlig for sagen og kontakten
med toyota danmarks advokat. der er ikke holdt møder med advokaten uden
klaus frederiksen. vidnet deltog selv sammen med klaus frederiksen i et enkelt
møde med advokaten.
kristian krapper var general manager indtil marts 2003 og ville have været
medlem af executive committee, hvis strukturen havde været formaliseret på
dette tidspunkt. fra 1. april 2003 blev han project director i toyota nordic med
ansvar for strategisk udvikling på markedssiden i hele norden. ultimo 2006 blev
han udnævnt til administrerende direktør for toyota baltic.
jørgen frederiksen er i dag teknisk chef i toyota danmark og fungerer under
flemming fallesen. i størstedelen af perioden fungerede han under klaus frede-
riksen og var forhandlerkonsulent på eftermarkedssiden. han var placeret under
10 mands ledelsesgruppen, men er i dag en af de 10 afdelingschefer.
                                        - 7 -
procedure
toyota danmark har anført, at retsplejelovens § 183, stk. 1, udtaler, at et
vidne skal afhøres først af den part, som har begæret det ført, hvorefter ”mod-
parten” har adgang til at afhøre vidnet. det fremgår ikke af bestemmelsen, at et
vidne skal afhøres først af den part, der først har begæret vidnet ført. af udkast
til retsplejeloven, juni 1877, § 190, fremgår, sammenholdt med bemærknin-
gerne til lovforslaget, at begge parter har lige ret til at afhøre vidnerne under
retshandlingen. der fandtes med andre ord ikke nogen fortrinsret for sagens
sagsøger. sammenfattende fremgår vedrørende bestemmelsens forhistorie, at
det, som har været tillagt vægt, har været hensynet til at få tilvejebragt en or-
dentlig vidneforklaring på rimelige vilkår, og det har ikke været inde i billedet, at
sagsøgeren skulle have en fortrinsret.
de toyota danmark-folk, som daugaard har ønsket ført som sine vidner, opfat-
ter daugaard som deres modpart og vil finde det besynderligt at holde møder
med daugaards advokat med henblik på dennes tilrettelæggelse af sagen. uan-
set om personen er højt eller mindre højt placeret i toyota danmark, vil der for
toyota danmarks advokat være et behov for at komme til bunds i en række fak-
tiske forhold, f.eks. hvad den pågældende ligger inde med af e-mail-korrespon-
dance, mødereferater mv.
afhøringen af de pågældende vidner vil for toyota danmarks advokats vedkom-
mende reelt forme sig som en modafhøring, hvilket hverken er i sagens, dom-
mens, vidnets eller toyota danmarks interesse. det er derimod i daugaards in-
teresse, idet daugaard på denne måde kan obstruere toyota danmarks sagstil-
rettelæggelse. daugaard har ingen fair eller ordentlige argumenter for at fast-
holde vidneførslen. som det fremgår af daugaards advokats e-mail af 1. marts
2007, har daugaard kun det argument at henvise til formalia.
allerede i stævningen varslede daugaard 8 vidner, heraf de 3 toyota-folk uden
at have haft nogen kontakt med disse. motivet har ikke været hensigtsmæssig
procesførelse, men at lukke af for toyota danmark. retsafgørelsen i denne tvist
bør derfor være fremadrettet og varetage hensynet til en ordentlig proces.
i sverige (rättegangsbalk 36 kap., 17 §) kan retten bestemme en fravigelse af
princippet om ”først-til-mølle”, såfremt dette er mest hensigtsmæssigt. norge
har en retsregel, som svarer til den danske, men i norge er retstilstanden den,
at retten i tilfælde af, at begge parter har begæret vidnet ført, træffer afgørelse
                                         - 8 -
om, hvilken part, som skal afhøre vidnet først, og vidnets tilknytning til en part
tillægges i denne forbindelse stor vægt.
de retsafgørelser, som har tiltrådt ”først-til-mølle”-princippet, har alle det til
fælles, at partens pligt til at angive vidner i henholdsvis stævning (§ 348) og
svarskrift ( § 351) ikke var iagttaget, idet begæringerne om førelse af vidner
først blev fremsat i efterfølgende processkrifter under sagens forberedelse. der
findes således ikke retspraksis, der fastslår ”først-til-mølle” princippet, hvor
begge parter, som i den foreliggende sag, har fulgt henholdsvis § 348 og § 351.
i hvert fald i et sådant tilfælde bør spørgsmålet afgøres ud fra hensigtsmæssig-
hedsbetragtninger med afgørende vægt på, hvem af parterne vidnet har størst
tilknytning til. bevisbyrdebetragtninger må være uden betydning for spørgsmå-
let.
hvis de advokatetiske regler om en parts mulighed for at henvende sig til den
anden parts vidner følges i tilfælde som det foreliggende, vil der kunne skabes
en uheldig retspraksis, hvor parter kan have incitament til at ”skyde med spre-
dehagl”.
subsidiært gøres det gældende, at det vil være helt uacceptabelt, såfremt klaus
frederiksen ikke kan føres som toyota danmarks vidne. klaus frederiksen er
som medlem af ledelsesgruppen, executive committee, en del af toyota dan-
marks topledelse, og han har stedse været ordførende i forhold til daugaard og
har ført al mail-korrespondance. han er endvidere medunderskriver på alle for-
handlerkontrakter og opsigelser. det er ham, som sidder inde med toyota dan-
marks viden om sagen. han er ganske enkelt toyota danmarks partsrepræsen-
tant – og så meget desto mere i den foreliggende situation, hvor flemming bak
ikke længere er toyota danmarks administrerende direktør.
kristian krapper, der nu er forfremmet til administrerende direktør i toyota bal-
tic, havde tidligere samme rolle som klaus frederiksen.
jørgen frederiksen var tidligere i samme division og tilknyttet klaus frederiksen
som, men er nu forfremmet til teknisk chef og med i toyota danmarks ledelse.
han har, som det fremgår af bilag 8 og bilag 21, deltaget i i hvert fald to møder
med daugaard.
daugaard har anført, at forarbejderne til retsplejeloven ikke giver støtte for
nogen bestemt forståelse af reglerne på det foreliggende område, men at det
følger af klar retspraksis, at den, der først har fremsat en begæring om at føre et
                                        - 9 -
vidne, har ret til at betragte vidnet som sit. der gælder således et ”først-til-
mølle”-princip, også hvor begæringen om vidneførsel fremsættes i en stævning.
en sagsøger har med andre ord en processuel fortrinsstilling derved, at sagsø-
geren i retsplejelovens § 348 har mulighed for at angive sine vidner før sagsøgte
i svarskriftet. det bærende argument for denne lovmæssige fortrinsstilling er, at
sagsøgeren som udgangspunkt har en bevisbyrde at løfte.
daugaard har hverken optrådt chikanøst eller obstruerende over for toyota
danmark, men har blot henholdt sig til retspraksis. hvad skulle daugaard ellers
have gjort? hvis daugaard ikke havde angivet vidnerne, havde toyota danmark
gjort det i svarskriftet og påberåbt sig ”først til mølle”-princippet.
den eneste undtagelse fra ”først-til-mølle”-princippet er de tilfælde, hvor et
vidne efter en konkret vurdering må anses at have en partslignende status. det
processuelle udtryk ”part” peger på, at der må være tale om ejerforhold eller
lignende. at have stilling som administrerende direktør er ikke nok. i vestre
landsrets kendelse af 22. oktober 2002 (b-0950-97) tillagdes en direktør og en
vicedirektør partslignende status med den konsekvens, at de kunne afhøres af
sagsøgte først, uanset at sagsøgeren havde fremsat begæring om afhøring før
sagsøgte. kendelsen ligger imidlertid tidsmæssigt før vestre landsrets kendelse
af 2. april 2003 (b-0638-03), som må være udtryk for gældende ret. heri ud-
trykkes, at vidnernes større eller mindre tilknytning til den ene part må være
uden betydning for det formelle spørgsmål om, hvem af parterne der har ret til
at føre vidnerne.
jørgen frederiksen kan på ingen måde antages at have en partslignende status.
han var teknisk chef uden ledelsesmæssig kompetence, ikke med til møderne
med daugaard og kun nævnt i enkelte e-mails.
kristian krapper var på det relevante tidspunkt fra efteråret 2003 og frem ikke
længere ansat hos toyota danmark og har endvidere ikke haft en betydningsfuld
rolle i sagen.
klaus frederiksen har som forhandlerchef ganske rigtigt haft meget med sagen
at gøre, men har ikke kunnet tegne toyota danmark juridisk og har ikke haft det
sidste ord i sagerne. han kan derfor ikke anses for at have partslignende status,
hvilket derimod i denne sag må være tilfældet for flemming baks vedkom-
mende. ved udnævnelse af en ny administrerende direktør i toyota danmark vil
denne være toyota danmarks partsrepræsentant.
                                         - 10 -
rettens bemærkninger
der har i retspraksis (senest trykte afgørelse: ufr 2007.2565 ø) udviklet sig et
princip, ”først til mølle”, hvorefter et vidne som udgangspunkt føres af den part,
som først har fremsat begæring herom. som ”først-til-mølle”-princippet er blevet
begrundet i retspraksis, må princippet antages at være det generelle udgangs-
punkt og således også gælde i et tilfælde som det foreliggende, hvor parternes
anmodninger om førelse af de omtvistede 3 vidner er fremsat så tidligt som mu-
ligt, dvs. i stævning og svarskrift.
det må efter retspraksis og i overensstemmelse med det af parterne anførte
antages, at en retssags parter som en undtagelse til ”først-til-mølle”-princippet
hver især har en fortrinsstilling med hensyn til førelse af vidner, der efter en
konkret vurdering må anses at have en partslignende status hos den pågæl-
dende part.
efter oplysningerne om klaus frederiksens stilling og kompetencer i toyota
danmark sammenholdt med den position, han har haft under det forløb, som er
retssagens baggrund, kan retten tiltræde, at klaus frederiksen som repræsen-
tant for toyota danmark må antages at have en sådan status, at han bør føres
som vidne af toyota danmark, uanset at daugaard begærede ham ført som
vidne først.
med hensyn til kristian krapper bemærkes, at dennes aktive funktion under for-
løbet op til sagens anlæg ophørte i forbindelse med, at han forlod sin stilling i
toyota danmark i foråret 2003. da den pågældende, der heller ikke i dag er an-
sat i toyota danmark, herefter ikke kan antages at indtage en partslignende
status, føres han under sagen som vidne af daugaard, der begærede ham ført
som vidne først.
med hensyn til jørgen frederiksen bemærkes, at der efter oplysningerne om
hans stillingsforhold i toyota danmark og position under forløbet op til sagens
anlæg ikke findes tilstrækkeligt grundlag for at fravige udgangspunktet om
”først-til-mølle”, hvorfor han under sagen føres som vidne af daugaard, der be-
gærede ham ført som vidne først.
som følge af det anførte
                                        - 11 -
                                b e s t e m m e s:
klaus frederiksen føres som vidne af toyota danmark a/s.
kristian krapper og jørgen frederiksen føres som vidner af daugaard biler a/s.
                              claus forum petersen
                                         (sign.)
                                      ___ ___ ___
                           udskriftens rigtighed bekræftes
                           p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                             højesterets dom
                           afsagt tirsdag den 23. april 2013
sag 163/2012
knud e. hansen a/s, naval architechts
(advokat jens jakob bugge)
mod
turkon holding a.s.,
sedef gemi insaati a.s.,
turkon deniz tasimaciligi a.s.,
engin denizcilik ve ticaret limited sirketi,
bati denizcilik ve ticaret limited sirketi,
hakmar denizcilik ve ticaret a.s.,
emre denizcilik ve ticaret a.s.,
kanlica denizcilik ve ticaret a.s.,
rize denizcilik a.s.,
kasif denizcilik a.s. og
turkon emissionshaus gmbh
(advokat mathias steinø for alle)
i tidligere instans er afsagt dom af sø- og handelsretten den 1. maj 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, poul søgaard, henrik
waaben, lars hjortnæs og jens kruse mikkelsen.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
for højesteret angår sagen alene spørgsmålet om sagsomkostninger for sø- og handelsretten
og for højesteret, efter at appellanten har hævet anken.
                                               - 2 -
påstande
appellanten, knud e. hansen a/s, naval architechts (herefter knud e. hansen a/s), har
påstået stadfæstelse af sø- og handelsrettens omkostningsafgørelse, og at ingen af parterne
skal betale sagsomkostninger til den anden part for højesteret.
de indstævnte, turkon holding a.s., sedef gemi insaati a.s., turkon deniz tasimaciligi
a.s., engin denizcilik ve ticaret limited sirketi, bati denizcilik ve ticaret limited sirketi,
hakmar denizcilik ve ticaret a.s., emre denizcilik ve ticaret a.s., kanlica denizcilik ve
ticaret a.s., rize denizcilik a.s., kasif denizcilik a.s. og turkon emissionshaus gmbh,
har påstået, at de af sø- og handelsretten tilkendte sagsomkostninger for hver af de ind-
stævnte skal forhøjes til et af højesteret fastsat beløb, og at knud e. hansen a/s skal betale
sagsomkostninger for højesteret til de indstævnte.
det er oplyst, at turkon emissionshaus gmbh er momsregistreret i tyskland, mens de øvrige
indstævnte, som er tyrkiske selskaber, ikke er momsregistreret inden for eu.
anbringender
knud e. hansen a/s har til støtte for sine påstande gjort gældende, at landsretspræsidenternes
vejledende takster for sagsomkostninger til dækning af udgifter til advokatbistand i civile sa-
ger ikke kan anvendes som udgangspunkt for fastsættelse af sagsomkostninger i en sag, hvor
sø- og handelsretten alene har taget stilling til det processuelle spørgsmål om, hvorvidt sagen
skulle afvises, og hvor hovedforhandling om den materielle del af sagen ikke er gennemført.
der skal i en sådan situation ikke tages udgangspunkt i sagens værdi, men i sagens øvrige
omstændigheder, herunder konkret tidsforbrug, kompleksitet, omfang mv. det skal endvidere
tages i betragtning, at de 11 indstævnte har haft samme advokat. det bestrides i øvrigt, at sa-
gens værdi overstiger 19,2 mio. kr., dels fordi skibenes værdi ikke er relevant for opgørelsen
af sagens værdi, dels fordi de indstævnte ikke har bevist, hvad skibene er værd. de indstævnte
har ikke krav på godtgørelse af udgifterne til deres advokaters to rejser til istanbul. knud e.
hansen a/s skal ikke betale sagsomkostninger for højesteret, fordi de af sø- og handelsret-
ten udmålte sagsomkostninger langt overstiger det sædvanlige.
de indstævnte har til støtte for deres påstande gjort gældende, at sagsomkostningerne for sø-
og handelsretten skal fastsættes med udgangspunkt i sagens værdi efter landsretspræsidenter-
                                               - 3 -
nes vejledende takster, selv om sagen ved sø- og handelsretten blev afsluttet ved delhoved-
forhandling om sagens formalitet. indstævnte anerkender, at der ved udmålingen af sagsom-
kostninger også kan tages hensyn til andre forhold, navnlig sagens karakter og arbejdets om-
fang, herunder om alle spørgsmål i sagen har været hovedforhandlet, men det er ikke ensbety-
dende med, at der skal ses bort fra sagens værdi, som må anses for den væsentligste målestok.
sagens forberedelse for sø- og handelsretten var i øvrigt ikke begrænset til sagens formalitet,
men angik også sagens materielle spørgsmål. sagens værdi må anslås til at udgøre mere end 1
mia. kr., idet sagens værdi ikke alene kan opgøres på grundlag af betalingspåstanden, da de
øvrige påstande også angår forhold af økonomisk værdi. navnlig må værdien af påstanden
om, at de indstævnte skulle afholde sig fra kommerciel anvendelse af 16 skibe, mindst svare
til skibenes værdi, som efter et forsigtigt skøn må udgøre mere end 1 mia. kr. endelig har sø-
og handelsretten ikke tilkendt de indstævnte godtgørelse for deres advokaters omkostninger
på i alt 21.079 kr. i forbindelse med to rejser til istanbul. også sagsomkostningerne for høje-
steret bør afspejle sagens høje værdi og betydning for de indstævnte.
højesterets begrundelse og resultat
ved fastsættelsen af sagsomkostningerne for sø- og handelsretten skal der tages udgangs-
punkt i sagens værdi og karakter, men samtidig tages hensyn til, at delforhandlingen i sø- og
handelsretten alene har angået spørgsmålene om afvisning på grund af mangelfuld stævning
og om rette værneting. der skal endvidere tages hensyn til, at de 11 indstævnte – som alle er
selskaber i samme koncern – har haft samme advokat, og at der har været et betydeligt sam-
menfald i de spørgsmål, som sagen har rejst i forhold til de enkelte indstævnte. sagsomkost-
ningerne må fastsættes skønsmæssigt efter en samlet vurdering af, hvad der kan anses for ri-
meligt under hensyn til de anførte omstændigheder.
der er ikke grundlag for at fastsætte sagens værdi til et højere beløb end betalingspåstanden
på 19,2 mio. kr. eller for særskilt at godtgøre de indstævntes udgifter til deres advokats rejser
til istanbul.
højesteret forhøjer efter en samlet vurdering det sagsomkostningsbeløb, som hver af de ind-
stævnte er tilkendt af sø- og handelsretten til dækning af udgifter til advokatbistand, til
40.000 kr. til turkon emissionshaus gmbh og til 50.000 kr. til hver af de øvrige indstævnte.
                                               - 4 -
sagsomkostningerne for højesteret fastsættes til 12.000 kr. til turkon emissionshaus gmbh
og til 15.000 kr. til hver af de øvrige indstævnte til dækning af udgifter til advokatbistand.
som sagen er oplyst, har højesteret fastsat sagsomkostningerne med tillæg af moms i forhold
til de 10 indstævnte, som ikke er momsregistreret inden for eu.
                                      thi kendes for ret:
i sagsomkostninger for sø- og handelsretten og højesteret skal knud e. hansen a/s, naval
architechts, betale 65.000 kr. til hver af de indstævnte turkon holding a.s., sedef gemi in-
saati a.s., turkon deniz tasimaciligi a.s., engin denizcilik ve ticaret limited sirketi, bati
denizcilik ve ticaret limited sirketi, hakmar denizcilik ve ticaret a.s., emre denizcilik ve
ticaret a.s., kanlica denizcilik ve ticaret a.s., rize denizcilik a.s. og kasif denizcilik
a.s. samt 52.000 kr. til turkon emissionshaus gmbh.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                                              dom
afsagt den 11. december 2015 af østre landsrets 6. afdeling
(landsdommerne lone dahl frandsen, karsten bo knudsen og birgitte hersbøll (kst.)).
6. afd. nr. b-3221-14:
foreningen euro-mediterranean
human rights network
(advokat anders rynkebjerg)
mod
mathiesen a/s
(advokat ulrik bayer)
roskilde rets dom af 3. november 2014 (bs 8a-1481/2013) er anket af foreningen euro-
mediterranean human rights network (herefter euro-med) med endelig påstand om, at
mathiesen a/s tilpligtes at betale 721.515 kr. med tillæg af procesrente af 592.673 kr. fra
sagens anlæg og af 128.842 kr. fra den 24. februar 2015 til betaling sker, subsidiært
597.476,25 kr. med tillæg af procesrente af 477.981 kr. fra sagens anlæg og af 119.495,25 kr.
fra den 24. februar 2015 til betaling sker, og mest subsidiært et af landsretten fastsat mindre
beløb.
indstævnte, mathiesen a/s (herefter mathiesen), har påstået stadfæstelse for så vidt angår
592.673 kr., og frifindelse for så vidt angår 128.842 kr.
ved kendelse af 4. december 2014 har landsretten ændret dommens bestemmelse om sags-
omkostninger, således at euro-med til mathiesen skal betale 45.000 kr. i sagsomkostninger
for byretten. kendelsen er påkæret til højesteret, der endnu ikke har taget stilling hertil.
nærværende dom omfatter derfor ikke byrettens afgørelse om sagsomkostninger.
supplerende oplysninger
der er til brug for landsretten fremlagt kundeordre underskrevet 15. november 2011, leve-
                                               - 2 -
ringserklæring underskrevet den 14. december 2012, faktura af 16. marts 2015 fra mathiesen
og udskrift af en hjemmeside med oplysninger om ricoh kopimaskine.
forklaringer
der er i landsretten afgivet supplerende forklaring af marc schade-poulsen, rené chri-
stiansen og poul collemorten.
der er endvidere afgivet forklaring af kim niebling og peter herlman.
marc schade-poulsen har supplerende forklaret, at euro-med har et årligt budget til admi-
nistration på ca. 900.000 kr. udover lønninger. den ekstra maskine, som euro-med fik ved
leasingaftalen af 14. december 2012, er aldrig blevet installeret. han er ikke bekendt med, at
de skulle have opnået nogen tidsmæssig besparelse eller arbejdsmæssige fordele ved
installation af jetadvice. det var poul collemorten, der stod for kontakten med mathiesen.
afhørte blev ikke inddraget i forbindelse med aftalens indgåelse. han ved derfor ikke, hvorfor
jetadvice blev tilføjet aftalen. da de efterfølgende modtog regningen fra mathiesen, oplyste
poul collemorten, at han var blevet bondefanget. regningen var dobbelt så stor som
forventet. de ville ikke have indgået aftalen, hvis de havde vidst, at det ville koste en halv
million kroner mere. de står til regnskab over for deres donorer og skal administrere midlerne
bedst muligt. de to kopimaskiner, som de havde, kunne mere end rigeligt dække deres behov,
da de alene har et årligt forbrug på op til 140.000 kopier. de har heller ikke haft et stort
forbrug af farvekopier. regningen af 16. marts 2015 angår ”overkørte” farvekopier, hvilket
skyldtes en forkert indstilling af maskinen, der bevirkede, at sort/hvid kopier blev registreret
som farvekopier. det er nu rettet, og de har betalt regningen.
det er hans opfattelse, at rené christiansen under telefonsamtalen den 7. marts 2013 åbnede
for, at de kunne vende tilbage til en af de tidligere kontrakter. vidnet vidste dog ikke, hvilken
aftale der var tale om. han kunne ikke selv tage stilling hertil, da kontrakterne var meget
komplekse. han ville derfor først tale med foreningens advokat herom. der blev ikke indgået
en endelig aftale under telefonsamtalen, og han har ikke efterfølgende kontaktet rené
christiansen. de har ikke forsøgt at aflevere den nye maskine til finansieringsselskabet, da de
har valgt at afvente udfaldet af nærværende sag.
                                                 - 3 -
rené christiansen har supplerende forklaret, at marc schade-poulsen aldrig vendte tilbage
efter telefonsamtalen i marts 2013. der er leveret tre licenser vedrørende jetadvice til brug for
euro-meds tre maskiner. jetadvice giver feedback til en hjemmeside, hvor mathiesen eller
kunden kan aflæse tallene for den enkelte maskine. der tilbydes forskellige former for
service. hvis der efter kontrakten skal betales 19 kr. pr. måned pr. maskine, er der tale om en
såkaldt ”lille pakke”, hvor kunden får et login og selv skal tjekke hjemmesidens oplysninger.
hvis man vælger ”den store pakke”, er det mathiesen, der via hjemmesiden overvåger
maskinens oplysninger og forbrug. de har to ansatte, der udelukkende er beskæftiget med at
overvåge oplysningerne fra jetadvice. kunden opnår flere fordele ved valg af ”den store
pakke”, herunder at mathiesen sørger for korrekt aflæsning af maskinernes forbrug, så de ikke
løber tør for toner, og at der bliver tilkaldt service, når der er behov herfor. hvis man har ”den
store pakke”, vil jetadvice være angivet under beskrivelsen af udstyr omfattet af
serviceaftalen. euro-med er aldrig blevet opkrævet de 19 kr. pr. måned pr. maskine, da de har
”den store pakke”, hvor betalingen er indeholdt i den samlede ydelse. de sælgersælger
licenser til jetadvice med ”den store pakke” for 50.000 kr. pr. maskine for en leasingperiode.
de har aldrig foræret maskiner til kunder i det af poul collemorten hævdede omfang. han er
heller ikke bekendt med, at det skulle være almindeligt i branchen. der er helt sædvanligt, at
leasingselskaberne finansierer softwaren sammen med maskinerne. rettighederne til jetadvice
tilhører euroform, og mathiesen betaler ca. 20 kr. om måneden pr. licens. han har ikke
deltaget i møder hos euro-med. det er sælgerne, der skal oplyse kunderne om de forskellige
løsninger i forhold til jetadvice og betalingen herfor.
poul collemorten har supplerende forklaret, at han i dag er selvstændig. i forbindelse med
indgåelsen af aftalerne med mathiesen lagde han afgørende vægt på, at det ikke skulle koste
mere end den hidtidige aftale. ved aftaleindgåelsen i oktober 2012 gennemgik han aftalen
sammen med sælgeren fra mathiesen. som ved aftaleindgåelsen i 2011 fik han indtryk af, at
det ikke ville blive dyrere. han kunne ikke selv sammenligne priserne, da den tidligere aftale
ikke omfattede service. baggrunden for indgåelsen af aftale om jetadvice var, at de havde haft
problemer med rettidig levering af toner. sælgerne oplyste, at en serviceaftale indeholdende
jetadvice kunne afhjælpe dette. euro-med ville spare de ca. 5 minutter, det tog at ringe til
mathiesen, og mathiesen ville undgå unødige telefonopkald. han fik ikke oplyst, at der kunne
vælges mellem flere forskellige servicepakker. det var hans indtryk, at jetadvice var gratis, da
                                                - 4 -
det var mathiesen, der opnåede de største fordele herved. han fik ikke at vide, at aftalen ville
blive dyrere på grund af jetadvice. han ville ikke have indgået aftalen, hvis han havde vidst,
at der skulle betales herfor. sælgerne oplyste samtidig, at mathiesen havde fået et stort
problem, da ge capital havde opsagt aftalen. mathiesen skulle derfor skifte til leasing fyn.
han kunne have nægtet at skifte leasingselskab, men de ønskede ikke at ødelægge
samarbejdet, og de var derfor imødekommnde. han troede, at det var gratis at skifte
leasingselskab.
i december 2012 kom rikke andersen og thomas knudsen på besøg. de oplyste, at de havde
et godt tilbud. euro-med havde ikke behov for en ekstra maskine, men han accepterede
tilbuddet, da de ville få maskinen gratis. han ville ikke have indgået aftalen, hvis han havde
vidst, at de skulle betale for den. det var sælgerne, der henvendte sig til dem, og ikke
omvendt. han gik ud fra, at de fortsat skulle betale ca. 100.000 kr. om året. han fik ikke
udleveret en økonomisk oversigt. samtidig med aftalens indgåelse underskrev han
leveringserklæringen, selv om den ekstra maskine ikke blev afleveret samme dag. da de
modtog regningen fra leasing fyn, troede han, at det var en fejl. han ringede derfor først til
leasingselskabet, der oplyste, at det var det, som han havde skrevet under på. han rettede
herefter henvendelse til mathiesen, da han følte sig bondefanget. i dag kan han godt se, hvad
der skal betales i henhold til aftalerne fra 12. februar 2010, 23. november 2011, 17. oktober
2012 og 14. december 2012. han blev overrasket over, hvad der skulle betales ifølge aftalen
af 14. december 2012, da han havde læst aftalen forkert. han er klar over, at der ved indgåelse
af nye leasingaftaler skete medfinansiering af restgæld. han opfattede det som et beløb, der
skulle betales for at komme ud af den hidtidige aftale. på daværende tidspunkt havde han ikke
sat sig ind i, hvordan restgælden blev beregnet. restgælden blev ikke drøftet med sælgeren.
som tidligere regnskabschef hos euro-med havde han adgang til bogholderi og regnskab, og
det fremgik af kontoplanen, hvad de betalte for print og kopier.
kim niebling har forklaret blandt andet, at han er direktør og ejer af euroform, der ejer
softwaren jetadvice. de har ca. 60.000 kunder, der omfatter forhandlere og store firmaer som
canon og hp. de har en forhandleraftale med mathiesen, og mathiesen betaler månedligt
omkring 7,50 kr. pr. maskine. han ved ikke, hvad mathiesens kunder betaler for brug af
jetadvice. man kan ikke købe ejendomsretten til softwaren, men alene en licens. ved køb af
en licens opnår man retten til data. kunderne får således adgang til at se maskinernes data på
                                                - 5 -
hjemmesiden/portalen. slutbrugerne kan også få adgang til data, hvis de får en ekstra login.
det er mathiesen, der i givet fald skal give sine kunder adgang hertil. der er mange
forskellige løsninger vedrørende brug af softwaren. han har kendskab til, at licenserne indgår
i mange leasingaftaler. softwaren kan hente 450 forskellige informationer om maskinerne, så
den kan bruges til meget mere end blot at holde øje med toner og antal kopier.
peter herlman har forklaret, at han siden 2014 har været direktør i mathiesen. serviceaftaler
med jetadvice gør det lettere for kunderne. kunderne kan vælge selv at tjekke oplysningerne
via et login til portalen, eller de kan vælge at lade mathiesen overvåge udstyret for dem.
sidstnævnte løsning er den såkaldte ”store pakke”, og det koster ca. 50.000 kr. for en 5-årig
leasingperiode. euro-med har denne servicepakke. det er helt almindeligt, at software også
finansieres gennem leasing.
procedure
parterne har for landsretten i det væsentlige gentaget deres anbringender for byretten og har
procederet i overensstemmelse hermed.
euro-med har til støtte for den forhøjede påstand anført, at det oprindelige erstatningskrav
skal tillægges moms, idet foreningen ikke er momsregistreret.
landsrettens begrundelse og resultat
også efter bevisførelsen for landsretten kan det ikke anses for godtgjort, at mathiesen i
forbindelse med aftaleindgåelserne skulle have udøvet svig, overtrådt markedsføringsloven
eller i øvrigt handlet ansvarspådragende.
herefter og i øvrigt af de grunde, der er anført af byretten, tiltræder landsretten, at mathiesen
ikke er erstatningsansvarlig over for euro-med.
endvidere tiltrædes, at det ikke er godtgjort, at der er indgået et forlig mellem parterne som
påstået af euro-med.
landsretten stadfæster derfor byrettens dom.
                                             - 6 -
euro-med skal betale sagsomkostninger for landsretten til mathiesen med 60.000 kr. til
dækning af udgifter til advokatbistand ekskl. moms. ved fastsættelsen heraf er der ud over
sagens værdi taget hensyn til sagens omfang og varighed.
                                  t h i k e n d e s f o r r e t:
byrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for landsretten skal foreningen euro-mediterranean human rigths
network inden 14 dage betale 60.000 kr. til mathiesen a/s.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                                                dom
afsagt den 3. november 2016 af østre landsrets 21. afdeling
(landsdommerne taber rasmussen, olaf tingleff og marie louise tønne (kst.)).
21. afd. nr. b-925-16:
rokkevænget middelfart aps
(advokat bjarne aarup)
mod
1) elly mortensen
2) aage mortensen
( begge ved advokat lene dinesen, besk.)
odense boligrets dom af 5. april 2016 (bs 6-1047/2015) er anket af rokkevænget middelfart
aps med påstande som for boligretten om, at de indstævnte, elly mortensen og aage
mortensen, skal anerkende dels, at aftalen om pristalsregulering med ikrafttræden den 1.
januar 2014 er gyldig, dels at rokkevænget middelfart aps er berettiget til at opkræve
særskilt betaling for renovation.
elly mortensen og aage mortensen, der har fri proces under anken, har påstået stadfæstelse,
dog således at deres selvstændige påstand forhøjes til krav om betaling af 15.347,57 kr. med
tillæg af procesrente.
rokkevænget middelfart aps har endvidere som for boligretten nedlagt påstand om frifin-
delse over for elly mortensen og aage mortensens selvstændige påstand.
supplerende sagsfremstilling
af lejekontraktens § 3 om betaling af leje m.v. fremgår bl.a., at den årlige leje er 90.000 kr.,
og at lejen, der forfalder til betaling den 1. i hver måned, udgør 7.500 kr. endvidere er det om
skatter og afgifter anført, at disse indgår i begyndelseslejen pr. 15. maj 2011, og at denne dato
vil blive taget som udgangspunkt ved fremtidige ændringer i skatter og afgifter.
                                                 - 2 -
i tillægget til lejekontrakten, som har overskriften ”§ 11. særlige vilkår – tillæg”,
 er det under punkt 2 yderligere anført:
        ”udover pristalsreguleringen, reguleres lejen med eventuelle stigninger i skatter
        og afgifter jf. ll § 50-51. lejeregulering med henvisning til en for ejendommen
        konstateret stigning i skatter og afgifter fordeles mellem lejerne efter lejeværdi.”
forklaringer
jesper aagaard har supplerende forklaret bl.a., at han i dag er eneejer af rokkevænget
middelfart aps. det er ikke korrekt, som anført i boligrettens dom, at han beskæftiger sig
med byggeri af ejendomme. han er jordentreprenør. det selskab, han overtog projektet fra,
hed vejle investor. der er opført i alt 8 dobbelthuse. det var ejendomsmægleren ”et godt
hjem”, der vurderede huslejeniveauet. med disse korrektioner kan han godkende gengivelsen
af hans forklaring i boligrettens dom.
han har ikke opført andre ejendomme. han byggemodnede grundene for vejle investor. han
udførte byggemodningen af grundene gennem selskabet aagaard gruppen, hvor han har sin
hovedbeskæftigelse som jordentreprenør. han overtog projektet, fordi han havde 4,5-5 mio.
kr. til gode, som vejle investor ikke kunne betale. for at redde så meget som muligt af sin
investering, købte han grundene af konkursboet. der er plads til at bygge i alt 11 dobbelthuse,
men der er kun bygget 8 dobbelthuse. han har ikke haft finansiering til at bygge alle huse på
en gang. da det ikke var muligt at sælge husene, valgte han at leje ud med forkøbsret. han har
ikke solgt nogen af ejendommene.
han mener, at renovationsudgiften er forbrugsafhængig, da det er muligt at bede om for-
skellige typer af affaldsbeholdere eller hyppigere tømning. han har ikke foretaget regulering
af lejen grundet stigning i skatter og afgifter, fordi han mener, at huslejen er passende i
forhold til efterspørgslen efter lejemålene. hvis han ikke kan opkræve renovationsudgifter
ved siden af lejen, vil han være nødt til at overveje nye lejekontrakter med omkostningsbe-
stemt leje, som han har vurderet vil være ca. 13.000 kr. pr. måned. det er korrekt, at reno-
vationsudgifterne i kommunen hidtil har ligget fast. i forbindelse med at tømning nu kun
foretages hver 14. dag, er det muligt at vælge hyppigere tømning. han er enig i, at ingen af
lejerne i rokkevænget har valgt hyppigere tømning.
                                               - 3 -
procedure
parterne har for landsretten i det væsentlige gentaget deres anbringender for boligretten og har
procederet i overensstemmelse hermed.
landsrettens begrundelse og resultat
aftalen om pristalsregulering
som anført i højesterets dom gengivet i ugeskrift for retsvæsen 2010 side 2183 må den
dagældende bestemmelse i boligreguleringslovens § 15 a, stk. 4, forstås således, at der kan
indgås aftale om forhøjelse af lejen med bestemte beløb til bestemte tidspunkter (trappeleje)
eller efter nettoprisindeks, men ikke aftale om anvendelse af begge reguleringsmåder.
i den foreliggende sag er der aftalt trappeleje, således at den årlige leje forhøjedes til 96.000
kr. fra den 1. juli 2012 og derefter til 102.000 kr. fra den 1. juli 2013. det er endvidere aftalt,
at den til enhver tid gældende leje hvert år med virkning fra den 1. januar reguleres efter et
nettoprisindeks, første gang den 1. januar 2014. det er ubestridt, at der ikke er sket
lejeforhøjelse efter princippet om regulering efter nettoprisindekset.
det er under sagen alene et spørgsmål, om bestemmelsen om årlig regulering af lejen efter
nettoprisindekset er ugyldig. da aftalen giver udlejer mulighed for i strid med den dagæl-
dende bestemmelse i boligreguleringslovens § 15 a, stk. 4, at anvende begge regulerings-
måder i samme lejeforhold, tiltrædes det herefter, at bestemmelsen om lejeregulering efter
nettoprisindekset tilsidesættes som ugyldig.
landsretten finder herefter ikke anledning til at tage stilling til, om aftalen om pristalsre-
gulering med ikrafttræden den 1. januar 2014 tillige måtte være ugyldig af andre grunde.
særskilt opkrævning af betaling for renovation
efter lejelovgivningen og praksis kan udlejeren ikke uden lovhjemmel kræve særskilt betaling
til dækning af driftsudgifter ved siden af lejebetalingen. det fremgår ikke med tilstrækkelig
tydelighed af den dagældende bestemmelse i boligreguleringslovens § 15 a, stk. 1, eller af
lejelovens § 53, stk. 3, eller af bestemmelsernes forarbejder, at dette er fraveget for lejeaftaler
                                               - 4 -
omfattet af de nævnte bestemmelser, jf. herved tillige vestre landsrets dom gengivet i
ugeskrift for retsvæsen 2015 side 1986.
i den foreliggende sag har elly og aage mortensen gjort gældende, at renovationsbidraget er
en del af lejen.
det fremgår af lejekontrakten, at skatter og afgifter indgår i lejen, samt at lejen reguleres med
eventuelle stigninger i skatter og afgifter. på denne baggrund finder landsretten, at
rokkevænget middelfart aps ikke har hjemmel til i tillæg til lejebetalingen at opkræve
særskilt betaling for renovation, som må anses for at udgøre en afgift, jf. lejelovens § 51, stk.
1.
rokkevænget middelfart aps skal som følge heraf tilbagebetale det beløb på i alt 15.347,57
kr., som elly og aage mortensen har betalt vedrørende renovation, og som størrelsesmæssigt
ikke er bestridt. det beløb, hvormed elly og aage mortensens selvstændige påstand er
forhøjet, forrentes fra 6. oktober 2016.
konklusion og sagsomkostninger
på den anførte baggrund stadfæstes boligrettens dom med den ændring, at rokkevænget
middelfart aps til elly og aage mortensen skal betale 15.347,57 kr. med procesrente af
14.297,57 kr. fra den 2. oktober 2015 og af 1.050 kr. fra den 6. oktober 2016.
rokkevænget middelfart aps skal betale sagsomkostninger for landsretten med i alt
22.395,88 kr. da elly og aage mortensen har fri proces, skal beløbet betales til statskassen.
beløbet omfatter 20.000 kr. til udgifter til advokatbistand inklusive moms og 2.395,88 kr. i
godtgørelse for transportomkostninger. beløbet til dækning af udgifterne til advokatbistand
omfatter rejsetid, og der er ved fastsættelsen af beløbet ud over sagens værdi, som er oplyst til
78.297,57 kr., taget hensyn til sagens omfang og varighed.
                                    t h i k e n d e s f o r r e t:
                                             - 5 -
boligrettens dom stadfæstes med den ændring, at rokkevænget middelfart aps til elly
mortensen og aage mortensen skal betale 15.347,57 kr. med procesrente af 14.297,57 kr. fra
den 2. oktober 2015 og af 1.050 kr. fra den 6. oktober 2016.
i sagsomkostninger for landsretten skal rokkevænget middelfart aps betale 22.395,88 kr. til
statskassen.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne doms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                       afsagt tirsdag den 22. november 2011
sag 285/2008
(1. afdeling)
søren theill jensen
og
anne margrethe heidner
(advokat preben kønig, beskikket for begge)
mod
miljøstyrelsen
(kammeradvokaten ved advokat britta moll bown)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 22. afdeling den 16. juni 2008.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, asbjørn jensen, marianne højgaard
pedersen, jens peter christensen og oliver talevski.
påstande m.v.
appellanterne, søren theill jensen og anne margrethe heidner, har nedlagt påstand om, at
indstævnte, miljøstyrelsen, skal betale 200.000 kr. til søren theill jensen og 400.000 kr. til
anne margrethe heidner med procesrente fra sagens anlæg. de har subsidiært nedlagt på-
stand om, at miljøstyrelsen skal betale dem hver især et mindre beløb efter rettens skøn med
procesrente fra sagens anlæg.
miljøstyrelsen har påstået stadfæstelse.
sagen angår krav om godtgørelse for tort og erstatning for værditab. kravene er i de princi-
pale påstande opgjort til 200.000 kr. for hver ejendom. kravene er begrundet i, at miljøstyrel-
sen i afgørelserne af 3. august 1998 og 25. maj 2005 har fastsat lempeligere støjvilkår for
hvalsø savværk end de vejledende grænser for åben og lav boligbebyggelse, jf. miljøstyrel-
                                                 - 2 -
sens vejledning nr. 5/1984 om ekstern støj fra virksomheder. søren theill jensen og anne
margrethe heidner har med hensyn til afgørelsen af 3. august 1998 anført, at miljøstyrelsen
foretog en åbenbart fejlagtig planmæssig kategorisering af området. med hensyn til afgørelsen
af 25. maj 2005 har de anført, at miljøstyrelsen ikke havde fagligt og sagligt grundlag for at
fravige de vejledende støjgrænser.
anbringender
søren theill jensen og anne margrethe heidner har gentaget, at miljøstyrelsen har handlet
ansvarspådragende ved at have tilladt for høje støjgrænser for hvalsø savværk, hvilket har
påført dem tab ved, at deres ejendomme er blevet mindre værd, og udsat dem for krænkelser,
der berettiger dem til godtgørelse for tort. om miljøstyrelsens afgørelse af 25. maj 2005 har
de yderligere anført, at miljøstyrelsen ikke har haft nogen saglig grund til at fravige de vejle-
dende grænseværdier, og at proportionalitetsprincippet ikke havde været til hinder for et på-
bud til savværket om at overholde de vejledende grænseværdier.
søgsmålsfristen på 6 måneder i miljøbeskyttelseslovens § 101 finder ikke anvendelse i sager
om myndigheders erstatningsansvar og afskærer derfor ikke, at der tages stilling til, om mil-
jøstyrelsen har handlet ansvarspådragende i relation til afgørelsen af 25. maj 2005.
de har til støtte for, at der ikke er indtrådt forældelse af deres krav i anledning af miljøstyrel-
sens afgørelse af 3. august 1998, i første række anført, at forældelsesfristen skal regnes fra
miljøstyrelsens afgørelse af 25. maj 2005. kravet om erstatning for værditab kan først rejses
og opgøres, når det varige fremtidige støjniveau kendes. dette krav kunne derfor ikke være
rejst før fremkomsten af det nye påbud i afgørelsen af 25. maj 2005. med hensyn til kravet
om tort er der tale om en årelang, kontinuerlig krænkelse, som endnu ikke er ophørt. de er
under alle omstændigheder berettigede til kompensation for de seneste 5 års krænkelser inden
sagens anlæg og for fremtidige krænkelser.
de har i anden række anført, at forældelsesfristen skal regnes fra højesterets dom af 27. okto-
ber 2004 (u 2005.349). forældelsesfristen ved myndighedsansvar for ulovlige forvaltnings-
akter m.v. begynder først at løbe, når sagen er endeligt afgjort. forældelsesfristen må endvi-
dere anses for suspenderet indtil højesterets dom af 27. oktober 2004, idet de har været i und-
skyldelig uvidenhed om deres krav. forældelsen må i øvrigt anses for afbrudt ved søgsmålet
                                               - 3 -
om gyldigheden af miljøstyrelsens afgørelse af 3. august 1998, som blev endeligt afgjort ved
højesterets ovennævnte dom.
miljøstyrelsen har til støtte for anbringendet om forældelse i relation til miljøstyrelsens afgø-
relse af 3. august 1998 anført, at forældelsesfristen løb fra afgørelsestidspunktet. søren theill
jensen og anne margrethe heidner har ikke været i utilregnelig uvidenhed om deres krav, og
forældelsesfristen var derfor ikke suspenderet. forældelsesfristen blev ikke blevet afbrudt ved
det søgsmål om gyldigheden af miljøstyrelsens afgørelse, som søren theill jensen deltog i,
og som førte til højesterets dom af 27. oktober 2004, da denne sag og nærværende sag ikke
udgør en helhed.
miljøstyrelsen har yderligere anført, at krav i anledning af miljøstyrelsens afgørelse af 25.
maj 2005 er afskåret, fordi kravene støttes på, at afgørelsen er ugyldig, og fordi søgsmålsfri-
sten i miljøbeskyttelseslovens § 101 ikke er overholdt. det er fast praksis, at søgsmålsfrister
også afskærer erstatningskrav, der er begrundet i, at en myndighedsafgørelse er ugyldig.
miljøstyrelsen har i øvrigt gentaget, at styrelsen ikke har handlet ansvarspådragende, og har
om afgørelsen af 25. maj 2005 særligt anført, at den er begrundet i, at de støjdæmpende foran-
staltninger, som det både teknisk og økonomisk er realistisk at gennemføre på virksomheden,
i det væsentlige allerede var gennemført. afgørelsen blev ikke truffet på et mangelfuldt eller
forkert grundlag, og der er ved afgørelsen sket den nødvendige afvejning af hensynet til mil-
jøet over for savværkets økonomiske forhold. det ville være i strid med proportionalitetsprin-
cippet at skærpe støjgrænserne yderligere. miljøstyrelsen har i øvrigt gentaget, at der ikke
foreligger krænkelser, som berettiger til tort, og at der ikke er ført bevis for, at der er lidt no-
get tab.
supplerende sagsfremstilling
det fremgår af miljøstyrelsens afgørelse af 3. august 1998, at beboerne i østergade 3, 5 og 7,
anne margrethe heidner og søren theill jensen, i deres klage af 2. juli 1996 havde fremhæ-
vet, at de fandt kommunens påbud uacceptabelt specielt i nattetimerne samt for søn- og hel-
ligdage. de begrundede bl.a. dette synspunkt med, at deres boliger ”er beliggende i et område
med åben og lav boligbebyggelse, således som kommunen tidligere i forbindelse med god-
                                                 - 4 -
kendelsen i 1987 lagde til grund, og som tillige er lagt til grund af miljøankenævnet i afgørel-
sen fra 1990.”
det fremgår af miljøstyrelsens afgørelse af 25. maj 2005, at miljøstyrelsen den 14. april 2005
havde sendt et udkast til afgørelse ”til kommentering hos hvalsø savværk og klagerne”, og at
søren theill jensen og anne margrethe heidner den 29. april 2005 havde protesteret mod
afgørelsen. miljøstyrelsens afgørelse af 25. maj 2005 blev sendt til orientering til bl.a. søren
theill jensen på adressen østergade 7, hvor han og anne margrethe heidner var samlevende.
i afgørelsen hedder det bl.a.:
       ”klagevejledning
       de kan ikke klage over miljøstyrelsens afgørelse til anden administrativ myndighed.
       hvis de ønsker at anlægge retssag om afgørelsen, skal sagen være anlagt senest 6 må-
       neder fra det tidspunkt, hvor de blev underrettet om afgørelsen. det er normalt dagen
       efter, at brevet er dateret.”
i tilknytning til det citerede er anført, at søgsmålsfristen fremgår af miljøbeskyttelseslovens §
101.
der har været afholdt syn og skøn for højesteret om støjen fra hvalsø savværk. skønsman-
den, civilingeniør jørgen tornhøj christensen, har afgivet erklæringer af 30. juni 2011 og en
supplerende erklæring af 23. oktober 2011.
højesterets begrundelse og resultat
miljøstyrelsens afgørelse af 3. august 1998
søren theill jensen og anne margrethe heidner har rejst krav om godtgørelse for tort og er-
statning for værditab som følge af de støjgrænser vedrørende hvalsø savværks virksomhed,
der blev fastsat i miljøstyrelsens afgørelse af 3. august 1998. miljøstyrelsen har i første række
gjort gældende, at et eventuelt krav er forældet.
søren theill jensens og anne margrethe heidners krav er undergivet forældelsesfristen på 5
år i forældelsesloven af 1908, jf. lovens § 1, stk. 1, nr. 5. medmindre der er grundlag for sus-
pension af forældelsesfristens begyndelsestidspunkt efter lovens § 3, løber forældelsesfristen
fra skadens indtræden, jf. lovens § 2, 1. pkt.
                                                - 5 -
miljøstyrelsens afgørelse tillod en fremtidig støjbelastning, som søren theill jensen og anne
margrethe heidner mente var for høj. den skade, som de kræver økonomisk kompensation
for, er følgerne af den tilladte og efter deres opfattelse for høje fremtidige støjbelastning. der
er tale om følger, som umiddelbart kunne konstateres ved afgørelsen. skaden må derfor anses
for indtrådt ved meddelelsen af miljøstyrelsens afgørelse af 3. august 1998.
hvad angår spørgsmålet om suspension af forældelsesfristen, gjorde søren theill jensen og
anne margrethe heidner allerede i klagen til miljøstyrelsen i 1996 gældende, at deres boliger
lå i et område med åben og lav boligbebyggelse. de har således ikke været i utilregnelig uvi-
denhed om de forhold, som deres krav støttes på. forældelsesfristen er derfor ikke suspende-
ret efter lovens § 3.
søren theill jensen og anne margrethe heidner har gjort gældende, at forældelse af de rejste
krav om godtgørelse og erstatning blev afbrudt inden forældelsesfristens udløb som følge af
søgsmålet om gyldigheden af miljøstyrelsens afgørelse, jf. lovens § 2, 2. pkt. den sag angik
imidlertid ikke spørgsmålet om, hvorvidt miljøstyrelsen havde handlet ansvarspådragende, og
søgsmålet i den sag afbrød derfor ikke forældelsen af kravene om godtgørelse og erstatning.
højesteret finder sammenfattende, at søren theill jensens og anne margrethe heidners krav
i relation til miljøstyrelsens afgørelse af 3. august 1998 er forældet. allerede som følge heraf
kan de ikke kræve godtgørelse eller erstatning i anledning af denne afgørelse.
miljøstyrelsens afgørelse af 25. maj 2005
efter miljøbeskyttelseslovens § 101, stk. 1, 1. pkt., skal søgsmål til prøvelse af afgørelser efter
loven være anlagt inden 6 måneder efter, at afgørelsen eller beslutningen er meddelt. be-
stemmelsen må forstås således, at fristen også gælder for anlæg af en sag om godtgørelse eller
erstatning, når myndighedens afgørelse skal prøves under sagen.
en stillingtagen til søren theill jensens og anne margrethe heidners krav forudsætter, at
højesteret prøver miljøstyrelsens afgørelse af 25. maj 2005. denne retssag blev anlagt den
21. december 2005, og det er ubestridt, at søgsmålsfristen i miljøbeskyttelseslovens § 101,
stk. 1, 1. pkt., er udløbet. søren theill jensen og anne margrethe heidner kan derfor ikke
under denne sag få prøvet miljøstyrelsens afgørelse af 25. maj 2005. allerede som følge heraf
                                               - 6 -
kan de ikke kræve godtgørelse eller erstatning i anledning af de støjgrænser, der er fastsat i af-
gørelsen.
på den anførte baggrund stadfæster højesteret dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal statskassen betale 100.000 kr. til miljøstyrelsen.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
 tfa
                                      udskrift
                                           af
                         sø- & handelsrettens dombog
                                     ____________
                                      kendelse
afsagt den 9. juli 2015.
b-12-14
s aps under konkurs
(advokat henrik bernt sanders)
mod
x
(advokat ole larsen)
indledning
denne sag drejer sig om konkurskarantæne i tilknytning til behandling af konkursboet s
aps.
påstande
kurator nedlagt påstand om, at x pålægges konkurskarantæne i tre år.
                                                       -2-
x har påstået frifindelse.
oplysninger i sagen
s aps blev stiftet den 26. marts 2012 med en kontant indskudt anpartskapital på 80.000 kr.
stifter af selskabet var x, der ligeledes blev direktør. selskabets navn var i starten x3 aps,
men den 10. maj 2012 skiftede selskabet navn til s aps.
den … 2013 traf erhvervsstyrelsen beslutning om opløsning af selskabet, og den … 2013 tog
skifteretten selskabet under likvidation med advokat henrik bernt sanders som likvidator.
på baggrund af en konkursbegæring fra likvidator tog skifteretten selskabet under konkurs
den … 2014.
skat har ved brev af 19. marts 2014 anmeldt krav i konkursboet med 155.106 kr., heraf ud-
gør 136.000 kr. moms og 11.518 kr. selskabsskat for 2012.
det har under sagen ikke været muligt at få kontakt til x, hvorfor advokat ole larsen er ble-
vet beskikket som advokat for x.
forklaringer
bent jørgensen har vedstået sin forklaring afgivet i et retsmøde den 8. oktober 2013, som ly-
der således:
       ”…at baggrunden for selskabet var at hans samlever, der har hovedstilling som hjemmehjælper, i
       2011 fandt ud af at hun ved siden af kunne udføre opgaver med istandsættelse/malerarbejde. det
       var tanken at han hen ad vejen kunne blive ansat i firmaet, hvis der blev opgaver nok. de blev fo-
       reslået x som revisor, og han udarbejdede da også regnskab for de første 4-5 måneder i 2011, hvor
       firmaet kørte som enkeltmandsvirksomhed i mette steenbergs navn. i 2012 foreslog x at de opret-
       tede et anpartsselskab, men det kom aldrig ordentligt i gang og firmaet fortsatte, og har hele tiden
       kørt, som personligt drevet firma. de blev mere og mere utrygge ved x, der altid meldte afbud til
       møder og ikke fik udarbejdet regnskabet for 2012. de kan også nu se at anpartsselskabet stadig står
       med ham som registreret direktør. de sidste 6-7 måneder har de slet ikke kunnet få kontakt til ham,
                                                         -3-
       hverken på firmaadressen …, eller på (privat)adressen …. de har nu antaget vedbæk revision til
       hjælp med regnskaberne i firmaet.”
bent jørgensen har supplerende forklaret, at de hævede 80.000 kr. på mette steenbergs kon-
to. de gav herefter 80.000 kr. i kontanter til x. det var x, der bad om at få kontanter. de hav-
de før givet ham kontanter i stedet for at overføre penge til ham. i starten vidste de ikke, om
selskabet var blevet stiftet, så de turde ikke skrive regninger i selskabets navn. de modtog
ingen papirer om selskabet fra x. mette steenberg skulle have været direktør, men x indsatte
sig selv som direktør. formålet med selskabet skulle være renovering af ejendomme samt
maler-, murer- og tømrerarbejde. det var aldrig meningen, at selskabet skulle købe og sælge
fast ejendom. det må x selv have fundet på. de aftalte mange møder med x, men møderne
blev aflyst. de sagde til x, at de ikke længere havde tillid til ham, og at de ville have pengene
tilbage. han svarede, at der kunne gå noget tid, før selskabet kom i gang, og at alt var i or-
den. i juni 2012 stoppede han med at svare, og så forsvandt han. på grund af problemerne
turde de ikke skrive regninger ud i selskabets navn, så alle arbejder blev foretaget i mette
steenbergs enkeltmandsvirksomhed. de kender ikke til momsangivelsen på 6.762 kr. for juli
2012. det må være en fejl, idet der aldrig kom drift i selskabet.
synspunkter
kurator har til støtte for påstanden i sit processkrift af 4. juni 2015 anført blandt andet:
       ”…
       at        x ikke har udleveret selskabets bogføringsmateriale til likvidator og dermed kan have
                 overtrådt pligten til opbevaring af selskabets bogføringsmateriale i medfør af bogfø-
                 ringslovens § 10;
       at        anpartskapitalen ikke er til stede i selskabet, til trods for, at selskabet efter det oplyste ik-
                 ke har været i drift;
       at        x således har handlet groft uforsvarlig i sin forretningsførelse;
                                             -4-
at x derfor er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed, jf. konkurslovens §
   157;
at x siden 28. marts 2012 var anmeldt som direktør i selskabet, s aps og udgjorde selska-
   bets eneste ledelsesmedlem, indtil selskabet blev taget under tvangsopløsning den 8. ok-
   tober 2013, jf. bilag 3, hvorefter selskabet ikke længere havde nogen ledelse;
at x således i forhold til bogføringslovgivningen har været den bogføringspligtige;
at x som den bogføringspligtige ikke har overholdt pligten til opbevaring af selskabets bog-
   føringsmateriale i medfør af selskabslovens § 118 og bogføringslovens § 10, hvoraf
   fremgår:
       ”§ 10. den bogføringspligtige skal opbevare regnskabsmaterialet på betryg-
       gende vis i 5 år fra udgangen af det regnskabsår, materialet vedrører. opbeva-
       ringen skal ske på en måde, som i hele opbevaringsperioden muliggør en selv-
       stændig og entydig fremfinding af det pågældende regnskabsmateriale.”
at x som den bogføringspligtige har haft ansvaret i medfør af bogføringslovens § 6, hvoraf
   fremgår:
       ”§ 6. bogføringen skal tilrettelægges og udføres i overensstemmelse med god
       bogføringsskik under hensyn til virksomhedens art og omfang. desuden skal
       bogføringen tilrettelægges og udføres således, at regnskabsmaterialet ikke øde-
       lægges, bortskaffes eller forvanskes, ligesom det skal sikres mod fejl og mis-
       brug.”;
at xs ophold/udrejse til udlandet ikke fritager for den omsorgspligt for selskabets bogfø-
   ringsmateriale, der følger af bogføringslovens § 6 og § 10 eller fritager for pligten til at
   anføre, hvorledes der er forholdt med selskabets anpartskapital;
at x har modtaget kontant kr. 80.000,00 i anpartskapital;
at x har ansvaret for, at anpartskapitalen er til stede i selskabet eller at der kan redegøres
   for, hvorledes der måtte være forholdt hermed;
                                                -5-
at   det ikke er afgørende for pålæggelse af konkurskarantæne, hvilken dato indbetaling af
     selskabskapitalen finder sted, idet selskabets direktion i henhold til selskabslovens § 118
     skal sikre en forsvarlig organisation af kapitalselskabets virksomhed, herunder påse at
     kapitalselskabets kapitalberedskab til enhver tid er forsvarligt;
at   x er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed, og derfor bør pålægges
     konkurskarantæne, jf. konkurslovens § 157, hvoraf fremgår:
         ”§ 157. konkurskarantæne kan efter kurators begæring efter § 161 pålægges
         den, der senere end 1 år før fristdagen har deltaget i ledelsen af skyldnerens
         virksomhed, hvis det må antages, at den pågældende på grund af groft ufor-
         svarlig forretningsførelse er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirk-
         somhed. hvis skyldneren var under tvangsopløsning, da konkursen indtrådte,
         regnes fristen på 1 år fra dagen for beslutningen om tvangsopløsning.
         stk. 2. ved afgørelsen skal der lægges vægt på, om det under hensyn til den
         pågældendes handlemåde og omstændighederne i øvrigt er rimeligt at pålægge
         konkurskarantæne.”;
at   omstændighederne i øvrigt gør det rimeligt at pålægge konkurskarantæne, jf. konkurs-
     lovens §157, stk. 2,
   adgang til selskabets bogføringsmateriale er netop altafgørende for retten til at drive
   virksomhed, herunder for en løbende samt efterfølgende kontrolmulighed af de dispositio-
   ner, ledelsen har foretaget i selskabet.
   når bogføringsmaterialet ikke kan fremfindes, frarøves såvel skat som en kurator på
   vegne selskabets kreditorer muligheden for på tilstrækkelig vis, at kunne gennemføre den-
   ne kontrol, herunder muligheden for at kunne sikre, at selskabets aktiver også tilgår sel-
   skabets kreditorer.
   skat’s kontrolmulighed vil således blive illusorisk, såfremt skat ikke har den fornødne
   adgang til bogføringsmateriale, skattekontrollovens § 6, hvoraf fremgår:
                                                          -6-
                   ”§ 6. enhver erhvervsdrivende, der fører regnskab, har, hvad enten den på-
                   gældende ifølge lovgivningen er regnskabspligtig eller ej, pligt til på begæring
                   af told- og skatteforvaltningen til denne at indsende sit regnskabsmateriale
                   med bilag for såvel tidligere som for det løbende regnskabsår og andre doku-
                   menter, der kan have betydning for skatteligningen, herunder for afgørelsen af
                   skattepligt her til landet. indsendelsespligten omfatter også regnskabsmateria-
                   le m.v. vedrørende den skattepligtiges virksomhed i udlandet, på færøerne el-
                   ler i grønland.
                   stk. 2. samme pligt som nævnt i stk. 1 påhviler enhver juridisk person, hvad
                   enten den er erhvervsdrivende eller ej…”;
    at         konkurskarantænen bør pålægges for en periode på 3 år, da der ikke foreligger sådanne
               særlige grunde, der gør, at konkurskarantæne kun skal pålægges for en periode kortere
               end 3 år, jf. konkurslovens § 158, stk. 1;
    at         x har udvist groft uforsvarlig forretningsførelse som følge af, at x – som selskabets le-
               delse – bevidst har undgået enhver kommunikation med selskabets ejer;
    at         x har udvist groft uforsvarlig forretningsførelse ved ikke at indkalde til generalforsam-
               ling og ved ikke at overholde forpligtelsen til at indberette moms eller udarbejde årsrap-
               porter.”
advokat ole larsen har på vegne af x til støtte for den nedlagte påstand anført blandt andet:
    ”…
at   den relevante periode for bedømmelse af pålæg af konkurskarantæne er fra den 23. august 2012 til den 8.
     oktober 2013,
at   datoen for indbetalingen af selskabskapitalen med kr. 80.000,00 den 26. marts 2012 ligger uden for den
     relevante periode for bedømmelse af konkurskarantæne, hvorfor anpartskapitalens indbetaling eller til-
     stedeværelse ikke kan pådømmes under nærværende sag, jf. bilag 3,
                                                      -7-
at der under alle omstændighederne udelukkende er tale om kurators formodning for, at selskabskapitalen
   ikke har været til stede, og
at det heller ikke kan afvises, at selskabskapitalen fortsat er intakt,
at selskabet aldrig har været drift, jf. bilag 2, hvorfor
at der ikke har været grundlag for at bogføre i overensstemmelse med bogføringslovens bestemmelser,
at der derfor ikke har været bogføringsmateriale, der skulle opbevares efter bogføringslovens § 10, og
at det under alle omstændigheder ikke kan udelukkes, at der er sket bogføring, og at selskabets eventuelle
   bogføringsmateriale er opbevaret i overensstemmelse med bogføringslovens § 10,
at skat's krav kun er foreløbigt og dermed ikke endeligt, hvorfor at det ikke med sikkerhed kan konklude-
   res, at skat har lidt et tab,
at det anmeldte krav, der rettelig skal opgøres til kr. 123.106,00, jf. den relevante periode for pådømmelse af
   pålæg af konkurskarantæne, ikke er et betydeligt tab, jf. bilag 6 og 7,
at manglende besvarelse og/eller kommunikation mellem x og kapitalejeren, manglende indkaldelse til or-
   dinær generalforsamling og generalforsamling efter selskabslovens § 119 vedrører forholdet mellem x og
   kapitalejeren og er således ikke et hensyn, der kan eller skal inddrages under nærværende konkurskaran-
   tænesag,
at x tidligere har foretaget en mindre momsindberetning, hvorfor der ikke er tale om manglende vilje hertil,
at det ikke er usædvanligt, at selskaber tvangsopløses gennem skifteretten, hvis selskabet ikke har midler til
   at udarbejde årsrapport,
at x ikke ses at have udvist manglende vilje til udarbejdelse af selskabets første regnskab,
at det ikke findes godtgjort, at x i øvrigt skulle have tilsidesat sine forpligtelser i henhold til selskabslovens
   § 118 og § 119,
                                                          -8-
 at      x ikke har udvist groft uforsvarlig forretningsførelse,
 at      det i øvrigt ikke findes rimeligt at pålægge x konkurskarantæne, og
 at      sagen i øvrigt forekommer mere egnet til at blive oplyst ved en politimæssig efterforskning.”
sø- og handelsrettens afgørelse
det fremgår af bemærkningerne til lov nr. 429 af 1. maj 2013, hvor konkurslovens § 157 om
konkurskarantæne blev indført (lf nr. 131 af 30. januar 2013), at det i vurderingen af, om le-
delsen har udøvet groft uforsvarlig forretningsførelse, navnlig skal indgå, om konkursen har
ført til betydelige tab for kreditorerne.
der er i konkursboet alene anmeldt ét krav, idet skat har anmeldt et krav på 155.106 kr.
vedrørende moms, selskabsskat for 2012 samt renter og gebyr. det er ubestridt, at skat’s
krav, på nær momsangivelsen juli 2012 på 6.762 kr., er baseret på skønsmæssige ansættelser.
det lægges efter oplysningerne i sagen, herunder særligt bent jørgensens forklaring, til
grund, at der aldrig kom drift i selskabet.
da der aldrig kom drift i selskabet, og da skat’s anmeldte krav i det væsentligste udgøres
af skønsmæssige ansættelser, finder skifteretten ikke, at skat’s anmeldte krav kan indgå i
vurderingen af, om konkursen har ført til betydelige tab for kreditorerne.
da der ikke er andre end skat, der har anmeldt krav i boet, finder skifteretten herefter ikke,
at betingelserne i konkurslovens § 157, stk. 1 og 2, for at pålægge x er opfyldt.
                                                 derfor bestemmes:
x frifindes.
                                             -9-
statskassen betaler sagens omkostninger.
                                 thomas finne andersen
                                          (sign.)
                                       ___ ___ ___
                              udskriftens rigtighed bekræftes
                                 sø- og handelsretten, den


text:
                             højesterets dom
                          afsagt tirsdag den 28. august 2018
sag 11/2018
(2. afdeling)
miljø-bo a/s
(advokat carsten pedersen og advokat eivind einersen)
mod
focus advokater p/s
(advokat leo jantzen og advokat stinne richter berg)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i odense den 23. marts 2016 og af østre lands-
rets 21. afdeling den 20. juni 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, marianne højgaard pe-
dersen, poul dahl jensen, henrik waaben og kurt rasmussen.
påstande
appellanten, miljø-bo a/s, har nedlagt påstand om, at indstævnte, focus advokater p/s, skal
betale 4.660.244,86 kr., subsidiært et mindre beløb, med procesrente af 4 mio. kr. fra den 2.
december 2011, af 296.300 kr. fra den 28. januar 2015 og af 363.944,86 kr. fra den 6. juli
2017.
focus advokater har påstået stadfæstelse. over for miljø-bos påstand om tilbagebetaling af
sagsomkostninger (363.944,86 kr.) samt procesrente heraf har focus advokater påstået frifin-
delse, subsidiært betaling af et mindre beløb.
miljø-bo har for højesteret frafaldet sin påstand om frifindelse for focus advokaters selv-
stændige påstand om betaling af resthonorar.
                                               - 2 -
anbringender
parterne har i det væsentlige gentaget deres anbringender.
miljø-bo har for højesteret anerkendt, at der alene foreligger et erstatningsansvar for focus
advokater, hvis ejendomsselskabet af 19.05.10 a/s’ fordringer mod både miljø-bo og ejen-
domsselskabets ledelse var forældet, da ejendomsselskabet af 19.05.10 a/s under konkurs
den 2. december 2011 anlagde sag mod miljø-bo.
supplerende sagsfremstilling
som det fremgår af byrettens sagsfremstilling, anlagde ejerforeningen og to ejerlejlighedskø-
bere sag mod ejendomsselskabet. den ene køber indgav således den 5. september 2005 stæv-
ning mod ejendomsselskabet med påstand om betaling af 50.000 kr. den anden køber indgav
den 22. juni 2006 stævning mod ejendomsselskabet med påstand om betaling af 182.500 kr.
denne påstand blev den 27. juli 2007 forhøjet til 494.602,50 kr. endvidere indgav ejerfor-
eningen den 19. december 2006 stævning mod ejendomsselskabet med påstand om betaling af
500.000 kr.
miljø-bo har for højesteret fremlagt et hjælpebilag om mangler anmeldt i ejendomsselskabets
konkursbo, og der er enighed om de tal og oplysninger, der fremgår af bilaget. af hjælpebila-
get fremgår bl.a., at der pr. 7. maj 2008 – på baggrund af en skønserklæring af samme dato –
var rejst mangelskrav mod ejendomsselskabet, men at en del af disse mangler først blev pris-
sat ved en tillægserklæring af 5. september 2010. de pr. 7. maj 2008 rejste mangelskrav resul-
terede i et krav mod ejendomsselskabet på 1.737.100 kr. eksklusive moms. endvidere fremgår
det af hjælpebilaget, at der efter den 7. maj 2008 er rejst mangelskrav mod ejendomsselskabet
for i alt 2.532.000 kr. eksklusive moms. mangelskravene i hjælpebilaget er således opgjort til
samlet 4.269.100 kr. eksklusive moms (5.336.375 kr. inklusive moms), som ejerforeningens
advokat anmeldte over for ejendomsselskabets konkursbo ved brev af 30. marts 2011. beløbet
inklusive moms genfindes desuden i østre landsrets dom af 14. januar 2015, hvor landsretten
har anført, at der på baggrund af fremlagte skønserklæringer er opgjort mangler for op mod
ca. 5,34 mio. kr.
ejendomsselskabet havde ifølge årsrapport for 2005/2006 pr. 30. juni 2006 en egenkapital på
1.613.622 kr. mod en egenkapital på 9.477.210 kr. i det foregående regnskabsår. af ejen-
                                               - 3 -
domsselskabets årsrapport for 2006/2007 fremgår, at selskabet pr. 30. juni 2007 havde en
egenkapital på 1.895.726 kr. i en note til dette regnskab er det oplyst, at selskabet på grund af
verserende retssager med enkelte ejerlejlighedskøbere og ejerforeningen risikerede en betaling
på op til 1.050.000 kr., samt at selskabets ledelse vurderede, at tabet ville beløbe sig til
200.000 kr., hvilket var afsat i regnskabet. endelig fremgår det af ejendomsselskabets årsrap-
port for 2007/2008, at selskabet pr. 30. juni 2008 havde en egenkapital på 942.659 kr. i en
note til dette regnskab, der er dateret den 28. november 2008, er det oplyst, at ejendomssel-
skabet risikerede en betaling på op til 1.525.000 kr., hvis selskabet tabte retssagerne mod ejer-
lejlighedskøberne og ejerforeningen. i noten er det også oplyst, at selskabet ville fremsætte
krav mod totalentreprenøren, hvis selskabet tabte retssagerne helt eller delvist, og at selska-
bets ledelse vurderede, at der kunne fremsættes krav på op mod 925.000 kr.
retsgrundlag
folketinget vedtog den 1. juni 2007 lov nr. 522 af 6. juni 2007 om forældelse af fordringer
(forældelsesloven), der trådte i kraft den 1. januar 2008, og som samtidig ophævede danske
lov 5-14-4 og lov nr. 274 af 22. december 1908 om forældelse af visse fordringer.
forældelseslovens § 2, stk. 1 og 4, har følgende ordlyd:
       ”stk. 1. forældelsesfristerne regnes fra det tidligste tidspunkt, til hvilket fordringshave-
       ren kunne kræve at få fordringen opfyldt, medmindre andet følger af andre bestemmel-
       ser.”
       ”stk. 4. for fordringer på erstatning eller godtgørelse for skade forvoldt uden for kon-
       traktforhold regnes forældelsesfristen fra tidspunktet for skadens indtræden.”
i bemærkningerne til § 2, stk. 4, hedder det i lovforslaget bl.a. (folketingstidende 2006-07,
tillæg a, lovforslag nr. l 165 af 28. februar 2007, s. 5613 f.):
       ”til stk. 4
       det foreslås i stk. 4 – ligeledes som supplement til den almindelige regel i stk. 1 – at
       præcisere, at begyndelsestidspunktet for forældelsesfristen for erstatningskrav uden for
       kontrakt er tidspunktet for skadens indtræden.
       …
       ved bestemmelsen i stk. 4 videreføres gældende praksis med hensyn til fastlæggelsen af
       begyndelsestidspunktet ved erstatningskrav uden for kontrakt.
                                                 - 4 -
       det følger heraf, at hvis der ved personskade er forskel på tidspunktet for den skadelige
       påvirkning og tidspunktet for lidelsens opståen – dvs. hvor den skadevoldende handling
       ikke umiddelbart resulterer i en konstaterbar skade – er det som udgangspunkt tidspunk-
       tet for lidelsens opståen, som er afgørende. kravet kan ikke siges at være forfaldet, før
       der er opstået en skade.
       fristen løber i disse tilfælde fra det tidspunkt, hvor de følger, der kræves erstatning for,
       har vist sig på en sådan måde, at skadelidte havde rimelig anledning til og mulighed for
       at rejse et – eventuelt foreløbigt – erstatningskrav. som eksempel kan nævnes senskader
       efter en piskesmældslæsion.”
højesterets begrundelse og resultat
ved dom afsagt af retten i odense den 20. juni 2013 blev miljø-bo a/s, der var repræsente-
ret af focus advokater p/s, dømt til at betale 7,8 mio. kr. med procesrente til ejendomssel-
skabet af 19.05.2010 a/s under konkurs. beløbet vedrører udbytteudlodninger på 3,8 mio.
kr., og en kapitalnedsættelse på 4 mio. kr. ved østre landsrets ankedom af 14. januar 2015
blev beløbet nedsat til 4 mio. kr. med procesrente. ved landsrettens dom blev miljø-bo alene
anset for erstatningsansvarlig over for konkursboet for det tab, som boet var blevet påført ved
kapitalnedsættelsen den 2. marts 2006 på 4 mio. kr., jf. § 142 i den dagældende aktieselskabs-
lov. tabet på 4 mio. kr. blev fastsat på baggrund af skønserklæringer, der var udfærdiget i
forbindelse med forskellige retssager, som ejendomsselskabet havde været involveret i. ved
dommen blev miljø-bo frifundet for et krav om tilbagebetaling i medfør af § 113, stk. 1, i den
dagældende aktieselskabslov.
miljø-bo har under nærværende sag fremsat krav mod focus advokater om erstatning for det
beløb, som selskabet er blevet dømt til at betale ved landsrettens dom af 14. januar 2015. mil-
jø-bo gør gældende, at focus advokater har pådraget sig erstatningsansvar ved i forbindelse
med konkursboets sag mod miljø-bo ved behandlingen for retten i odense i 2013 at have
undladt at gøre gældende, at konkursboets krav var forældet. et anbringende om forældelse
blev af østre landsret nægtet fremsat under ankesagen.
spørgsmålet om erstatningsansvar beror i første række på, om miljø-bo havde fået medhold,
hvis miljø-bo under sagen havde gjort gældende, at konkursboets krav mod miljø-bo var
forældet på det tidspunkt, hvor konkursboet udtog stævning den 2. december 2011.
                                                - 5 -
efter forældelseslovens § 3, stk. 1, gælder der en almindelig forældelsesfrist på tre år, som i
medfør af § 2, stk. 1, regnes fra det tidligste tidspunkt, til hvilket fordringshaveren kunne
kræve fordringen opfyldt, medmindre andet følger af andre bestemmelser. konkursboets krav
mod miljø-bo er et krav om erstatning uden for kontraktforhold, og forældelsesfristen skal
derfor regnes fra tidspunktet for skadens indtræden, jf. § 2, stk. 4.
det erstatningskrav, som konkursboet fik medhold i ved landsrettens ankedom af 14. januar
2015, tilkom oprindeligt ejendomsselskabet, og ved konkursen var kravet overgået til boet.
det er således ejendomsselskabet – og senere konkursboet – der er fordringshaver i forhold til
dette krav. begyndelsestidspunktet for forældelsen af boets krav mod miljø-bo beror derfor
på, hvornår følgerne af kapitalnedsættelsen har vist sig på en sådan måde, at ejendomsselska-
bet eller boet havde rimelig anledning til og mulighed for at rejse et erstatningskrav mod mil-
jø-bo, jf. herved forarbejderne til forældelseslovens § 2, stk. 4.
efter gennemførelsen af kapitalnedsættelsen på 4 mio. kr. i marts 2006 havde ejendomssel-
skabet en egenkapital på 1.613.622 kr. på dette tidspunkt havde ejerforeningen påberåbt sig
en række mangler ved byggeriet, men kun én ejerlejlighedskøber havde anlagt retssag mod
ejendomsselskabet. påstanden i sagen angik betaling af 50.000 kr. i juni 2006 anlagde endnu
en ejerlejlighedskøber sag mod ejendomsselskabet i anledning af mangler. den oprindelige
påstand lød på 182.500 kr., som i juli 2007 blev forhøjet til 494.602,50 kr. i december 2006
anlagde ejerforeningen sag med påstand om betaling af 500.000 kr. ifølge ejendomsselskabets
årsregnskab havde selskabet pr. 30. juni 2007 en egenkapital på 1.895.726 kr. højesteret fin-
der herefter, at den risiko, der ved kapitalnedsættelsen var skabt for, at selskabet ikke ville
kunne honorere sine kreditorer ved forfaldstid, endnu ikke ved udgangen af 2007 havde mani-
festeret sig på en sådan måde, at ejendomsselskabet havde rimelig anledning til og mulighed
for at rejse et erstatningskrav mod miljø-bo.
i 2008 blev der under ejerforeningens sag mod ejendomsselskabet gennemført syn og skøn
over yderligere mangler, og ved skønserklæringen i maj 2008 fik ejerforeningen støtte på en
række punkter. en del af manglerne efter skønserklæringen i maj 2008 blev dog først prissat
ved en tillægserklæring i september 2010. ejerforeningen forhøjede ikke påstanden som følge
af skønserklæringen i maj 2008. egenkapitalen pr. 30. juni 2008 udgjorde 942.659 kr. ifølge
en note til årsregnskabet, der er dateret den 28. november 2008, risikerede selskabet en beta-
                                                - 6 -
ling til ejerlejlighedskøberne og ejerforeningen på op til 1.525.000 kr. hvis selskabet tabte
retssagerne helt eller delvist, ville selskabet fremsætte krav mod totalentreprenøren. ledelsen
vurderede, at dette krav var på op mod 925.000 kr.
højesteret finder på den anførte baggrund, at miljø-bo ikke har godtgjort, at ejendomsselska-
bet forud for den 2. december 2008 havde rimelig anledning til og mulighed for at rejse et
erstatningskrav mod miljø-bo. da det således må lægges til grund, at forældelsesfristen for
ejendomsselskabets krav mod miljø-bo ikke var begyndt at løbe forud for den 2. december
2008, var kravet ikke forældet på tidspunktet for konkursboets sagsanlæg den 2. december
2011.
herefter har focus advokater ikke pådraget sig erstatningsansvar ved under retssagen mellem
konkursboet og miljø-bo at have undladt at gøre forældelse gældende i forhold til konkurs-
boets krav.
højesteret stadfæster derfor dommen og frifinder som følge heraf focus advokater for på-
standen om tilbagebetaling af sagsomkostninger.
                                       thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal miljø-bo a/s betale 150.000 kr. til focus advokater
p/s.
sagsomkostningsbeløbene skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse og
forrentes efter rentelovens § 8 a.