text:
                             højesterets dom
                      afsagt torsdag den 13. september 2018
sag 64/2018
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t2
(advokat poul helmuth petersen)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 28. august 2017 og af østre
landsrets 8. afdeling den 16. januar 2018.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jon stokholm, vibeke rønne, jens peter
christensen, jan schans christensen og kristian korfits nielsen.
påstande
dommen er anket af tiltalte, t2, med påstand om afvisning af straffesagen, subsidiært ophæ-
velse af landsrettens dom og hjemvisning til fornyet behandling i landsretten, mere subsidiært
frifindelse og mest subsidiært formildelse.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse.
anbringender
t2 har anført navnlig, at tiltalerne i anklageskriftet ikke opfylder betingelserne i retsplejelo-
vens § 834, stk. 2, nr. 4. anklageskriftet er udformet uden fornøden præcision med hensyn til
angivelse af tid, geografi, omfanget af de enkelte handlinger og de involverede personer. den
manglende præcision i tiltalerne har i væsentlig grad hindret muligheden for fyldestgørende
tilrettelæggelse af hans forsvar, jf. den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 6,
og har konkret umuliggjort vurderingen af spørgsmålet om forældelse af strafansvaret. som
følge heraf bør straffesagen afvises.
                                                - 2 -
hvis højesteret ikke er enig heri, bør landsrettens dom ophæves og sagen hjemvises til forny-
et behandling i landsretten. det skyldes, at landsretten ikke burde have tilladt dokumentation
af politirapporterne vedrørende telefonisk afhøring af ham. betingelserne i retsplejelovens §
871, stk. 4, for undtagelsesvis at tillade dokumentationen var ikke opfyldt. karakteren af en
afhøringsrapport er – også i et tilfælde, hvor en tiltalt efterfølgende nægter at afgive forklaring
– afgørende for, om dokumentation skal tillades, jf. herved forbuddet mod selvinkriminering i
bl.a. den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 6. landsretten har i forbindelse
med tilladelsen til at dokumentere politirapporterne ikke overvejet betydningen af, at det ene-
ste andet reelle bevis i sagen var de helt generelle og ikke-verificerbare oplysninger i regnear-
ket, som uber b.v. udleverede til de hollandske skattemyndigheder, og hvis lovlige anven-
delse som bevis i sagen der var rejst spørgsmål om. der er heller ikke taget hensyn til, at afhø-
ringen ikke er sket ved personligt fremmøde, og at der ikke var en forsvarer til stede. han
blev på tidspunktet for den telefoniske afhøring ikke oplyst om retten til at have en forsvarer
til stede, selv om det må have stået klart for politiet, at forsvarerbeskikkelse efter sagens ka-
rakter kunne og ville ske. det kan efter landsrettens præmisser ikke udelukkes, at oplæsning
af politirapporterne har haft væsentlig betydning for landsrettens vurdering af skyldsspørgs-
målet.
strafansvaret for alle tre tiltaleforhold må anses for forældet. han blev gjort bekendt med sig-
telserne den 7. marts 2017, og forældelsesfristen er derfor tidligst afbrudt denne dag. de frem-
lagte oplysninger angiver ikke, hvornår kørslerne skulle have fundet sted, og det er derfor
ikke muligt at fastslå, om disse er foretaget før eller efter den 7. marts 2015. henset til karak-
teren af de handlinger, der er knyttet til overtrædelser af taxilovgivningen og færdselsloven, er
der ikke tilstrækkeligt grundlag for at betragte handlingerne som en fortsat forbrydelse. der
foreligger desuden ikke sådanne oplysninger, at det med tilstrækkelig sikkerhed kan konklu-
deres, om der har været afbrydelser mellem de forskellige kørsler og karakteren heraf. lands-
retten har ligesom byretten ved vurderingen af forældelsesspørgsmålet anvendt en formod-
ningsvurdering. denne vurdering, der i realiteten er knyttet til spørgsmålet om hans skyld, har
ført til, at mindst en af kørslerne er anset for at være udført efter den 7. marts 2015. dette er i
strid med uskyldsformodningen i bl.a. den europæiske menneskerettighedskonventions arti-
kel 6, stk. 2. som følge heraf skal der ske frifindelse.
                                                - 3 -
der skal også ske frifindelse, fordi de oplysninger, som skat modtog fra de hollandske skat-
temyndigheder, ikke har kunnet inddrages i sagen, da videregivelsen er sket i strid med artikel
16 i direktiv 2011/16/eu. det har formodningen imod sig, at det samtykke, som blev meddelt
i mail af 30. september 2016 fra den hollandske mlc-koordinator, på informeret vis er afgi-
vet i overensstemmelse med direktivets artikel 16, stk. 2. den grundlæggende betingelse for
anvendelse af oplysningerne er således ikke opfyldt. proceduren for meddelelse af samtykke
må således forudsætte, at den anmodende medlemsstat fremsender en specifik og detaljeret
anmodning, og at den anmodede medlemsstat foretager en konkret vurdering af, om der vil
kunne ske udveksling og anvendelse af oplysningerne til lignende formål i denne medlems-
stat. at dette ikke er sket, understøttes af sagens øvrige oplysninger, herunder breve af 25.
august 2016 og 27. juli 2017 fra de hollandske skattemyndigheder til uber b.v.
hvis højesteret imidlertid måtte komme til, at han kan straffes som sket, står den idømte bøde
ikke i passende forhold til lovovertrædelserne. ved fastsættelsen af bødeniveauet bør der ta-
ges væsentligt hensyn til, at tiltalen vedrører en periode i 2015, hvor uber b.v.’s forretnings-
koncept var under massiv medieomtale, og at der fra politisk side blev afgivet positive udta-
lelser om virksomhedens etablering i danmark. udenrigsministeriet ses således også gennem
invest in denmark at have bistået uber b.v. med etablering af kontor mv. først i 2016 blev
der afsagt domme om lovligheden af uber b.v.’s aktiviteter. han har således været i und-
skyldelig uvidenhed om reglerne i taxilovgivningen, og straffen bør som følge heraf bortfalde,
jf. straffelovens § 83. hvis højesteret ikke finder grundlag herfor, bør bøden nedsættes. der
er således ikke grundlag for at fastsætte bøden på baggrund af det indtjente beløb. den nye
taxilov (lov nr. 1538 af 19. december 2017), der trådte i kraft den 1. januar 2018, indeholder
regler om straffastsættelsen ved bl.a. taxikørsel uden tilladelse. straffen er fortsat bøde, og
lovforarbejderne indeholder detaljerede overvejelser om bødefastsættelsen. det fremgår bl.a.,
at der skal lægges vægt på indtjening, og der er samtidig en angivelse af, hvad der må opfattes
som en øvre grænse for skærpede bøder. grænsen går ved en fordobling eller tredobling af
normalbøden på 35.000 kr. i gentagelsestilfælde. lovforarbejderne må opfattes sådan, at der
ved fordobling eller tredobling af bøden tages tilstrækkeligt hensyn til en konkret økonomisk
vinding. landsrettens bødefastsættelse burde derfor være sket under hensyntagen til § 35 i
den nye taxilov, jf. herved straffelovens § 3, stk. 1. der bør også tages hensyn til, at anklage-
myndigheden ikke har nedlagt påstand om konfiskation af en konstateret fortjeneste. som
følge heraf er der ikke taget fornødent hensyn til, at der er sket fuld beskatning af hans indtje-
                                                 - 4 -
ning ved taxikørslerne, og at der ikke – som ved konfiskation af udbytte ved en strafbar hand-
ling – sker fornyet indkomstansættelse. herudover er der en væsentlig usikkerhed forbundet
med opgørelsen af indtjeningen i sagen.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at anklageskriftet i tilstrækkelig grad opfylder kra-
vene efter retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4. anklageskriftet indeholder eksakte oplysninger
om det anvendte køretøjs registreringsnummer, antallet af kørte ture og den opnåede indtje-
ning herved, ligesom det indeholder oplysninger om tid og sted angivet som ”løbende i 2015
fortrinsvis i storkøbenhavn”. tiltalte har dermed vidst, hvad tiltalerne mod ham gik ud på og
har haft mulighed for at tilrettelægge sit forsvar.
dokumentationen af tiltaltes forklaringer til politirapport udgør ikke en rettergangsfejl. det er
almindeligt antaget, at hvis retsplejelovens regler om afhøring, herunder § 752, stk. 1, er ble-
vet iagttaget i forbindelse med politiets afhøring af sigtede, kan forklaringen til politirappor-
ten dokumenteres i forbindelse med hovedforhandlingen, hvis tiltalte nægter at afgive forkla-
ring. da overtrædelsen ikke ville medføre højere straf end bøde, blev tiltalte ikke vejledt om
muligheden for at begære en forsvarer beskikket. dette er ikke et krav, jf. § 1, stk. 1, i be-
kendtgørelse nr. 467 af 26. september 1978 om vejledning af sigtede om adgangen til at be-
gære en forsvarer beskikket. en eventuel tilsidesættelse eller forkert anvendelse af reglerne
kan i denne sag i øvrigt ikke medføre ophævelse og hjemvisning, jf. retsplejelovens § 925,
stk. 1, jf. § 936. landsretten fandt tiltalte skyldig af de grunde, der var anført af byretten, og
med bemærkning om, at tiltalte heller ikke for landsretten havde ønsket at afgive forklaring.
tiltaltes forklaringer til politirapport blev ikke dokumenteret i byretten og kan dermed ikke
have indgået i byrettens vurdering af skyldsspørgsmålet. sagen ville således ikke have fået et
andet udfald, hvis dokumentationen ikke havde fundet sted.
der er ikke indtrådt forældelse af strafansvaret. den strafbare virksomhed har bestået af helt
ensartede og kontinuerlige handlinger med en sådan indre sammenhæng, at forudsætningerne
for at betragte dem som en fortsat forbrydelse er opfyldt. dette medfører, at forældelsesfristen
først begyndte at løbe fra ophøret af den sidste i rækken af udførte taxikørsler, og at der kan
ske domfældelse for samtlige taxikørsler, hvis blot en af dem har fundet sted efter den 7.
marts 2015. højesteret må her lægge det bevisresultat, der er fastlagt ved landsrettens dom, til
grund, jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, jf. § 912, stk. 1.
                                                 - 5 -
betingelserne i artikel 16, stk. 2, i direktiv 2011/16/eu for skats videregivelse af de mod-
tagne oplysninger til københavns politi er opfyldt, og der er dermed tale om et lovligt tilveje-
bragt bevis. højesterets vurdering af, om de hollandske myndigheder havde meddelt samtyk-
ke til, at de danske skattemyndigheder kunne videregive oplysningerne til andre danske myn-
digheder, herunder politiet, må ske på grundlag af landsrettens bevisresultat. landsretten til-
trådte, at samtykket må anses for udtrykkeligt og uden forbehold af nogen art. oplysningerne
var helt centrale for politiets opgave med at strafforfølge personer, der havde udført taxikørsel
i strid med reglerne, og skat kunne derfor med hjemmel i den dagældende persondatalovs §
8, stk. 2, nr. 3, lovligt udlevere listen med oplysninger om uber-chaufførerne til københavns
politi. hvis højesteret imidlertid måtte komme frem til, at oplysningerne er tilvejebragt i strid
med direktivets artikel 16, stk. 2, har tiltalte – uanset oplysningernes inddragelse i straf-
fesagen – haft adgang til en retfærdig rettergang, jf. den europæiske menneskerettigheds-
konventions artikel 6. forsvareren har haft mulighed for at anfægte såvel bevisets anvendelse
som dets pålidelighed, og både byretten og landsretten har taget stilling til forsvarerens an-
bringender. der er tale om et meget stærkt bevis, hvis pålidelighed og nøjagtighed, tiltalte har
haft mulighed for at sætte spørgsmålstegn ved, men ikke har anfægtet. oplysningerne er i
øvrigt udleveret frivilligt af uber b.v. til de hollandske myndigheder.
bødefastsættelsen bør ske med udgangspunkt i det indkørte beløb og under hensyntagen til, at
beløbet ikke er søgt konfiskeret i forbindelse med sagens behandling i retten. forarbejderne til
den nye taxilov (lov nr. 1538 af 19. december 2017) må forstås i overensstemmelse med straf-
felovens § 51, stk. 3, hvorefter der ved bødens fastsættelse bl.a. skal tages hensyn til den op-
nåede eller tilsigtede fortjeneste. samtidig skal bøden sikre, at en overtrædelse ikke kan betale
sig. det må anses for mest formålstjenligt, at bøden udmåles under hensyn til det indtjente
beløb med tillæg af 20 %.
supplerende sagsfremstilling
under henvisning til artikel 16, stk. 2, i direktiv 2011/16/eu har rigsadvokaten ved en rets-
hjælpsanmodning til de kompetente judicielle myndigheder i holland anmodet om at få op-
lyst, om det – i en situation som den foreliggende – er tilladt efter hollandsk lovgivning for de
hollandske skattemyndigheder at videregive oplysninger til andre hollandske myndigheder,
herunder det hollandske politi til brug for en straffesag.
                                               - 6 -
rigsadvokaten har den 14. august 2018 modtaget svar på denne retshjælpsanmodning. i svaret
henvises til en udtalelse af 13. august 2018, hvori er anført bl.a. (i dansk oversættelse):
     ”efter artikel 67 i loven om skatter og afgifter til staten (awr-loven) er oplysninger,
     der er indsamlet af skattevæsenet til brug for påligning og opkrævning af skatter og af-
     gifter, hemmelige. hovedreglen er, at oplysninger udelukkende må deles med andre,
     hvis formålet er påligning og opkrævning af skatter og afgifter.
     der findes en række undtagelser fra hovedreglen i awr-lovens artikel 67.
     1. hemmeligholdelsespligten gælder ikke, hvis der er en lovbestemmelse, der indehol-
         der en forpligtelse til at udlevere oplysninger. når anklagemyndigheden på grundlag
         af strafferetsplejelovens artikel 126nd udsteder et pålæg til skattevæsenet om at ud-
         levere oplysninger, skal skattevæsenet udlevere disse oplysninger til anklageren, og-
         så selvom det drejer sig om oplysninger, der indhentes til efterforskning af andre de-
         likter end skattedelikter. anklageren kan derpå udlevere disse oplysninger til politiet,
         således at politiet kan bruge oplysningerne i en efterforskning.
     2. hemmeligholdelsespligten gælder ikke, hvis en embedsmand i skattevæsenet under
         en skattemæssig efterforskning kommer i besiddelse af oplysninger, der hos ham
         vækker en mistanke om, at der er begået et (ikke skatterelateret) strafbart forhold,
         som ifølge loven skal anmeldes. her drejer det sig blandt andet om alvorlige delikter,
         som bringer statens sikkerhed i fare, sabotage, terroristiske aktiviteter, mord, mand-
         drab, voldtægt. også korrupt embedsførelse er omfattet af anmeldelsespligten.
     3. hemmeligholdelsespligten gælder heller ikke for delikter, som en embedsmand hos
         skattevæsenet kan (men ikke har lovpligt til at) indgive anmeldelse om. det er direk-
         tøren for fiod eller forbindelsesofficeren for anliggender vedrørende awr-loven,
         der bestemmer, om der indgives anmeldelse. der indgives i hvert fald anmeldelse om
         en række alvorlige delikter, såsom
         - formueforbrydelser (tyveri, bedrageri, underslæb, hæleri o.lign.) når de til forbry-
             delsen knyttede økonomiske interesser overstiger et beløb på € 25.000,-;
         - delikter, som udgør en direkte eller indirekte trussel mod folkesundheden, herun-
             der den mentale folkesundhed, og som er af erhvervsmæssig karakter. der sker i
             alle tilfælde anmeldelse af fremstilling af eller handel med børneporno, af er-
             hvervsmæssig dyrkning af hamp og af handel med hård narkotika;
         - modtagelse eller betaling af bestikkelse i det omfang, der er tale om en forbrydel-
             se i henhold til straffeloven;
         - hvidvaskning (efter opdagelse af usædvanlige transaktioner).
     konklusion:
     spørgsmålet om, om det for de nederlandske skattemyndigheder er tilladt at videregive
     oplysninger til andre nederlandske myndigheder, for eksempel til det nederlandske poli-
     ti til brug for en straffesag, kan besvares bekræftende. det nederlandske skattevæsen
     må godt videregive oplysninger til en anden forvaltningsmyndighed såsom politiet på
     grundlag af et pålæg fra anklagemyndigheden, eller når det drejer sig om (alvorlige)
     delikter.”
                                                - 7 -
der er endvidere fremlagt en udtalelse fra august 2018 fra uber b.v.’s hollandske advokat,
hvori der peges på proceduremæssige fejl, der angiveligt er begået i forbindelse med deling af
oplysninger om uber-chauffører mellem de hollandske skattemyndigheder, de danske skat-
temyndigheder og dansk politi.
retsgrundlag
rådets direktiv 2011/16/eu af 15. februar 2011 om administrativt samarbejde på beskat-
ningsområdet og om ophævelse af direktiv 77/799/eøf indeholder i artikel 16, stk. 1 og 2,
sålydende bestemmelser:
      ”1. oplysninger, der under en eller anden form videregives mellem medlemsstater i
      medfør af dette direktiv, er omfattet af tavshedspligt og nyder samme beskyttelse som
      den, der gælder for tilsvarende oplysninger i henhold til lovgivningen i den medlems-
      stat, der modtager dem. sådanne oplysninger kan anvendes til administration og hånd-
      hævelse af medlemsstaternes nationale love vedrørende de skatter, der er nævnt i artikel
      2.
      sådanne oplysninger kan også anvendes til ansættelse og håndhævelse af andre skatter
      og afgifter, der er omfattet af artikel 2 i rådets direktiv 2010/24/eu af 16. marts 2010
      om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med skatter, afgifter og
      andre foranstaltninger, eller til ansættelse og håndhævelse af obligatoriske sociale bi-
      drag.
      endvidere kan de anvendes i forbindelse med retslige og administrative procedurer, som
      kan medføre anvendelse af sanktioner, og som indledes på grund af overtrædelse af
      skattelovgivningen, med forbehold af generelle regler og bestemmelser om sagsøgtes og
      vidners rettigheder i sådanne procedurer.
      2. med tilladelse fra den kompetente myndighed i den medlemsstat, der videregiver
      oplysninger i henhold til dette direktiv, og kun i det omfang, dette er tilladt i henhold til
      lovgivningen i den medlemsstat, hvor den myndighed, der modtager oplysninger, er
      hjemmehørende, kan oplysninger og dokumenter, der modtages i henhold til dette direk-
      tiv, anvendes til andre formål end dem, der er nævnt i stk. 1. en sådan tilladelse gives,
      hvis oplysningerne kan anvendes til lignende formål i den medlemsstat, hvor den kom-
      petente myndighed, der videregiver oplysningerne, er hjemmehørende.”
lov om taxikørsel (lov nr. 329 af 14. maj 1997 med senere ændringer) er ophævet ved taxilo-
ven (lov nr. 1538 af 19. december 2017), der trådte i kraft den 1. januar 2018.
taxiloven indeholder bl.a. følgende bestemmelser:
      ”§ 3. der kræves tilladelse til at udføre erhvervsmæssig persontransport i biler.
                                                 - 8 -
     …
     § 24. erhvervsmæssig persontransport må kun udføres med biler, der er godkendt og re-
     gistreret til erhvervsmæssig persontransport.
     § 35. medmindre højere straf er forskyldt efter anden lovgivning, straffes med bøde
     den, der
     1) overtræder § 2, stk. 1, § 3, stk. 1 eller 8, § 4, stk. 2, § 5, stk. 1, § 6, stk. 2, § 7, stk. 1,
     § 8, stk. 2, § 9, stk. 2, § 10, § 20, stk. 1-9, § 21, stk. 3 eller 4, § 22, stk. 2, §§ 23-27, §
     37, stk. 2 eller 3, § 38 eller § 40, stk. 2, …
     …
     stk. 5. der kan ved udmåling af straffen efter stk. 1 lægges vægt på, hvilke økonomiske
     gevinster der er opnået eller forsøgt opnået ved den pågældende overtrædelse, og karak-
     teren af den begåede overtrædelse.”
om straffastsættelsen er der i de almindelige bemærkninger i forslaget til taxilov anført bl.a.
(folketingstidende 2017-18, tillæg a, lovforslag nr. l 24, s. 21 f.):
     ”2.11. straffebestemmelser
     2.11.1. gældende ret
     det nuværende bødeniveau for overtrædelse af taxiloven og bestemmelser udstedt i
     medfør heraf fremgår af rigsadvokatens meddelelse nr. 5/2009 om taxikørsel m.v., som
     senest er revideret den 17. december 2014. det følger af rigsadvokatens meddelelse, at
     anklagemyndigheden for chaufførernes vedkommende som udgangspunkt skal nedlæg-
     ge påstand om bødestraffe på mellem 500 kr. og 1.500 kr. med mulighed for en stigning
     til 3.500 kr. i tilfælde af gentagne overtrædelser. for vognmændenes vedkommende kan
     der blive tale om bødestraf, hvis disse er medansvarlige for chaufførers overtrædelser.
     bøderne er i sådanne tilfælde på samme niveau eller højere og indtil det dobbelte, hvis
     der er grundlag for dette.
     i tilfælde, hvor der foreligger flere overtrædelser til samtidig bedømmelse, skal der ned-
     lægges en samlet bødepåstand ud fra en konkret vurdering.
     på bus- og godskørselsområdet blev der ved lov nr. 1639 af 26. december 2013 indført
     anbefalede bødeniveauer på 5.000 kr. for mindre alvorlige overtrædelser, 15.000 kr. for
     alvorlige overtrædelser og på 35.000 kr. for mest alvorlige overtrædelser.
     2.11.2. transport-, bygnings- og boligministeriets overvejelser og den foreslåede ord-
     ning
     det fremgår af den politiske aftale om modernisering af taxiloven, at der skal udformes
     et bødekatalog med kriterier samt anbefalede bødeniveauer, således at disse bringes på
     niveau med bus- og godskørselsområdet.
                                               - 9 -
      det foreslås at hæve bødeniveauet generelt, således at det kommer til at svare til ni-
      veauet på bus- og godskørselsområdet. en sådan generel forhøjelse forventes at ville
      have en præventiv effekt.
      det foreslås videre, at der ved udmåling af straf for overtrædelse af denne lov eller af
      bestemmelser fastsat i medfør af denne lov ikke alene lægges vægt på, hvilke økonomi-
      ske gevinster, der er opnået eller forsøgt opnået ved den pågældende overtrædelse, men
      også hvorvidt overtrædelsens karakter er mindre alvorlig, alvorlig eller meget alvorlig.
      det foreslås således at indføre bøder på 5.000 kr. for mindre alvorlige overtrædelser, på
      15.000 kr. for alvorlige overtrædelser og på 35.000 kr. for meget alvorlige overtrædel-
      ser, jf. forslagets § 35, jf. bilag 1.
      det foreslås videre at indføre en bødesats på 5.000 kr. i de tilfælde, hvor der er tale om
      mindre alvorlige overtrædelser. der vil fx være tale om en mindre alvorlig overtrædelse,
      hvis kørselskontorets priser og priser for eventuelle tillægsydelser ikke fremgår af kør-
      selskontorets hjemmeside. bødens størrelse skal ses i lyset af overtrædelsens mindre al-
      vorlige karakter, idet passagererne i dette tilfælde udvendigt på bilen kan aflæse prisen
      for en tur på 10 km. ved den pågældende undladelse opnås ikke en uberettiget økono-
      misk vinding.
      meget alvorlige overtrædelser af loven, fx udførelse af erhvervsmæssig persontransport
      uden at have tilladelse hertil i henhold til § 3, stk. 1, i denne lov foreslås straffet med en
      bøde på 35.000 kr. bødens størrelse er udtryk for overtrædelsens meget alvorlige karak-
      ter samt den økonomiske gevinst, som overtræderen tilegner sig ved at tilsidesætte den-
      ne lovs krav til erhvervets standard og ikke mindst krav til udøvernes økonomiske og
      personlige kvalifikationer og habilitet.
      det foreslås, at bøder skal kunne overstige 35.000 kr., hvis der er tale om skærpende
      omstændigheder, fx hvis den ulovlige virksomhed er blevet udført gennem længere tid,
      eller hvis der er tale om gentagne overtrædelser.
      som udgangspunkt skal bødestraffens størrelse i forbindelse med skærpende omstæn-
      digheder afspejle det unddragne beløb eller den uberettigede vinding, som er opnået ved
      overtrædelsen. dette vil kunne medføre, at bøden for en overtrædelse, hvor der forelig-
      ger skærpende omstændigheder, vil kunne fordobles eller tredobles.
      fastsættelsen af straffen beror dog fortsat på domstolenes konkrete vurdering i det en-
      kelte tilfælde af samtlige omstændigheder i de konkrete sager. det angivne strafniveau
      kan således fraviges i både op- og nedadgående retning, hvis der i en konkret sag fore-
      ligger skærpende eller formildende omstændigheder, jf. herved de almindelige regler
      om straffens fastsættelse i straffelovens kapitel 10.”
af de specielle bemærkninger til taxilovens § 35 fremgår bl.a. (folketingstidende 2017-18,
tillæg a, lovforslag nr. l 24, s. 60 ff.):
      ”til § 35
      …
                                               - 10 -
     formålet med forslaget er at nedsætte antallet af overtrædelser af bestemmelserne i lov-
     forslaget.
     det foreslås, at bødeniveauet hæves betydeligt i forhold til niveauet for forhold omfattet
     af den gældende bestemmelse, således at det kommer på niveau med bødesatserne på
     bus- og godskørselsområdet. det foreslås således at indføre bøder på 5.000 kr. for min-
     dre alvorlige overtrædelser, på 15.000 kr. for alvorlige overtrædelser og på 35.000 kr.
     for meget alvorlige overtrædelser.
     det foreslås endvidere at der indføres bødesatser på 2.000 kr., 4.000 kr. og 8.000 kr. for
     chaufførers overtrædelse af konkrete bestemmelser i loven.
     forslagene til niveau for bødestraf for overtrædelse af de enkelte bestemmelser fremgår
     af bilag 1 til lovforslaget.
     som udgangspunkt skal bøden ved skærpende omstændigheder afspejle det unddragne
     beløb eller den uberettigede vinding, som er opnået ved overtrædelsen. dette vil kunne
     medføre, at bøden for en overtrædelse, hvor der foreligger skærpende omstændigheder,
     fx gentagne kørsler uden tilladelse, vil kunne fordobles eller tredobles.
     …
     det foreslås, at overtrædelse af forslagets § 3, stk. 1, om at erhvervsmæssig person-
     transport i biler indrettet til befordring af højst 9 personer, inkl. chaufføren, kun kan ud-
     føres på grundlag af tilladelse i henhold til dette lovforslag, straffes med bøde på 35.000
     kr. overtrædelse af det foreslåede i § 3, stk. 1, anses som en meget alvorlig overtrædel-
     se, idet kravet om en tilladelse er det grundlæggende krav til udførelse af erhvervsmæs-
     sig persontransport. overtrædelse heraf vil påføre de vognmænd, der har erhvervet sig
     en tilladelse og som følge heraf lever op til de krav, der stilles for at få tilladelsen, og
     som til stadighed lever op til disse krav, en uretmæssig konkurrence.
     …
     det foreslås i stk. 5, at der ved udmåling af straffen efter stk. 1 kan lægges vægt på
     hvilke økonomiske gevinster, der er opnået eller søgt opnået ved den pågældende over-
     trædelse, og karakteren af den begåede overtrædelse.
     de i bilag 1 foreslåede bødesatser, vil kunne fordobles eller tredobles, hvis der forelig-
     ger skærpende omstændigheder i forbindelse med overtrædelse af bestemmelser i denne
     lov.
     der bør ved udmåling af bødestraf tillige tages hensyn til omfanget af unddragne beløb
     og uberettiget vinding i forbindelse hermed.”
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstillinger
                                                 - 11 -
skat modtog medio september 2016 oplysninger fra de hollandske skattemyndigheder om
udbetalinger fra uber b.v., holland, til uber-partnere i danmark (uber-chauffører). disse
oplysninger blev i december 2016 videregivet til københavns politi, der efterfølgende rejste
tiltale mod bl.a. t2 for overtrædelse af taxilovgivningen (forhold 1 og 2) og færdselsloven
(forhold 3). ved landsrettens dom er t2 fundet skyldig efter anklageskriftet, dog således at
han i forhold 1 er dømt for at have udført 5.427 taxikørsler, da han tidligere var blevet dømt
for en af taxikørslerne.
for højesteret angår sagen, om de rejste tiltaler i forhold 1-3 opfylder det præciseringskrav til
et anklageskrift, som fremgår af retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4, jf. stk. 1, nr. 3. der er
endvidere spørgsmål, om t2s forklaring til politirapport har kunnet dokumenteres under ho-
vedforhandlingen i landsretten. derudover angår sagen, om forholdene var forældede, da t2
blev sigtet den 7. marts 2017, og om de oplysninger fra uber b.v., som har dannet grundlag
for domfældelsen, kunne inddrages i sagen. endelig er der spørgsmål om straffastsættelsen.
afvisningspåstanden – anklageskriftets udformning
t2 blev i forhold 1 tiltalt for overtrædelse af lov om taxikørsel § 16, stk. 1, nr. 1, jf. § 1, stk. 1,
ved ”løbende i 2015 fortrinsvis i storkøbenhavn at have udført taxikørsel i alt 5.428 ture med
personbil reg.nr. … uden tilladelse og uden at betingelserne for samkørselsarrangement, der
ikke kræver tilladelse, var opfyldt, jf. bekendtgørelse nr. 405 af 8. maj 2012 om taxikørsel § 1,
idet kørslerne blev udført mod vederlag, der ikke alene var godtgørelse for de med kørslen
direkte forbundne omkostninger, idet passagerne betalte til uber for kørslerne, hvorefter uber
afregnede med tiltalte, der fik indbetalt 497.735 kr. på en bankkonto.” han blev endvidere i
forhold 2 tiltalt for overtrædelse af bekendtgørelse om særlige krav til taxier mv. § 18, stk. 1,
jf. § 1, ved at have udført de omhandlede taxikørsler, selv om det anvendte køretøj ikke var
godkendt og registreret hertil, og i forhold 3 tiltalt for overtrædelse af færdselslovens § 117 d,
stk. 2, jf. § 56, stk. 1, 1. pkt., ved at have udført taxikørslerne uden at have erhvervet kørekort
til erhvervsmæssig personbefordring.
højesteret finder, at anklageskriftet indeholder en tilstrækkelig og tydelig beskrivelse af tilta-
leforhold 1-3, så tiltalte har haft reel mulighed for at vide, hvad tiltalen går ud på, og således
har kunnet tilrettelægge sit forsvar forsvarligt. anklageskriftet lever dermed op til præcise-
                                                - 12 -
ringskravet i retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4, jf. stk. 1, nr. 3, og til de krav, der stilles efter
artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention.
t2s påstand om straffesagens afvisning tages herefter ikke til følge.
påstanden om ophævelse og hjemvisning – dokumentation af politirapporter
under hovedforhandlingen i landsretten fik anklagemyndigheden i medfør af retsplejelovens
§ 871, stk. 4, tilladelse til at dokumentere politirapporter af 7. marts 2017 med t2s forklaring
angående forhold 1-3. baggrunden herfor var, at han ligesom i byretten ikke ønskede at udtale
sig under hovedforhandlingen, men havde udtalt sig til politiet, da han blev sigtet og afhørt
vedrørende forhold 1-3 den 7. marts 2017. forud for afhøringen var han blevet gjort bekendt
med, at han ikke havde pligt til at udtale sig til politiet, jf. retsplejelovens § 752, stk. 1.
politirapporterne er således optaget under iagttagelse af retsplejelovens regler. der stilles ikke
krav om, at politiet i bødesager skal vejlede om muligheden for eventuelt at få beskikket en
forsvarer i henhold til retsplejelovens § 732, jf. herved § 1, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 467 af
26. september 1978 om vejledning af sigtede om adgangen til at begære en forsvarer beskik-
ket.
højesteret finder på den anførte baggrund, at landsretten ikke har tilsidesat retsplejelovens §
871, stk. 4, ved at tillade dokumentation af politirapporterne. landsretten har herved heller
ikke handlet i strid med artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention. det be-
mærkes, at t2s forklaring til politirapport ikke er anvendt som det eneste eller det væsentlig-
ste bevis mod ham.
t2s påstand om ophævelse af landsrettens dom og hjemvisning af sagen til fornyet behand-
ling i landsretten tages herefter ikke til følge.
frifindelsespåstanden – forældelse og videregivelse af oplysninger
om forældelse
                                               - 13 -
landsretten har af de grunde, der er anført af byretten, fundet det bevist, at t2 i løbet af 2015
udførte 5.427 taxikørsler, og at mindst en af kørslerne har fundet sted efter den 7. marts 2015,
og dermed mindre end to år før han blev sigtet.
denne bevismæssige vurdering kan ikke efterprøves af højesteret, jf. retsplejelovens § 933,
stk. 2, jf. § 912, stk. 1, nr. 4, modsætningsvis. spørgsmålet er herefter, om taxikørslerne udgør
en sammenhængende række af lovovertrædelser, således at forældelsesfristen for alle hand-
linger under ét skal regnes fra ophøret af den sidste strafbare handling (fortsat forbrydelse).
højesteret tiltræder, at de overtrædelser af taxilovgivningen og færdselsloven, som t2 er
dømt for, må anses for en række ensartede og kontinuerlige handlinger med en sådan indre
sammenhæng, at de udgør en fortsat forbrydelse, og at der således på tidspunktet for sigtel-
serne den 7. marts 2017 ikke var indtrådt forældelse af strafansvaret, jf. straffelovens § 93,
stk. 1, nr. 1, sammenholdt med § 94, stk. 1 og 5.
som nævnt har landsretten tiltrådt byrettens bevisvurdering, hvorefter mindst en af kørslerne
har fundet sted efter den 7. marts 2015. som begrundelse herfor har byretten henvist til, at det
henset til antallet af kørsler har formodningen for sig, at mindst en af kørslerne har fundet sted
efter det nævnte tidspunkt, og at t2 ikke har ønsket at udtale sig i sagen. højesteret finder, at
byretten ikke herved har opstillet en formodningsregel, men at byretten har foretaget en kon-
kret bevisbedømmelse baseret på objektivt funderede forhold og på den baggrund har fundet
det tilstrækkeligt godtgjort, at mindst en af de udførte taxikørsler har fundet sted efter den 7.
marts 2015. højesteret finder herefter, at landsretten ved at tiltræde byrettens begrundelse for,
at mindst en af kørslerne har fundet sted efter den 7. marts 2015, ikke har foretaget en bevis-
mæssig vurdering af forældelsesspørgsmålet i strid med uskyldsformodningen som udtrykt i
artikel 6, stk. 2, i den europæiske menneskerettighedskonvention.
om videregivelse af oplysninger
som anført af landsretten fik skat den 30. september 2016 tilladelse fra de hollandske skat-
temyndigheder til, at oplysninger om personer, der i danmark havde kørt som uber-
chauffører, kunne videregives til andre danske myndigheder. tilladelsen blev meddelt uden
begrænsninger og omfattede dermed bl.a. videregivelse af oplysningerne til dansk politi til
brug for strafferetlig forfølgning. højesteret finder, at den efterfølgende korrespondance, her-
                                                - 14 -
under mellem de hollandske skattemyndigheder og uber b.v. og selskabets hollandske advo-
kat og mellem rigsadvokaten og de hollandske myndigheder, ikke kan føre til en ændret vur-
dering af den meddelte tilladelse til skat.
efter sagens oplysninger kan det lægges til grund, at skats videregivelse af oplysninger til
københavns politi har været nødvendig for politiets strafforfølgning af personer, der har over-
trådt taxilovgivningen og færdselsloven. der var derfor hjemmel til videregivelsen i den da-
gældende persondatalovs § 8, stk. 2, nr. 3, og for så vidt angår videregivelsen af hans person-
nummer i samme lovs § 11, stk. 1.
højesteret finder herefter, at det var berettiget, at de oplysninger, som skat modtog fra de
hollandske skattemyndigheder, indgik i straffesagen mod t2.
konklusion vedrørende frifindelsespåstanden
højesteret tager herefter ikke t2s frifindelsespåstand til følge.
straffastsættelsen
landsretten har ved strafudmålingen lagt vægt på karakteren af de begåede forhold, og at der
er tale om et betydeligt antal kørsler til samtidig pådømmelse. landsretten har under disse
omstændigheder fastsat bøden med udgangspunkt i det af uber udbetalte beløb.
henset til, at anklagemyndigheden ikke har nedlagt påstand om konfiskation, tiltræder høje-
steret, at bøden under de anførte omstændigheder er fastsat med udgangspunkt i det udbetalte
beløb.
med lov nr. 1538 af 19. december 2017 (taxiloven), der trådte i kraft den 1. januar 2018, er
indført nye regler om straffastsættelse for bl.a. taxikørsel uden tilladelse og anvendelse af bil,
der ikke er godkendt til erhvervsmæssig persontransport. der er i lovforarbejderne redegjort
for, hvordan straffastsættelsen skal ske. dette giver efter højesterets opfattelse ikke grundlag
for – som anført af tiltalte – at antage, at det med taxiloven har været tilsigtet at indføre et
bødeloft på 105.000 kr. der er herefter ikke i den foreliggende sag grundlag for efter princip-
pet i straffelovens § 3, stk. 1, at nedsætte bøden som følge af de nye regler om straffastsættel-
se i taxiloven.
                                                   - 15 -
der foreligger ikke andre grunde til at formilde straffen eller for at lade den bortfalde som
følge af undskyldelig uvidenhed om retsreglerne, jf. straffelovens § 83.
højesteret finder herefter, at den idømte bøde på 486.500 kr. med forvandlingsstraf af fængsel
i 60 dage er passende. straffen fastsættes for så vidt angår forhold 1 og 2 tillige under henvis-
ning til § 35, stk. 1, nr. 1, jf. § 3, stk. 1, og § 24 i taxiloven (lov nr. 1538 af 19. december
2017).
samlet konklusion
højesteret stadfæster landsrettens dom.
                                          thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
tiltalte skal betale sagens omkostninger for højesteret.


text:
 -
                                  udskrift
                                      af
                    sø- og handelsrettens dombog
                                  ──────────
den 17. december 2002 blev af skifteretten i sagen
p-0010-02
cia mediacentralen a/s
(advokat poul meldgaard)
   mod
scoop records aps under konkurs
(advokat niels e. valdal)
afsagt sålydende
                                    d o m:
sagen drejer sig om, hvorvidt en meddelelse af en transport til sagsøgeren, cia mediacentralen
a/s, af et tilgodehavende, scoop records aps havde hos edel records denmark a/s, opfylder
betingelserne i gældsbrevslovens § 31, og dermed hvem af parterne, der er berettiget til at få det
omtvistede og deponerede beløb udbetalt.
påstande:
                                               - 2 -
sagsøgeren har nedlagt påstand om, at scoop records aps under konkurs tilpligtes at
anerkende, at sagsøgtes krav mod edel records kr. 206.592,00 i henhold til transporterklæring
af 29. maj 2001 afgivet af scoop records aps overfor cia mediacentralen a/s om kravet på et
fast kronebeløb pr. solgt enhed af albummet "hang on" med kunstneren "freedom", katalognum-
mer scoop 48128-2, er transporteret til sagsøger og tilhører denne.
boet har nedlagt påstand om frifindelse.
sagsfremstilling:
sagsøgeren, et internationalt reklamebureau, indgik i foråret 2001 en aftale med pladeselskabet
scoop records aps (herefter scoop) om markedsføring af albummet "hang on" med kunstneren
"freedom".
sagsøgeren tog som led i aftalen kontakt til tv2 og indgik på vegne af scoop en
markedsføringsaftale. i forbindelse hermed gav scoop sagsøgeren transport i et tilgodehavende
hos et selskab, edel records denmark a/s (herefter edel), med hvilken scoop havde indgået en
aftale om distribution af albummet.
det fremgår af transporterklæring af 28. maj 2001, at scoop giver sagsøgeren
"...transport i et fast kronebeløb pr. solgt enhed af albummet hang on med kunstneren
freedom, katalognummer scoop 48128-2 - efter nedennævnte retningslinier:
stykpris for de første 9.000 solgte albums har cia ingen transportrettigheder. for solgte
albums mellem 9.001 stk. og til 52.000 stk. gives transport til cia på kr. 12,- pr. solgt album.
hensættelse cia videresender nærværende transport til scoop records's distributør edel
records, grønnegade 3, 1107 københavn k, att. regnskabschef nils trier. edel records vil
herefter drage omsorg for, at der for hvert solgt album, der overstiger 9.000 enheder, hensættes
kr. 12,- på særskilt konto til senere afregning til cia. denne hensættelse sker, inden edel
records videreafregner det resterende nettobeløb pr. solgt enhed til scoop records.
betaling på foranledning af scoop records og cia udbetaler edel records det på kontoen
hensatte beløb til cia. det er på forhånd aftalt, at cia fremsender faktura den 31. august 2001."
den 29. maj 2001 sendte sagsøgeren transporterklæringen til edel med anmodning om, at edel
                                                  - 3 -
noterede transporten.
den 22. oktober 2001 gik scoop konkurs, og advokat niels e. valdal blev udpeget som kurator.
ved brev af 1. november 2001 anmodede edel sagsøgte om at fremsende "opgørelsen", såfremt
denne var udarbejdet af direktør peter grønbæk. edel oplyste samtidig, at beløbet i henhold til
transporten ville blive tilbageholdt, indtil parterne internt fik afklaret, hvem der er berettiget til at
modtaget beløbet.
den 5. november 2001 fremsendte sagsøgeren faktura af 31. oktober 2001 til edel med
anmodning om betaling i henhold til transport. samme dag blev kopi af fakturaen sendt til scoop.
forklaringer:
preben nielsen har forklaret, at han er kreditchef hos sagsøger. sagsøger skulle markedsføre
"hang on" med "freedom" for scoop.
den sædvanlige procedure ved en sådan markedsføringsaftale er, at der bliver givet tilsagn om
reklame hos tv2. i de fleste tilfælde kræver tv2 en up frontbetaling og betaling af et beløb efter
endt markedsføringsperiode. efter endt markedsføringsperiode fremsender tv2 regning på det
resterende beløb til sagsøger, som herefter opkræver beløbet hos sine kunder. med andre ord
hæfter sagsøger direkte overfor tv2 for betaling af fakturaen og bærer derfor risikoen for sine
kunders eventuelle manglende betalingsevne. sagsøger foretager derfor en kreditvurdering af
sine kunder. normalt søger sagsøger sikkerhed for kundernes betalingsdygtighed ved forsikring
eller bankgaranti.
i nærværende sag har scoop betalt up front-beløbet til sagsøger. da det resterende beløb afhang
af, hvor mange albums, der blev solgt indenfor markedsføringsperioden, kunne sagsøger ikke
følge sin sædvanlige procedure om sikkerhedsstillelse for scoops betalingsdygtighed. parterne
blev derfor enige om, at sagsøger for det resterende beløb fik transport i det beløb, som scoop
havde til gode hos edel, da dette beløb tillige afhang af antallet af solgte albums.
vidnet har ikke haft noget med udformningen af transporten at gøre og har heller ikke erfaring
med at udarbejde transporterklæringer. transporterklæringen blev udarbejdet af scoop. vidnet
fik udkast til transporten fremsendt, inden den blev udfærdiget i endelig form. han havde kort
                                              - 4 -
gennemgået transporten og havde kun den kommentar, at der manglede plads til, at edel kunne
underskrive transporten.
grunden til, at fakturaen først blev sendt i november, var, at den ikke kunne udarbejdes, før
sagsøger havde modtaget faktura fra tv2. tv2 kunne ikke udfærdige fakturaen, da edel ikke
havde sendt den endelige opgørelse over solgte eksemplarer til tv2. fakturaen blev straks lavet,
da faktura fra tv2 var modtaget. vidnet sendte, ifølge fast praksis i branchen, kopi af fakturaen
til sagsøgte til orientering.
vidnet ved ikke, hvorfor formuleringen "på foranledning af" var anvendt i erklæringen. grunden
til, at formuleringen "til senere afregning" var anvendt, er vel, at det endelige transportbeløb
først kunne findes ved periodens udløb.
vidnet ved ikke, om edel oprettede en særskilt konto som foreskrevet i erklæringen. det var
edel, som holdt øje med salget af albummet, og sagsøger blev ikke holdt løbende orienteret
herom og udøvede ikke nogen kontrol hermed.
peter grønbæk har forklaret, at han var direktør hos scoop i maj 2001.
sagsøger havde på vegne af scoop taget kontakt til tv2, som lavede en tv kampagne for scoop.
i forbindelse hermed skulle sagsøger betale et up front-beløb for kampagnen. endvidere skulle
sagsøger betale x antal kroner pr. solgt eksemplar til tv2, et beløb som scoop efterfølgende
skulle betale til sagsøger. up front-beløbet var blevet betalt. transporten af scoops
tilgodehavende hos edel skulle sikre betaling af det resterende beløb.
vidnet havde udfærdiget udkastet til transporterklæringen, som han havde diskuteret med
preben nielsen. han mener, at preben nielsen havde den kommentar, at edel skulle med på
transporten. vidnet har ikke udarbejdet transporterklæring af denne art før.
det er vidnets opfattelse, at meningen med formuleringen "på foranledning af" var, at edel skulle
have hans accept, førend de kunne udbetale det transporterede beløb til sagsøger, idet der
mellem parterne skulle være enighed om antallet af solgte albums. scoop havde dermed en
kontrolfunktion med hensyn til edels opgørelse over antallet af solgte albums. hvis scoop ikke
havde denne kontrolfunktion, ville transporten jo være en blanco check.
                                               - 5 -
med formuleringen "hensættelse til senere afregning" menes der, at der først skulle ske
afregning, når reklameperioden var overstået, idet antallet af solgte enheder ikke endeligt kunne
opgøres før. også her var der en kontrolfunktion hos sagsøger.
han mener ikke, at edel oprettede en særskilt konto, hvortil hensættelse skulle ske. han havde
modtaget løbende opgørelse over salget af de enkelte katalognumre. scoop har ikke fået noget
udbetalt af edel, og han ved ikke, om sagsøger har.
faktura med revisorpåtegning blev aldrig lavet af edel, selvom han havde opfordret edel til at
antage en revi sor.
nils trier har forklaret, at han i foråret 2001 var regnskabs- og økonomichef hos edel. edel
distribuerer albums for pladeselskaber.
distributionen sker gennem et logistik firma, gdc, der registrer salget af de enkelte albums. på
baggrund af lister fra gdc udarbejder edel salgsopgørelser til pladeselskaberne. disse
salgsopgørelser danner grundlag for afregning af omsætningnen over for de enkelte pladesel-
skaber. normalt bliver der i afregningen fratrukket blandt andet copyright og betaling for
distribution. nettoomsætningen bliver udbetalt en gang om måneden til pladeselskaberne.
edel havde også udbetalt nettoomsætningen til scoop en gang om måneden. der var dog i nogle
måneder     sket   tidligere udbetaling  end   sædvanlig,    fordi peter   (grønbæk)    havde   haft
likviditetsproblemer.
sagsøger og edel havde i forbindelse med transporten aftalt, at edel af praktiske årsager skulle
håndtere tilbageholdelsen og afregningen. vidnet regnede med, at der med transporten kom et
nyt beløb ind, der skulle fratages førend edel kunne udbetale nettoomsætningen til scoop, hvilket
- selvfølgelig - bevirkede, at det månedlige beløb, som skulle udbetales til scoop, blev reduceret
tilsvarende.
transportbeløbet var identificeret ved en særskilt konto i bogholderiet og havde som sådant ikke
været adskilt fra edels andre midler. grunden til, at der ikke var oprettet særskilt bankkonto, var,
at edels revisor havde ment, at hensættelse til en bogføringskonto var tilstrækkelig. dette var
deres praksis. betalingen af det deponerede beløb var sket fra edels driftskonto.
                                               - 6 -
vidnet mente, at der med den fremsendte faktura var grundlag for udbetaling af det hensatte
beløb. vidnet mente ikke, at sagsøgtes samtykke var nødvendigt for ud betalingen.
den eneste grund til, at edel ikke har betalt til sagsøger, er, at edels advokat på baggrund af
henvendelser fra sagsøgte havde frarådet det. beløbet blev derfor deponeret. den manglende
betaling skyldes derfor ikke manglende vilje, men at edel i denne sag har gået med livrem og
seler.
procedure:
sagsøgeren har til støtte for den nedlagte påstand gjort gældende, at transporterklæringen
opfylder betingelserne i gældsbrevslovens § 31, idet den er klar og tydelig.
erklæringen bærer overskriften "transport", og det fremgår ordret af erklæringens ordlyd, at
scoop har givet sagsøgeren transport i et fast kronebeløb pr. solgt enhed af albummet "hang
on". dette er nærmere defineret under afsnittet "stykpris", hvor det fremgår, at der for solgte al-
bums mellem 9001 stk. og til 52.000 stk. gives en transport til sagsøgeren med kr. 12,- pr.
solgte album.
det fremgår endvidere af erklæringen, at edel skulle hensætte det transporterede beløb på en
særskilt konto til senere afregning til sagsøgeren. da det således var edel, som skulle drage
omsorg for administrationen af transportaftalen, har det ingen betydning, at hensættelse af det
transporterede beløb skete til en konto i edels bogholderi og ikke til en særskilt bankkonto. idet
afregningen skulle ske ved sagsøgerens fremsendelse af faktura var scoop under alle
omstændigheder ikke i stand til at råde over beløbet.
det bestrides, at scoop skulle godkende udbetalingen. det fremgår klart og tydeligt af
transporterklæringen, at betaling skulle ske til sagsøgeren, idet det under afsnittet "betaling" er
anført, at det hensatte beløb skal udbetales til sagsøgeren, og at det er sagsøgeren som den 31.
august 2001 skal fremsende faktura. den manglende betaling har ikke været udtryk for, at edel
har været i tvivl om, hvem der skulle betales til.
sagsøgte har til støtte for den nedlagte påstand gjort gældende, at transporterklæringen ikke er
klar og tydelig, idet transporterklæringen skal læses som en helhed.
formuleringen "til senere afregning" indicerer, at sagsøgeren ikke har et ubetinget krav på
                                                 - 7 -
betaling, idet scoop skulle godkende størrelsen af det hensatte beløb forud for udbetaling til
sagsøgeren. scoop har således kunnet råde over fordringen efter overdragelsen. afsnittet om
"hensættelse" kan i det hele forstås som beskrivelse af administrationen af fordringen.
sådan som afsnittet om "betaling" er formuleret, kræver udbetaling af det hensatte beløb såvel
scoops som sagsøgerens godkendelse, hvilket igen indicerer, at scoop har kunnet råde over
fordringen. af afsnittet fremgår alene, at der skal hensættes et beløb, men ikke at der kan af-
regnes direkte over for sagsøgeren. det fremgår således ikke klart, hvem der efter overdragelsen
er den rette kreditor at foretage betaling til.
der er ikke sket individualisering af beløbet, hvilket betyder, at der ikke har været et klart
grundlag for hvilket beløb, der reelt skyldtes.
da erklæringen ud over oplysningen om transport indeholder oplysninger om forretningsgange og
vilkår, har erklæringen ikke været så klar og tydelig, således at skyldneren nødvendigvis har
forstået, at fordringen er endeligt overdraget til sagsøgeren, og at scoop derfor ikke længere
kunne råde over beløbet, hvorfor der ikke er sket en denunciation i overensstemmelse med
gældsbrevslovens § 31.
rettens bemærkninger:
det fremgår af transporterklæringen, at en fordring, hvis størrelse var afhængig af hvor mange
albums, der blev solgt inden for en nærmere defineret periode, er blevet transporteret. på trods
af, at der er tale om overdragelse af en variabel fordring, kan der ikke ved periodens ophør
herske tvivl om hvilken fordring, der er overdraget og størrelsen af denne.
på baggrund af de afgivne forklaringer lægger retten til grund, at det var edel, der skulle foretage
hensættelsen i henhold til transporten, og at edel i den forbindelse registrerede de transporterede
beløb på en bogføringskonto. retten lægger endvidere til grund, at edel på baggrund af den
fremsendte faktura ville udbetale det hensatte beløb til sagsøgeren, og at udbetalingen således
hverken krævede scoops godkendelse eller accept.
når henses til transporterklæringens udformning, fremstilling og formulering samt til skyldners
forståelse af erklæringen, finder retten, at scoop med transporterklæringen blev frataget
                                               - 8 -
rådigheden over fordringen. retten bemærker i den sammenhæng, at hverken fordringens iden-
tifikation eller scoops rådighed over beløbet er afhængig af, om det hensatte beløb var
individualiseret på særskilt bankkonto.
retten finder således, at transporterklæringen opfylder betingelserne efter gældsbrevslovens §
31, hvorfor sagsøgerens påstand tages til følge.
                                thi kendes for ret:
scoop records aps under konkurs skal anerkende, at scoop record aps' krav mod edel records
denmark a/s kr. 206.592,00 i henhold til transporterklæring af 29. maj 2001 afgivet af scoop
records aps overfor cia mediacentalen a/s om kravet på et fast kronebeløb pr. solgt enhed af
albummet "hang on" med kunstneren "freedom", katalognummer scoop 48128-2, er
transporteret til cia mediacentralen a/s og tilhører denne.
scoop records aps under konkurs skal inden 14 dage betale 24.000 kr. i sagsomkostninger til
cia mediacentralen a/s.
                                  lise bundgaard
                                      (sign.)
                         udskriftens rigtighed bekræftes
                        p. j. v. sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark