text:
                                            udskrift
                                                af
                           sø- & handelsrettens dombog
                                          ____________
                                     afsagt den 3. oktober 2006
p-25-05                               ccs aut. security/vagtselskab v/
                                      gitte thorius
                                      (advokat claus hooge)
                                      mod
                                      rock on aps under konkurs
                                      (advokat jørgen e. frandsen)
indledning
denne sag, som er anlagt den 4. juli 2005 ved københavns byret, og ved samme rets kendelse
af 24. august 2005 i medfør af retsplejelovens § 232, stk. 2, jf. § 9, stk. 3, nr. 5, og konkurslo-
vens § 242, stk. 1, henvist til sø- og handelsretten, angår spørgsmålet, om sagsøger, ccs aut.
security/vagtselskab v/gitte thorius, har en simpel fordring i sagsøgte, rock on aps under
konkurs, hidrørende fra aflyste koncerter i århus og københavn.
påstande
sagsøger har nedlagt endelig påstand om, at sagsøgte tilpligtes at anerkende, at sagsøger har
et krav i medfør af konkurslovens § 97 i det sagsøgte konkursbo på 111.000 kr. eksklusive
moms ud over det af sagsøgte anerkendte beløb på 106.196 kr.
                                            - 2 -
sagsøgte har påstået frifindelse.
sagsøgers krav opgøres således:
mistet indtjening vedrørende aflyst
koncert i århus, eksklusive moms,                                        61.000 kr.
plus
mistet indtjening vedrørende aflyst
koncert i københavn, eksklusive moms,                                    61.000 kr.
i alt, eksklusive moms,                                                 122.000 kr.
med fradrag af
indtjening ved erstatningskoncert
i københavn, eksklusive moms,                                            11.000 kr.
                                                                       111.000 kr.
sagsfremstilling
koncertbureauet rock on aps planlagde at afholde en række koncerter under en tourné,
wig wam tour, i danmark i 2002. koncerterne skulle finde sted den 9. og 10. august i oden-
se, den 16. og 17. august i aalborg, den 23. og 24. august i århus og den 30. og 31. august i
københavn. sagsøger, som er et vagtselskab, skulle i et vist omfang stå for security under
tournéen. sagsøger stod for security under koncerterne i odense. den 15. august 2002 an-
meldte rock on aps betalingsstandsning til sø- og handelsrettens skifteafdeling. koncer-
terne i aalborg, århus og københavn blev aflyst. der blev dog afholdt en erstatningskoncert
i københavn, hvor sagsøger stod for security. rock on aps blev ved dekret af 8. oktober
2002 erklæret konkurs med advokat john jakobsen og advokat jørgen e. frandsen som kura-
tel. sagsøger anmeldte en fordring stor 255.596 kr. i konkursboet. under en fordringsprøvel-
se den 5. april 2005 har kuratellet anerkendt fordringen med 106.196 kr. vedrørende sagsø-
                                              - 3 -
gers tilgodehavende for security under koncerterne i odense, medens det resterende beløb
blev afvist.
sagsøger kunne ikke anerkende kuratellets indstilling og har derfor anlagt nærværende sag.
kuratellet har under domsforhandlingen oplyst, at konkursboet forventes sluttet med ud-
lodning af dividende på anslået mellem 14,9 % og 46,9 % til simple fordringer efter konkurs-
lovens § 97.
forklaringer
jan iversen har forklaret blandt andet, at han er gift med gitte thorius og ansat som chef i
ccs aut. security/vagtselskab. sagsøger udfører primært vagttjenester under koncerter og
sportsarrangementer. til kunder, som sagsøger kender godt, udfærdiges ikke skriftlige til-
bud. ved store koncerter udfærdiges dog normalt skriftlige tilbud, som imidlertid ikke ac-
cepteres skriftligt. ayo lindgreen fra rock on aps ringede til vidnet i juni 2002 vedrørende
wig wam touren. hun tilkendegav, at rock on aps gerne ville have, at vidnet var security-
chef for hele touren. det ønskede han ikke, men indvilligede i at skaffe mandskab. vidnet
deltog i juni og ultimo juli/primo august 2002 i 2 møder hos rock on aps. i møderne deltog
tillige jesper bo rasmussen, som gennem sit firma product company var sikkerhedschef
under touren, finn hansen, som var projektleder for touren, og ayo lindgreen. under mø-
derne talte man om de enkelte koncerter, herunder i hvilket omfang sagsøger skulle bruges
under koncerterne. til koncerten i odense skulle sagsøger stille med 25 mand. sagsøger
skulle ikke bruges under koncerterne i aalborg. under koncerterne i århus skulle sagsøger
stille med et vist mandskab, da der også var nogle frivillige. for så vidt angår koncerterne i
københavn skulle sagsøger stille med fuldt mandskab. efter aftale sendte vidnet et skriftligt
tilbud til rock on aps den 9. juli 2002 vedrørende koncerterne i københavn og den 6. au-
gust 2002 en skriftlig bekræftelse på koncerterne i odense. sagsøger har ikke afgivet skriftligt
tilbud vedrørende koncerterne i århus. sagsøger skulle alene have betaling for fortjeneste,
idet alle positive udgifter til mandskabet, for eksempel løn, transport og hotelophold, skulle
afholdes af rock on aps. grundet tourens omfang var det ikke muligt for sagsøger at tage
                                             - 4 -
andre jobs i august 2002. vidnet ankom til odense den 9. august 2002 med 25 mand. vidnet
tog straks kontakt til jesper bo rasmussen og bad om at få besked på, hvor meget mandskab
sagsøger skulle stille med i århus og københavn. jesper bo rasmussen oplyste hertil, at sag-
søger havde fået alle 4 koncerter i århus og københavn med fuld bemanding, det vil sige
106 mand pr. koncertdag ifølge den sikkerhedsmanual for touren, som jesper bo rasmussen
havde udarbejdet. de stod på en pløjemark, da aftalen blev indgået. der blev ikke indgået
nogen skriftlig aftale herom. vidnet gik straks i gang med at hyre folk til koncerterne i århus
og københavn. det var folk, som ellers arbejder fast andre steder, og som derfor måtte tage
fri fra dette arbejde. den 15. august 2002 ringede jesper bo rasmussen fra festpladsen i aal-
borg til vidnet og sagde, at der var et eller andet galt. der var ingen kontaktpersoner på
pladsen, og man var ved at fjerne scenen. vidnet forsøgte forgæves at komme i kontakt med
rock on aps. vidnet fik senere samme dag gennem pressen at vide, at rock on aps havde
anmeldt betalingsstandsning. næste dag deltog vidnet og jesper bo rasmussen i et møde
med direktør i rock on aps, niels lindgreen, ayo lindgreen og en række advokater hos
rock on aps. niels lindgreen oplyste, at rock on aps ville forsøge at få styr på økonomi-
en, og at vidnet skulle aflyse koncerterne i århus og københavn, da ”der bliver ikke mere”.
herefter blev det vagtmandskab, som skulle have været brugt i århus og københavn afbe-
stilt. der blev dog holdt en erstatningskoncert den 31. august 2002 på femøren i københavn.
sagsøger stod for security under denne koncert.
finn hansen har forklaret blandt andet, at han var involveret i wig wam touren som pro-
jektleder. han refererede til niels lindgreen. vidnet var dog ikke ansat i rock on aps, men
har arbejdet sammen med dette selskab i 15 år. vidnet har kendt jan iversen gennem mange
år. vidnet deltog i 2002 i 2 møder med jan iversen, jesper bo rasmussen og ayo lindgreen
om wig wam touren. det første møde blev holdt i juni 2002, det andet efter at beredskabs-
planen var udarbejdet. under mødet i juni talte man om, at det ville være praktisk, at det var
de samme folk, som stod for det hele. det var vidnets indtryk, at ayo lindgreen var af sam-
me opfattelse, men hun kunne ikke indgå nogen aftaler på vegne rock on aps. det kunne
alene niels lindgreen. rock on aps havde for så vidt angår koncerterne i århus været i
kontakt med blandt andet et jysk vagtværn. vidnet meddelte niels lindgreen, at han ikke
ønskede at bruge dette firma. niels lindgreen meddelte, at århus politi gerne ville have, at
                                             - 5 -
der blev brugt folk med lokalkendskab, og at en sådan løsning var billigere. vidnet pressede
under opholdet i odense på for at få en aftale i stand for så vidt angår århus. det var oplagt,
at sagsøger skulle stå for koncerterne i københavn. det var sædvanligt at bruge sagsøger i
københavn. vidnet var i odense i dagene op til koncerterne dér og havde løbende kontakt
med jan iversen. han har muligvis i forbindelse hermed overfor jan iversen givet udtryk for,
at sagsøger skulle stå for koncerterne i århus, hvis det var op til vidnet, men at han ikke
havde niels lindgreens accept hertil. det har han i hvert tilfælde sagt til jesper bo rasmus-
sen. niels lindgreen har vidnet bekendt ikke accepteret sagsøgers tilbud. vidnet havde ikke
fuldmagt til at indgå en sådan aftale, og havde vidnet gjort det, ville niels lindgreen have
krævet, at aftalen blev lavet om.
jesper bo rasmussen har forklaret blandt andet, at han som sikkerhedschef gennem sit fir-
ma product company har udarbejdet den beredskabsplan og sikkerhedsmanual, som blev
brugt under touren. det var planen, at sagsøger skulle stå for security i odense, århus og
københavn. vidnet har længe arbejdet sammen med rock on aps via sagsøger. under op-
holdet i odense kontaktede jan iversen vidnet for at høre, hvor meget mandskab sagsøger
skulle stille med i århus. da niels lindgreen kom til odense, kontaktede vidnet derfor niels
lindgreen for at høre, hvor meget mandskab, der skulle stilles. vidnet ville have bered-
skabsplanen fulgt. niels lindgreen sagde, at ”så må det være sådan”. finn hansen var også
til stede ved den lejlighed. vidnet bestilte herefter busser og hotelophold for sagsøgers
mandskab til koncerterne i århus. under et af møderne før koncerterne i odense blev det
aftalt med finn hansen og ayo lindgreen, at sagsøger også skulle stå for security under
koncerterne i københavn.
niels lindgreen har forklaret blandt andet, at han var direktør i det nu konkursramte sel-
skab. alle vigtige beslutninger blev definitivt taget af vidnet. ayo lindgreen og finn hansen
stod for produktionen og arbejdede sammen med jesper bo rasmussen om security. det var
vidnet, som traf afgørelse om, hvem der skulle stå for security. afgørelserne blev truffet på
grundlag af foreliggende ressourcer og andres anbefalinger. jesper bo rasmussen var binde-
led mellem rock on aps og sagsøger. for så vidt angår security under koncerterne i odense
indgik det nu konkursramte selskab aftale med lokale folk og jesper bo rasmussen, som
                                             - 6 -
hyrede folk fra sagsøger. i aalborg skulle alene bruges lokale folk til varetagelse af security.
for så vidt angår århus og københavn var der ikke truffet nogen endelig afgørelse om secu-
rity, før touren blev stoppet. det var meningen, at erfaringen fra koncerterne i odense skulle
bruges som rettesnor for de senere koncerter. i det nu konkursramte selskab var proceduren,
at såfremt vidnet ikke havde konfirmeret en aftale, var der ikke indgået nogen aftale. ayo
lindgreen var ikke bemyndiget til selv at indgå forpligtende aftaler på vegne det nu kon-
kursramte selskab. det var samme sikkerhedsmanual, som skulle benyttes i alle 4 byer, og
jesper bo rasmussen skulle være med på hele touren. vidnet erindrer ikke, om han tidligere
har set sagsøgers tilbud for så vidt angår koncerterne i københavn, men han har helt sikkert
ikke accepteret tilbudet.
ayo lindgreen har forklaret blandt andet, at hun var ansat som produktionsassistent i det
nu konkursramte selskab, hvor hun havde en koordinerende funktion. niels lindgreen var
direktør i selskabet og var den, der stod for økonomien. vidnet havde ikke beføjelser til at
indgå aftaler. finn hansen var produktionsleder. vidnet var hans assistent. jesper bo ras-
mussen skulle tage sig af security. jesper bo rasmussen var ansat som sikkerhedschef for
alle 4 koncertsteder. det nu konkursramte selskab havde også inden wig wam touren ar-
rangeret store koncerter. det var meningen, at erfaringen fra koncerterne i odense skulle
bruges under de næste koncerter under touren. hun erindrer ikke nærmere, hvad der blev
aftalt under møderne med jan iversen, finn hansen og jesper bo rsmussen inden tourens
start. det lå i luften, at rock on aps også ville bruge sagsøger i århus og københavn, men
der blev ikke indgået nogen aftale herom, og der var også andre vagtselskaber i spil.
registreret revisor arne peter møller har forklaret om opgørelsen af sagsøgers krav.
parternes synspunkter
sagsøger har navnlig gjort gældende, at der mellem parterne er indgået en bindende aftale
vedrørende sagsøgers vagttjeneste ved de planlagte koncerter også i århus og københavn.
det erkendes, at sagsøger har bevisbyrden herfor. sagsøgte har misligholdt aftalerne ved at
aflyse koncerterne. sagsøgte er derfor erstatningsansvarlig over for sagsøger. sagsøgers tab
                                             - 7 -
kan opgøres som påstandsbeløbet. sagsøgte skal erstatte sagsøger dette tab. sagsøger har
derfor krav på, at sagsøgte godkender kravet som simpelt krav. sagsøger har uden held for-
søgt at begrænse sit tab og har således overholdt sin tabsbegrænsningspligt.
sagsøgte har navnlig anført, at sagsøger ikke har løftet bevisbyrden for, at der mellem sag-
søger og sagsøgte var indgået aftale om sagsøgers levering af sikkerhedsydelser til koncer-
terne i århus og københavn. måtte skifteretten nå til det resultat, at det er bevist, at der er
indgået en sådan aftale mellem parterne, er sagsøger pligtig at søge sit tab begrænset i videst
mulige omfang. det bestrides, at sagsøger har iagttaget sin tabsbegrænsningspligt. sagsøger
har ved den manglende levering af sikkerhedsydelser til de påståede aftalte arrangementer
haft en besparelse, der under alle omstændigheder skal fradrages det anmeldte krav.
skifterettens afgørelse
der er mellem parterne enighed om, at der ikke er indgået skriftlige aftaler vedrørende kon-
certerne i århus og københavn, og sagsøger har bevisbyrden for, at der er indgået mundtli-
ge aftaler om disse arrangementer. efter de afgivne forklaringer sammenholdt med bevisfø-
relsen i øvrigt findes sagsøger ikke at have løftet sin bevisbyrde herfor. allerede herefter
tages sagsøgtes påstand til følge.
henset til sagens udfald betaler sagsøger 8.500 kr. i sagsomkostninger til sagsøgte, idet be-
mærkes, at konkursboet ikke har haft andre omkostninger end udgift til advokatbistand.
                               t h i k e n d e s f o r r e t:
sagsøgte, rock on aps under konkurs, frifindes.
inden 14 dage betaler ccs aut. security/vagtselskab v/ gitte thorius 8.500 kr. i sagsomkost-
ninger til rock on aps under konkurs.
               - 8 -
           dorrit lilholt
              (sign.)
           ___ ___ ___
udskriftens rigtighed bekræftes
p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                      højesterets kendelse
                           afsagt tirsdag den 23. april 2019
sag 104/2018
christian aggerholm lay,
lillian vestergaard,
thomas lay,
unik afsked ved naja may
og
jonas frederiksen
(advokat søren lindahl for alle)
mod
alpha 1 a/s
(advokat leif djurhuus)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af københavns byret den 27. juni 2017 og af østre
landsrets 6. afdeling den 28. marts 2018.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: vibeke rønne, jens peter christensen og jens kruse
mikkelsen.
påstande
christian aggerholm lay, lillian vestergaard, thomas lay, unik afsked ved naja may og
jonas frederiksen har nedlagt påstand om, at alpha 1 a/s’ anmodning om fornyet syn og
skøn ved en anden skønsmand ikke tages til følge.
alpha 1 a/s har nedlagt påstand om afvisning, subsidiært stadfæstelse.
                                                 - 2 -
over for påstanden om afvisning har christian aggerholm lay, lillian vestergaard, thomas
lay, unik afsked ved naja may og jonas frederiksen påstået sagen fremmet til realitetsbe-
handling.
anbringender
christian aggerholm lay, lillian vestergaard, thomas lay, unik afsked ved naja may og
jonas frederiksen har til støtte for påstanden om, at sagen fremmes, anført navnlig, at de er
individuelle parter i en sag om isoleret bevisoptagelse og derfor kan udøve deres procesbefø-
jelser enkeltvis, sådan som procesbevillingsnævnet også har tilladt. dertil kommer, at de kæ-
rende under alle omstændigheder har en individuel retlig interesse i kæremålet, da det kan
have betydning for et eventuelt efterfølgende erstatningskrav.
christian aggerholm lay, lillian vestergaard, thomas lay, unik afsked ved naja may og
jonas frederiksen har til støtte for påstanden om, at alpha 1’s anmodning om fornyet syn og
skøn ved en anden skønsmand ikke tages til følge, anført navnlig, at tilbudspligten efter leje-
lovens kapitel 16 er et særligt institut, og at bestemmelsen om syn og skøn i lejelovens § 103,
stk. 2, 2. pkt., netop skal sikre, at der ved handel med ejendomsselskaber, som ejer ejendom-
me omfattet af tilbudspligt, fremkommer en entydig pris. to skønserklæringer med blot nogen
afvigelse i resultatet vil gøre det umuligt entydigt at fastsætte prisen på ejendommen. hvis der
tillades fornyet syn og skøn, foreligger der derfor med al sandsynlighed ikke en entydig pris.
det er ikke foreneligt med tilbudspligtinstituttet, at en sælger i givet fald kan gennemtvinge
en proces, hvor der skal gennemføres to syn og skøn og dernæst en retlig behandling til afkla-
ring af, hvad der så skal lægges til grund i forhold til lejerne. lejernes mulighed for at udnytte
den lovfæstede ret til at erhverve ejendommen på andelsbasis udhules, hvis processen på
grund af manglende fornøden klarhed om prisen kan trækkes ud gennem flere år. der er ved
reglerne om tilbudspligt ikke forudsat en efterfølgende retlig prøvelse af ejendommens værdi.
sælger af ejendommen kan ved at forlænge processen udhule det grundlag, der var for lejerne
til at overtage ejendommen, herunder ved at sikre sig kontrol over de lejemål, der i den mel-
lemliggende tid bliver ledige. i nærværende sag har sælger f.eks. etableret konstruktioner med
fremlejemålkontrakter og indskudte mellemled, der reelt gør, at lejligheder, der oprindeligt
var en del af ”fællesmængden”, tages ud af denne.
                                                - 3 -
den udvidede adgang til fornyet syn og skøn ved en anden skønsmand, der er forudsat i rets-
plejelovens § 209, 2. pkt., finder derfor ikke anvendelse ved syn og skøn efter lejelovens reg-
ler om tilbudspligt, jf. lejelovens § 103, stk. 3, jf. stk. 2, 2. pkt. subsidiært må der i hvert fald
udvises tilbageholdenhed ved anvendelsen af retsplejelovens § 209, når der er tale om syn og
skøn i medfør af reglerne om tilbudspligt i lejelovens kapitel 16.
i nærværende sag bør der konkret udvises særlig tilbageholdenhed med anvendelse af fornyet
syn og skøn, idet de nye regler i § 209 først trådte i kraft efter byrettens kendelse i sagen.
det må også lægges til grund – som forklaret af skønsmanden – at vurderingen af ejendom-
mens værdi i nærværende sag vil være den samme, uanset hvilken metode, der anvendes. den
forskel, der vil være, er udtryk for det faglige skøn, som udøves af skønsmanden.
alpha 1 har til støtte for påstanden om afvisning anført navnlig, at spørgsmålet om fornyet
syn og skøn alene er kæret af 5 ud af de i alt 30 lejere, over for hvem landsretten har truffet
afgørelse. da landsrettens kendelse ikke er kæret af et forpligtende fællesskab, jf. andelsbolig-
foreningslovens § 2, stk. 1, må kæremålet afvises, jf. også tbb 2011.35.
til støtte for påstanden om stadfæstelse har alpha 1 anført navnlig, at der er grundlag for for-
nyet syn og skøn ved en anden skønsmand, jf. retsplejelovens § 209, 2. pkt. skønsmandens
erklæring indeholder dokumenterbare fejl, som skønsmanden ikke har erkendt, og som gør, at
der foreligger konkrete og rimeligt bestyrkede oplysninger, som skaber tvivl om skønsman-
dens kvalifikationer i den konkrete sag, og som har skabt begrundet og væsentlig tvivl og
usikkerhed om skønserklæringens rigtighed.
de øvrige erklæringer, som indkærede har indhentet, har desuden uafhængigt af hinanden
konkluderet, at ejendommens handelsværdi ligger i intervallet 76-84,5 mio. kr.
det er med bekendtgørelse nr. 978 af 28. juni 2018 om vurdering af ejendomme tilhørende
private andelsboligforeninger ved valuar bestemt, at vurderingerne skal udarbejdes efter
dansk ejendomsmæglerforenings branchenorm, der er optaget som bilag til bekendtgørelsen,
og hvoraf fremgår, at værdiansættelsen skal baseres på en beregning efter dcf-modellen
                                                - 4 -
(”discounted cash flow”) og underbygges af referencer. det er ikke sket i nærværende sag,
hvorfor det også må lægges til grund, at skønserklæringen ikke er udarbejdet i overensstem-
melse med de almindeligt gældende branchenormer. værdiansættelsen er primært baseret på
skønsmandens eget kendskab til og forståelse af markedet og kun i begrænset omfang støttet
på verificerbare, relevante oplysninger om værdiansættelse af andre ejendomme.
adgangen til fornyet syn og skøn må desuden være videre i en situation som den foreliggen-
de, hvor sælger af ejendommen uden yderligere retlig efterprøvelse vil være forpligtet til at
sælge ejendommen til den af skønsmanden fastsatte pris, hvorfor skønserklæringen må skulle
leve op til den højeste faglige standard. i et tilfælde som denne sag, hvor der foreligger flere
metoder eller ”skoler”, må disse også i nødvendigt omfang afdækkes for at undgå urimelige,
utilsigtede og fatale konsekvenser, der vil kunne være for en sælger ved at være tvunget til at
videresælge en ejendom med et tab til følge.
formålet med lejelovens § 103, stk. 2, 2. pkt., er at få verificeret, at købesummen og de øvrige
vilkår, som sælger tilbyder, svarer til ejendommens værdi i handel og vandel. det er ikke et
beskyttelsesværdigt formål efter bestemmelsen at sikre lejerne en eksorbitant værdigevinst på
bekostning af sælger. reglerne om tilbudspligt er i forvejen en særlig byrdefuld indskrænk-
ning af en ejendomsejers ret til frit at råde over sin egen ejendom. der er derfor også i littera-
tur og praksis enighed om, at reglerne om tilbudspligt skal fortolkes indskrænkende, hvorfor
der også i forbindelse med syn og skøn bør være sikkerhed for, at skønserklæringen ikke er
behæftet med fejl, og at skønserklæringen i øvrigt er udtryk for et retvisende skøn. at gen-
nemførelsen af syn og skøn herved tager ekstra tid, bør derfor generelt tillægges begrænset
vægt i en sag om tilbudspligt efter lejelovens § 103, stk. 2, men også navnlig i denne sag, hvor
parterne af hensyn til sagens fremdrift er blevet enige om at igangsætte det fornyede syn og
skøn under højesterets behandling af kæresagen for det tilfælde, at landsrettens kendelse stad-
fæstes.
supplerende retsgrundlag
lejelovens § 103 bestemmer:
       ”§ 103. tilbudspligten opfyldes ved, at ejeren over for samtlige lejere af beboelses-
       lejligheder fremsætter tilbud om, at en af beboerne dannet andelsboligforening kan er-
                                                 - 5 -
       hverve ejendommen til samme købesum, kontante udbetaling og øvrige vilkår, som eje-
       ren kan opnå ved salg til anden side. vilkårene skal være af et sådant indhold, at de kan
       opfyldes af en andelsboligforening. acceptfristen skal være mindst 10 uger, dog således
       at der ved beregning af fristen ses bort fra juli måned.
       stk. 2. i tilfælde af påtænkt salg skal tilbuddet ledsages af dokumentation for, at ejeren
       ved salget kan opnå de tilbudte vilkår. i tilfælde af påtænkt overdragelse ved gave, fusi-
       on eller mageskifte eller af påtænkt arveudlæg skal der til afgørelse af, om købesummen
       og de øvrige tilbudte vilkår svarer til ejendommens værdi i handel og vandel som udlej-
       ningsejendom, optages syn og skøn efter reglerne herom i retsplejelovens § 343.
       stk. 3. ved overdragelse af aktier og anparter, hvor tilbudspligten efter § 102, stk. 1, 2.
       pkt., gælder, skal der ligeledes optages syn og skøn, jf. stk. 2.
       stk. 4. senest samtidig med tilbuddet skal ejeren give sædvanlige oplysninger om ejen-
       dommen, herunder ejendommens driftsudgifter, lejeforhold og saldi på de forskellige
       konti, som ejeren skal føre i henhold til denne lov og lov om midlertidig regulering af
       boligforholdene. den i stk. 1 nævnte acceptfrist løber fra det tidspunkt, hvor lejerne har
       modtaget oplysningerne.
       stk. 5. ejeren kan afvise andelsboligforeningens accept, hvis foreningen ikke på anfor-
       dring dokumenterer, at den kan betale den krævede kontante udbetaling.
       stk. 6. bliver ejerens tilbud ikke accepteret, kan ejendommen overgå til andre ved salg
       på de tilbudte vilkår eller ved gave, mageskifte eller arveudlæg, hvis skøde anmeldes til
       tinglysning senest 1 år efter tilbuddet til lejerne.”
lejelovens § 103, stk. 2 og 3, fik sin nuværende ordlyd ved lov nr. 378 af 6. juni 1991. af
bemærkningerne til lovforslagets enkelte bestemmelser (folketingstidende 1990-91, 2. sam-
ling, tillæg a, lovforslag nr. l 205, sp. 6422-6423) fremgår bl.a.:
       ”til § 1
       …
       til nr. 5 [lejelovens § 103, stk. 2, 2. pkt.]
       efter den gældende bestemmelse skal boligretten udmelde en sagkyndig, der skal fore-
       tage en vurdering af ejendommen. i praksis har boligretten i disse sager ofte fulgt den
       fremgangsmåde, at man har udmeldt f.eks. en ejendomsmægler, som retten havde kend-
       skab til fra andre sager.
       den foreslåede ændring indebærer, at det af bestemmelsen fremgår, at udlejeren skal
       anmode boligretten om at udmelde syn og skøn efter retsplejelovens regler om optagel-
       se af bevis uden retssag.
       efter retsplejelovens regler om syn og skøn udpeger retten i forbindelse med udmeldel-
       sesbeslutningen en eller flere skønsmænd.
       parterne har imidlertid efter retsplejelovens § 200, stk. 1, adgang til over for retten at
       fremkomme med forslag til valget af syns- eller skønsmænd, og retten skal give parter-
       ne lejlighed til at udtale sig om de personer, der agtes udmeldt.
                                                  - 6 -
       i praksis er det den altovervejende regel, at udmeldelse sker på grundlag af parternes
       indstilling. er parterne enige om et forslag, vil denne indstilling normalt blive fulgt.
       hvis parterne ikke er enige, eller er parterne ikke selv bekendt med egnede emner, vil
       parterne sædvanligvis med rettens godkendelse indhente forslag fra f.eks. en brancheor-
       ganisation. retten vil herefter normalt følge dette forslag.
       inden retten foretager udmeldelsen, får parterne meddelelse om, hvilke personer retten
       agter at udmelde. parterne har herefter mulighed for at fremsætte indsigelser mod ret-
       tens afgørelse efter reglerne i retsplejelovens § 200, stk. 2.
       syns- og skønsmændene vil i disse sager skulle afgive en skriftlig erklæring om vurde-
       ringen af ejendommen til retten. der vil endvidere være mulighed for i et retsmøde at få
       uddybet erklæringen. findes erklæringen mangelfuld, kan retten endvidere pålægge
       syns- og skønsmændene at omgøre eller fuldstændiggøre erklæringen i en yderligere
       skriftlig erklæring.
       udlejeren vil normalt skulle afholde de omkostninger, der er forbundet med indhentelse
       af en sådan vurdering, herunder retsafgift og vederlag m.v. til syns- og skønsmændene,
       som fastsættes af retten, og som vil være afhængig af omfanget af syns- og skønsforret-
       ningen.
       til nr. 6 [lejelovens § 103, stk. 3]
       det foreslås præciseret, at der ved overdragelse af aktier og anparter, der udløser til-
       budspligt efter § 102, stk. 1, 2. pkt., ligeledes skal gælde samme regler for så vidt angår
       de i tilbudet fastlagte vilkår, som gælder, når overdragelsen sker ved gave, fusion eller
       mageskifte eller påtænkt arveudlæg, hvor der typisk ikke indgår en egentlig købesum.”
højesterets begrundelse og resultat
sagens problemstillinger
sagen angår i første række, om christian aggerholm lay, lillian vestergaard, thomas lay,
unik afsked ved naja may og jonas frederiksen kan kære landsrettens kendelse til højeste-
ret.
hvis der er kæreadgang, angår sagen, om der er grundlag for fornyet syn og skøn efter rets-
plejelovens § 209, 2. pkt., i en sag, hvor syn og skøn er blevet iværksat efter reglerne om iso-
leret bevisoptagelse, jf. retsplejelovens § 343, til afgørelse af, om købesummen og de øvrige
tilbudte vilkår svarer til ejendommens værdi i handel og vandel som udlejningsejendom, jf.
lejelovens § 103, stk. 3, jf. stk. 2, 2. pkt.
afvisning
                                                 - 7 -
efter retsplejelovens § 393, stk. 1, kan kære iværksættes af enhver, over for hvem kendelsen
eller beslutningen indeholder en afgørelse. det forhold, at en andelsboligforenings erhvervel-
se af en udlejningsejendom efter andelsboligforeningslovens § 2, stk. 1, kun gyldigt kan ske,
når en bestemt andel af ejendommens lejere af beboelseslejligheder er medlemmer af forenin-
gen ved erhvervelsen, har hverken efter lovens ordlyd eller forarbejder betydning for de en-
kelte lejeres ret til at kære en afgørelse i en sag om syn og skøn efter reglerne om isoleret be-
visoptagelse i retsplejelovens § 343. dette gælder også i en situation, hvor den isolerede be-
visoptagelse er iværksat efter reglerne om tilbudspligt, jf. lejelovens § 103, stk. 2 og 3.
højesteret finder herefter, at christian aggerholm lay, lillian vestergaard, thomas lay,
unik afsked ved naja may og jonas frederiksen kan kære landsrettens kendelse.
højesteret tager derfor ikke alpha 1’s påstand om afvisning til følge.
fornyet syn og skøn
højesteret tiltræder, at der ikke er rejst en sådan tvivl om skønsmandens kvalifikationer og
egnethed, påvist sådanne grundlæggende fejl eller misforståelser ved skønsmandens vurdering
eller rejst en sådan tvivl om erklæringens rigtighed i øvrigt, at der på den baggrund er grund-
lag for at tillade nyt syn og skøn.
efter retsplejelovens § 209, 2. pkt., kan der også tillades fornyet syn og skøn ved andre
skønsmænd, når retten finder det hensigtsmæssigt under hensyn til sagens og skønstemaets
karakter. efter lovens forarbejder er det f.eks. tilfældet, hvis det kan sandsynliggøres over for
retten, at den første skønsmands konklusioner kan være udslag af en faglig tilgang til spørgs-
målene, som ikke er enerådende inden for det pågældende fag.
bestemmelsen finder også anvendelse, når isoleret bevisoptagelse er iværksat af en udlejer
efter reglerne i lejelovens § 103, stk. 2 og 3, og der er hverken i lovens ordlyd eller i forarbej-
derne hertil grundlag for at indskrænke bestemmelsens anvendelsesområde som følge af, at
der er tale om et syn og skøn til brug for en sag om tilbudspligt efter lejeloven.
med disse bemærkninger og af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder højesteret, at
alpha 1’s anmodning om fornyet syn og skøn ved en anden skønsmand tages til følge.
                                            - 8 -
konklusion
landsrettens kendelse stadfæstes.
                                     thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal christian aggerholm lay, lillian vestergaard, tho-
mas lay, unik afsked ved naja may og jonas frederiksen solidarisk betale i alt 10.000 kr. til
alpha 1 a/s.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
dom
afsagt den 24. september 2014 i sag nr. bs sksæ-2580/2012:
h
v/advokat kirsten reimers-lund
toldbodgade 57, 1.
1253 københavn k
mod
m
v/advokat birt elling
toldbodgade 39
1253 københavn k
sagens baggrund og parternes påstande
sagen vedrører spørgsmålet om nogle ejendomme er sagsøgerens særeje.
sagsøgeren, h, har nedlagt påstand om, at sagsøgte, m, tilpligtes at anerkende, at de h tilhø-
rende ejendomme i italien, beliggende …, matrikel 18, parcel 118 og 835 og …, [italiensk
bynavn], er hendes særeje.
sagsøgte har nedlagt påstand om frifindelse.
oplysningerne i sagen
sagsøgeren h har fri proces.
sagsøgeren er italiensk statsborger og født og opvokset på sicilien.
sagsøgeren og sagsøgte indgik ægteskab i italien den … 1993.
sagsøgte var på tidspunktet for parternes indgåelse af ægteskab domicileret i danmark.
sagsøgerens forældre købte til sagsøgeren ejendommen …, matrikel 18, parcel 118 og 835,
[italiensk bynavn] med overtagelse den 4. august 1977 og ejendommen …, [italiensk bynavn]
med overtagelse den 19. januar 1982. ejendomsretten blev for så vidt angår begge ejen-
domme givet til sagsøgeren, men samtidig blev der givet sagsøgerens forældre en livsvarig
brugsret.
sagsøgerens fader døde i 2007 og hendes moder døde i 2009.
det fremgår af artikel 179 i den italienske code civile i en uautoriseret oversættelse af denne:
”art. personlige ejendele
følgende indgår ikke i fælleseje og er ægtefællens personlige eje:
                                                - 2 -
    a) alle de ejendele som ægtefællen ejede før ægteskabets indtræden eller som ægtefællen
        har en reel brugsret til
    b) alle ejendele erhvervet efter ægteskabets indtræden som følge af donation eller arv, når
        i selve donationen eller testamentet ikke er specificeret at de skal indgår i fælleseje
    c) begge ægtefællernes strengt personlige ejendele og deres tilbehør
    d) ejendele som skal bruges til at udøve et erhverv, undtagen dem brugt til et fælles firma
    e) ejendele fået som skadeerstatning samt pension relateret til delvis eller hel tabte
        arbejdsevner
    f) ejendele købt med penge overført fra det ovennævnte personlige eje eller via udveks-
        ling, hvis dette er erklæret i købsaftale
    g) køb af ejendom, samt løsøre nævnte i art. 2683, erhvervet efter ægteskabets indtræden,
        er udelukket af fælleseje, jf. c), d) og f) af forrige art.”
i forbindelse med parternes indgåelse af ægteskab i italien underskrev parterne en ægteskabs-
protokol. selve vielsesattesten henviser til denne protokol. det fremgår af en sammenfattet
udskrift af vielsesattesten:
” noteringer
der attesteres endvidere at ægtefællerne har, i henhold til par. 162 af loven 19.5.1975 n. 151,
valgt at regulere deres formue forhold ved særeje.”
den sammenfattede udskrift af vielsesattesten blev sendt til bil-og personbogen i århus,
hvoraf fremgår følgende:
”tinglyst.
men det bemærkes at tinglysningen alene er en registrering af at civilstandskontoret – [itali-
ensk navn] kommune – har bekræftet at der i italien er registreret en ægtepagt om særeje.
retsvirkningerne heraf og indholdet af særejet efter italiensk ret kan ikke oplyses.”
der er under sagen afgivet en skønserklæring af 5. maj 2014 om de arveretlige regler og reg-
ler om gaver i italien.
der er under sagen afgivet forklaring af h og m.
h har forklaret, at hun er 55 år, og at hun er italiensk statsborger og født i … på sicilien. hun
er enebarn. hendes forældre var velhavende. hendes far var juveler. hendes forældre sørgede
                                                  - 3 -
for hende. hun gik ud af gymnasiet i 1978, da hun var 19 år. hun læste videre og fik en ud-
dannelse.
den første af lejlighederne blev købt i italien, da hun netop var fyldt 18 år og gik i gymnasiet.
hun havde ikke noget job, mens hun gik i gymnasiet. hun arvede ikke noget og havde ikke
penge selv. i 1982, da hun var færdig med studiet, havde hun stadig ikke noget arbejde. hun
boede hjemme, til hun var 28 år og blev forsørget af sine forældre, fordi hun ikke kunne få
arbejde og ikke tjente penge. i 1986 flyttede hun til finland i 7 måneder og vendte derefter
tilbage til sicilien i et år. herefter flyttede hun til danmark. hun lærte m at kende gennem en
veninde. hendes første job var som stuepige på et hotel. hun fik økonomisk hjælp af sine
forældre, og hendes far betalte udgifterne på hendes lejlighed i danmark. hendes forældre
hjalp hende økonomisk indtil deres død. hun fik i 1989 en andelslejlighed, som blev købt for
ca. 130.000 kr., og som hendes forældre betalte. lejligheden stod i hendes navn. lejligheden
lå på vesterbro, hvor hun boede til 1996.
hun mødte m i 1991. de blev gift i 1993, og brylluppet blev holdt i italien. hvis man ikke
bestemmer andet, er det, man indbringer i ægteskabet, særeje, men det, man erhverver under
ægteskabet, er fælleseje. det, man således ejer før ægteskabet samt gaver og arv, indgår ikke i
fællesejet, medmindre man laver et dokument. de lavede et dokument, hvorefter de havde
fuldt særeje, og det vedrørte både det, de hver især havde før ægteskabet og erhvervede under
ægteskabet. de har begge skrevet under på et sådant dokument om fuldt særeje, og en masse
vidner som ms bror og forældre samt hendes forældre m.v. har ligeledes skrevet under. hun
gik således ud fra, at de havde fuldt særeje. de har ikke indrettet sig, som om de havde fæl-
leseje.
i forbindelse med deres skilsmisse ville hun sende ægtepagten om særeje til tinglysning i
danmark, men hun kunne ikke få fat i vielsesattesten fra m. m havde sendt vielsesattesten til
statsforvaltningen uden hendes vidende. hun talte med statsforvaltningen herom samt retten i
århus angående tinglysningen af ægtepagten i bil-og personbogen. en juridisk afdeling i
statsforvaltningen sendte hende vielsesattesten, og de indvilligede i at tinglyse den meget
hurtigt. den blev tinglyst, og det var en bekræftelse af, at ægtepagten var oprettet i italien.
det er hendes forældre, der købte brugsretten til lejlighederne i italien, og hun blev ejer af
begge lejligheder. det var at betragte som forskudsarv. det er en almindelig måde at gøre det
på i italien. det er således en måde, hvorpå forældrene kan sørge for deres børns fremtid og
undgå arveskat. hendes forældre sørgede for, at det foregik på denne måde og for at undgå, at
hun skulle betale arveskat. de købte således brugsretten, og hun blev ejer af ejendommene.
det blev ikke gjort op, hvad der var brugsret, og hvad der var ejerandel. hun lagde ikke nogen
penge. hendes forældre havde ret til at bruge lejlighederne. den ene lejlighed brugte foræl-
drene som sommeradresse, og den anden lejlighed brugte de ikke. hun ejer fortsat de to lej-
ligheder. den ene er en chalet med skrå vægge, og den ligger i bjergene, og den anden, en
lejlighed, ligger i en lille fiskerby ved havet. hun har ikke lejet lejlighederne ud, efter at hen-
des forældre døde. hendes venner har kunnet benytte lejlighederne i en uge, hvis de havde
brug for det. der er udgifter til ejendomsskat og vedligeholdelse af lejlighederne. den ene
lejlighed fik nyt tag for nogle år siden. der er endvidere fællesudgifter, som skal betales hvert
år.
hendes forældre havde ikke oprettet testamente, da hun er enebarn. hun tog sin mor med til
danmark de sidste 3 måneder af moderens liv, og moderen døde i danmark. hun fik et brev
fra lyngby skifteret. hun skrev til skifteretten i lyngby, at moderen var italiensk statsborger,
                                               - 4 -
og at boet skulle behandles efter italiensk lov. hendes forældres har ikke noget sted givet ud-
tryk for, at lejlighederne skulle være fælleseje.
efter at hun blev gift, betalte forældrene indtil deres død udgifterne til lejlighederne i italien.
hun modtog ikke nogen regninger, mens hendes forældre var i live. efter deres død har hun
selv betalt udgifterne. hun arvede et indestående på en konto efter sin mor. hun arvede ikke
andet. hendes far døde i februar 2007, hendes mor den 26. maj 2009.
hendes far havde sagt, at bilen var til familiens brug. hendes forældre havde givet udtryk for,
at der var fælleseje - forstået på den måde, at de fik børn sammen og var sammen som familie
m.v.
m har forklaret, at han er 49 år og dansk statsborger. han er uddannet jurist og arbejder med
ophavsret og medieret hos [firmanavn]. han bor til leje i x-by. han og h har to børn på 20 og
16½. han har arbejdet hele tiden under deres ægteskab.
han lærte h at kende i 1991. de boede hver for sig, indtil de købte en ejendom sammen. han
boede dengang i en lejet lejlighed. de blev gift i 1993 på sicilien. de talte om, at de på et
tidspunkt gerne ville have børn sammen, men de talte ikke om økonomi. de var således kære-
ster i danmark, og de skulle giftes, fordi de ville have børn.
han fik papirer fra frederiksberg kommune til at tage med til italien, således at de kunne
blive gift der. de skrev begge under på papirerne, og de medbragte papirerne med
ægtskabsbetingelserne til italien. de blev gift i en romersk katolsk kirke, selvom han er prote-
stant. de havde gæster med til festen. der var en bog i kirken, hvor de skulle skrive under og
erklære, at de ikke havde været gift før. det stod på italiensk, og han forstod ikke italiensk på
det tidspunkt. han skulle således skrive under, selvom han ikke forstod det. vidnerne skulle
ligeledes skrive under, selvom de ikke forstod italiensk. han har siden vielsen i italien og
frem til 2010 ikke beskæftiget sig med, hvad han havde skrevet under på. kirken sendte de
kirkelige dokumenter til kommunen, og de fik en vielsesattest næsten 1 år efter vielsen. han
fik en oversat vielsesattest, som han med det samme lagde i en skuffe. dette foregik i
1993/94.
de flyttede sammen i 1996 på en adresse på …vej, hvor de havde købt en ejendom. i den for-
bindelse talte de ikke om deres formueordning. de oprettede en fælleskonto i deres ægteskab,
men den blev aldrig aktiv. de betalte udgifterne af hver deres egen indtægt. han havde en
indtægt gennem hele deres ægteskab. h havde perioder under ægteskabet, hvor hun ikke ar-
bejdede, men stort set havde hun en indtægt under hele ægteskabet.
h havde 2 ejendomme i italien. ejendommene skulle nok gå videre til deres børn. han vidste,
at hun havde fået ejendommene af sine forældre, men han kender ikke den juridiske kon-
struktion om brugsret i italien. h fortalte ham, at hun havde de to ejendomme. det er hans
opfattelse, at de havde formuefælleskab, og at det også gjaldt ejendommene i italien. sådan
har han tænkt.
han indleverede en separationsanmodning i december 2010 sammen med vielsesattesten, da
det var et krav hos statsforvaltningen, hvis de var gift i udlandet. h bad ikke om at få vielses-
attesten, inden han indsendte anmodningen om separation. h prøvede at presse på for at få
udleveret den originale vielsesattest fra statsforvaltningen. han sagde til statsforvaltningen, at
den ikke måtte udleveres, før sagsbehandlingen var færdig. vielsesattesten blev sendt til
                                               - 5 -
tinglysning. h ville blokere for delingen af deres fælles formue. hun ville have særeje. han
havde skrevet til hende, at de efter hans opfattelse havde formuefællesskab.
tinglysningsretten ved bil- og personbogen i århus har registreret, at der var en ægtepagt i
italien. han talte med en person hos tinglysningen, som sagde, at vielsesattesten ikke kunne
tinglyses som en ægtepagt, og at de hos tinglysningen valgte at registrere, at der findes en
ægtepagt i italien.
han har alene skrevet under på protokollen i kirken i italien, og han har ikke skrevet under på
andet i italien. denne protokoltilførsel har ikke været forevist tinglysningen i danmark.
den ene lejlighed i italien blev brugt som sommerbolig af hs forældre, og den er overgået til
at blive anvendt som ferielejlighed. den er således udbudt på y kommunes intranet og brugt
af familien om sommeren, hvor den ikke var udlejet. han har været i denne lejlighed mange
gange før hs moder døde, og efter at hun døde, var han der i august 2010 for sidste gang.
lejligheden bliver således udbudt som ferielejlighed, og lejen er sat fra 4.000 kr. til 5.000 kr.
pr. uge. den anden lejlighed er mindre, og den ligger flot med en stor terrasse. den blev brugt
af hs moder. lejligheden blev fra august til september 2010 sat i stand af hs elsker. en af hs
veninder lejede lejligheden i 1 år.
h stak af fra flytningen på …vej.
han kan tale italiensk i dag. han har gået til italiensk på hf i 1992 og 1993.
han var sidst i italien i august 2010, og før det var han til hs faders begavelse i 2007.
det var et italiensk og et dansk krav, at der forelå en prøvelsesattest, for at de kunne blive gift.
bilag 4 er en vielsesattest. han skrev under i 1993, og han vidste ikke, hvad han skrev under
på. han skrev under på side 1 på vielsesattesten. hans stedfar og bror skrev under på noget,
som de ikke vidste, hvad var. han skrev også under på side 2 på vielsesattesten, men han vid-
ste ikke, hvad han skrev under på, da han ikke kunne italiensk dengang. han skrev bare under,
da det var et formkrav. han var ikke klar over, at der på vielsesattesten var en henvisning til
en italiensk civillov. han er student. han vidste ikke, hvad ”codice civile italiano” var.
bryllupsceremonien i italien foregik på italiensk.
han modtog en oversættelse af vielsesattesten fra italien i maj 1994, og han så ikke nærmere
på den, idet han med det samme blot lagde den i en skuffe, og han har aldrig taget den frem
gennem de efterfølgende år.
parternes synspunkter
sagsøgeren har i påstandsdokumentet gjort følgende anbringender gældende,
"at uanset om der i øvrigt er formuefællesskab i ægteskabet, så omfatter dette ikke arv og
gave, der er særeje. om arv og gave er særeje legalt, afgøres dels efter lovgivningen i gavegi-
vers domicilland og dels efter dansk ret,
                                                - 6 -
at allerede efter dansk ret er der tale om, at gaven er givet som særeje, idet det utvivlsomt har
været gavegivers mening, at disse gaver skulle holdes udenfor fællesejet, da de netop ikke har
bestemt, at det skulle være fælleseje, og at det så således i henhold til italiensk ret er særeje,
jf. tidligere fremlagt lovbestemmelse samt skønsmandens udtalelse under punkt 5,
at gaven i øvrigt i henhold til italiensk lovgivning måtte anses for at være særeje, idet det som
nævnt efter italiensk lov er således at alt hvad man indbringer i ægteskabet er særeje, med
mindre andet bestemmes, og at det man modtager under ægteskabet også er særeje, med min-
dre andet bestemmes, så må en arv og gave modtaget før ægteskabet så meget mere være sær-
eje. gavegiverne har ikke haft nogen anledning til nærmere at præcisere, at der var tale om
særeje, da dette følger af italiensk lovgivning,
at der i øvrigt ikke ville være nogen formkrav for så vidt angår, at gaven var givet som særeje,
at sagsøgte i øvrigt hele tiden har været vidende om, at dette var særeje, og at dette blev yder-
ligere understreget ved den ægtepagt, der mellem parterne i forbindelse med indgåelsen af
ægteskab blev oprettet, hvilken aftale senere er tinglyst,
at den underskrevne protokol er svarende til en ægtepagt,
at ægtepagter indgået udenfor landet også kommer til anvendelse her i landet, jf. retsvirk-
ningslovens § 53, stk. 1,
at denne ægtepagt tillige må anses for at opfylde formkravene i og med, at dens eksistens er
tinglyst i personbogen,
at der er tale om en gave,
at det fremgår af købsaftalerne, jf. bilag 1 og 2, at tredjemand til sagsøgers forældre har solgt
brugsretten, og til sagsøger har solgt ejerskabet,
at sagsøger på det pågældende tidspunkt var helt uden kontante midler,
at sagsøger intet kontant har erlagt,
at det i øvrigt ikke på nuværende tidspunkt er muligt at opgøre, hvor stor en del, der måtte
anses for at være betaling for brugsretten, og hvor stor en del, der måtte være betaling for
ejerskabet,
at en beregning efter en dansk bekendtgørelse om værdien af brugsrenteindtægtsnydelser ikke
på nogen måde kan finde anvendelse på en ejendom i italien,
at det er den sædvanlige måde, man laver generationsskifte på i italien. det har eksempelvis
den virkning, at i forbindelse med dødsfald, så stiger værdien af lejligheden, uden at der er
tale om arv med den deraf følgende beregning af arveafgift."
sagsøgte har i påstandsdokumentet gjort følgende anbringender gældende,
"generelle bemærkninger:
parterne har været gift.
                                               - 7 -
formueordningen under ægteskabet:
parterne indgik ægteskab i italien, men manden var på tidspunktet for parternes indgåelse af
ægteskab domicileret i danmark, hvorfor formueordningen under ægteskabet er formuefæl-
lesskab, hvilket er ubestridt.
rækkevidden af formueordningen:
formuefællesskabet omfatter samtlige parternes aktiver og passiver, uanset hvor aktiver og
passiver befinder sig, og hvornår og hvorledes de er anskaffet, jfr. lex causa, jfr. bl.a. peter
arnt nielsen international privat og procesret side 410, hvor der står følgende anført: ”at så-
fremt der er formuefællesskab i ægteskabet mellem parterne, så skal værdien af fast ejendom i
udlandet også medtages ved skifte af fællesbo”. det synspunkt understøttes af allan philip,
dansk international privat og procesret side 225, hvoraf det fremgår, at mandens domicillov
ved ægteskabets indgåelse finder anvendelse, uanset om ægtefællernes formueforhold i for-
bindelse med ægteskabets indgåelse er reguleret af en legal formueordning eller er baseret på
en ægtepagt.
det bestrides allerede af den grund, at sagsøgers ejendomme i italien tilhører sagsøger som
særeje.
ægtepagt:
det bestrides, at parternes formueordning er ændret fra fælleseje til særeje ved gyldig ægte-
pagt.
spørgsmålet om, hvorvidt der er oprettet gyldig ægtepagt om særeje, skal afgøres efter dansk
ret.
ægtepagt om særeje skal for at blive gyldig tinglyses i personbogen, jfr. retsvirkningslovens §
37.
det gælder også for ægtepagter, som indgås udenfor landet, når manden har bopæl i dan-
mark, jfr. retsvirkningslovens § 53.
der er i danmark alene tinglyst parternes vielsesattest, hvoraf det fremgår, at civilstandskon-
toret – [italiensk navn] kommune – har bekræftet, at der i italien er registreret en ægtepagt om
særeje, jfr. vedlagte forespørgsel på ægtepagtsdokument, der fremlægges som bilag a, men
selve ægtepagten er ikke tinglyst.
der forligger derfor ikke en gyldig ægtepagt efter dansk ret.
hvis der skulle være tale om en gyldig ægtepagt skulle den originale italienske ægtepagt være
tinglyst ved retten i hobro, hvilket ikke er sket.
tinglysningsretten kender end ikke til den konkrete ægtepagt i sagen jfr. mail fra retten i ho-
bro, der fremlægges som bilag
det bestrides på den baggrund, at den af parterne underskrevne ægteskabsprotokol er gyldig
som ægtepagt i danmark.
den legale formueordning under parternes ægteskab er derfor ikke blevet ændret til særeje.
                                                - 8 -
italiensk ret om særeje:
det bestrides, at danmark skal respektere italiensk ret om oprettelse af særeje.
italiensk ret om ægtefælleskifte:
parternes fællesbo skal skiftes efter dansk ret, hvorfor artikel 179 fra den italienske code
civile er irrelevant for nærværende, idet denne bestemmelse alene regulerer, hvorledes der
skal forholdes i relation til aktiver, hvis der sker skifte efter italiensk ret.
italiensk arveret:
det bestrides endvidere, at danmark i forbindelse med et ægtefælleskifte skal respektere itali-
ensk rets arveretlige regler.
danmark er således ikke forpligtet til at respektere, at arv efter italiensk ret er særeje i italien.
arv er omfattet af formuefællesskabet, medmindre arv er gjort til særeje efter dansk ret, det
vil sige enten af arvelader eller af ægtefællerne ved oprettelse af gyldig ægtepagt, hvilket ikke
er tilfældet for nærværende.
dette gælder også, selvom sagsøgers forældre ikke var bekendt med disse regler.
det er i øvrigt i sagen ikke godtgjort, at arv er særeje efter italiensk ret. såfremt retten måtte
nå frem til, at danmark skal respektere italiens arveretlige regler, skal der indhentes et uvil-
digt notat om indholdet af italiensk arveret i relation til arvs formueretlige status.
gaver:
det bestrides, at sagsøger har modtaget gaver fra sine forældre som særeje, idet sagsøger ikke
har løftet bevisbyrden herfor. det gælder i relation til samtlige de aktiver, som sagsøger påbe-
råber sig er givet som særejegaver.
spørgsmålet om tredjemandsbestemt særeje skal afgøres efter dansk ret.
en gavegiver eller arvelader kan vedrørende gave eller arv, herunder tvangsarv, træffe be-
stemmelse om særeje, jfr. retsvirkningsloven § 28 a.
bestemmelse om særeje ved gave skal træffes således, at påbud om særeje kommer frem til
modtageren senest samtidig med, at gaveydelse komme til modtagerens kundskab.
sagsøgers ejendomme i italien:
det bestrides, at ejendommene er givet som gave, arv eller donation, hvilke begreber heller
ikke fremgår af bilag 1, 2 og c, der er en købsaftale.
ejendommen …, matrikel 18, parcel 118 og 835, [italiensk bynavn], er overdraget til sag-
søger som ejer med overtagelse den 4. august 1977, mens sagsøgers forældre har erhvervet
livsvarig brugsret til ejendommen.
købesummen udgjorde 17.500.000,00 italienske lire, omregnet til dkk ca. kr. 70.000,00 i
1972/1982 værdi.
købesummen er markedsprisen uden livsvarig brugsret til ejendommen.
                                                - 9 -
det gøres gældende, at sagsøger har betalt købesummen, idet sagsøger ikke har løftet bevis
for andet.
der er allerede af den grund ikke tale om arv, gave eller donation.
subsidiært gøres det gældende, at sagsøger ved erhvervelsen af ejendommen har påtaget sig
forpligtelserne som ejer af ejendommen som modydelse for at få ejendommen overdraget
uden brugsret, før sagsøgers forældre afgik ved døden.
sagsøgers forældre har betalt et beløb svarende til købesummen som betaling for forælderens
livsvarige brugsret, der på grund af forældrenes alder – far 56 år og mor 52 år – har en væ-
sentlig værdi.
dette synspunkt understøttes af princippet i bekendtgørelse om fastsættelse af værdien af
brugs-, rente- eller indtægtsnydelse ved beregning af arveafgift, der fremlægges som bilag b,
ifølge hvilket den kapitaliserede værdi af forældrenes livsvarige brugsret i 2013 udgør årlige
leje 27.000,00 x kapitaliseringsfaktor 22,28 = kr. 601.560,00
lejen er aftalt i henhold til lejekontrakt for lejemål på ejendommen, der fremlægges som bi-
lag d.
der er også af den grund hverken tale om arv, gave eller donation.
sagsøgers betragtninger omkring særeje i relation til gave, arv og donation er derfor irrelevant
for nærværende.
ejendommen …, [italiensk bynavn] er overdraget til sagsøger med overtagelse den 19. ja-
nuar 1982, mens sagsøgers forældre har erhvervet livsvarig brugsret til ejendommen.
købesummen udgjorde 25.000,00 italienske lire, jfr. dobbelt notat til salg i favør, der frem-
lægges som bilag c, omregnet til dkk 100.000 i 1992 forudsat kurs 1992 x 0,4.
det gøres gældende, at købesummen er betalt af sagsøger, da sagsøger ikke har løftet bevis
for andet.
der er allerede af den grund hverken tale om arv, gave eller donation.
subsidiært gøres det gældende, at sagsøger ved erhvervelsen af ejendommen har påtaget sig
forpligtelserne som ejer af ejendommen som modydelse for at få ejendommen overdraget
uden brugsret, før sagsøgers forældre afgik ved døden.
sagsøgers forældre har betalt et beløb svarende til købesummen som betaling for forældernes
livsvarige brugsret, der på grund af forældrenes alder far, 61 år og mor 57 år, har en væsentlig
værdi.
dette synspunkt understøttes af princippet i bekendtgørelse om fastsættelse af værdien af
brugs-, rente- eller indtægtsnydelse ved beregning af arveafgift, der fremlægges som bilag b,
ifølge hvilket den kapitaliserede værdi af forældrenes livsvarige brugsret i 2013 udgør årlige
leje anslået 53.640,00 x 20,42 = 1.095.328,82.
                                               - 10 -
der er også af den grund hverken tale om arv, gave eller donation.
sagsøgers betragtninger omkring særeje i relation til gave, arv og donation er derfor irrelevant
for nærværende.
sammenfattende bemærkninger:
det kan blot bekræftes, at det er fuldstændigt korrekt forstået, at sagsøgte er af den opfattelse,
at danmark ikke skal respektere italiensk ret i forbindelse med parternes ægtefælleskifte, og
at tredjemandsbestemt særeje skal opfylde gyldighedsbetingelserne i dansk ret for, at særeje
kan lægges til grund i et ægtefælleskifte, hvilket netop ligger i principperne om formueord-
ningens enhed og dens uforanderlighed.
enhedsprincippet indebærer, at kun et lands ret er afgørende for formueforholdet, uanset hvor
ægtefællernes aktiver befinder sig, og af hvad art de er, jfr. international person-, familie- og
arveret af torben svenné schmidt, side 73.
uforanderlighedsprincippet betyder, at den lovgivning, som formueordningen blev underlagt
ved ægteskabets indgåelse, vedbliver at være gældende, selvom ægtefællerne senere får do-
micil i et andet land eller skifter statsborgerskab, jfr. international person-, familie- og arveret
af torben svenné schmidt.
der kan alene ske brud på uforanderlighedsprincippet ved oprettelse af ægtepagt, og ægte-
pagten skal opfylde gyldighedsbetingelserne i det land, hvor ægteparret er bosiddende, for
nærværende danmark, hvilket ikke er sket.
tredjemandsbestemt særeje skal ligeledes ifølge enheds- og uforanderlighedsprincippet op-
fylde gyldighedsbetingelserne i det land, hvor ægteparret er bosiddende og ikke reglerne i
gavegivers hjemland.
tredjemandsbestemt særeje i form af arv skal reguleres i testamente, hvilket heller ikke er
sket fra sagsøgers forældres side.
tredjemandsbestemt særeje i form af gave skal være bestemt på en måde, så der ikke hersker
tvivl om, at det er særeje, hvilken bevisbyrde sagsøger ikke har løftet i sagen.
parternes formueordning er således formuefællesskab i sin helhed, og skiftet skal afgøres efter
dansk ret uden hensyn til de italienske skifteregler og uden hensyn til italiensk rets regler om
tredjemandsbestemt særeje.
det er vigtigt at holde fast i den nuværende retstilstand, da en accept af udenlandsk ret ville
føre til, at ægtefæller, der modtager gaver fra udlandet, ikke kan vide sig sikre på formuefor-
holdene under deres eget ægteskab, og det må veje tungere end hensynet til, at forældre i ud-
landet, der giver deres børn gaver, skal sikre sig at opfylde kravene i danske ret til tredje-
mandsbestemt særeje.
med hensyn til gavespørgsmålet er det ubestridt, at der ikke er erlagt et kontantbeløb fra sag-
søgers side i forbindelse med erhvervelse af ejendommene, men det forhold, at sagsøger ved
erhvervelsen har påtaget sig ejers forpligtelser, er udtryk for modydelse, svarende til værdien
                                              - 11 -
af ejendommen klausuleret med livsvarig brugsret for forældrene, hvilket er baggrunden for,
at overdragelserne ikke er udtryk for gave.
sagsøger har ved erhvervelse af ejendommene alene fået pålagt en række forpligtelser uden
nogen rettigheder til at disponere over ejendommene, før forældrene er døde. der er derfor
ikke noget reelt gavemoment ved overdragelsen.
anbringender:
til støtte for den nedlagte påstand gøres det gældende:
at     formueordningen under parternes ægteskab er fælleseje.
rækkevidden af formueordningen:
det gøres gældende,
at     formuefællesskabet omfatter samtlige parternes aktiver og passiver, uanset hvor aktiver
       og passiver befinder sig, og hvornår og hvorledes de er anskaffet.
ægtepagt:
det gøres gældende,
at     sagsøgte var domicileret i danmark, da parterne underskrev ægteskabsprotokol om sær-
       eje i italien, og
at     spørgsmålet om, hvorvidt der er oprettet gyldig ægtepagt om særeje, skal afgøres efter
       dansk ret.
at     ægtepagt om særeje skal for at blive gyldig tinglyses i personbogen, jfr.
       retsvirkningslovens § 37.
at     det også gælder for ægtepagter, som indgås udenfor landet, når manden har bopæl i
       danmark, jfr. retsvirkningslovens § 53.
at     dette ikke er sket, hvorfor ægteskabsprotokollen ikke er gyldig som ægtepagt i dan-
       mark.
at     der i danmark alene er tinglyst en registrering af, at civilstandskontoret [italiensk navn]
       kommune har bekræftet, at der i italien er registreret en ægtepagt om særeje, jfr. bilag
       a.
at     parternes formueordning ikke gyldigt er ændret fra fælleseje til særeje.
italiensk ret om særeje:
det gøres gældende,
at     parternes ægtefælleskifte skal ske efter dansk ret og ikke efter italiensk ret, hvorfor arti-
       kel 179 i den italienske code civile er irrelevant for nærværende.
italiensk arveret:
                                               - 12 -
det gøres gældende,
at     danmark i forbindelse med ægtefælleskifte ikke skal respektere italiensk rets arveretlige
       regler.
at     danmark derfor ikke er forpligtet til at respektere, såfremt arv efter italiensk ret er sær-
       eje.
at     arv i et ægtefælleskifte er omfattet af formuefællesskabet, medmindre arv er gjort til
       særeje efter dansk ret, hvilket ikke er sket for nærværende.
gaver:
det gøres gældende,
at     sagsøger ikke har løftet bevisbyrden for, at sagsøger har modtaget gaver som særeje fra
       sine forældre.
at     gaver alene har status som særeje, såfremt det kan dokumenteres, at gavegiver på
       overdragelsestidspunktet har bestemt, at gaven skulle være særeje, hvilket ikke er til-
       fældet for nærværende.
sagsøgers ejendomme i italien:
det gøres gældende,
at     sagsøger har betalt købesummen for ejendommene, hvorfor der hverken er tale om
       gave, arv eller donation.
subsidiært,
at sagsøger har påtaget sig forpligtelser som ejer af ejendommene som modydelse for at få
       ejendommene overdraget uden brugsret, før sagsøgers forældre afgik ved døden.
at sagsøgers forældre har betalt et beløb svarende til købesummen, som betaling for foræl-
       drenes livsvarige brugsret, der på grund af forældrenes alder har en væsentlig værdi.
at der også af den grund ikke er tale om hverken arv, gave eller donation."
rettens begrundelse og afgørelse
det må lægges til grund, at parterne indgik ægteskab i italien, men sagsøgte var på tidspunk-
tet for parternes indgåelse af ægteskab domicileret i danmark. da ægtefællers formueforhold
i almindelighed må bestemmes efter mandens domicil ved ægteskabets indgåelse, skal for-
mueforholdet afgøres efter dansk ret. udgangspunktet er, at der herefter er formuefællesskab.
der gælder et enhedsprincip og et uforanderlighedsprincip, hvorefter samtlige ægtefællernes
aktiver og passiver er underlagt den oprindelig udpegede stats land, og det gælder uanset hvor
aktiver og passiver befinder sig, og uanset hvornår og hvorledes de er anskaffet.
spørgsmålet om, hvorvidt der er oprettet en gyldig ægtepagt om særeje, skal derfor afgøres
efter dansk ret. såvel ægtepagtens form som indhold og retsvirkninger skal altid bedømmes
efter dansk rets regler, hvis manden havde domicil her i landet ved oprettelsen, selvom han
faktisk har opholdt sig i udlandet, og ægtepagten er indgået der. ægtepagt om særeje skal for
                                                - 13 -
at blive gyldig tinglyses i personbogen, jf. retsvirkningslovens § 37. det gælder også for æg-
tepagter, som indgås udenfor landet, når manden har bopæl i danmark, jf. retsvirkningslovens
§ 53.
det må lægges til grund, at der ikke er sket en tinglysning af ægtepagten i danmark, idet der
alene er sket en registrering af, at civilstandskontoret – [italiensk navn] kommune - har be-
kræftet, at der i italien er registreret en ægtepagt om særeje. ægteskabsprotokollen i italien er
herefter ikke gyldig som ægtepagt.
skifteretten finder, at parternes formueordning herefter ikke er ændret fra fælleseje til særeje.
da parternes ægtefælleskifte skal ske efter dansk ret, skal danmark ikke i forbindelse med et
ægtefælleskifte respektere italiensk rets arveretlige regler.
det, sagsøgeren har arvet, er omfattet af formuefællesskabet, medmindre arven er gjort til
særeje efter dansk ret ved et tredjemandsbestemt særeje.
en gavegiver eller en arvelader kan vedrørende gave eller arv, herunder tvangsarv, træffe be-
stemmelse om særeje. bestemmelsen vedrørende arv skal træffes i et testamente, jf. retsvirk-
ningslovens § 28a.
som sagen er oplyst over for skifteretten, er der ikke oprettet et testamente af sagsøgerens
forældre, og der er således ikke truffet bestemmelse om, at sagsøgerens arv er særeje. der
foreligger herefter ikke et tredjemandsbestemt særeje om arv.
uanset om det er en gave, er det alene et tredjemands bestemt særeje i form af gave, hvis det
er bestemt på en sådan måde, at der ikke hersker tvivl om, at det er et særeje.
uanset, at der ikke efter dansk ret er nogen formkrav til, at en gave kan gives som særeje, skal
det dokumenteres, at gavegiver på overdragelsestidspunktet har bestemt, at gaven skulle være
særeje.
skifteretten finder det ikke godtgjort, at gaven er givet som særeje, uanset at sagsøgerens for-
ældre havde vidst, at det var særeje, fordi det efter italiensk ret ville være særeje. dette er ikke
tiltrækkeligt efter dansk ret.
der foreligger derfor ingen dokumentation for, at ejendommene er gjort til særeje.
sagsøgte vil herefter være at frifinde.
med sagsomkostninger forholdes efter sagens omfang, karakter, forløb og udfald som neden-
for bestemt.
henset til sagens udfald bør der under den fri proces dækkes 40.000 kr. med tillæg af moms
af sagsøgerens advokatudgifter.
der findes ikke anledning til, at sagsøgte skal dække nogen del af udgifterne ved syn og skøn.
det er uoplyst, om sagsøgeren har en retshjælpsforsikring og i bekræftende fald, om der er
retshjælpsdækning.
                                           - 14 -
thi kendes for ret:
sagsøgte, m, frifindes.
sagsøgeren, h, skal inden 14 dage til sagsøgte, m, i sagsomkostninger betale 50.000 kr.
beløbet betales af retshjælpsdækningen, subsidiært af statskassen.


text:
h0012000 - lcp
                                    udskrift
                                         af
                     sø- & handelsrettens dombog
                                   ____________
den 17. december 2004 blev af retten i sagen
h-12-02
1) codan forsikring a/s
  (advokat henrik thal jantzen)
2) a/s th. wessel & vett
  (advokat henrik thal jantzen)
  mod
if skadesforsikring a/s
(advokat carsten mathiesen)
afsagt sålydende
                                      d o m:
indledning og påstande
sagens drejer sig om en udførende fragtførers ansvar ved tyveri af en lastvognstrailer
indeholdende forskelligt stykgods. traileren var på tyveritidspunktet henstillet på en
indhegnet og aflåst plads.
                                            - 2 -
codan forsikring a/s (i det følgende codan) har nedlagt påstand om, at if skades-
forsikring a/s til codan skal betale 991.589,72 kr. med procesrente fra den 18. juli
1999.
a/s th. wessel & vett (i det følgende wessel & vett) har nedlagt påstand om, at if
skadesforsikring a/s til wessel & vett skal betale 236.280 kr. med procesrente fra
den 18. juli 1999.
if skadesforsikring a/s (i det følgende if) har nedlagt påstand om frifindelse, subsi-
diært frifindelse mod betaling af et mindre beløb. et eventuelt krav kan alene tillæg-
ges procesrente fra sagens anlæg.
sagens omstændigheder
transporten og tyveriet
system transport & spedition a/s påtog sig som kontraherende fragtfører at udføre
en transport af forskelligt stykgods med henblik på levering til detailforretninger i
københavnsområdet samt af 31 brugte pelse til opbevaring hos pels box i herlev.
godset blev samlet hos system transport & spedition a/s’ terminal i herning, hvor
det blev læsset i en trailer tilhørende lars stokholm transport a/s, der som udfø-
rende fragtfører skulle stå for transporten af godset fra herning til detailforretnin-
gerne og pels box.
lars stokholm transport a/s afhentede godset fredag den 3. juli 1998 i herning,
hvorefter det blev kørt til dantransport a/s’ plads i brøndby, hvor det skulle stå i
weekenden den 4.-5. juli 1998. det var hensigten, at godset skulle køres til de for-
skellige leveringssteder mandag den 6. juli 1998.
mens traileren var parkeret på terminalen i brøndby, blev traileren med indhold
stjålet. tyveriet blev anmeldt til politiet den 5. juli 1998, kl. 21.10, og af kvitteringen
for anmeldelsen fremgår det bl.a., at gerningstidspunktet angives til tidsrummet fra
den 3. juli 1998, kl. 18.00, til den 5. juli 1998, kl. 11.00.
                                              - 3 -
af en besigtigelsesrapport af 22. juli 1998 fra simmelkjær service aps, der er rekvi-
reret af codan, hos hvem der var tegnet vareforsikring, fremgår, at traileren indeholdt
diverse stangtøj, konfektion, børnetøj, sko, ure, køkkengrej, pelse til opbevaring
m.m. rapporten indeholder en opregning af, hvilke varer der blev stjålet. af rappor-
ten fremgår endvidere:
       ”skadens art og omfang. traileren blev stjålet fra indhegnet og aflåst plads i brøndby
       i tiden mellem 03.07.1998 kl. 18.00 og 05.07.1998 kl. 11.00. traileren blev senere
       fundet i rødby og herefter trukket til magasin i hvidovre og derefter til system
       transport a/s, brøndby.
       […]
       årsag til skaden. skaden skyldes tyveri af trailer (og trækker) fra lukket, aflåst plads
       hos dantransport a/s […]
       der var ikke tegn på indbrud, hverken på parkeringspladsen eller i traileren, hvorfor
       det må formodes, at tyveriet er begået af personer, som har nøgle til parkeringsplad-
       sen, som vidste hvad der var i traileren, og som vidste, hvor ekstranøglen til trækkeren
       befandt sig.
       […]”
i stævningen er der givet følgende oplysninger om omstændigheder omkring tyve-
riet:
       ”vedrørende de nærmere omstændigheder omkring tyveriet har lars stokholm over-
       for [codan] tilkendegivet, at han af en vagtmand, der var på arbejde den 3. juli 1998
       om aftenen, har fået oplyst, at denne den pågældende aften havde observeret 2 perso-
       ner i en varebil ankomme til dantransport a/s’ terminal, hvor en af personerne åb-
       nede gitterporten ved at indtaste koden til den elektroniske alarm.
       vagtmanden har yderligere oplyst over for lars stokholm, at en af de to personer her-
       efter startede en trækker tilhørende lars stokholm transport a/s, påspændte en trailer
       og kørte fra stedet. varebilen blev efterladt inde på pladsen, men var væk fra stedet
       mandag morgen den 6. juli 1998. denne beskrivelse af hændelsesforløbet er blevet
       bekræftet af lagerchef john sommersø fra dantransport a/s, som er den pågældende
       vagtmands overordnede.
       lars stokholm har overfor [codan] oplyst, at vagtmanden ikke fandt anledning til at
       råbe de pågældende to personer an, idet han mente, at de måtte have et legalt ærinde
       på stedet, da de tilsyneladende havde kendskab til koden til gitterporten. endvidere har
       lars stokholm oplyst, at han er af den opfattelse, at mindst en af de to personer, som
       kørte traileren væk fra pladsen, har været ansat hos ham.
       […]”
aftalegrundlaget
                                          - 4 -
af et fragttilbud af 20. august 1996 fra lars stokholm transport a/s til system
transport & spedition a/s vedrørende transport fra herning til brøndby på veksel-
lad fremgår, at alle opgaver udføres under nsab 85.
der er i sagen fremlagt ét fragtbrev fra system transport & spedition a/s vedrø-
rende gods fra firmaet linea, herning, til magasin du nord, hvidovre. i fragtbrevet
er det som standardvilkår anført, at nsab 85 er gældende for transporten.
det har efter det oplyste ikke været muligt at fremskaffe fragtbreve eller lignende for
transporten af den del af godset, der vedrører codans krav i sagen.
tabet og rentepåstanden
codan har i henhold til subrogationserklæringer opgjort sit tab vedrørende forsik-
ringsudbetalinger til hardtop med 278 kr., 47.103,05 kr. til f. engel, 2.855,52 kr. til
sunwill k/s og 211.353,15 kr. til wessel & vett.
herudover har codan udbetalt 710.000 kr. til ejerne af de brugte pelse, som skulle
sendes til opbevaring hos pels box i herlev, men som bortkom ved tyveriet. forsik-
ringsudbetalingerne vedrørende pelsene bygger på en vurdering af 25. september
1998 fra buntmager preben askbo, som på grundlag af oplysninger fra ejerne af pel-
sene om pelsenes anskaffelsesår, fabrikat og anskaffelsespris har vurderet genanskaf-
felsespris og dagsværdi på tyveritidspunktet. vurderingen er rekvireret af codan.
wessel & vett har opgjort sit tab vedrørende uforsikrede varer til 236.280 kr. dette
tab vedrører køb af varer hos firmaet linea, som i henhold til besigtigelsesrapporten
bortkom ved tyveriet.
en eventuel ansvarsbegrænsning i henhold til nsab er ubestridt opgjort til sdr
26.491,06.
den 18. juni 1999 afgav codan og wessel & vett’ advokat overfor lars stokholm
transport a/s rentepåkrav i henhold til rentelovens § 3, stk. 2.
sagsanlæg og forældelse
                                           - 5 -
lars stokholm transport a/s’ advokat og ansvarsassurandørselskabet oskar
schunck kg afgav i flere omgange skriftlige forlængelser af forældelsesfristen, se-
nest den 19. oktober 2000 til 30. oktober 2000.
codan og wessel & vetts advokat udtog den 26. oktober 2000 stævning mod lars
stokholm transport a/s ved retten i glostrup. den 8. november 2000 afgav lars
stokholm transport a/s’ advokat svarskrift, hvor der blev nedlagt påstand om afvis-
ning, fordi lars stokholm transport a/s var gået konkurs den 11. oktober 1999.
sagen blev herefter afvist.
codan og wessel & vetts advokat anmeldte den 13. november 2000 kravet i kon-
kursboet og fik ved e-mail af 13. februar 2001 fra kurator meddelelse om, at der ikke
ville ske fordringsprøvelse af den anmeldte fordring, da der ikke var dækning til krav
anmeldt i medfør af konkurslovens § 97.
i et brev af 28. juni 2001 oplyste ifs advokat, at ledende forsikrer for lars stokholm
transport a/s var victoria versicherung ag, og at man ikke var indstillet på at ud-
levere policen.
codan og wessel & vetts advokat udtog stævning i denne sag den 11. februar 2002
mod victoria versicherung ag og de øvrige ansvarsassurandører under police nr.
010/071/70147 v/oskar schunck ag. til opfyldelse af en provokation i stævningen
blev med svarskriftet fremlagt den af lars stokholm transport a/s tegnede forsik-
ringspolice med det kongelige octroierede almindelige brandassurance-compagni,
nu if forsikring a/s. der er enighed om, at if er rette sagsøgte.
forklaring
preben askbo har forklaret, at han har været i bundtmagerbranchen i 56 år, men at
han er trådt ud for ét år siden i forbindelse med salget af sin forretning, valby pels-
hus. han har i sin egenskab af oldermand for buntmagerlauget tidligere udarbejdet
vurderinger for forskellige forsikringsselskaber mv. han var oldermand for buntma-
gerlauget, da han udarbejdede vurderingen af de 31 pelse i denne sag. han kan ved-
stå sin vurdering.
                                           - 6 -
han kan ikke huske, hvorfra han fik de oplysninger, som han brugte ved vurderin-
gen, idet det er mere end 6 år siden, at denne blev foretaget. oplysningerne kom mu-
ligt fra codan. ved ”vurderet genanskaffelsespris” forstås den pris, som en kunde
skal give for en tilsvarende pels på vurderingstidspunktet. da pelsene var ret nye, er
der ikke nogen særlig stor usikkerhedsmargin på vurderingerne, fordi der sandsyn-
ligvis ikke har været stor slitage mv. på pelsene.
procedure
codan og wessel & vett har gjort gældende, at ansvaret for lars stokholm trans-
port a/s som udførende transportør for en national landevejstransport er ureguleret,
idet ansvaret for wessel & wetts krav i sagen dog muligt må vurderes efter nsab
85. ansvaret må under alle omstændigheder vurderes som et varetægtsansvar. efter
bevisførelsen foreligger der meget få oplysninger om omstændighederne omkring
tyveriet, i realiteten kun politirapporten, og if burde have ført vidner, som kunne
have belyst de nærmere omstændigheder. det må lægges til grund, at der ikke har
været ført opsyn hen over weekenden, da man ikke har kunnet fastslå tyveritids-
punktet nærmere, ligesom det er antageligt, at tidligere ansatte har medvirket, da der
ikke var tegn på opbrud. der er ikke tale om højrisikovarer, som man burde have
orienteret lars stokholm transport a/s om, og det er i øvrigt overvejende sandsyn-
ligt, at chauffører har været bekendt med, hvad der var i lastbilen, da der bl.a. var tale
om stangvarer. der gælder et stærkt præsumptionsansvar, og if har med de ganske
sparsomme oplysninger ikke løftet bevisbyrden for, at lars stokholm transport a/s
er uden ansvar.
det er ikke godtgjort, at nsab 85 er vedtaget mellem parterne, og der gælder derfor
ikke nogen forældelsesfrist på 1 år. såfremt ansvaret over for wessel & wetts krav i
sagen skal vurderes efter nsab 85, er der desuagtet ikke indtrådt forældelse, fordi 1-
års fristen er iagttaget. efter stævning var udtaget ved retten i glostrup, oplyste ifs
advokat, at lars stokholm transport a/s, uagtet fristforlængelse var givet på selska-
bets vegne, var erklæret konkurs, længe før fristforlængelsen var givet. codan og
wessel & vett anmeldte straks herefter kravene i konkursboet, og forældelsen er
afbrudt ved anmeldelsen i boet. det ville i øvrigt forekomme helt urimeligt og stri-
dende mod almen retsopfattelse, hvis ifs advokat ved positivt at have bragt codan og
                                            - 7 -
wessel & vett i vildfarelse om selskabets eksistens og ved efterfølgende ikke at ville
oplyse om, hvem der var vareforsikrer for lars stokholm transport a/s, kan opnå
den betydelige berigelse ved, at et krav mod if som følge heraf fortabes. grunden til,
at stævning i denne sag først blev udtaget den 11. februar 2002, er, at ifs advokat har
nægtet at udlevere policen, hvorfor det ikke var muligt at identificere vareforsikrer.
det er først i svarskriftet i denne sag, at det oplyses, at if stod som vareforsikrer,
hvorefter sagsøgte i sagen blev berigtiget.
der er enighed om opgørelsen af tabet bortset fra opgørelsen af kravet vedrørende
pelsene på 710.000 kr. der er ikke noget grundlag for at bortse fra preben askbos
vurdering af pelsene, og de fremkomne indsigelser fra if herom er uden realitetsind-
hold. da det ikke er godtgjort, at nsab 85 er vedtaget for transporten, er der ikke
grundlag for ansvarsbegrænsning. i fald det må lægges til grund, at nsab 85 er
vedtaget for hele transporten, må ansvarsbegrænsningen fastsættes til sdr
26.491,06.
if har gjort gældende, at det må lægges til grund, at traileren blev stjålet fra en ind-
hegnet og aflåst plads, der var beskyttet af elektronisk alarm og havde vagtpersonale.
under disse omstændigheder er der ikke noget at bebrejde lars stokholm transport
a/s. der foreligger i øvrigt kun få oplysninger om tyveriet, og der er ingen holde-
punkter for at antage, at ansatte hos lars stokholm transport a/s skulle have været
involveret i tyveriet, eller at der i øvrigt er noget at bebrejde lars stokholm trans-
port a/s. codan og wessel & vett har efter bevisførelsen ikke givet oplysninger om,
at transporten bl.a. indeholdt værdifulde pelse, hvorfor ansvaret også må vurderes i
relation hertil. da tyveriet skyldes forhold, som lars stokholm transport a/s ikke
kunne undgå, og hvis følger ikke har kunnet afværges, har lars stokholm transport
a/s ikke pådraget sig noget ansvar overfor codan og wessel & vett.
det må lægges til grund, at det er aftalt, at nsab 85 er gældende for transporten, og
et eventuelt krav er derfor forældet efter 1-års reglen heri. tyveriet blev foretaget
mellem den 3. juli og 7. juli 1998, og stævning i denne sag blev udtaget 8. februar
2002. sagen er først anlagt 1 år og 3 måneder efter, at codan og wessel & vett fik
oplysninger om, at lars stokholm transport a/s var gået konkurs, og dette er under
alle omstændigheder for sent, idet fristen senest må regnes fra det tidspunkt, hvor
codan og wessel & vett fik oplysninger om konkursen.
                                           - 8 -
der foreligger meget få oplysninger om det gods, som er stjålet, og det er noget usik-
kert, hvad der egentligt er stjålet. den betydelige usikkerhed omkring tabsopgørelsen
må, i fald der foreligger et ansvarsgrundlag, og der ikke er sket forældelse, enten føre
til frifindelse eller en betydelig nedsættelse af det påstævnte beløb. da det i øvrigt må
lægges til grund, at nsab 85 er aftalt som gældende for transporten, skal der under
alle omstændigheder ske ansvarsbegrænsning til et beløb på sdr 26.491,06. et
eventuelt krav kan ikke kræves forrentet efter rentepåkravsskrivelsen, da der først er
nedlagt påstand herom i forbindelse med domsforhandlingens påbegyndelse, hvorfor
der alene vil kunne kræves procesrente fra sagens anlæg.
rettens begrundelse og resultat
efter bevisførelsen foreligger der ikke nærmere oplysninger om aftalerne om trans-
porten mellem system transport & spedition a/s og vareejerne vedrørende det
stjålne gods for så vidt angår codans krav, og det er derfor ikke godtgjort, at nsab
85 er aftalt. codans mulige krav er derfor omfattet af forældelseslovens 5-årige for-
ældelsesregel, hvorfor der ikke er indtrådt forældelse for denne del af sagen.
efter fragtbrevet vedrørende godset fra linea til wessel & vett sammenholdt med
fragttilbuddet må det lægges til grund, at nsab 85 er vedtaget for wessel & vetts
krav i sagen. når der henses til sagsforløbet omkring fristforlængelserne, codan og
wessel & vetts anmeldelse af kravet i lars stokholm transport a/s’ konkursbo, det
oplyste om den manglende dækning i boet, og ifs advokats vægring ved at give op-
lysninger om, hvem som stod som ansvarsforsikrer for godset sammenholdt med
tidspunktet for udtagelsen af stævningen i denne sag, er der heller ikke grundlag for
at anse wessel & vetts mulige krav for forældet efter 1-års reglen i nsab 85.
efter det ovenfor anførte påhviler det herefter if at godtgøre, at tyveriet vedrørende
codans krav ikke skyldes fejl eller forsømmelse udvist af lars stokholm transport
a/s, jf. herved f.eks. u1999.52h, og med hensyn til wessel & vetts krav, at bort-
komsten skyldes forhold, som lars stokholm transport a/s ikke kunne undgå, og
hvis følger lars stokholm transport a/s ikke kunne afværge, jf. nsab 85, § 16, stk.
1, litra g.
                                            - 9 -
efter besigtigelsesrapporten fra simmelkjær service aps sammenholdt med kvitte-
ringen for politianmeldelsen må det lægges til grund, at traileren blev stjålet fra
dantransport a/s’ indhegnede og aflåste plads i brøndby i tiden mellem den 3. juli
1998, kl. 18.00, og til den 5. juli 1999, kl. 11.00.
det er ikke en usædvanlig fremgangsmåde, at en udførende fragtfører ved samle-
godsforsendelser henstiller en trailer med stykgods på indhegnede og aflåste pladser,
som er behørigt sikrede, med henblik på en senere videretransport af godset. det
findes godtgjort, at sikkerhedsforholdene på pladsen og pladsens indretning ikke var
anderledes, end hvad der var normalt i forbindelse med transport af almindeligt styk-
gods på tidspunktet for tyveriet i 1998.
traileren indeholdt stykgods i form af stangtøj, konfektion, børnetøj, sko, ure, køk-
kengrej, brugte pelse til opbevaring m.m. der foreligger ikke oplyste omstændighe-
der, som indikerer, at der er givet oplysninger til lars stokholm transport a/s om, at
transportkunderne fandt, at godset var tyveriattraktivt og værdifuldt, således at der
skulle træffes særlige foranstaltninger fra transportørens side.
selv om der ikke var tegn på indbrud, hverken på parkeringspladsen eller i traileren,
er der ikke oplysninger, som giver fuldt tilstrækkeligt grundlag for en antagelse om,
at tidligere ansatte eller ansatte i lars stokholm transport a/s har medvirket ved
tyveriet.
under disse omstændigheder finder retten, at if har godtgjort, at tyveriet ikke skyldes
fejl eller forsømmelse udvist af lars stokholm transport a/s, eller at bortkomsten
skyldes forhold, som speditøren ikke kunne undgå, og hvis følger speditøren ikke
kunne afværge. if frifindes derfor for såvel codans påstand som wessel & vetts på-
stand.
                                     thi kendes for ret
if skadesforsikring a/s frifindes.
codan forsikring a/s betaler inden 14 dage til if skadesforsikring a/s 50.000 kr. i
sagsomkostninger.
                                      - 10 -
a/s th. wessel & vett betaler inden 14 dage til if skadesforsikring a/s 20.000 kr. i
sagsomkostninger.
                                mette christensen
henrik dam                                                               kaj schou
                                      (sign.)
                                   ___ ___ ___
                        udskriftens rigtighed bekræftes
                        p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
kj
                                       udskrift
                                             af
                      sø- & handelsrettens dombog
                                      ____________
                              afsagt den 23. januar 2007
m-7-05               anklagemyndigheden
                               (fuldmægtig jane frederikke land,
                               forbrugerombudsmanden)
                      mod
                               tt
                               (advokat ole schmidt)
                                         dom
under denne sag har anklagemyndigheden ved politimesteren i århus ved
anklageskrift af 27. oktober 2005, som berigtiget ved anklageskrift af 17. november
2005, rejst tiltale mod tt for overtrædelse af lov nr. 1389 af 21. december 2005 om
markedsføring § 6, stk. 1, jf. § 30, stk. 3, jf. lovbekendtgørelse nr. 699 af 17. juli 2000,
som ændret ved lov nr. 428 af 6. juni 2002, lov nr. 450 af 10. juni 2003 og lov nr. 352
af 19. maj 2004, § 6a, stk. 1, jf. § 22, stk. 3, ved i perioden fra omkring den 5.
december 2003 til den 17. december 2003 som erhvervsdrivende at have fremsendt
ca. 1401 meddelelser med emnet ”slip for skattefar!” ved brug af elektronisk post
med henblik på afsætning af varer, fast ejendom, og andre formuegoder samt
arbejds- elle tjenesteydelser, herunder rådgivning vedrørende ”etablering af
kreative og ikke mindst skatteeffektive selskabskonstruktioner i både ind- og
udland”, uagtet at modtagerne af denne elektroniske post ikke forudgående havde
anmodet om det.
      anklagemyndigheden har nedlagt påstand om, at tiltalte idømmes bøde.
                                          - 2 -
       tiltalte har nægtet sig skyldig.
sagsfremstilling
tiltalte har været direktør for a1 (binavn: a2), nu under konkurs, (i det følgende:
selskabet), hvis formål var handel og investering og anden dermed beslægtet
virksomhed. direktionen bestod af tiltalte, der tegnede selskabet alene.
       i foråret 2005 havde selskabet rettet uanmodet henvendelse til 2 virksomheder
ved brug af telefax med henblik på afsætning af sine tjenesteydelser, der primært
bestod i bistand til etablering af selskabsretlige konstruktioner i ind- og udland med
henblik på at reducere skattepligten. efter at modtagerne havde klaget hertil,
opfordrede forbrugerstyrelsen den 14. maj 2003 selskabet til at ophøre med
henvendelserne og advarede om, at yderligere overtrædelser af forbudet mod at
rette uanmodet henvendelse ville kunne medføre strafferetlig forfølgning.
       forbrugerstyrelsen modtog i december 2003 en lang række klager fra
virksomheder,        myndigheder      og    foreninger,   herunder      frelsens    hær,
lokomotivklubben klk af 8. december 2003, viborg amt, socialforvaltningen og
spastikerforeningen, over, at selskabet uden forudgående samtykke havde sendt
dem e-mails med reklame for selskabets tjenesteydelser. de pågældende mails
angiver selskabet som afsender, og underskriveren angives som selskabet ved tt. i
teksten angives modtagerens navn i formuleringen: ”hej hos [modtagerens navn]”.
den 10. december 2003 har forbrugerstyrelsen anmodet politimesteren i århus om
at foretage efterforskning i sagen med henblik på tiltalerejsning.
       ved skrivelse af 3. februar 2004 anmodede forbrugerstyrelsen spamfighter
aps, som leverer programmer til modvirkning af spam, om oplysning om, hvorvidt
spamfighter aps var bekendt med, at selskabet havde sendt den pågældende
spammail til andre modtagere. ved skrivelse af 25. februar 2004 bekræftede
spamfighter i perioden 5. – 8. december 2003 at have modtaget oplysning om, at der
har været sendt 1.167 tilsvarende spammails fra selskabet. anklagemyndigheden
har    under     domsforhandlingen      på   rettens  spørgsmål     herom    oplyst,  at
forbrugerstyrelsens henvendelse til spamfighter aps er foretaget, uden at der
forudgående er indhentet nogen retskendelse om tilladelse til indgreb i
meddelelseshemmeligheden efter reglerne i retsplejelovens kapitel 71. det er
                                        - 3 -
endvidere oplyst, at abonnenter på spamfighter aps’ tjenesteydelser ifølge
licensbetingelserne giver samtykke til, at spamfighter aps giver myndighederne
oplysning om spam.
forklaringer
tiltalte tt har forklaret, at hans kone ejede anparterne i selskabet, hvor han var
direktør og eneste ansatte. selskabets hjemmeside blev etableret og vedligeholdt af
virksomheden mm ved nn, der havde alle passwords og koder. på hjemmesiden
var der en funktion, hvor man ved at anmode om at få tilsendt nyhedsbreve blev
oprettet i en database, som indeholdt 5 – 600 navne. den omhandlede mail skulle
sendes til dem, som stod i databasen, og som således havde givet samtykke hertil.
da tt ikke selv havde forstand på det tekniske, forestod nn udsendelsen. tiltalte
tog forbrugerstyrelsens advarsel alvorligt og havde intet ønske om at udsende
uanmodede henvendelser. han underrettede ikke nn om forbrugerstyrelsens
tidligere henvendelse, idet denne var uden relevans for nyhedsbrevet, som skulle
udsendes til adressater, som havde givet samtykket hertil.
       selskabet fik ikke nogen ordrer ud af udsendelsen af de pågældende mails,
idet disse for en stor dels vedkommende er sendt til modtagere, der var uden
relevans for selskabets tjenesteydelser, f.eks. offentlige myndigheder og frelsens
hær.
 mekanikerlærling nn har forklaret, at han på freelance basis har udviklet og
løbende vedligeholdt hjemmesider for selskabet. det er ham, der har udsendt den
mail, som tiltalen angår.
       tiltalte havde bedt ham om at sende nyhedsbrevet til dem, som stod i
selskabets database. tiltalte omtalte ikke henvendelsen fra forbrugerstyrelsen og
sagde ikke noget om, at han skulle passe særligt på. til brug for udsendelsen af
elektroniske    nyhedsbreve    brugte  vidnet   et  program,   der  sammen    med
administrationsmoduler og hjemmesider lå på en server hos internetudbyderen.
han arbejdede fra sin egen computer, hvor han havde et filbibliotek med ca. 20
databaser og en html-skabelon. før udsendelsen af et nyhedsbrev skulle
databasen opdateres fra serveren. den fysiske udsendelse skete fra serveren hos
                                         - 4 -
internetudbyderen, men mailen fremtrådte som afsendt fra vidnets ip adresse og
angav selskabet som afsender. han havde et udtræk af en database fra krak, som i
hans filbibliotek stod lige efter selskabets database, og han vil mene, at han ved en
fejl er kommet til at sende den omhandlede mail til dem, som stod i hans udtræk af
kraks database.
       mailen fremtræder som individuel, jf. linien ”hej hos …”, idet han sørgede
for, at oplysninger fra databasen blev flettet med html-skabelonen i forbindelse
med udsendelsen, hvilket er ganske sædvanligt.
parternes synspunkter
anklagemyndigheden      har  gjort   gældende,    at  tiltalte dels må    anses  som
erhvervsdrivende, dels har stået for udsendelsen af den omhandlede mail, selv om
denne formelt fremtrådte som sendt fra selskabet, der nu er under konkurs. det er
uden betydning, at den praktiske udførelse af udsendelsen blev foretaget af nn på
freelance basis.
       parterne er enige om, at nyhedsbrevet udgør reklame, og der foreligger ikke
noget samtykke til de henvendelser, som tiltalen angår.
       forbrugerstyrelsen modtog 234 klager over den pågældende mail, men hertil
kommer de mails, som der er fremkommet oplysning om gennem henvendelsen til
spamfighter aps.
       det må ved strafudmålingen anses som en skærpende omstændighed, at
selskabet af forbrugerstyrelsen var blevet gjort opmærksomt på forbudet mod
uanmodet henvendelse, og at tiltalte desuagtet undlod at udarbejde instruks eller på
anden måde sikre, at nn fulgte en særlig procedure for udsendelsen, således at det
blev sikret, at henvendelserne kun blev sendt til modtagere, der havde givet
samtykke hertil.
forsvareren har fremhævet, at anklageskriftet synes udformet med henblik på tiltale
mod selskabet, og at anklagemyndigheden blot synes at have indsat den tiltalte
direktørs navn i anklageskriftet i stedet for selskabets uden nærmere at overveje de
problemer, dette giver anledning til.
                                           - 5 -
        der står i anklageskriftet, at tiltalte som erhvervsdrivende har udsendt de
omhandlede henvendelser. det er imidlertid ikke tilfældet. efter bevisførelsen må
det tværtimod lægges til grund, at udsendelsen er foretaget ikke af tiltalte, men af
vidnet nn fra firmaet mm, hvilket også bekræftes af tdc’s oplysning ifølge
editionskendelsen om den ip adresse, som udsendelsen er sket fra, idet denne ip
adresse tilhører nn.
        der er efter bevisførelsen heller intet grundlag for, at tiltalte på nogen som
helst måde skulle have medvirket til udsendelsen eller i øvrigt være ansvarlig
herfor, men selv om dette havde været tilfældet, ville der ikke kunne domfældes
herfor, idet et sådant forhold ikke er omfattet af anklageskriftet, jf. retsplejelovens §
883, stk. 3.
        hertil kommer, at tiltalte ikke blot i kraft af sin ansættelse som direktør i
selskabet kan anses som ”erhvervsdrivende”, jf. anklageskriftet og betingelsen i
markedsføringslovens § 6, stk. 1. også af denne grund må tiltalte frifindes, hvortil
kommer, at tiltalte hverken har handlet forsætligt eller uagtsomt, men tværtimod
har udvist den fornødne agtpågivenhed ved at outsource denne opgave, som tiltalte
ikke selv teknisk evnede at stå for, til firmaet mm ved nn, der også stod for
selskabets hjemmeside.
        oplysningerne om mails fra spamfighter aps er fremkommet ved et ulovligt
indgreb i meddelelseshemmeligheden. forbrugerstyrelsen har som et led i
forberedelsen af straffesagen mod tiltalte i strid med reglerne om indgreb i
meddelelseshemmeligheden i retsplejelovens § 781 anmodet spamfighter aps om
oplysninger om mails af nærmere angivet indhold til modtagere, som
anklagemyndigheden ikke i forvejen var bekendt med. der skal derfor under alle
omstændigheder       ses   bort   fra  de     ulovligt fremskaffede     oplysninger,   jf.
retsplejelovens § 781, stk. 2, idet der efter strafferammen i markedsføringslovens §
22, stk. 3, der ikke går højere end bøde, ikke kan blive tale om tilladelse efter § 781,
stk. 3.
sø- og handelsrettens afgørelse
                                           - 6 -
det lægges til grund, at den erhvervsdrivende, der har udsendt de henvendelser,
som sagen angår, er selskabet, hvori tiltalte var direktør.
       det lægges endvidere efter tiltaltes og vidnet nns forklaringer til grund, at
det var vidnet nn, der fremsendte de pågældende henvendelser, hvilket også
støttes af de oplysninger, som tdc har givet efter editionskendelse af 3. december
2004 fra retten i århus.
       der er således ikke bevismæssigt grundlag for, at tiltalte har overtrådt de
nævnte bestemmelser i markedsføringsloven ved ”som erhvervsdrivende at have
fremsendt” de pågældende henvendelser, jf. anklageskriftets formulering.
       således som anklageskriftet er udformet, skal tiltalte herefter frifindes, uden at
det er fornødent at tage stilling til, om oplysningerne fra spamfighter aps kan
anvendes som bevis i sagen, jf. retsplejelovens § 789, stk. 2.
                            thi kendes for ret
tiltalte tt, frifindes.
       statskassen betaler sagens omkostninger.
peter møgelvang-jensen                                   kim kristian østrup
                                     michael b. elmer
                                      (retsformand)
susanne engstrøm                                         anders madsen
                                           (sign.)
                                        ___ ___ ___
                             udskriftens rigtighed bekræftes
                             p.j.v. sø- og handelsretten, den