text:
dom
afsagt den 7. januar 2013 i sag nr. bs 11-676/2012:
holbæk kommune
kanalstræde 2
4300 holbæk
mod
gf forsikring a/s
jernbanevej 65
5210 odense nv
sagens baggrund og parternes påstande
denne sag er anlagt den 27. marts 2012 af holbæk kommune mod gf forsikring a/s og
vedrører, hvorvidt holbæk kommunes krav på regres over for gf forsikring a/s for holbæk
kommunes udbetalte sygedagpenge i perioden 31. august 2008 til 28. februar 2010 er foræl-
det.
holbæk kommune har nedlagt påstand om, at gf forsikring a/s skal betale 279.045 kr. med
procesrente af 93.015 kr. fra den 20. marts 2009 og af 186.030 kr. fra den 12. august 2012.
gf forsikring a/s har nedlagt påstand om frifindelse.
sagen afgøres uden mundtlig hovedforhandling, jf. retsplejelovens § 366.
oplysningerne i sagen
denne dom indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. retsplejelovens § 218 a, stk. 2.
der er mellem parterne enighed om, at sagsøgeren er berettiget til regres i medfør af erstat-
ningsansvarslovens § 17, stk. 1, sidste punktum, såfremt sagsøgerens krav ikke er forældet, og
at kravet kan opgørelse som i sagsøgerens påstand.
udbetaling af sygedagpenge fra sagsøgeren til a var foranlediget af, at a var udsat for et
færdselsuheld den 10. august 2008.
sagsøgte var motoransvarsforsikringsselskab for den skadevolder, der forårsagede as færd-
selsuheld. derfor har sagsøgte foretaget udbetaling af godtgørelse og erstatning til a, herun-
der erstatning for tabt arbejdsfortjeneste.
ved brev af 14. januar 2009 orienterede sagsøgte sagsøgeren om, at sagsøgte behandlede er-
statningssagen, hvorfor sagsøgte anmodede sagsøgeren om at fremsende kopi af alle relevante
sociale og helbredsmæssige oplysninger.
ved brev af 10. februar 2009 erindrede sagsøgte sagsøgeren om sagen, og ved samme dato
rettede sagsøgeren henvendelse til sagsøgte med krav om regres.
                                               - 2 -
ved brev af 20. februar anmodede sagsøgeren sagsøgte om at udbetale regres for dagpenge-
udbetalingen til a, på daværende tidspunkt opgjort til 93.015,00 kr.
sagsøgeren fremsendte ikke det materiale, som sagsøgeren havde anmodet om ved brev af 14.
januar 2009 og 10. februar 2009, hvorfor sagsøgte ved brev af 2. marts 2009 og 20. marts
2009 erindrede sagsøgeren om fremsendelse heraf.
sagsøgerens advokat, steen marslew, henvendte sig ved brev af 12. juli 2011 til sagsøgte og
anmodede om refusion af udbetalte sygedagpenge for perioden 31. august 2008 til 28. februar
2010. der fremgår blandt andet følgende af brevet:
              ......
              "som advokat for holbæk kommune retter jeg henvendelse til selska-
              bet i anledning af ovennævnte skade, idet min klient søger regres for
              udbetalte sygedagpenge i anledning af uheldet den 10/8 2008, jf. er-
              statningsansvarslovens § 17 stk. 1, 3. pkt.
              jeg kan konstatere i sagen, at kommunen tilsyneladende har fremsendt
              en del sagsmateriale til selskabet den 20. marts 2009, uden at dette har
              givet anledning til udbetaling af erstatning.
              ......
              jeg gør venligst opmærksom på, at kravet forældes den 10/8 2011,
              med mindre der forinden er udtaget stævning eller indgået aftale om
              midlertid afbrydelse af forældelse af forældelsen, jf. forældelseslovens
              § 21, stk. 5. jeg skal derfor venligst anmode om selskabets snarlige re-
              aktion.
              ......"
sagsøgte har oplyst uden sagen, at sagsøgte ikke har modtaget materiale fra sagsøgeren. sag-
søgeren har ikke nærmere kunne redegøre for og dokumentere, hvilket materiale der blev
fremsendt.
sagsøgtes anmodning om suspension blev imødekommet af sagsøgte ved mail af 20. juli
2011, hvor der blandt andet fremgår følgende:
              "...det kan oplyses, vi er indforstået med at suspendere forældelse fo-
              reløbigt frem til 31.12.11..."
ved brev af 8. december 2011 rykkede advokat, steen marslew, på vegne af sagsøgeren, for
sagsøgtes betaling i sagen.
ved mail af 23. januar 2012 meddelte sagsøgte, at regreskravet var forældet.
parternes synspunkter
sagsøgeren har i påstandsdokumentet anført følgende:
              "anbringender:
                                  - 3 -
at sagsøgerens krav udgør regres for udbetalte sygedagpenge til en
skadelidt i en færdselsulykke, som sagsøgtes forsikringstager bærer
ansvaret for,
at sagsøgerens regreskrav har hjemmel i erstatningsansvarslovens §
17, stk. 1, 3. pkt., jf. sygedagpengelovens § 78 stk. 1,
at sagsøgte har anerkendt erstatningsansvaret overfor den skadelidte,
at sagsøgte under denne sag har anerkendt størrelsen af sagsøgerens
krav,
at sagsøgte har udbetalt erstatning og godtgørelse til skadelidte uden at
fremsende den pligtmæssige meddelelse til sagsøgte i henhold til '
sygedagpengelovens § 78 stk. 2,
at forældelse af regreskravet derfor er suspenderet indtil orienteringen
af kommunen er sket,
at orienteringen først er sket i sagsøgtes duplik af 20. september 2012,
i forbindelse med sagsøgtes besvarelse af sagsøgers provokation (4) i
replik af 4. september 2012,
at sagsøgte desuden aldrig før sagens anlæg har ønsket at tage stilling
til sagsøgerens krav, jf. forsikringsaftalelovens § 29 stk. 5,
at en evt. forældelse under alle omstændigheder er midlertidigt afbrudt
den 20. juli 2011, jf. bilag 5, jf. forældelseslovens § 21 stk. 5,
at sagsøgte ikke ensidigt kan fastslå, at en midlertidig afbrydelse skal
have et tidligere sluttidspunkt, end hvad der følger af
forældelseslovens § 21 stk. 5,
at sagsøgers anmodning om midlertidig afbrydelse af forældelsen ved
brev af 12. juli 2011 blot havde til hensigt at sikre, at der ikke indtraf
forældelse på det tidligste mulige tidspunkt den 10. august 2011, idet
der ikke dermed var taget stilling til, om forældelsen af andre årsager
først ville indtræffe senere,
at der ikke er indgået en klar, gensidig og entydig aftale om, at
forældelse ville indtræde endeligt den 31. december 2011,
at lovgivningens almindelige regler dermed ikke er tilsidesat ved
aftale,
at forældelse derfor ikke var indtruffet på stævningstidspunktet, jf.
såvel forsikringsaftalelovens § 29 stk. 5, sygedagpengelovens § 78 stk.
2 og forældelseslovens § 21 stk. 5."
                                               - 4 -
sagsøgte har i påstandsdokumentet anført følgende:
             "til støtte for den nedlagte påstand gøres det herefter
             gældende, at sagsøgers krav på regres for udbetalte syge-
             dagpenge er forældet.
             det følger af højesteretspraksis, at et sygedagpengeregreskrav
             er et afledet krav jf. ufr2002.2683 h og ufr2010.115h.
             heraf følger, at en regressøgende kommune, i dette tilfælde
             sagsøger, ikke kan opnå en bedre retsstilling end den
             skadelidte, og at den regressøgende kommune, i denne sag
             sagsøger, også i forældelsesmæssig henseende må stilles som
             den skadelidte.
             i nærværende sag var den skadelidte, a, udsat for
             et færdselsuheld den 10. august 2008.
             sagsøger udbetalte i umiddelbar forlængelse heraf
             sygedagpenge til den skadelidte, a, hvilket følger
             af det forhold, at sagsøger jf. bilag b og bilag 2 udbetalte
             sygedagpenge fra den 10. august 2008 og fremefter, altså fra
             uheldstidspunktet.
             det gøres på denne baggrund gældende, at den 3-årige
             forældelsesfrist, jf. 2008-lovens § 3, stk. 1 skal regnes fra den
             10. august 2008, jf. 2008-lovens § 2, stk. 4 alt i
             overensstemmelse med det klare udgangspunkt i retspraksis jf.
             eksempelvis ufr2002.573h og østre landsrets dom af 9.
             september 2011.
             det gøres i den forbindelse gældende, at der ikke i denne sag
             er grundlag for en antagelse om, at sagsøger var ubekendt med
             sin fordring eller, at krav kunne rettes mod sagsøgte jf. 2008-
             lovens § 3, stk. 2.
             heraf følger, at forældelse indtrådte den 10. august 2011,
             hvilket også er i overensstemmelse med sagsøgers egen
             opfattelse, jf. bilag 3, hvor sagsøgers advokat, steen marslew
             særskilt anførte dette som begrundelse for at anmode om
             suspension.
             dette medmindre, at der forinden den 10. august 2011 var sket
             suspension eller afbrydelse.
             det følger af 2008-lovens § 26, at lovens regler kan fraviges
             ved efterfølgende aftale også til skade for skyldner, jf. § 26,
             stk. 1 modsætningsvis, og det gøres gældende, at en sådan
             aftale blev indgået mellem sagsøger og sagsøgte og med den
             retsvirkning, at forældelse herefter først indtrådte den 1. januar
                                  - 5 -
2012.
det gøres gældende, at indgåelse af en suspensionsaftale efter
skadens opståen/kravets opståen er gyldig, også
suspensionsaftaler, der i givet fald stiller sagsøger, dårligere
end efter de regler, som følger af 2008-loven i øvrigt, eller
eventuelle specialregler f.eks. sygedagpengelovens § 78, stk. 2,
forældelseslovens § 21, stk. 5 og/eller forsikringsaftalelovens §
29. stk. 5.
det gøres gældende, at dette følger af østre landsrets dom af
10. november 2010 og østre landsrets dom af 26. september
2012.
i disse domme blev det i øvrigt også af fordringshaveren gjort
gældende, at 2008-lovens og andre specialbestemmelser måtte
føre til, at en gyldig indgået suspensionsaftale ikke kunne stille
fordringshaveren dårligere.
dette synspunkt blev klart afvist i begge domme.
det gøres på denne baggrund gældende, at sagsøger på denne
egen foranledning indgik en klar, gyldig og bindende
suspensionsaftale med udløb til den 31. december 2011, og at
sagsøger ikke gjorde indsigelser mod denne suspensionsaftale,
hvorfor forældelse indtrådte den 1. januar 2012.
det gøres gældende, at det forhold at sagsøgte ikke besvarede
sagsøgers henvendelse af 8. december 2011, der i øvrigt ikke
vedrørte en yderligere anmodning om suspension, er uden
betydning for spørgsmålet om forældelse, idet sagsøgte ikke
var forpligtet til at sikre sagsøgers retsstilling, eller søge den
indgåede suspensionsaftaler forlænget jf. princippet i
ufr2001.1511h og ufr2003.2252ø.
det gøres gældende, at hverken sagsøger eller sagsøgers
advokat, steen marslew herudover forinden
suspensionsaftalens udløb iværksatte skridt til yderligere
suspension eller afbrydelse af forældelsesfristen.
da afbrydelse først skete den 20. marts 2012 er sagsøgers krav
i det hele forældet.
det gøres videre gældende, at sygedagpengelovens § 78, stk. 2,
ikke kan føre til et andet resultat, idet det gøres gældende, at
sagsøger var bekendt med, at sagsøger kunne gøre regres
overfor sagsøgte, og at sagsøgte i øvrigt orienterede sagsøger
om denne mulighed ved brev af 14. januar 2009.
uagtet at retten først måtte regne forældelsens starttidspunkt
                                   - 6 -
fra den 14. januar 2009 svarende til sagsøgtes orientering til
sagsøger om sin udbetaling til skadelidte, a, vil
sagsøgers krav fortsat være forældet, da forældelse i så fald i
stedet ville være indtrådt den 14. januar 2012 og dermed
fortsat inden udtagelse af stævning den 20. marts 2012.
videre gøres det gældende, at der ikke i sagen jf. 2008-lovens
§ 21, stk. 5, pågik forhandlinger om kravet eller kravets
størrelse, således som dette forstås i retspraksis, hvorved der
ikke er grundlag for en tillægsfrist på 1 år. i den forbindelse
gøres det gældende, at det i øvrigt ikke fremstår som klart, fra
hvilket tidspunkt sagsøger i øvrigt måtte mene, at denne
tillægsfrist i givet fald skulle regnes fra.
videre gøres det gældende, at det forhold, at sagsøger i sin
anmodning om suspension henviste til 2008-lovens § 21, stk. 5
er uden betydning, idet den indgåede suspensionsaftale
suspenderede forældelsesfristet til en bestemt dato og uden
hensyntagen til denne bestemmelse.
vedrørende spørgsmålet om forhandlinger henvises blandt
andet til østre landsrets dom af 30. maj 2012, højesterets
dom af 27. marts 2012 og østre landsrets dom 9. september
2011. i disse domme fandt retten ikke, at der var grundlag for
at antage, at der havde været ført forhandlinger, altså
forhandlinger om kravets eksistens og kravet størrelse, der
dermed havde ført til suspension af forældelsen.
endelig gøres det gældende, at forsikringsaftalelovens § 29,
stk. 5 ej heller kan føre til et andet resultat.
såfremt sagsøgeren var af den opfattelse, at denne
bestemmelse fandt anvendelse på sagsøger og sagsøgtes
retsforhold og med den virkning, at sagsøger herefter opnåede
en suspension af forældelsesfristen svarende til 3 år fra et
givent tidspunkt, som sagsøger ikke i øvrigt nærmere har
defineret, var det ikke nødvendigt, at der mellem sagsøger og
sagsøgte at indgå den suspensionsaftale, som alene kom i stand
på sagsøgers egen foranledning.
det gøres gældende, at dette også understøttes af, at sagsøgers
advokat steen marslew specifikt anførte, at forældelse skulle
regnes fra uheldstidspunktet i sagen.
den korrespondance der blev ført mellem parterne om kravets
berettigelse kan videre ikke hjemle sagsøger en yderligere frist
på 3 år, når der efterfølgende og på sagsøgers egen
foranledning blev indgået en suspensionsaftale om suspension
fra og til en given dato. såfremt sagsøgers synspunkt skulle
følges ville der i øvrigt ikke have været behov for en
                                                 - 7 -
                suspensionsaftale.
                det gøres gældende, at den indgåede suspensionsaftale også i
                forhold til forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5 har forrang, idet
                omfang retten måtte finde, at bestemmelsen i øvrigt finder
                anvendelse på retsforholdet mellem sagsøger og sagsøgte jf.
                også retten i glostrups dom af 30. marts 2012.
                på denne baggrund gøres det gældende at sagsøgte skal
                frifindes."
rettens begrundelse og afgørelse
det følger af forældelseslovens § 2, stk. 4, at forældelsen vedrørende erstatning uden for kon-
trakt, herunder personskade, regnes fra tidspunktet for skadens indtræden. det samme gælder
regreskrav, der er afledt af sådanne erstatningskrav.
det fremgår af forældelseslovens § 3, stk. 1, jf. § 29, at forældelsesfristen for en skade sket
den 1. januar 2008 eller senere er 3 år. efter forældelseslovens § 3, stk. 2 gælder det, at hvis
fordringshaveren var ubekendt med fordringen eller skyldneren, da regnes forældelsesfristen i
stk. 1 først fra den dag, da fordringshaveren fik eller burde have fået kendskab hertil.
efter oplysningerne i sagen, om skadelidtes forhold, finder retten ikke grundlag for at lade
forældelsesfristen løbe fra et senere tidspunkt end skadesdatoen den 10. august 2008. foræl-
delsesfristen udløb dermed som udgangspunkt den 10. august 2011.
på foranledning af sagsøgerens advokat blev der imidlertid indgået en bindende suspensions-
aftale, således at forældelsen blev suspenderet frem til 31. december 2011. da suspensionsaf-
talens ordlyd er klar, og sagsøgeren ikke tog yderligere forbehold vedrørende den tidsbegræn-
sede suspensionsaftale, samt da der ikke er forgået egentlige forhandlinger om fordringen
mellem parterne, finder retten ikke, at sagsøgeren, under henvisning til forældelseslovens §
21, stk. 5, kan påberåbe sig, at der skal udløses en tillægsfrist på 1 år.
kravet forældelse således i overensstemmelse med suspensionsaftalen, og sagsøgeren kan
ikke påberåbe sig øvrige regler om forældelse, herunder sygedagpengelovens § 78, stk. 2 og
forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5.
sagsøgte har ikke ved sin adfærd under forløbet givet sagsøgeren føje til at tro, at sagsøgte
ville undlade at påberåbe sig den indgåede suspensionsaftale.
forældelse indtrådte herefter den 1. januar 2012. da sagen først blev anlagt den 27. marts
2012, er sagsøgerens krav på regres for udbetalte sygedagpenge forældet.
sagsøgtes påstand om frifindelse tages derfor til følge.
sagsøgeren skal betale sagsomkostninger til sagsøgte. sagsomkostningerne fastsættes til
30.000 kr., der dækker udgiften til advokatbistand inklusiv moms.
                                              - 8 -
retten har ved fastsættelsen af sagsomkostninger lagt vægt på sagens værdi, karakter og ud-
fald. retten har herudover lagt vægt på, at sagen er behandlet på skriftlig grundlag.
thi kendes for ret:
sagsøgte, gf forsikring a/s, frifindes.
sagsøgeren, holbæk kommune, skal inden 14 dage til sagsøgte, gf forsikring a/s betale
30.000 kr. i sagsomkostninger.
omkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                       højesterets kendelse
                       afsagt fredag den 12. september 2014
sag 112/2014
great greenland a/s
(advokat jes anker mikkelsen)
mod
north atlantic fur group aps
(advokat ole sigetty)
i tidligere instans er afsagt kendelse af fogedretten i glostrup den 5. september 2013 og af
østre landsrets 14. afdeling den 23. december 2013.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: thomas rørdam, jens peter christensen og lars
hjortnæs.
påstande
kærende, great greenland a/s, har nedlagt påstand om, at landsrettens kendelse ændres for
så vidt angår sagsomkostninger, således at north atlantic fur group aps i sagsomkostninger
skal betale 879.240 kr.
indkærede, north atlantic fur group aps, har nedlagt påstand om stadfæstelse.
sagsfremstilling
den underliggende umiddelbare fogedforretning drejede sig om, hvorvidt north atlantic fur
group aps var berettiget til at tilbageholde sælskind mv. for et erstatningskrav opgjort af
north atlantic fur group aps til 12.670.585,35 kr. i forbindelse med ophævelsen af en
kommissionsaftale, selskabet havde indgået med great greenland a/s. great greenland a/s
bestred ophævelsen og anmodede fogedretten i glostrup om en umiddelbar fogedforretning
med henblik på at få de tilbageholdte sælskind udleveret.
                                              - 2 -
ved fogedrettens kendelse af 5. september 2013 blev det bestemt, at north atlantic fur group
aps skulle udlevere de tilbageholdte sælskind på betingelse af, at great greenland a/s stil-
lede en sikkerhed på 3.000.000 kr.
north atlantic fur group aps kærede kendelsen til landsretten, og den 13. september 2013
tillagde fogedretten efter anmodning fra north atlantic fur group aps kæremålet opsættende
virkning.
afgørelsen om opsættende virkning blev kæret af great greenland a/s, og den 17. september
2013 kontrakærede great greenland a/s fogedrettens kendelse af 5. september 2013.
for landsretten udarbejdede great greenland a/s’ advokat i alt otte processkrifter, herunder
tre vedrørende spørgsmålet om opsættende virkning, tre vedrørende kæremålet og to vedrø-
rende omkostningsspørgsmålet, mens north atlantic fur group aps’ advokat for landsretten
udarbejdede i alt fire processkrifter, herunder et vedrørende opsættende virkning, to vedrø-
rende kæremålet og et vedrørende omkostningsspørgsmålet.
den 31. oktober 2013 hævede north atlantic fur group aps kæremålet og tog bekræftende
til genmæle over for great greenland a/s’ påstand i kontrakæren. landsretten afsagde den
23. december 2013 kendelse i overensstemmelse med great greenland a/s’ påstand i kontra-
kæren og bestemte samtidig, at det skulle overlades til fogedretten at fastsætte sagsomkost-
ninger for fogedretten, og at north atlantic fur group aps i kæremålsomkostninger skulle
betale 15.000 kr. til great greenland a/s.
anbringender
great greenland a/s har anført bl.a., at der er tale om en tvistsag af en karakter og et omfang
svarende til en sædvanlig civil sag, og at betingelsen i retsplejelovens § 503, 4. pkt., jf. § 598,
for at få tilkendt sagsomkostninger efter de almindelige regler, derfor er opfyldt. great green-
land skal tillægges omkostninger fuldt ud efter taksterne for proceduresager, da arbejdet med
sagen svarer til arbejdet med en almindelig civil sag.
                                               - 3 -
north atlantic fur group aps har anført bl.a., at det beror på fejlagtige oplysninger fra great
greenland a/s’ side i fogedretten samt great greenland a/s’ manglende indlevering af års-
regnskab, at sagen måtte igennem diverse skriftveksling i landsretten, før north atlantic fur
group aps kunne konstatere tilstrækkelig dækning for sit erstatningskrav og dermed sætte
punktum for fogedsagen og kæresagerne. det bestrides, at sagen har haft karakter af en
egentlig retssag.
højesterets begrundelse og resultat
i retsplejelovens § 598, stk. 2, er det bestemt, at § 503 om tilkendelse af sagsomkostninger i
en udlægssag finder anvendelse på umiddelbare fogedforretninger. efter bestemmelsen i rets-
plejelovens § 503, 4. pkt., erstattes omkostninger ved behandling af tvister for fogedretten
”kun, hvis dette efter tvistens art og arbejdets omfang findes rimeligt”.
højesteret finder, at der ved fastsættelsen af sagsomkostninger i en kæresag vedrørende en
umiddelbar fogedforretning må tages udgangspunkt i arbejdets omfang. endvidere kan der
tages hensyn til sagens karakter og betydning samt det opnåede resultat.
efter en samlet vurdering finder højesteret herefter, at sagsomkostningerne for landsretten
bør forhøjes til 40.000 kr.
                                        thi bestemmes:
landsrettens afgørelse om sagsomkostninger ændres, således at north atlantic fur group
aps i sagsomkostninger for landsretten til great greenland a/s skal betale 40.000 kr.
i sagsomkostninger for højesteret skal north atlantic fur group aps betale 3.000 kr. til
great greenland a/s.
kæreafgiften tilbagebetales.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
- evh
                                        udskrift
                                             af
                          sø- & handelsrettens dombog
                                       ____________
                                           dom
afsagt den 25. april 2013
h-68-12
                                   relation shipping ltd aps
                                   (advokat henrik kleis
                                   v/ adv.fm. karen-lis sinding jensen)
                                   mod
                                   seko global logistics (denmark) aps
                                   (advokat aage krogh)
indledning
sagens spørgsmål er, om der foreligger en aftale om betaling for udgifter til anden transport
end den aftalte, og i modsat fald om der foreligger forsinkelse af levering eller andet erstat-
ningsgrundlag, herunder om et eventuelt erstatningsansvar er ubegrænset.
påstande
                                                   -2-
relation shipping ltd aps (herefter relation) har nedlagt påstand om, at seko glo-
bal logistics (denmark) aps skal betale 30.942,74 kr. med tillæg af procesrente af 21.830 kr.
fra den 30. oktober 2009, af 1.180 kr. fra den 15. april 2010, af 5.259,82 kr. fra den 15. maj 2010,
af 1.611,92 kr. fra den 15. juni 2010 og af 1.061 kr. fra den 9. april 2012 samt 100 kr. i rykker-
gebyr 32 kr. til udskrift fra erhvervsstyrelsen samt udenretlige inddrivelsesomkostninger
med 1.450 kr.
seko global logistics (denmark) aps (herefter seko) har nedlagt påstand om frifindelse
mod betaling af 3.090,48 kr., subsidiært mod betaling af 6.645,22 kr.
sagen er anlagt den 25.juni 2010 ved retten i glostrup og ved kendelse af 25. oktober 2012 i
medfør af retsplejelovens § 225, stk. 3, jf. stk. 2, nr. 1 henvist til sø- og handelsretten.
oplysningerne i sagen
hovedkravet
relation har udført en række transporter for seko. i den forbindelse er der i perioden 2.
april 2009 til 1. april 2010 for disse udstedt fakturaer, der sammenlagt udgør 30.942,74 kr.
fakturaerne er udstedt af danship ltd, aaen transport ltd samt fair trade denmark
ltd, der alle er binavne til relation. seko har ikke bestridt dette krav og forrentningen her-
af.
modkravet
i januar 2009 aftalte relation og seko, at relation skulle transportere gods for seko fra kø-
benhavn til toronto. i den forbindelse udstedte fair trade denmark ltd den 8. januar 2009
en bookingspecifikation, hvori er anført fortransport: ”truck” fra københavn den 9. januar
2009, og skibsnavn: ”montreal express” fra hamburg ets den 18. januar 2009 til to-
ronto final dest. eta den 29. januar 2009.
       den 9. januar 2009 tilgik godset et lager i bremen, og den 18. januar 2009 udstedte car-
gomaster ltd, der er et af relations binavne, et konnossement, hvoraf fremgår, at godset var
lastet på skibet, montreal express, den 18. januar 2009, og gav seko besked herom.
godset var imidlertid ikke kommet om bord på skibet, hvilket relation meddelte seko den
                                                       -3-
5. februar 2009. relation tilbød, at godset kunne komme med det næste skib den 9. februar
2009 med forventet ankomst den 21. februar 2009, men det ønskede seko ikke. seko hen-
tede herefter godset på lageret i bremen den 6. februar 2009 og transporterede det med hen-
holdsvis bil til billund og med fly til toronto for at overholde leveringsaftalen med deres
kunde, butina a/s. seko modregnede herefter udgiften til jumbo transport a/s for vej-
transporten af godset fra bremen til billund på 4.750 kr. og udgiften til jumbo transport a/s
for lufttransporten af godset fra billund til toronto på 22.638 kr.
       relation udstedte den 4. marts 2009 en kreditnota til seko på 3.090,48 kr. svarende til
søfragten fra hamburg til toronto. dette beløb svarer til sekos principale påstand
       operation manager niels olsen hos relation og direktør jacob schultz hos seko hav-
de i februar haft telefoniske drøftelse og havde i marts 2009 tillige haft en mailkorrespondan-
ce.
       det fremgår bl.a. af mail af 8. marts 2009 fra jacob schultz:
       ”…
       som nævnt dengang afregner jeg forskellen mellem sø, og luft fragt til dig. så må du in-
       ternt tage den op med lager osv om hvordan i vil fordele. og jeg skal nok hjælpe med at
       få de oplysninger, du skal bruge. jeg mangler nogle ddu udgifter fra vores kontor i to-
       ronto så kan jeg skrive regningen.
       …”
niels olsen svarede ved mail af 9. marts 2009:
       ”…
       som allerede adviseret skal vi bruge følgende:
       for the claim we need -      your liability letter
                               - airfreight invoice
                               - written confirmation from cnee or shipper that they risk heavy
                                    economical damages
                                    due to production stop for example out of this fact
       så snart jeg har dette info fra dig sender jeg det videre til vores lager.
       …”
jacob schultz besvarede mailen den 22. marts 2009, hvor han skrev:
       ”…
       hermed kopi af bilag og vores regninger til jer
       jeg har trukket det fra vi skulle have betalt til jer for søfragt.
       der kommer et brev fra vores kunde i starten af denne uge som billag. de havde 2 mon-
       tører i canada og planlagt et nedlukning for service af et helt slagteri, derfor holder vi jer
       ansvarlig for netto prisen for at få det med luftfragt til at nå deadlinen.
       …”
                                                    -4-
i brev af 25. marts 2009 bekræftede butina a/s, at de havde planlagt et servicetjek den 13-15.
marts 2009 (skulle rettelig være februar), og at de efter modtagelsen af meddelelsen om, at
godset var lastet på skibet, købte flybilletter til deres to montører. da de fik besked om, at
godset ikke var afskibet, var de to montører på vej til canada, og kunden havde planlagt
produktionsstop i flere uger forinden. det var derfor under ingen omstændigheder muligt at
udsætte servicetjekket, da det ville have medført tab for kunden. der var derfor ingen andre
muligheder end at holde rederiet ansvarlig for deres fejl og forlange, at godset blev sendt
med luftfragt.
      dette brev videresendte jacob schultz med mail den 26. marts 2009 til niels ol-
sen, der samme dag svarede følgende:
      ”…
      tak, modtaget. skal lige have set det hele igennem og så ned til tyskland. derefter hører
      du fra mig.
      …”
der var herefter ikke yderligere korrespondance mellem parterne før den 10. december 2009,
hvor regnskabschef linda lindvig hos seko og jumbo transport a/s skrev til relations
regnskabsafdeling:
      ”…
      hej birte,
      vi talte i går vedrørende den inkasso trussel i har sendt os. vedhæftet ser du de fakturaer
      vi har tilgode hos jer, og nedenfor ser du den mail korrespondance vi har haft med niels
      h. olsen i sagen. vi har efterfølgende været i telefonisk kontakt og fået oplyst at niels ik-
      ke er hos jer mere, og at ingen kender til sagen, og hermed er fakturaerne afvist. sådan
      ser vi selvfølgelig ikke sagen herfra, og har ikke siden kunnet få nogen hos jer i tale. men
      vi kan selvfølgelig ikke betale de fakturaer du rykker for, da vi mener at i skylder os.
      …”
herefter fulgte en intens mailkorrespondance mellem jacob schultz og business develop-
ment manager hos relation, kristian rasmussen. jacob schultz gjorde gældende, at der fore-
lå en aftale mellem niels olsen og ham om, at relation skulle betale omkostninger ved vej-
transporten fra hamburg til billund og flytransporten videre til toronto, hvilket kristian
rasmussen bestred og fastholdt relations krav samt, at seko ikke havde noget krav, idet
der ikke forelå væsentlig forsinkelse.
                                                 -5-
       den 28. januar 2010 havde parterne et forligsmøde med deltagelse af fra relation busi-
ness development manager kristian rasmussen og jan dam poulsen og fra seko direktør i
jumbo transport a/s ole holbæk og jakob schultz. der har efterfølgende været en mailkor-
respondance mellem ole holbæk, og direktør steen nyhuus fra danship ltd om mulige
forligsløsninger.
       seko fremsatte herefter indsigelser mod relations krav i brev af 14. april 2010.
forklaringer
kristian rasmussen har forklaret, at han er business development manager i relation, hvor
han har arbejdet i godt 6 år. han har været i branchen i omkring 9 år.
       den 9. januar 2009 aftalte parterne en multimodaltransport af varer fra københavn til
toronto, hvilket fremgår af bookingbekræftelsen, da der er tale om flere transportmidler i
samme dokument. de angivne tider i bookingbekræftelsen er estimerede tidspunkter, og re-
lation gav ikke seko noget tidsløfte. det giver de ikke i den type produkter. angivelsen af
transportmidler i bookingbekræftelsen er deres egen notering og ikke udtryk for en aftale
med kunden. de modtog typisk ordre via mail, hvorefter de afgav bookingbekræftelse. de
har eksterne transportører til at forestå transporten.
       godset blev transporteret til et lager i bremen af en ekstern transportør, hvorefter det
overgik til rederiet. når godset er modtaget på lageret, har rederiet ansvaret for det, og på
det tidspunkt er vejtransporten afsluttet. rederiet transporterer efterfølgende godset til
hamborg. relation afleverer normalt deres gods til bremen i stedet for hamborg, da der er
et stort pres på i hamborg, hvorfor der er længere ventetid.
       cargomaster udstedte den 18. januar 2009 en waybill på, at godset var lastet ombord
på skibet, da de havde fået besked fra rederiet om, at godset var ombord. ”place and date of
isue” i waybill er normalt den dato, hvor de får informationen fra rederiet om, at godset er
lastet. relation fik først besked af rederiet om, at godset ikke var med, da containeren var
ankommet til toronto.
       han blev ikke direkte involveret i sagen før december 2009, men var løbende blevet
orienteret fra niels olsen. relation bad om dokumentation for sekos lufttransportomkost-
ninger, da det er normal procedure at bistå ordregiver med at sende eventuelle krav videre
til underleverandøren. der var ingen korrespondance mellem parterne i perioden fra marts
                                                -6-
til december 2009. relation modtog ikke på noget tidspunkt meddelelse om, at seko ville
gøre modregning gældende.
      på mødet den 28. januar 2010, hvor de havde forligsdrøftelser, blev det tilbudt, at de
kunne dele omkostningerne ved flytransporten. han har ikke kendskab til, at der har været
forligsdrøftelser hverken før eller efter den 28. januar 2010.
jacob schultz har forklaret, at han er direktør i seko og beskæftiger sig med sø- og luft-
transport. jumbo transport a/s er et selvstændigt selskab. seko blev oprettet i januar 2009,
hvor nogle af aktiviteterne blev overført fra jumbo transport a/s til seko. i 2009 var de kun
to ansatte i seko. butina a/s er en af sekos faste kunder, som de udfører transport for til
forskellige steder i verden. butina a/s er også kunde hos jumbotransport a/s.
      i 2009 brugte de relation som primær leverandør. de bookede lasten til toronto, og de
datoer, der står i bookingbekræftelsen af 8. januar 2009, var estimerede tidspunkter. de aftal-
te ikke med relation specifikke leveringstidspunkter eller, hvilket transportmiddel godset
skulle fragtes med. de aftalte heller ikke et specifikt leveringstidspunkt med butina a/s.
men da de fik besked om, at lasten var ombord, gav de besked herom til deres kunde, så
denne kunne planlægge efter skibets ankomst.
      seko fik først omkring den 5./ 6. februar besked om, at godset ikke var med, men han
erindrer ikke, hvad relation sagde, eller om de fik besked om årsagen. han bekymrede sig
også mere om at få godset leveret rettidigt til butina a/s. det havde været dyrere at sende
godset med det næste skib. han ved ikke, om butina a/s juridisk havde krav på at få leveret
godset med flytransporten, da de ikke havde advokater inde over, og om de kunne have for-
søgt at overvælte kravet på butina a/s. han havde en mailkorrespondance og en del telefo-
niske drøftelser med niels olsen, og det var hans klare opfattelse, at relation ville betale
omkostningerne ved flytransporten. han vidste, at niels olsen skulle have det afklaret med
nogle underleverandører og sendte dokumentation for at være relation behjælpelig i den
forbindelse. han havde ikke opfattelsen af, at relations betaling af omkostningerne var af-
hængig af underleverandørernes betaling, og han bad derfor ikke butina a/s om at dække
omkostningerne. den sidste korrespondance, han havde med niels olsen, var mailen af 26.
marts 2009. da de ikke hørte yderligere fra relation, modregnede de i de krav, som relation
gør gældende under denne sag. han underrettede ikke relation, inden de foretog modreg-
                                                -7-
ningen. de modtog herefter en inkassotrussel fra relation. der var ingen kontakt mellem
parterne fra marts til december 2009, og han tænkte ikke på, hvorfor han ikke hørte yderlige-
re fra niels olsen efter den 26. marts 2009. for hans vedkommende var sagen slut.
       den 28. januar 2010 havde parterne et møde, hvor de havde nogle forligsdrøftelser.
han husker ikke, hvad de drøftede på mødet, men han vil ikke synes, at en deling 50/50 var
rimelig. han har ikke været involveret i sagen siden.
niels holsegaard olsen har forklaret, at han var ansat hos relation fra 2008 til sommeren
2009 som logistikudvikler. bookingbekræftelsen af 8. januar 2009 er en bekræftelse på stan-
dardtransport, hvor der er booket søtransport og almindelig transport. når de modtog en
booking, arrangerede de transporten med underleverandøren. han husker ikke, om han
modtog bookingen fra seko, men han var involveret, efter der opstod et problem. ved ind-
leveringen til lageret i bremen var vejtransporten afsluttet. godset blev sædvanligvis indle-
veret til et lager i bremen, der sørgede for at transportere det videre til hamborg til afskib-
ning. de fik herefter besked fra fair trade gmbh om, at lasten var ombord. han ved ikke,
om han udstedte bekræftelsen til seko på, at lasten var ombord, men bekræftelsen var ikke
blevet udstedt, hvis relation ikke havde fået besked fra underleverandøren. han blev be-
kendt med problemerne med transporten, da skibet var ankommet til canada. han mener at
være blevet kontaktet af kunden, om at der ikke var sket levering, hvorefter han tog kontakt
til underleverandøren, der efter nogen korrespondance erkendte, at lageret havde glemt at
læsse godset på containeren. det var ikke sædvanligt, men det skete en gang imellem. rela-
tion tilbød at sende godset med næste skib, men det ønskede seko ikke. han havde drøftel-
ser med underleverandøren om betaling af flytransporten. han lovede ikke seko, at relati-
on ville betale transporten, men alene at han ville forsøge at få underleverandøren til at beta-
le. det var det mailkorrespondance med jacob schultz sluttede med den 26. marts 2009. det
ville være atypisk at love betaling, medmindre relation havde fået rygdækning fra underle-
verandøren, eller chefen havde givet tilladelse.
       han erindrer ikke, om han efterfølgende havde yderligere korrespondance med jacob
schultz, eller hvad der skete derefter, men han vil tro, at underleverandøren afslog at dække
udgiften.
                                               -8-
kenneth petersen har forklaret, at han er ansat som salgschef i jumbo transport a/s, hvor
han har været ansat i 8½ år. butina a/s er en god og vigtig kunde. jumbo transport a/s
bookede ud fra butina a/s` krav om, hvornår godset skulle være fremme. når det var gods
til serviceeftersyn, var tidsplanen ofte stram. i januar 2009 skulle butina a/s have fragtet
nogle kæder og maskindele til canada til et bestemt tidspunkt, men han vidste ikke, om de
også havde aftalt leveringstidspunkt med underleverandøren. forinden bookingbekræftel-
sen var han i kontakt med butina a/s, så de kunne udarbejde en tidsplan. i forbindelse med
forsendelsen fik han først besked om, at der var problemer, da godset skulle have været i
canada. han havde herefter kontakt til butina a/s og forespurgte, om de kunne vente med
levering til næste skib, men det kunne sjældent lade sig gøre og heller ikke på dette tids-
punkt, da butina a/s havde sendt mandskab til destinationen. han formodede, at der ville
komme et krav fra butina a/s, hvis de ikke sørgede for at fragte godset med fly. han var ik-
ke involveret i spørgsmålet om betaling af flyfragten.
ole holbæk har forklaret, at han er direktør i jumbo transport a/s og har været ansat i
branchen i 40 år. i 2009 blev oversøisk og fly transport overført fra jumbo transport a/s til
seko, og lager og landtransport forblev hos jumbo transport a/s. relation var en fast leve-
randør, som de havde anvendt i 10 år. de omsatte for ca. 550.000 kr. årligt hos relation. han
blev bekendt med problemerne omkring forsendelsen til canada, da de ikke modtog beta-
ling for de fakturaer, som de havde lagt ud for i forbindelse med flytransporten. den udsted-
te faktura fra jumbo transport a/s er de reelle omkostninger, som jumbo transport a/s
havde til flytransport, og jumbo transport a/s har ikke haft nogen fortjeneste på ordren. de
hentede godset i hamborg en måned, efter det blev indleveret. på det tidspunkt var godset i
cargomasters besiddelse. når de modtager et ombordkonnossement, ved de, hvornår kun-
den kan forvente at modtage godset. de vidste, at butina a/s havde montører i canada, og
at godset skulle bruges hos et slagteri, der skulle lukkes ned i forbindelse med serviceefter-
synet, hvorfor ombordkonnossementet var en vigtig information. de opdagede først den 5.
februar 2009, at godset ikke var kommet ombord på skibet. det er før sket, at der har været
forsinkelser i forbindelse med afskibning fra hamborg, men han har ikke tidligere oplevet, at
de modtog ombordkonnossement, uden at godset reelt var ombord.
                                                 -9-
       han mener, at de havde en aftale med niels olsen, da relation ikke reagerede på se-
kos mail om, at relation skulle betale omkostningerne. da de fandt ud af, at cargomaster
har samme cvr.nr. som relation shipping, besluttede han at modregne kravet på lufttrans-
port i relations krav for efterfølgende transporter. de modtog inkassotrussel, efter de havde
modregnet, hvilket linda lindvig refererer til i sin mail af 10. december 2009.
       på mødet den 28. januar 2010 drøftede de det passerede, og han tilbød, at de delte om-
kostningerne, men relation skulle tænke over det. han ville genoptage samarbejdet, hvis de
havde fundet en løsning. han har endvidere drøftet sagen med søren aaen og steen ny-
huus. det var imidlertid svært at få det til at lykkes, da det var cargomaster, der skulle beta-
le, og det ville søren aaen ikke være med til, da de ikke kunne finde ud af, hvad der var
sket, og hvad der var aftalt med niels olsen.
niels jørgensen har forklaret, at han i 2009 var servicechef hos butina a/s, hvor han har væ-
ret ansat i over 21 år. han er nu personaleansvarlig for 19-20 personer og er beskæftiget med
fakturering, forsendelse og servicearbejde med ansvar for reservedele, salg og service. butina
a/s har udviklet en slagterimaskine til at bedøve grise med, inden de bliver aflivet med co2
injektion. butina a/s har kunder i hele verden og har et fast samarbejde med seko.
       i begyndelsen af 2009 fik de en ordre gennem deres agent i canada fra en canadisk
kunde, der skulle have udvidet antallet af grise, der kunne køre igennem bedøvelsesmaski-
nen. de skulle i den forbindelse bruge noget udstyr, som skulle fragtes til canada. seko
havde lovet, at godset var i toronto en uge før, at det skulle bruges. der skulle endvidere
flyve to montører til canada. det var planlagt med kunden, hvornår arbejdet skulle udføres,
da det var vigtigt, at det skete på et bestemt tidspunkt, hvor kunden havde lukket. de havde
fået besked om, at godset var kommet ombord på skibet og vidste derfor, hvornår det ville
være fremme. agenten ringede og efterlyste delene, og et par dage efter meddelte jumbo
transport a/s, at godset ikke var afskibet. servicearbejdet skulle foregå i perioden 14.-16. fe-
bruar 2009. jumbo transport a/s spurgte, om det kunne lade sig gøre at rykke datoen for le-
vering, men agenten oplyste, at kunden var rasende og skulle have maskinerne til at fungere,
hvorfor det ikke kunne udsættes en måned til halvanden, til det næste skib kom. slagteriet
ville have rejst krav, hvis reservedelene ikke var fremme rettidigt, og ville ikke være med til
                                               - 10 -
at betale lufttransporten. de fik reservedelene mellem onsdag aften og fredag, og de skulle
bruge dem i weekenden den 14. – 16. februar 2009.
        butina a/s og seko aftalte ikke noget konkret om omkostningerne til flytransporten,
og han kendte ikke forskellen i fragt mellem skib og fly.
parternes synspunkter
relation shipping har gjort gældende, at der ikke foreligger hverken en mundtlig eller skrift-
lig aftale om, at relation skal betale merudgifterne ved transporten til canada, hvorfor seko
ikke kan modregne. niels olsen har alene tilkendegivet, at han ville være behjælpelig med at
prøve af få underleverandøren til at betale. desuden havde niels olsen ikke bemyndigelse
til at acceptere udgiften.
        spørgsmålet om, hvorvidt seko har et krav, skal herefter afgøres efter de transportret-
lige regler. da parterne har aftalt en samlet transport fra københavn til toronto, der inde-
holder flere forskellige transportmidler, må transporten anses for at være en multimodal-
transport. der er endvidere aftalt nsab 2000 mellem parterne, hvilket er ubestridt. der er
ikke aftalt bestemt leveringstidspunkt, men alene et estimeret leveringstidspunkt den 29. ja-
nuar 2009. seko hævede aftalen den 5. februar 2009 en uge, efter godset skulle være kom-
met frem. der foreligger derfor ikke en forsinkelse, jf. nsab 2000. derudover medfører
nsab 2000 § 20, at erstatningen begrænses til den aftalte fragt, og relation har allerede kre-
diteret det fulde transportbeløb fra københavn til toronto. relation var ikke bekendt med,
hvilken aftale der var indgået mellem butina a/s og seko, og det er endvidere ikke givet, at
der ville være opstået et erstatningskrav fra butina a/s, hvis godset ikke var blevet sendt
med fly. da relation fik besked om, at godset var lastet på skibet, meddelte de det til seko,
der meddelte deres kunde, at lasten var ombord. det er ikke uagtsomt at udarbejde ombord-
konnossement, men en menneskelig fejl, at godset ikke blev lastet, hvorfor ansvarsbegræns-
ningen i nsab 2000 § 20 ikke skal tilsidesættes i medfør af nsab 2000 § 5. seko afbrød
transporten af hensyn til sin egen kunde, og sekos krav udspringer derfor af sekos eget
valg og udelukkende af kommercielle hensyn.
        netværksreglen i nsab 2000 § 23 medfører, at regelsættet for det pågældende trans-
portform skal anvendes, hvis en forsinkelse kan henføres til denne transportform.
                                                  - 11 -
       cmr loven finder ikke anvendelse, idet godset overgik til søtransport ved overgivel-
sen til lageret i bremen, og efter cmr loven er et eventuelt erstatningskrav begrænset til
fragten.
       søloven finder heller ikke anvendelse, da forsinkelsen skete under lagerhåndtering og
ikke søtransport. derudover er det heller ikke dokumenteret, at der er sket en forsinkelse, jf.
sølovens § 278, og erstatningen er endvidere i sølovens § 280, stk. 2 begrænset til fragtbelø-
bet. det er desuden ikke bevist, at relation har handlet groft uagtsomt, jf. sølovens § 283. sø-
lovens § 300 finder heller ikke anvendelse, idet ingen har indløst konnossementet, og 3.
mand ikke har lidt tab. det har hverken støtte i forarbejderne eller praksis at fortolke § 300
udvidende. uanset om 3. mand havde lidt tab, ville bestemmelsen fortsat ikke finde anven-
delse, da relation ikke var vidende om, at lasten ikke var ombord på skibet.
       da tabet relaterer sig til parternes aftale, finder de almindelige erstatningsregler om er-
statning uden for kontrakt ikke anvendelse. derudover ville ansvarsbegrænsningen i cmr
loven, henholdsvis søloven fortsat være gældende.
       sekos krav er endvidere forældet, idet det efter nsab 2000 forældes efter et år fra 5.
februar 2009, og forældelse kan kun afbrydes ved retsskridt. seko har først forfulgt sit krav
ved svarskriftet. de almindelige forældelsesregler finder udfyldende anvendelse. seko har
ikke foretaget handlinger, der kan afbryde forældelse, og parterne har ikke indgået aftale om
suspension. en passiv accept af modregning kan ikke gøres gældende, idet relation ikke
blev bekendt hermed, før seko fremsendte inkassovarsel. der har kun været forligsforhand-
linger den 28. januar 2010, og den efterfølgende dialog kunne ikke give grundlag for at tro på
en forligsløsning.
       da fakturaerne ikke blev betalt, har relation tillagt sig et rykkergebyr.
seko har gjort gældende, at seko og relation indgik aftale om, at relation skulle afholde
meromkostninger ved flytransporten til toronto.
       efter mailkorrespondancen, der er bekræftet af de faktiske handlinger, må det lægges
til grund, at der er indgået en aftale. niels olsens forklaring var upræcis. der var tale om
drøftelser mellem erhvervsdrivende, hvorfor niels olsen skulle have reklameret straks, hvis
relation ikke skulle betale for meromkostningerne ved flytransporten. niels olsen fratrådte i
                                               - 12 -
sommeren 2009, og først i december 2009 bestred relation, at de ville dække meromkostnin-
gerne.
      forsinkelsen skete, mens godset var relations varetægt, idet godset blev glemt af rela-
tions underleverandør. såfremt godset skulle have været transporteret med et efterfølgende
skib, ville det blive omkring en måned forsinket. uanset at relation ikke har afgivet et
tidsløfte, er relation ansvarlig, når forsinkelsen ikke bliver opdaget, før godset skulle have
været fremme.
      seko har iagttaget sin tabsbegrænsningspligt ved at iværksætte flytransport, idet et
krav fra butina a/s måtte forventes.
      parterne har aftalt nsab 2000, som henviser til de transportretlige regler ved lokaliser-
bare skader. nsab 2000 er kun anvendelig ved rene multimodaltransport, når det ikke kan
lokaliseres, hvor skaden er sket. nsab 2000 regulerer kerneforpligtelser mellem ordregiver
og speditør, og ansvarsbegrænsningen er ikke gældende ved grov uagtsomhed. brud på al-
mindelige transportforpligtelser medfører ikke ansvarsfraskrivelse. nsab 2000 § 5 fordrer
endvidere, at speditøren har gjort alt, hvad han kan for at varetage kundens interesser, hvil-
ket ikke er gjort i denne sag.
      forsinkelsen skete, da relation glemte godset på et lager, hvor det var placeret som et
led i transporten og ikke som oplagring. da godset fortsat befandt sig i bremen og aldrig
kom ombord, var vejtransporten ikke afsluttet, hvorfor cmr loven finder anvendelse.
      subsidiært må forholdet bedømmes efter søloven, såfremt udstedelsen af konnosse-
mentet må anses for en bekræftelse på igangsætning af søtransporten.
      det er ansvarspådragende at udstede et fejlagtigt konnossement, og efter almindelige
principper ifalder relation ubegrænset ansvar, når de udsteder et negotiabelt dokument.
      da forsinkelsen indtraf, mens godset var i rederiets varetægt, finder sølovens § 300 an-
vendelse, der omhandler urigtigt konnossement. det følger heraf, at 3. mand kan holde rela-
tion ansvarlig, selv om skadelidte ikke er indløsende 3. part.
      cmr suspenderer forældelse, indtil ansvaret afvises, hvilket først skete i december
2009. sekos krav er derfor ikke forældet.
      efter søloven indtræder forældelse fra det tidspunkt, hvor skadelidte bliver opmærk-
som på sit krav. seko var i utilregnelig uvidenhed om, at relation ikke ville anerkende
                                                  - 13 -
modregningen. da det er et løbende mellemværende, kræves ikke større formkrav til mod-
regning.
        der har endvidere været forligsforhandlinger mellem parterne den 28. januar 2010,
hvorfor der er en tillægsfrist på et år, jf. forældelseslovens § 21.
        udstedelse af urigtigt konnossement må sidestilles med et forsætligt forhold og bevir-
ker i sig selv, at relation ikke kan påberåbe sig den korte forældelsesfrist i cmr loven, sølo-
ven, nsab 2000 eller andre for sagen relevante regelgrundlag.
        da det var relation bekendt før sagsanlægget, at seko mente sig berettiget til at fore-
tage modregning, var relation ikke berettiget til at tage kravet til inkasso. seko er derfor ik-
ke forpligtet til at betale udenretlige inddrivelsesomkostninger, rykkergebyr eller gebyr be-
talt til erhvervsstyrelsen.
        da sagen har generet et stort arbejde, bl.a. fordi den har været berammet til hovedfor-
handling to gange og er af principiel karakter, skal dette afspejle sig i sagsomkostningerne.
sø- og handelsrettens afgørelse
det findes ikke tilstrækkeligt godtgjort ved mailkorrespondancen mellem parterne og de af-
givne forklaringer, at der er indgået en aftale om, at relation skal betale omkostningerne ved
flytransport af godset til toronto.
        efter nsab 2000 § 23 er relation ansvarlig efter de regler, der gælder for transportmå-
den, hvis forsinkelsen kan henføres til et bestemt transportmiddel. ved afleveringen til lage-
ret i bremen blev godset overgivet i søtransportørens varetægt, og vejtransporten måtte an-
ses for afsluttet. det er herefter sølovens regler, der finder anvendelse.
        uanset at relation udstedte et urigtigt konnossement, finder sølovens § 300 ikke an-
vendelse, da bestemmelsens ordlyd ikke kan udvides til at omfatte tilfælde som det forelig-
gende. sagen skal derfor afgøres efter sølovens kapitel 13.
        efter partsforklaringerne må det lægges til grund, at parterne ikke har aftalt et fikseret
leveringstidspunkt. seko hævede aftalen en uge efter, at levering skulle være sket, hvor
godset fortsat befandt sig i bremen og derfor fortsat manglede at blive transporteret fra bre-
men til toronto. det må herefter lægges til grund, såfremt godset skulle være sendt med næ-
ste skib, at det ville være blevet forsinket med 3-4 uger, hvilket anses for at være en væsent-
lig forsinkelse.
                                                  - 14 -
       det følger herefter af sølovens § 280, stk. 2, 2. pkt., at ansvaret for forsinkelse ikke kan
overstige den samlede fragt ifølge transportaftalen, som relation allerede har krediteret.
       sølovens § 283 finder ikke anvendelse, idet bestemmelsen alene vedrører fejl og for-
sømmelse begået af rederen selv. derudover har relation ikke handlet groft uagtsom i over-
ensstemmelse med begrebet i søloven, hvorefter tabsbegrænsningsreglen i § 280, stk. 2, ikke
kan tilsidesættes. seko har herefter alene krav på den erlagte fragt.
       da relation inden kravet blev taget til inkasso, burde være bekendt med, at kravet var
bestridt, er relation ikke berettiget til rykker- og inkassogebyr. da berettigelsen af udgifterne
til erhvervsstyrelsen ikke er godtgjort, tages dette krav heller ikke til følge.
       herefter tages relations påstand for så vidt angår fragtkravet på 30.942,74 kr. til følge.
efter sagens udfald betaler seko sagsomkostninger til relation med 15.500 kr., hvoraf
500,00 kr. dækker retsafgiften og 15.000,00 kr. dækker relation shippings nødvendige om-
kostninger til advokatbistand.
                                       thi kendes for ret:
seko global logistics (denmark) aps skal inden 14 dage til relation-shipping ltd.
aps betale 30.942,74 kr. med tillæg af procesrente af 21.830 kr. fra den 30. oktober 2009 af
1.180 kr. fra den 15. april 2010, af 5.259,82 kr. fra den 15. maj 2010, af 1.611,92 kr. fra den 15.
juni 2010 og af 1.061 kr. fra den 9. april 2012.
inden samme frist betaler seko global logistics (denmark) aps 15.500 kr. i sagsomkost-
ninger til relation-shipping ltd. aps. sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens
§ 8a.
jens boye                             mette christensen                      henning jollmann
                                               (sign.)
                                            ___ ___ ___
                                  udskriftens rigtighed bekræftes
                                     sø- og handelsretten, den


text:
- cri
                                         udskrift
                                              af
                         sø- & handelsrettens dombog
                                        ____________
                                            dom
afsagt den 29. juni 2009
p-6-08
                                    amram momme qasier
                                    (advokat niels gyde poulsen )
                                    mod
                                    strauss aps under konkurs
                                    (advokat boris k. frederiksen)
indledning
denne sag, der er anlagt den 8. februar 2008, angår navnlig spørgsmålet, om sagsøger,
amram momme qasier, har tilbageholdsret i en bil af mærket ferrari spider 360 med reg. nr.
yn 34 792 til sikkerhed for sit eventuelle krav mod sagsøgte, strauss aps under konkurs.
påstande
sagsøger har nedlagt følgende endelige påstande:
påstand 1
                                               - 2 -
sagsøgte tilpligtes at anerkende, at sagsøger har et separatistkrav på 650.000,00 kr. mod
sagsøgte, og
påstand 2
sagsøgte tilpligtes at anerkende at sagsøger er berettiget til at tilbageholde ferrari spider 360
med reg.nr. yn 34 792 til sikkerhed for sit krav hos konkursboet, og
påstand 3
sagsøgte tilpligtes at anerkende, at sagsøger alene er forpligtet til at udlevere den
tilbageholdte ferrari spider 360 med reg.nr. yn 34 792 mod betaling af et beløb svarende til
bilens værdi, eller alternativt mod betaling af 700.000,00 kr. med fradrag af beløb til dækning
af skader, reparationsudgifter m.v. som sagsøger hæfter for i henhold til lejekontrakten
(bilag 1).
påstand 4
sagsøgtes tilpligtes at betale rente efter renteloven af sagsøgers krav fra den 16. november
2007 til betaling sker.
sagsøgte har over for sagsøgerens påstand 2 nedlagt påstand om frifindelse.
over for sagsøgerens påstande 1, 3 og 4 har sagsøgte nedlagt påstand principalt om
afvisning, subsidiært frifindelse og mere subsidiært frifindelse for tiden.
oplysningerne i sagen
angiveligt i slutningen af 2006 og begyndelsen af 2007 indgik sagsøger aftale med strauss
aps om leje af en ferrari spider, reg. nr. yn 34 792, for perioden 9. marts 2007 – 8. marts
2009. af den ikke daterede aftale fremgår bl.a., at den månedlige leje sker ifølge særskilt
aftale. det fremgår endvidere af lejeaftale bl.a., at lejer hæfter for alle skader, som ikke
dækkes af en tegnet kaskoforsikring, at udgifter i øvrigt i forbindelse med uheld under
udlejningen afholdes af lejer, at udgifter til reparationer foretaget uden aftale med udlejer, er
                                              - 3 -
denne uvedkommende, og at eventuelle standsnings- og parkeringsudgifter m.v. i
lejeperioden betales af lejer. strauss aps drev virksomhed med udlejning af ikke -
afgiftsberigtigede biler under en særlig valutaordning, hvorefter bl.a. danskere med fast
bopæl i udlandet har adgang til leje af afgiftsfrie biler. i 2006 udtog skat strauss aps til
kontrol efter valutaordningen, hvilket førte til et afgiftskrav på 19.311.252 kr. mod strauss
aps. afgørelsen blev indbragt for landsskatteretten, hvor sagen endnu ikke er afgjort. til
sikkerhed for kravet blev der den 12. oktober 2007 ved fogedretten på frederiksberg
foretaget arrest i blandt andet den sagen omhandlede bil. fogedretten traf samtidig afgørelse
om, at bilen skulle fratages strauss aps. den 12. oktober 2007 inddrog skat strauss aps´
tilladelse til at udleje valutakøretøjer. den 17. oktober 2007 orienterede skat sagsøger om
fogedrettens afgørelser om arrest og rådighedsfratagelse af bilen og anmodede om at få bilen
udleveret, hvilken anmodning sagsøger ikke har efterkommet. den 16. november 2007 blev
strauss aps erklæret konkurs på grundlag af en konkursbegæring om afgiftskravet, som
skat havde indgivet den 5. november 2007. advokat boris k. frederiksen blev udpeget
som kurator.
den 15. november 2007 meddelte sagsøgers daværende advokat sagsøgte, at sagsøger havde
et tilgodehavende på 700.000 kr. som følge af et til strauss aps indbetalt depositum, og at
sagsøger udøvede tilbageholdsret i bilen til sikkerhed herfor. den 3. december 2007
præciserede sagsøgers advokat sagsøgers krav, idet det blev oplyst, at sagsøger principalt
gjorde gældende at være ejer af bilen, subsidiært at sagsøger havde krav på tilbagebetaling af
det indbetalte depositum med tillæg af rente fra den 1. oktober 2007 til konkursdagen, i alt
716.843,75 kr., og at sagsøger udøvede tilbageholdsret i bilen for dette beløb.
ved brev af 19. december 2007 meddelte kurator sagsøger, at det anmeldte krav under en
fordringsprøvelse den 9. januar 2008 ville blive indstillet til afvisning efter konkurslovens §
82. sagsøger kunne ikke anerkende kurators indstilling, hvorefter denne sag blev anlagt.
i forbindelse med sagens forberedelse har sagsøger fremlagt skrivelser af 14. og 18. december
2006 fra strauss aps´ daværende bogholder mads winther rademacher. af disse fremgår, at
                                                 - 4 -
sagsøger den 12. december 2006 har indbetalt 700.000 kr. til strauss aps som depositum til
dækning af leje af den sagen omhandlede bil.
af skrivelse af 14. december 2006 fremgår endvidere:
        ”… såfremt bilen skulle blive solgt eller på anden vis afhændet, så lejer ikke har adgang til at
        køre i bilen, bekræfter strauss aps at ville tilbagebetale et beløb modsvarende ovenstående
        bils værdi på tidspunktet for den dag, den afhændes, eller hvor lejer ikke har afgang til at køre
        i bilen…”
af skrivelse af 18. december 2006 fremgår yderligere:
      ”… at såfremt lejer ikke får sit depositum retur modsvarende ovenstående bils værdi på
      tidspunktet for den dag, den afhændes, eller hvor lejer ikke har adgang til at køre i bilen, da har
      lejer ret til at håndpantsætte ovenstående køretøj, indtil lejers depositum tilbagebetales af
      strauss aps – eller et evt. konkursbo efter strauss aps.
      såfremt strauss aps – eller et evt. konkursbo efter strauss aps, ikke kan honorere at
      tilbagebetale depositummet retur, har lejer ret til selv at afhænde ovenstående køretøj for at
      dække sit depositum… ”
kurator har under hovedforhandlingen oplyst, at der efter det foreliggende vil blive
udloddet skønsmæssigt 30 - 40 % i dividende til simple fordringer efter konkurslovens § 97.
forklaringer
mads winther rademacher har forklaret blandt andet, at han var regnskabsfører i strauss
aps. han havde kontakt med kunder, lavede lejekontrakter, samlede og betalte bilag, som
han sendte til revisor. skrivelserne af 14. og 18. december 2006 er udfærdiget, da sagsøger
ikke var tilfreds alene med lejekontraktens indhold og med et indhold, som sagsøger
ønskede, og for at dække sagsøger ind i tilfælde af konkurs, selv om strauss aps ikke
                                              - 5 -
frygtede konkurs på det tidspunkt. skrivelserne er udfærdiget og underskrevet henholdsvis
den 14. og den 18. december 2006 og vist sendt til sagsøger med brev.
amram momme qasier har forklaret blandt andet, at baggrunden for strauss aps´
skrivelser af 14. og 18. december 2006 var, at han ville sikre sig, idet han indbetalte 700.000
kr. kontant til et firma, som han ikke i øvrigt havde noget at gøre med. brevenes indhold er
forinden drøftet med mas winther rademacher og en af sagsøgers venner, som er revisor, og
som havde tilkendegivet, at sagsøger var bedre stillet med en skrivelse med et indhold som i
skrivelse af 18. december 2006 end i skrivelse af 14. december 2006. han havde skrivelserne
under lejeforholdet, og både hans tidligere og nuværende advokat har fået disse udleveret.
han har under sagens forberedelse skiftet advokat, da han var utilfreds med den tidligere
advokats arbejde. han ved ikke, hvorfor skrivelsen af 18. december 2006 først er fremlagt
under sagen i 2009. advokat niels gyde poulsen har fået samtlige bilag fra hans tidligere
advokat.
thomas strauss har forklaret blandt andet, at der var to ansatte i strauss aps; vidnet og
mads winther rademacher. mads winther rademacher var bemyndiget til at godkende
indholdet af og underskrive skrivelserne af 14. og 18. december 2006. strauss aps var ikke
ved at gå konkurs den 14. eller 18. december 2006, og vidnet kan ikke se, hvorfor mads
winter rademacher ikke skulle have skrevet under på de angivne datoer. han og mads
winther rademacher har samarbejdet siden 2005.
parternes synspunkter
sagsøger har vedrørende sagsøgers egne påstande navnlig gjort gældende, at sagsøger har
foretaget indbetaling af 700.000 kr. til strauss aps i forbindelse med lejeaftalens indgåelse.
det følger af parternes aftalegrundlag, at sagsøger har krav på tilbagebetaling af et beløb
svarende til bilens værdi på det tidspunkt, sagsøger ikke længere kan benytte bilen. dette
beløb kan som minimum fastsættes til 650.000 kr. parterne har aftalt tilbageholdsret, og dette
følger tillige af konkurslovens § 54, idet der foreligger anteciperet misligholdelse. sagsøgte
                                              - 6 -
har gennem reglerne for bevissikring fuld mulighed for at opgøre sit krav, hvorfor en
udlevering af bilen til sagsøgte ikke er nødvendig.
i relation til sagsøgtes afvisningspåstand har sagsøger anført, at der i forbindelse med
sagsøgtes fordringsprøvelse i fuldt omfang er forholdt sig til sagsøgers påstande 1 – 3.
sagsøgers påstande indebærer således ikke prøvelse af spørgsmål, som kurator ikke har
forholdt sig til. sagsøgers påstand 4 er alene en rentepåstand i forlængelse af de forrige
påstande, som skifteretten også kan tage stilling til.
sagsøgte har vedrørende de nedlagte afvisningspåstande anført, at der under denne sag ikke
kan foretages prøvelse af forhold, som kurator endnu ikke har taget stilling til, herunder
hvorvidt sagsøger har et pengekrav mod konkursboet samt størrelsen af dette eventuelle
krav. det bestrides, at sagsøger har et krav mod sagsøgte, ligesom sagsøgte bestrider den af
sagsøger opgjorte værdi af bilen. under sagen kan der derfor udelukkende ske prøvelse af
spørgsmålet, om sagsøger har tilbageholdsret i bilen. såfremt dette er tilfældet, kan sagsøger
foretage udlæg i bilen for sit eventuelle krav. endvidere er 1. led af sagsøgers påstand 3 så
upræcis, at den i sig selv ikke vil være egnet til at indgå i en domskonklusion.
i relation til sagsøgtes frifindelsespåstande har sagsøgte navnlig anført, at det er en
betingelse for udøvelse af tilbageholdelse, at det krav, for hvilket der udøves tilbageholdsret,
skal kunne opgøres. en sådan opgørelse fordrer efter det indgåede aftalegrundlag, at bilen
udleveres til sagsøgte, idet der først på dette tidspunkt kan ske en endelig opgørelse.
sagsøgte har herved henvist til afgørelsen i ufr 1998.781 ø. sagsøgte har i anden række
anført, at der ikke består den fornødne konneksitet mellem sagsøgers besiddelse af køretøjet
og sagsøgers eventuelle krav på tilbagebetaling. en betingelse for konneksitet er, at
sagsøgers besiddelse af bilen har været en nødvendig forudsætning for kravets opståen.
dette er ikke tilfældet. sagsøger har først fået bilen i sin besiddelse efter, at sagsøgers
eventuelle betaling fandt sted. endvidere må sagsøgers eventuelle betaling anses som sket til
sikkerhed for sagsøgers forpligtelse til at tilbagelevere bilen. yderligere er sagsøgers
eventuelle krav først stiftet den 12. december 2006, og der er ikke årsagssammenhæng
mellem sagsøgers besiddelse af bilen og kravets opståen. reglerne for tilbageholdelse skal
                                             - 7 -
ses i sammenhæng med detentionsretten. de hensyn, som begrunder dette retsinstitut,
foreligger ikke opfyldt i denne sag, og en lejer har ikke generelt tilbageholdsret i den lejede
genstand for lejerens tilbagebetaling af depositum. endelig er muligheden for at udøve
tilbageholdsret i konkurstilfælde mere snæver end uden for konkurs. de af sagsøger
fremlagte skrivelser dateret den 14. og den 18. december 2006 er uden bevisværdi i sagen.
skrivelsernes indhold er ganske usædvanlige og bærer præg af at være udarbejdet alene til
brug for denne sag. det bestyrkes både af skrivelsernes indhold, herunder af den anvendte
formulering, ligesom skrivelserne først er fremkommet sent under denne sags forberedelse.
særligt i relation til sagsøgtes mest subsidiære påstand er det anført, at der på
domstidspunktet ikke vil kunne ske en opgørelse af størrelsen af sagsøgers eventuelle
pengekrav.
skifterettens afgørelse
denne sag er indbragt for skifteretten efter bestemmelserne i konkurslovens kapitel 16. ved
kurators fordringsprøvelse den 9. januar 2008 skete der alene prøvelse af det spørgsmål, der
er omfattet af sagsøgers påstand 2 samt af et krav, som sagsøger efter sin endelige påstand
ikke har begæret skifterettens prøvelse af. det følger af bestemmelsen i konkurslovens § 133,
at skifteretten efter sagsanlæg træffer afgørelse om de krav, hvorom kurators indstilling
foreligger. som anført af sagsøgte har kurator ikke foretaget indstilling og prøvelse af de
spørgsmål, der er omfattet af sagsøgers påstand 1, 3 og 4. der kan således ikke tages stilling
hertil under denne sag. sagsøgtes afvisningspåstande i relation til sagsøgers påstand 1, 3 og 4
tages derfor til følge.
hvad herefter angår sagsøgers påstand 2 bemærkes, at perioden for sagsøgers leje af den
sagen omhandlede bil efter den indgåede aftale havde begyndelsestidspunkt den 9. marts
2007. den af sagsøger omtvistede betaling på 700.000 kr. angives at have fundet sted i 2006.
af den indgåede lejeaftale fremgår, at sagsøger hæfter for betaling af nærmere angivne
skader, reparationer og afgifter, og af de fremlagte skrivelser af 14. og 18. december 2006
fremgår, at tilbagebetaling skal ske svarende til bilens værdi på et nærmere angivet
tidspunkt. vilkårene for eventuel hel eller delvis tilbagebetaling af ovennævnte beløb
                                                - 8 -
fremgår ikke af den indgåede lejeaftale. den 5. november 2007 blev der indgivet
konkursbegæring mod strauss aps, og selskabet blev den 16. november 2007 taget under
konkursbehandling. under de således foreliggende omstændigheder, hvorunder der bl.a.
ikke foreligger den fornødne konneksitet mellem sagsøgers besiddelse af bilen og sagsøgers
eventuelle krav på hel eller delvis tilbagebetaling af den af sagsøger angivne betaling på
700.000 kr., findes sagsøger ikke at have tilbageholdsret i bilen i forhold til strauss aps´
konkursbo. det bemærkes herved tillige, at det først efter sagsøgers tilbagelevering af bilen
vil kunne konstateres, hvilket krav parterne måtte have mod hinanden. sagsøgtes
frifindelsespåstand i relation til sagsøgers påstand 2 tages derfor til følge.
henset til sagens udfald, omfang, værdi og forhold i øvrigt forholdes der med sagens
omkostninger som nedenfor bestemt, idet bemærkes, at sagsøgte, der er momsregistreret,
alene har haft udgift til advokatbistand.
                                t h i k e n des f o r r e t:
sagsøgte, strauss aps under konkurs, frifindes.
i sagsomkostninger betaler amram momme qasier 55.000 kr. til strauss aps under konkurs.
                                            dorrit lilholt
                                                (sign.)
                                             ___ ___ ___
                                  udskriftens rigtighed bekræftes
                                  p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                                  lukkede døre og navneforbud
                      højesterets kendelse
                         afsagt torsdag den 5. oktober 2017
sag 150/2017
ekstra bladet ved mette fleckner og jan søgaard ved advokat carlo siebert kærer kendelse
om navneforbud i sagen:
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat mie sønder koch)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i lyngby den … og af østre landsrets 6.
afdeling den ….
i påkendelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, poul dahl jensen, jens peter
christensen, hanne schmidt og kurt rasmussen.
påstande
kærende, ekstra bladet ved mette fleckner og jan søgaard, har nedlagt påstand om, at østre
landsrets kendelse af … om navneforbud ophæves, subsidiært at sagen hjemvises til retten i
lyngby til fornyet behandling.
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om stadfæstelse.
sagsfremstilling
den … anmodede anklagemyndigheden retten i lyngby om et grundlovsforhør med henblik
på rettens stillingtagen til, om sigtede t skulle varetægtsfængsles. retsmødet blev berammet
til kl. 12.00 samme dag.
                                                 - 2 -
forud for grundlovsforhøret anmodede anklagemyndigheden retten i lyngby om, at ts navn
ikke skulle fremgå af retslisten. denne anmodning blev ved retten i lyngbys kendelse af …
kl. 11.00 ikke taget til følge.
under grundlovsforhøret kl. 12.00 anmodede anklageren om, at dørene blev lukket i medfør
af retsplejelovens § 29, stk. 3, nr. 4, og at forhandlingen om dørlukning skete for lukkede døre
(dobbeltlukkede døre), jf. retsplejelovens § 29 c, stk. 1, 2. pkt.
det fremgår af retsbogen, at journalist mette fleckner, der var til stede under grundlovsforhø-
ret, havde mulighed for at udtale sig om dørlukningen. det fremgår endvidere, at hun prote-
sterede imod begæringen om dørlukning under henvisning til offentlighedens interesse i al-
vorlige straffesager.
retten i lyngby afsagde herefter kendelse om at imødekomme anklagemyndighedens begæ-
ring om dobbeltlukkede døre. retten lagde vægt på, at forhandlingen om dørlukning i et of-
fentligt retsmøde på afgørende måde ville kunne hindre sagens oplysning.
mens dørene var lukket under forhandlingen om dørlukning, anmodede forsvareren med til-
slutning fra anklagemyndigheden om, at der blev afsagt kendelse om navneforbud efter rets-
plejelovens § 31, hvilket retten imødekom med følgende begrundelse:
       ”efter sagens karakter og baggrund vil en offentlig gengivelse på nuværende indledende
       tidspunkt af sagens behandling af navn, stilling eller bopæl kunne indebære en unød-
       vendig krænkelse af anholdte, jf. retsplejelovens § 31, stk. 1, nr. 2.
       de hensyn som er nævnt i retsplejelovens § 31, stk. 3, taler ikke mod at nedlægge nav-
       neforbud, hvorfor
       bestemmes:
       det forbydes offentligt at gengive navn, stilling og bopæl for t, eller at ts identitet på
       anden måde bliver offentliggjort.”
ved kæreskrift af … kærede ekstra bladet ved mette fleckner og jan søgaard retten i
lyngbys kendelse om navneforbud og nedlagde påstand om, at navneforbuddet skulle
ophæves under henvisning til bl.a., at navneforbuddet var blevet nedlagt under omstændighe-
                                                - 3 -
der, hvor pressens udtaleret efter retsplejelovens § 31 a, stk. 1, 2. pkt., var afskåret, idet nav-
net på den sigtede ikke fremgik af retslisten og heller ikke kom frem under grundlovsforhøret.
ved sagens fremsendelse til landsretten … har dommer torrild thomsen oplyst følgende:
      ”om sigtedes navn har befundet sig på den elektroniske retsliste på tidspunktet for
      grundlovsforhørets afholdelse er mig ubekendt, hvis dette ikke er tilfældet må det skyl-
      des systemmæssige problemer.
      retten bemærker, at sagen blev berammet på fuldstændig normal vis, og at navnet på
      den sigtede således burde fremgå af retslisten tilgængelig i retsbygningen og ekstranet-
      tet som vanligt.”
på landsrettens anmodning har dommer torrild thomsen endvidere afgivet sålydende udtalel-
se …:
      ”…
      den … havde jeg grundlovsvagten i retten i lyngby. inden jeg kl. 09.15 og fremover
      havde retsmøder i fristforlængelser i andre sager, blev jeg af præsidenten orienteret om
      grundlovsforhøret, der skulle afholdes kl. 12 samt om en problemstilling vedrørende
      navnet på retslisten. jeg fik efterfølgende at vide, at dommer ivan larsen havde truffet
      afgørelse om, at sigtedes navn skulle på retslisten og fik udskriften herom, inden grund-
      lovsforhøret startede.
      jeg har ikke kontrolleret, om sigtedes navn stod på den elektroniske retsliste, der befin-
      der sig ved indgangen til retslokalet. min adgang til dette retslokale sker gennem en an-
      den indgang bag låste døre.
      personalet i retssekretariatet har oplyst mig om, at der af og til er forsinkelser i syste-
      merne fra indtastning sker, til retslisten fremtræder på skærmen. det er også oplyst mig,
      at det ikke efterfølgende kan udfindes, hvornår det er sket.
      jeg kan derfor kun oplyse, at navnet burde fremgå af retslisten på skærmen og at alle
      sædvanlige tiltag til, at dette skulle ske, var foretaget.”
den … stadfæstede østre landsret byrettens kendelse. følgende fremgår af landsrettens
begrundelse:
                                                  - 4 -
       ”retsmødet den … blev afholdt for lukkede døre i medfør af retsplejelovens § 29, stk.
       3, nr. 4.
       det fremgår af retsbogen, at journalist, mette fleckner – forinden retten besluttede, at
       forhandlingerne om dørlukning skulle foregå for lukkede døre, jf. retsplejelovens § 29 c,
       stk. 1, 2. pkt. – havde lejlighed til at udtale sig om dørlukningen.
       da afgørelsen om navneforbuddet blev truffet efter, at dørene var blevet lukket, finder
       bestemmelsen i retsplejelovens § 31 a, stk. 1, 2. pkt., 2. led, ikke anvendelse. landsret-
       ten bemærker i den forbindelse, at det fremgår af retsplejelovens § 29, stk. 5, at navne-
       forbud er subsidiært i forhold til dørlukning.
       det forhold, at sigtedes navn muligt ikke fremgik af retslisten, kan ikke føre til et andet
       resultat.”
anbringender
ekstra bladet ved mette fleckner og jan søgaard har anført bl.a., at navneforbuddet blev ned-
lagt under et retsmøde, der blev afholdt for lukkede døre, således at ekstra bladets repræsen-
tant i strid med retsplejelovens § 31 a ikke fik mulighed for at udtale sig. desuden fremgik
navnet på den sigtede ikke af retslisten og blev heller ikke oplyst, inden dørene blev lukket.
den påkærede kendelse er således afsagt, selv om reglerne om offentliggørelse af sigtedes
navn på retslisten ikke er overholdt, og kendelsen er afsagt i strid med retsplejelovens udtryk-
kelige bestemmelse om, at pressen skal høres før der afsiges kendelse om nedlæggelse af nav-
neforbud.
anklagemyndigheden har anført bl.a., at byretten ikke var forpligtet til at offentliggøre sigte-
des navn på retslisten, idet retsmødet var omfattet af retsplejelovens § 747, stk. 1, jf. § 2, stk.
3, i bekendtgørelse nr. 546 af 18. juni 2004. derudover er det i forarbejderne til retsplejelov-
ens § 31 forudsat, at der kan afsiges kendelse om navneforbud under et retsmøde, hvor dørene
forinden er blevet lukket i medfør af bestemmelsen i retsplejelovens § 29 c. når afgørelse om
navneforbud afsiges, efter at dørene er blevet lukket, finder retsplejelovens § 31 a, stk. 1, 2.
pkt., om pressens adgang til at udtale sig ikke anvendelse.
retsgrundlag
adgangen til at nedlægge navneforbud er reguleret i retsplejelovens § 31. efter retsplejelo-
vens § 31 a, stk. 1, træffer retten afgørelse om navneforbud efter anmodning, og afgørelsen
træffes ved kendelse, efter at parterne og tilstedeværende personer, der er omfattet af § 172,
                                                  - 5 -
stk. 1, 2 eller 4, har haft lejlighed til at udtale sig. efter retsplejelovens § 31 a, stk. 2, kan ret-
ten efter anmodning, herunder fra personer omfattet af § 172, stk. 1, 2 eller 4, eller af egen
drift i en senere kendelse ophæve navneforbuddet.
i medfør af retsplejelovens § 32 b, stk. 2, straffes overtrædelse af et navneforbud med bøde,
hvis den pågældende var bekendt med forbuddet. det samme gælder, hvis den pågældende
vidste eller burde vide, at sagen verserede ved retten, eller at politiet efterforskede sagen, og
den pågældende ikke havde forhørt sig hos politiet, anklagemyndigheden eller retten om,
hvorvidt der var nedlagt navneforbud.
ifølge retsplejelovens § 29 kan retten bestemme, at et retsmøde skal holdes for lukkede døre
under de i bestemmelsen nærmere opregnede tilfælde. efter § 29, stk. 5, kan der ikke træffes
bestemmelse om dørlukning, hvis det er tilstrækkeligt at anvende reglerne om referat- eller
navneforbud, jf. § 30 og § 31, eller om udelukkelse af enkeltpersoner, jf. § 28 b.
det fremgår af retsplejelovens § 29 c, stk. 1, 1. pkt., at afgørelse om dørlukning efter § 29
træffes ved kendelse, efter at parterne og tilstedeværende personer, der er omfattet af § 172,
stk. 1, 2 eller 4, har haft lejlighed til at udtale sig. retten kan endvidere bestemme, at også
forhandling om, hvorvidt dørene skal lukkes, skal foregå for lukkede døre, hvis afgørende
hensyn til fremmede magter eller til sagens oplysning kræver det, jf. retsplejelovens § 29 c,
stk. 1, 2. pkt.
en kendelse om dørlukning kan efter retsplejelovens § 393, stk. 2, kæres af personer, der er
omfattet af § 172, stk. 1, 2 eller 4, og har været til stede eller været repræsenteret ved en per-
son, der er omfattet af § 172, stk. 1, 2 eller 4, fra samme massemedie i det retsmøde, hvor ret-
ten behandlede spørgsmålet.
retsplejelovens § 31 fik sin nuværende ordlyd ved lov nr. 362 af 2. juni 1999 om styrkelse af
samarbejdet mellem retterne og pressen. retsplejelovens § 31 a og § 32 b, stk. 2, blev affattet
ved samme lov. lovforslaget bygger på betænkning nr. 1330 fra 1997 vedrørende samarbej-
det mellem retterne og pressen. følgende fremgår af betænkningens side 110-120:
                                          - 6 -
”5. udvalgets overvejelser
5.1. dørlukning og referatforbud
…
når også forhandling om dørlukning foregår for lukkede døre, sker der total hemmelig-
holdelse af den sigtedes identitet og sigtelsen og ofte også af, at der overhovedet har
fundet retsmøde sted. der har i udvalget været argumenteret for, at der må være en mi-
nimumsgrænse for, hvad der kan holdes skjult for offentligheden. det har således været
nævnt, at der altid bør være adgang til at gøre sig bekendt med sigtedes identitet, sigtel-
sens karakter, den sigtedes stilling til sagen (erkender/nægter), samt om der er sket
fængsling (herunder hvor længe, og om der har været tale om isolation) eller løsladelse,
og om rettens afgørelse er kæret. modsat har det været anført, at adgang til disse oplys-
ninger netop er i strid med hele formålet med at lukke dørene under forhandlingen om
spørgsmålet om lukkede døre, nemlig at varetage hensynet til fremmede magter og til
sagens oplysning. dobbeltlukkede døre bruges hyppigt i sager vedrørende narkotikakri-
minalitet og organiseret økonomisk kriminalitet, og i netop disse sager kan det være af
afgørende betydning at kunne ”mørklægge” sagen under de indledende efterforsknings-
skridt.
det er udvalgets konklusion, at der ikke er grundlag for at ændre de gældende retsregler
om dørlukning og referatforbud i retsplejeloven. de hensyn, der ligger bag reglerne, må
nødvendigvis tilgodeses.
…
5.2. navneforbud
…
det kan være vanskeligt for medierne at holde sig orienteret om, hvorvidt der er nedlagt
navneforbud i en sag, hvis afgørelsen er truffet i et lukket retsmøde.
udvalgets flertal… mener imidlertid, at medierne - som hidtil - selv må undersøge
spørgsmålet. er en journalist bekendt med, at en sag, som den pågældende vil omtale,
efterforskes af politiet, må den pågældende forhøre sig hos politiet eller retten, om der
er nedlagt navneforbud. overtrædes et nedlagt navneforbud, fordi journalisten ikke hav-
de kendskab til det, må det som i u 1994.341 ø…, afhænge af en konkret vurdering,
om journalisten har handlet uagtsomt ved ikke at undersøge navneforbudsspørgsmålet.
kun i bekræftende fald vil der kunne pålægges ansvar.
…
et mindretal… gør opmærksom på, at der er sket domfældelser af journalister/redak-
tører for overtrædelse af nedlagte navneforbud, som de pågældende ikke havde kend-
skab til. i en sag havde journalisterne endog interviewet politiet om sagen, uden at poli-
tiet af egen drift havde oplyst om de nedlagte navneforbud.
mindretallet finder det krænkende for retsbevidstheden, at nedlagte navneforbud tillæg-
ges retsvirkning i form af strafansvar over for personer, der hverken har fået afgørelsen
kundgjort fra retten eller har haft mulighed for at gøre sig bekendt med den. journali-
sten, der dækker retssager, er henvist til selv at undersøge, om der er nedlagt forbud ved
                                                 - 7 -
      at kontakte de(n) relevante retskreds, hvor pågældende ydermere selv skal kunne iden-
      tificere sagen, for at undgå strafansvar.
      mindretallet mener endvidere, at det strider mod grundlæggende principper i en retsstat
      at straffe personer for overtrædelse af et forbud i den situation…
      …
      6. mediernes adgang til at udtale sig og mediernes kæreadgang
      …
      6.2. udvalgets overvejelser
      …
      mediernes repræsentanter bør… have adgang til at udtale sig, inden retten træffer afgø-
      relse om dørlukning og referat- og navneforbud. herved fremkommer synspunkter, der
      giver mulighed for en bedre vurdering af, om der foreligger tilstrækkeligt grundlag for
      at fravige offentlighedsprincippet i den konkrete sag, herunder om et referat- eller nav-
      neforbud er tilstrækkeligt, således at dørlukning kan undgås.
      …
      i sager om dørlukning har der været enighed om, at det ikke er hensigtsmæssigt at give
      medierne adgang til at kære kendelser herom efterfølgende, f.eks. fordi de gennem akt-
      indsigt er blevet opmærksom på, at sagen har interesse for offentligheden. det må være
      et krav, at den kærende eller en repræsentant fra samme arbejdsplads, som tilhører den i
      retsplejelovens § 172, stk. 1, 2 og 4, omhandlede personkreds, var tilstede i det retsmø-
      de, hvor spørgsmålet blev behandlet. det er det enkelte medie, der har bevisbyrden for,
      at en repræsentant var til stede…
      udvalget forudsætter, at en journalist, der har været til stede under et retsmøde, forinden
      der bliver truffet afgørelse om ”dobbeltlukkede døre”, vil kunne kære begge dørluk-
      ningsafgørelser. derimod følger det af den første afgørelse om dørlukning, at journali-
      sten ikke får lejlighed til at udtale sig om den anden dørlukningsafgørelse.
      …”
i lovforslagets almindelige bemærkninger er anført (folketingstidende 1998-99, tillæg a, lov-
forslag nr. l 78, s. 2017-2022):
      ”5. dørlukning, referatforbud og navneforbud.
      …
      5.2. lovforslagets indhold
      dørlukning og referatforbud.
      …
      udvalget anfører, at det er væsentligt, at man i retternes praksis er opmærksom på de
      muligheder, som retsplejeloven giver for at differentiere indskrænkningerne i offentlig-
                                         - 8 -
hedens adgang til at følge en sag. udvalget peger bl.a. på bestemmelsen i lovens § 29,
stk. 5, hvorefter dørlukning ikke må ske, hvis det er tilstrækkeligt at anvende bestem-
melserne om referatforbud og navneforbud.
justitsministeriet kan tilslutte sig udvalgets synspunkter og forslag, og lovforslaget er
udarbejdet i overensstemmelse hermed.
…
navneforbud
…
udvalget har endvidere drøftet spørgsmålet om journalisters overtrædelse af navnefor-
bud, der er bestemt i et lukket retsmøde.
et flertal (8 medlemmer) finder, at journalisterne fortsat selv må undersøge, om der er
nedlagt navneforbud. det må som hidtil bero på en konkret vurdering, om en journalist
har handlet uagtsomt ved ikke at undersøge navneforbudsspørgsmålet. disse medlem-
mer anfører, at en journalist, som er bekendt med, at en sag efterforskes af politiet, bør
forhøre sig om, hvorvidt der er nedlagt navneforbud.
et mindretal (6 medlemmer) anfører, at overtrædelse af navneforbud af principielle
grunde ikke bør kunne straffes, hvis den, som har overtrådt forbuddet, hverken har fået
navneforbuddet kundgjort fra retten eller har haft mulighed for at overvære det retsmø-
de, hvor forbuddet blev bestemt. for at gøre det lettere for journalister m.v. selv at un-
dersøge, om der er nedlagt navneforbud, foreslår mindretallet, at der etableres et centralt
register, hvor journalister kan få oplysning om nedlagte navneforbud i verserende sager
i alle retskredse.
det ovenfor nævnte flertal i udvalget finder ikke, at der bør etableres et centralt register
for navneforbud. flertallet anfører, at et sådant register vil kunne medføre en øget me-
dieinteresse for sager med navneforbud, og at dette vil stride mod formålet med at ned-
lægge navneforbud.
retsplejerådet har i sin udtalelse om betænkningen peget på den mulighed, at det med
henblik på afgrænsning af det strafbare område ved overtrædelse af navneforbud be-
skrives nærmere i retsplejeloven, i hvilket omfang journalister har pligt til at undersøge,
om der er nedlagt navneforbud, inden en sag omtales.
…
justitsministeriet finder, at det som foreslået af retsplejerådet i stedet bør fastlægges
nærmere i loven, på hvilken måde journalister m.v. skal undersøge, om der er nedlagt
navneforbud.
det foreslås på denne baggrund at udforme straffebestemmelsen vedrørende navnefor-
budsreglerne således, at overtrædelse af et navneforbud alene kan straffes, hvis journali-
sten, da han offentliggjorde sigtedes (tiltaltes) identitet, vidste, at der var nedlagt navne-
forbud, eller vidste eller burde vide, at det forhold, som journalisten omtalte, blev efter-
forsket af politiet og/eller verserede som en straffesag ved retten. det foreslås, at journa-
listen ikke kan straffes, hvis han inden offentliggørelsen har spurgt hos retten, anklage-
myndigheden eller politiet, om der var nedlagt navneforbud.
                                                - 9 -
      …
      6. massemediernes ret til at udtale sig om og kære afgørelser om dørlukning, referatfor-
      bud og navneforbud.
      …
      6.2. lovforslagets indhold
      …
      udvalget foreslår, at massemedierne tillægges ret til at udtale sig, inden retten træffer
      afgørelse om dørlukning, referatforbud eller navneforbud. udvalget anfører, at en sådan
      ret for mediernes repræsentanter til at udtale sig vil sikre, at der kommer synspunkter
      frem, som kan give retten bedre mulighed for at vurdere, om eller i hvilket omfang of-
      fentlighedsprincippet bør fraviges i den konkrete sag.
      …
      justitsministeriet er enig i udvalgets synspunkter og forslag, og lovforslaget er udformet
      i overensstemmelse hermed…
      er der mange journalister til stede, vil det for at undgå, at behandlingen af det pågæl-
      dende spørgsmål trækker unødigt i langdrag, f.eks. kunne bestemmes, at medierepræ-
      sentanternes synspunkter skal fremføres af en enkelt journalist med mulighed for, at de
      øvrige journalister kan supplere med eventuelle yderligere synspunkter.
      forslaget indebærer, at massemedierne får en ret til at udtale sig samt en kæreadgang,
      som andre, der er til stede som tilskuere ved et retsmøde, ikke får.”
i de specielle bemærkninger til § 32 b er anført følgende (folketingstidende 1998-99, tillæg
a, lovforslag nr. l 78, s. 2035):
      ”i det foreslåede stk. 2, der er nyt i forhold til udvalgets lovudkast, afgrænses det straf-
      bare område ved overtrædelse af navneforbud. der har i udvalget været forskellige op-
      fattelser vedrørende dette spørgsmål, jf. de almindelige bemærkninger pkt. 5.2. retsple-
      jerådet har i sin udtalelse over betænkningen (lovforslagets bilag 2) peget på den mulig-
      hed, at det nærmere beskrives i loven, i hvilket omfang journalister har pligt til at under-
      søge, om der er nedlagt navneforbud, inden en sag omtales.
      det foreslås på denne baggrund, at overtrædelse - ud over de tilfælde, hvor journalisten
      var bekendt med navneforbuddet - kun kan straffes, hvis den pågældende, da overtræ-
      delsen fandt sted, vidste eller burde vide, at sagen verserede ved retten (f.eks. i forbin-
      delse med fængslingsbegæringer), og/eller at politiet efterforskede sagen. i så fald vil
      journalisten ifalde strafansvar, hvis han offentliggør vedkommendes identitet uden at
      have spurgt hos politiet, anklagemyndigheden eller retten, om der er nedlagt navnefor-
      bud.
                                               - 10 -
       i tilfælde, hvor journalisten efter omstændighederne må have en formodning om, at der
       verserer en straffesag (ved retten og/eller politiet), skal journalisten således undersøge
       spørgsmålet om navneforbud, inden de involverede personers identitet offentliggøres.
       det forudsættes, at politiet, anklagemyndigheden og retten vil kunne give telefonisk op-
       lysning om eventuelle navneforbud. der henvises til de almindelige bemærkninger pkt.
       5.2 og til betænkningen side 44 og 115-116.”
om mediernes adgang til kære efter retsplejelovens § 393, stk. 2, fremgår følgende af de spe-
cielle bemærkninger til bestemmelsen (folketingstidende 1998-99, tillæg a, lovforslag nr. l
78, s. 2037-2038):
       ”til nr. 7 (retsplejelovens § 393).
       det foreslås som noget nyt, at massemedierne skal have ret til at kære afgørelser om
       dørlukning i civile sager. med hensyn til straffesager henvises til lovforslagets § 1, nr.
       10, og bemærkningerne hertil.
       kæreadgangen er efter den foreslåede bestemmelse betinget af, at den kærende eller en
       person fra samme massemedie, som er omfattet af § 172, stk. 1, 2 eller 4, har været til
       stede under det retsmøde, hvor spørgsmålet blev behandlet. bestemmelsen åbner såle-
       des mulighed for, at et massemedies redaktør kærer afgørelsen, selv om det var en jour-
       nalistisk medarbejder, der var til stede under retsmødet og dermed havde adgang til at
       udtale sig, inden afgørelsen om dørlukning blev truffet, jf. den foreslåede § 29 c, stk. 1.
       det kræves ikke, at massemediets repræsentant har benyttet sig af retten til at udtale sig,
       eller at den pågældende under retsmødet har tilkendegivet eller taget forbehold om at
       ville kære afgørelsen. det pågældende massemedie skal alene godtgøre, at en repræsen-
       tant var til stede under retsmødet.
       det forudsættes, at en journalist, der har overværet et retsmøde, indtil der blev truffet
       afgørelse om ”dobbeltlukkede” døre, vil kunne kære begge dørlukningsafgørelser, jf.
       bemærkningerne til den foreslåede § 29 c vedrørende ”dobbelt” dørlukning. den første
       afgørelse om dørlukning vil alene medføre, at journalisten ikke får adgang til at udtale
       sig om den anden dørlukningsafgørelse.
       …”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om et navneforbud kan nedlægges under et retsmøde, som holdes for lukkede
døre, uden at pressen forinden har haft adgang til at udtale sig.
                                               - 11 -
retsplejelovens § 31 a, stk. 1, 1. og 2. pkt., bestemmer, at afgørelse om navneforbud træffes
ved kendelse, efter at bl.a. tilstedeværende presserepræsentanter har haft lejlighed til at udtale
sig.
i den foreliggende sag, der angik varetægtsfængsling, anmodede anklageren ved retsmødets
begyndelse retten om at træffe bestemmelse om dørlukning i medfør af retsplejelovens § 29,
stk. 3, nr. 4, og om, at forhandlingen om dørlukning skete for lukkede døre i medfør af § 29 c,
stk. 1, 2. pkt. (dobbeltlukkede døre). forsvareren og en tilstedeværende journalist fra ekstra
bladet fik adgang til at udtale sig om spørgsmålet om dørlukning, før dørene blev lukket. ret-
ten traf herefter afgørelse om, at forhandlingen om dørlukning skulle ske for lukkede døre, og
lukkede dørene. forhandlingen førte til, at retten traf afgørelse om dørlukning. kendelse her-
om blev afsagt for åbne døre, hvorefter dørene på ny blev lukket.
mens dørene var lukket under forhandlingen om dørlukning, fremsatte forsvareren begæring
om navneforbud, og retten imødekom begæringen ved en kendelse, der blev afsagt under det
lukkede retsmøde. der blev ikke givet andre end parterne adgang til at udtale sig forud for af-
gørelsen om navneforbud.
højesteret finder, at det følger af en afgørelse om dørlukning, at pressen ikke har adgang til at
udtale sig om en anmodning om navneforbud, der fremsættes og behandles, mens dørene er
lukket, og at retsplejelovens § 31 a, stk. 1, 2. pkt., om pressens udtaleret vedrørende navne-
forbud ikke indebærer, at dørene i et ellers lukket retsmøde skal åbnes for at give pressen ad-
gang til at udtale sig, inden afgørelse om navneforbud træffes. højesteret lægger i den forbin-
delse vægt på, at det fremgår af forarbejderne, at når forhandling om dørlukning foregår for
lukkede døre, sker der total hemmeligholdelse af sigtedes identitet.
højesteret har endvidere tillagt det betydning, at pressen har mulighed for at kære en afgørel-
se om navneforbud, også når afgørelsen er truffet for lukkede døre, og at pressen i medfør af
retsplejelovens § 31 a, stk. 2, kan begære et nedlagt navneforbud ophævet.
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse.
                                       - 12 -
                                  thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.