text:
                             højesterets dom
                       afsagt mandag den 5. december 2011
sag 303/2010
(2. afdeling)
københavns kommune, kultur og fritidsforvaltningen
(advokat michael holsting)
mod
synoptik a/s
(advokat flemming horn andersen)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 22. juni 2009 og af østre lands-
rets 23. afdeling den 22. juni 2010.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: peter blok, lene pagter kristensen, poul dahl
jensen, henrik waaben og michael rekling.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
appellanten, københavns kommune, kultur og fritidsforvaltningen, har påstået københavns
byrets dom af 22. juni 2009, stadfæstet af østre landsret den 22. juni 2010, ophævet og sa-
gen hjemvist til fortsat behandling ved byretten for så vidt angår spørgsmålet om lejens stør-
relse pr. 1. marts 2008.
indstævnte, synoptik a/s, har påstået stadfæstelse.
anbringender
københavns kommune har anført, at kommunens adgang til at kræve lejeforhøjelse ikke er
begrænset af rammerne i lejekontrakten fortolket ud fra dagældende lovgivning. forbeholdet i
                                                 - 2 -
1956-lejekontraktens § 2 må således efter en nutidig fortolkning forstås som et generelt for-
behold om, at udlejer kan kræve lejeforhøjelse efter den til enhver tid gældende lovgivning.
en ny lov finder efter almindelige regler ikke anvendelse på den del af et løbende retsforhold,
som allerede er afsluttet, men den anvendes på den del af retsforholdet, hvor det relevante
retsfaktum ligger efter lovens ikrafttræden. synoptik har således ikke ret i, at allerede indgå-
ede lejemål ikke omfattes af en senere lovgivning, som videreudvikler mulighederne for leje-
regulering. reformen af lejelovgivningen i 1975 betød derfor, at synoptik ikke kunne mod-
sætte sig, at udlejer varslede en lejeforhøjelse til det lejedes værdi. synoptik må da også ved
1978-tillæggets indgåelse have været fuldt opmærksom på, at udlejer havde opnået ret til at
regulere lejen til det lejedes værdi, idet der i modsat fald ikke havde været nogen grund for
synoptik til at acceptere en firedobling af lejen.
da forbeholdet i § 2 i 1956-lejekontrakten må forstås som et forbehold om at kunne gøre brug
af de lejeforhøjelsesmuligheder, som en udlejer har efter lovgivningen, og da der i 1978-til-
lægget til lejeaftalen henvises til, at lejevilkårene fortsætter uforandrede, har udlejer i tillæg-
get taget forbehold om at bevare adgangen til at foretage fremtidige lejereguleringer efter le-
jelovgivningens almindelige regler ved siden af den aftalte pristalsregulering. at københavns
kommune ikke hidtil har gjort brug af sin adgang til at varsle lejeforhøjelse til det lejedes
værdi/markedslejen, kan ikke tillægges nogen betydning, da det alene beror på, at kommunen
først i 2006 har fået etableret en samlet administration af kommunens ejendomme med pligt
til løbende at gennemgå samtlige lejekontrakter og foranledige, at den opkrævede leje svarer
til markedslejen.
det er efter den nugældende erhvervslejelov udgangspunktet, at lejer og udlejer har ret til at
regulere lejen til markedslejen, jf. erhvervslejelovens § 13. det er rigtigt, at der er aftalefrihed,
men det fremgår hverken af loven eller dens forarbejder, at parterne skal tage forbehold for
anvendelse af § 13, eller at der gælder særlige vedtagelseskrav. det fremgår heller ikke af
loven eller dens forarbejder, at en aftale om pristalsregulering skulle medføre, at en part mi-
ster retten til at kræve lejen reguleret til markedslejen, medmindre parten har forbeholdt sig
retten hertil. synoptik har til støtte for det modsatte standpunkt henvist til østre landsrets
dom af 16. marts 2010 (stadfæstet ved højesterets dom gengivet i ufr 2011 s. 3469). denne
afgørelse er imidlertid afgjort ud fra en almindelig aftalemæssig fortolkning baseret på en
række konkrete omstændigheder, som ikke er til stede i den foreliggende sag. en sædvanlig
aftale om pristalsregulering kan således ikke i sig selv anses for en positiv fravælgelse af er-
                                                  - 3 -
hvervslejelovens § 13. skulle dette være tilfældet, ville det betyde, at også lejeren ville være
forhindret i at kræve lejen nedsat til markedslejen, men dette resultat kan ikke udledes ved en
sædvanlig fortolkning af en aftale om pristalsregulering.
det kan ikke føre til en anden vurdering, at sagen angår en ældre lejekontrakt, da erhvervsle-
jelovens § 86, stk. 2, udtrykkeligt fastslår, at loven også har virkning for lejeaftaler, der er
indgået inden den 1. januar 2000, medmindre andet følger af § 89. denne bestemmelse, som
indeholder en udtømmende angivelse af de undtagelser, som skal gælde fra reglen i § 86, stk.
2, nævner ikke § 13, som derfor finder anvendelse på alle erhvervslejemål, uanset hvornår
lejemålet er indgået.
synoptik har anført, at udlejer ikke forud for indgåelsen af 1978-tillægget havde ret til at
kræve lejen forhøjet til det lejedes værdi. der er ingen holdepunkter for at antage, at 1956-
lejeaftalens § 2 skal fortolkes som et generelt forbehold om, at den til enhver tid gældende
lejelovgivning skal finde anvendelse med den virkning, at lejekontrakten skulle blive omfattet
af en lovgivning, som først indføres langt senere, og som giver udlejeren ret til at kræve lejen
forhøjet til det lejedes værdi, i dag markedslejen. det vil tværtimod forrykke parternes rets-
stilling væsentligt, hvis en senere lovændring skulle indebære, at udlejer tillægges en ret, som
udlejer ikke havde mulighed for at betinge sig på aftaletidspunktet. et sådant indgreb i en
parts bestående og væsentlige rettigheder vil stride mod gældende retsprincipper om, at en
borger skal kunne stole på og indrette sig efter, at borgernes rettigheder ikke berøves dem,
uden at de har haft mulighed for at afværge dette. henvisningen i lejekontraktens § 2 kan der-
for alene være en henvisning til udlejers mulighed for lejeregulering som følge af ændringer i
skatter og afgifter, jf. tillige lejeaftalens § 5, samt en henvisning til lejelovgivningens dagæl-
dende regler om en udlejers ret til at foretage en nærmere angiven procentforhøjelse af lejen i
forhold til lejeniveauet i 1939.
henvisningen ”i øvrigt forbliver lejevilkårene uændrede” i 1978-tillægget til lejekontrakten
kan derfor ikke fortolkes på den måde, at der herved er aftalt mulighed for udlejer til at kræve
lejen forhøjet til det lejedes værdi (markedslejen), men indebærer tværtimod en tilkendegi-
velse om, at parternes retsstilling i øvrigt ikke ændres med 1978-tillægget.
tidligere retspraksis vedrørende lejekontrakter indgået før lovrevisionen i 1975 kan ikke til-
lægges særlig vægt, da det i ingen af dommene er blevet gjort gældende af lejeren, at den tid-
ligere lovgivning ikke indeholdt hjemmel for udlejer til at kræve lejen forhøjet til det lejedes
                                                - 4 -
værdi, og at der derfor ikke uden holdepunkter i aftalen var hjemmel til at kræve en sådan
lejeforhøjelse. spørgsmålet herom er derfor ikke tidligere blevet prøvet af domstolene. er-
hvervslejelovens § 86, stk. 2, om lovens anvendelse på tidligere indgåede lejeaftaler er uden
betydning for stillingtagen til dette spørgsmål, da § 89 ikke kan antages at angive undtagel-
serne fra § 86, stk. 2, udtømmende.
i øvrigt viser retspraksis entydigt, at det beror på en konkret aftalemæssig fortolkning af par-
ternes aftale, om udlejer har ret til at kræve lejen forhøjet til markedsleje i tillæg til en aftalt
lejeregulering, uanset om lejeaftalen er indgået før eller efter 2000, og uanset om varslingen
er sket før eller efter 2000, og det er følgelig også uden betydning for bedømmelsen af den
foreliggende sag, om erhvervslejelovens § 89 er udtømmende.
når parterne har aftalt pristalsregulering af lejen, kan lejen ikke i tillæg til den aftalte lejere-
gulering kræves reguleret til markedslejen, medmindre det ved en almindelig aftalemæssig
fortolkning af aftalen kan udledes, at parterne netop har aftalt, at lejen tillige skal kunne re-
guleres til markedslejen. det bestrides derfor, at udlejer i en sådan situation har ret til at for-
høje lejen efter erhvervslejelovens § 13 selv i situationer, hvor kontrakten ikke angiver dette.
hvis parterne – som det er sædvanligt – har aftalt en pristalsregulering af lejen, og parterne
derudover ønsker, at lejen tillige skal kunne reguleres efter reglerne om markedslejen, skal
dette kunne udledes af aftalegrundlaget. dette støttes bl.a. af østre landsrets dom af 16. marts
2010 (stadfæstet ved højesterets dom af 26. september 2011, gengivet i ufr 2011 s. 3469).
det kan heller ikke i den foreliggende sag udledes af aftalegrundlaget, at udlejer har hjemmel
til at kræve lejen forhøjet til markedslejen, og der har da heller ikke på noget tidspunkt efter
1975 været varslet en forhøjelse til det lejedes værdi/markedslejen, hvilket i sig selv under-
støtter, at det stedse har været parternes fælles opfattelse, at lejen ikke kan kræves forhøjet til
det lejedes værdi, nu markedslejen. at parterne i 1978 aftalte en firedobling af lejen, må pri-
mært ses i lyset af, at der samtidig skete en udvidelse af lejemålet.
retsgrundlaget
ret for en udlejer til, hvis lejen er væsentlig lavere end det lejedes værdi, at forlange lejen
forhøjet til et beløb, der er rimeligt under hensyn hertil, blev indført i 1975 gennem en ændret
affattelse af § 35 i den dagældende lejelov, jf. lov nr. 82 af 19. marts 1975 om ændring af lov
om leje. ændringsloven trådte i kraft den 1. april 1975 og var ikke begrænset til kun at finde
anvendelse på lejeaftaler indgået efter lovens ikrafttræden, jf. ændringslovens § 2.
                                                 - 5 -
lov nr. 237 af 8. juni 1979 om leje videreførte i § 47, stk. 1, udlejers adgang til at kræve lejen
reguleret til det lejedes værdi. i tilfælde af aftalt uopsigelighed kunne lejeforhøjelse dog kun
kræves, når udlejer havde forbeholdt sig at kunne regulere lejen, jf. § 47, stk. 4.
ved lov nr. 829 af 21. december 1988 om lejeregulering i erhvervslokaler mv. reguleredes for
erhvervslejeforhold lejereguleringen i visse henseender. udlejers ret til at kræve lejen forhøjet
til det lejedes værdi videreførtes i lovens § 3. i § 5 videreførtes en bestemmelse svarende til
lejelovens § 49, stk. 1, om lejerens ret til at kræve lejen nedsat til et beløb svarende til det le-
jedes værdi, og i § 9 videreførtes en bestemmelse svarende til lejelovens § 53, stk. 1, om, at
disse reguleringsregler ikke ved aftale kunne fraviges til skade for lejeren. i bemærkningerne
til en til § 9 svarende bestemmelse (§ 34) i et forudgående – og mere omfattende – forslag til
lov om leje af erhvervslokaler mv., som ikke blev gennemført, hedder det om bestemmelsen
bl.a., jf. folketingstidende 1988-89, tillæg a, spalte 529 f.:
       ”bestemmelsen fastslår - i lighed med den gældende lovs § 53 - at reglerne om regule-
       ring af lejen under hensyn til det lejedes værdi ikke kan fraviges til skade for lejeren.
       lejeren kan således altid med den begrænsning, der er indeholdt i § 30, stk. 1, ved bo-
       ligretten få prøvet spørgsmålet, om lejen overstiger det lejedes værdi.
       som efter den gældende lejelov vil parterne frit kunne aftale anden regulering af lejen
       efter f.eks. index eller omsætning. lejeregulering kan i så fald, medmindre andet ud-
       trykkeligt fremgår af lejeaftalen, gennemføres såvel efter aftalen herom som efter lovens
       bestemmelser.”
ved lov nr. 934 af 27. december 1991 om ændring af lov om lejeregulering i erhvervslokaler
mv. kom følgende bestemmelse ind i loven som § 9, stk. 4:
       ”stk. 4. er det aftalt, at lejen i medfør af særlige reguleringsklausuler skal kunne
       reguleres på anden måde end anført i § 3, skal der i lejeaftalen angives illustrerende
       regneeksempler, der er relevante i forhold til disse særlige reguleringsklausuler, ….
       såfremt lejen tillige skal kunne reguleres efter § 3, skal dette fremgå udtrykkeligt af
       lejeaftalen. indeholder lejeaftalen ikke oplysningerne nævnt i 1. pkt., kan udlejeren ikke
       kræve lejen reguleret efter de særlige reguleringsklausuler.”
det fremgik af ændringslovens ikrafttrædelsesbestemmelse, at bestemmelsen alene havde
virkning for lejeaftaler indgået efter lovens ikrafttræden. § 9, stk. 4, fik sin endelige
formulering under behandlingen i folketinget. i det lovforslag, som oprindeligt var blevet
fremsat af boligministeren, var § 9, stk. 4, blevet foreslået affattet således, jf.
folketingstidende 1991-92, tillæg a, spalte 2578:
                                                 - 6 -
      ”stk. 4. er det aftalt, at lejen skal kunne reguleres på anden måde end anført i §§ 3-5,
      skal det udtrykkeligt fremgå af lejeaftalen, hvis lejen også skal kunne reguleres efter
      disse bestemmelser.”
i bemærkningerne til denne bestemmelse var anført, jf. folketingstidende 1991-92, tillæg a,
spalte 2586:
      ”som efter den gældende lov vil parterne frit kunne aftale anden regulering end efter det
      lejedes værdi, men som noget nyt foreslås i stk. 4, at det udtrykkeligt skal fremgå af
      lejeaftalen, hvis parterne skal kunne benytte lovens regler om lejeregulering, selv om
      der måtte være aftalt f.eks. pristalsregulering af lejen.”
ved lov nr. 934 af 20. december 1999 om leje af erhvervslokaler mv. er der med virkning fra
1. januar 2000 blevet gennemført en revision af lovgivningen på erhvervslejeområdet gæl-
dende også for tidligere indgåede aftaler. loven indeholder bl.a. følgende bestemmelser:
      ”§ 4. lovens fravigelige bestemmelser finder anvendelse, medmindre andet er aftalt
      mellem lejer og udlejer eller må anses for indeholdt i aftalen.
      ….
      kap. 3. lejefastsættelse, lejeregulering og ændring af lejevilkår
      § 9. fastsættelse af lejens størrelse ved lejeaftalens indgåelse og lejens regulering i
      lejeperioden sker efter parternes aftale.
      stk. 2. er lejens størrelse ikke aftalt, anses den for at udgøre det beløb, der svarer til
      markedslejen for det pågældende lejeforhold, jf. § 13, stk. 1, 2. og 3. pkt.
      …
      § 13. hver part i lejeforholdet kan i lejeperioden forlange lejen reguleret til
      markedslejen, hvis den gældende leje er væsentligt lavere eller væsentligt højere end
      markedslejen. …
      …
      stk. 5. regulering til markedsleje kan ske uanset aftalt uopsigelighed.
      …
      § 80. for lejeaftaler, der er indgået inden den 1. januar 2000, sker regulering af lejen til
      ikrafttræden inden udgangen af 2002 efter reglerne i §§ 81-83, jf. dog stk. 2-4.
       ….
      stk. 3. en aftale i henhold til tidligere lovgivning om regulering af lejen i medfør af
      særlige reguleringsklausuler på anden måde end efter det lejedes værdi skal respekteres.
      er aftalen indgået den 1. januar 1992 eller senere, gælder betingelserne i de hidtil
      gældende regler i § 9, stk. 4, i lov om lejeregulering i erhvervslokaler mv., jf.
      lovbekendtgørelse nr. 648 af 25. juli 1995, for regulering af lejen efter særlige
      reguleringsklausuler.
      stk. 4. reguleres lejen som nævnt i stk. 3, og er aftalen indgået den 1. januar 1992 eller
      senere, kan udlejeren ikke kræve lejen reguleret efter § 81, medmindre det udtrykkeligt
      fremgår af aftalen, at lejen tillige skal kunne reguleres efter de hidtil gældende regler i §
      3 i lov om lejeregulering i erhvervslokaler mv., jf. lovbekendtgørelse nr. 648 af 25. juli
      1995.
                                                - 7 -
      stk. 5. for de i stk. 1 nævnte aftaler skal varsling af lejeregulering til ikrafttræden den 1.
      januar 2003 eller senere ske efter reglerne i § 13. lejereguleringen kan dog tidligst få
      virkning 4 år efter lejeforholdets begyndelse eller efter det tidspunkt, hvor der er trådt
      en lejeforhøjelse henholdsvis lejenedsættelse i kraft i henhold til de hidtil gældende
      regler i §§ 3 eller 5 i lov om lejeregulering i erhvervslokaler mv., jf. lovbekendtgørelse
      nr. 648 af 25. juli 1995, eller i henhold til §§ 81 eller 83 i denne lov. endvidere skal en
      aftale i henhold til de hidtil gældende regler i § 9, stk. 2 eller 3, i lov om lejeregulering i
      erhvervslokaler mv., jf. lovbekendtgørelse nr. 648 af 25. juli 1995, om fraskrivelse af
      retten til at kræve lejen reguleret i en årrække ud over de i den nævnte lovs §§ 3 og 5
      nævnte 4 år respekteres. reguleres lejen som nævnt i stk. 3, og er aftalen indgået den 1.
      januar 1992 eller senere, kan udlejeren ikke kræve lejen reguleret efter § 13, medmindre
      det udtrykkeligt fremgår af aftalen, at lejen tillige skal kunne reguleres efter de hidtil
      gældende regler i § 3 i lov om lejeregulering i erhvervslokaler mv., jf. lov-
      bekendtgørelse nr. 648 af 25. juli 1995.
      ….
      § 86. loven træder i kraft den 1. januar 2000 og har virkning for lejeaftaler, der indgås
      den 1. januar 2000 og senere.
      stk. 2. loven har desuden virkning for lejeaftaler, der er indgået inden den 1. januar
      2000, jf. dog § 89.
      …
      § 89. for de i § 86, stk. 2, nævnte aftaler finder de regler om krav til fremhævelse i
      aftalen af bestemmelser, der pålægger lejeren større forpligtelser eller giver lejeren
      mindre rettigheder end angivet i loven, der var gældende som gyldighedsbetingelser på
      tidspunktet for aftalens indgåelse, anvendelse.
      stk. 2. for de i § 86, stk. 2, nævnte aftaler finder de regler, der var gældende for
      tidspunktet for aftalens indgåelse, anvendelse på følgende forhold, medmindre andet er
      aftalt:
      1) lejerens ret til at lade en anden lejer inden for samme branche fortsætte lejeforholdet
      på uændrede vilkår,
      2) lejerens ret til at genindtræde i lejeforholdet,
      3) lejerens vedligeholdelsespligt,og
      4) beskyttelse mod konkurrerende virksomhed.”
i bemærkningerne til loven hedder det bl.a., jf. folketingstidende 1999-2000, tillæg a, lov-
forslag nr. l 33, s. 13, 15, 17, 18, 19, 32 og 33:
      ”lovens ikrafttrædelse og virkning
      det foreslås, at loven træder i kraft den 1. januar 2000 og har virkning for lejeaftaler,
      som indgås efter lovens ikrafttræden.
      med det formål at opnå, at alle erhvervslejeaftaler er omfattet af den samme lejelov,
      foreslås det endvidere, at loven også har virkning for allerede indgåede lejeaftaler. dog
      kan parterne i sådanne aftaler først kræve regulering af lejen efter de foreslåede
      bestemmelser om markedsleje med virkning fra 1. januar 2003.
      forslaget indeholder derfor et særligt kapitel om regulering af lejen i lejeaftaler indgået
      inden den 1. januar 2000. efter disse regler kan parterne, indtil reglerne om markedsleje
      får virkning for allerede indgåede aftaler, regulere lejen efter det lejedes værdi. reglerne
      herom svarer til de regler, der findes i erhvervslejereguleringsloven om regulering af
      lejen efter det lejedes værdi. for at få en smidigere tilpasning af lejen foreslås det ved
                                           - 8 -
henvisning til retsplejelovens § 344 om fri bevisbedømmelse som noget nyt præciseret,
at bevisførelsen også i sager om det lejedes værdi tillige kan ske på anden måde end ved
fremlæggelse af sammenligningslejemål, f.eks. ved syn og skøn. parterne i sådanne
tvister vil desuden kunne aftale voldgift.
som nævnt indebærer forslaget, at loven får virkning for allerede indgåede aftaler. dette
gælder dog ikke i det omfang, overgangsreglerne fastsætter, at tidligere gældende
lovgivning finder anvendelse. dette gælder f.eks. spørgsmålet om afståelsesret.
endvidere bemærkes, at hvis et vilkår m.v. i en lejeaftale i dag er ugyldigt som
stridende mod en ufravigelig lovbestemmelse, indebærer lovforslaget ikke, at det
ugyldige vilkår bliver gyldigt, selv om et sådant vilkår efter lovforslaget nu ville kunne
vedtages. forslaget indebærer alene, at et vilkår af den nævnte karakter nu vil kunne
aftales mellem parterne.
den foreslåede overgangsordning indebærer, at der for så vidt angår gældende aftaler
ikke sker en forringelse af væsentlig karakter for nogen af lejeforholdets parter.
lovforslaget bygger således på den forudsætning, at der ikke hjemles indgreb af
ekspropriativ karakter i parternes retsstilling efter gældende ret.
…
bemærkninger til de enkelte bestemmelser
...
til § 4
efter den gældende lejelovs § 4, stk. 2, anses en lejeaftale for indgået på lovens vilkår i
det omfang, der ikke udtrykkeligt er fastsat andet i aftalen.
det har i praksis givet anledning til fortolkningsproblemer, at der efter lejelovens § 4,
stk. 2, gælder en speciel regel om, at ændring af lejerens retsstilling til skade for lejeren
i forhold til retsstillingen efter loven skal være udtrykkelig.
det foreslås derfor, at kravet om, at aftalen udtrykkeligt skal tage stilling til en
fravigelse af lejelovgivningens regler, ikke medtages. herefter vil det bero på en
fortolkning af aftalen efter aftalerettens almindelige regler, om der i et konkret tilfælde
er aftalt en fravigelse.
den foreslåede bestemmelse svarer til bl.a. købelovens, forsikringsaftalelovens og
kommissionslovens bestemmelser.
…
til § 9
…
efter de gældende regler kan det aftales, at lejen (evt. tillige) skal kunne reguleres i
medfør af særlige reguleringsklausuler. er det aftalt, at lejen skal reguleres efter
sådanne klausuler, stiller loven imidlertid særlige krav til aftalens indhold med hensyn
til regneeksempler m.v., jf. erhvervslejereguleringslovens § 9, stk. 4.
…
ovennævnte bestemmelser foreslås erstattet af § 9 i nærværende forslag, hvorefter
fastsættelsen af lejens størrelse ved lejeaftalens indgåelse og lejens senere regulering
under lejemålets beståen overlades til parternes frie aftale. med forslaget overlades det
til parterne frit at aftale begyndelseslejen, samt hvor ofte og hvordan lejen reguleres.
….
                                           - 9 -
endelig skal forslaget ses i sammenhæng med, at der i § 13 foreslås en adgang for
begge parter i lejeforholdet til at kunne kræve lejen reguleret, således at den svarer til
markedslejen, dvs. den leje som en kyndig lejer og en kyndig udlejer ville aftale for det
pågældende lejeforhold. bestemmelsen kan fraviges ved parternes aftale. parterne kan
både hver for sig og gensidigt give afkald på regulering til markedslejen, og der stilles
ikke særlige krav til en aftale herom.
…
til § 13
som anført i bemærkningerne til § 9 kan parterne ved lejeaftalens indgåelse frit aftale
lejens størrelse. parterne er dog beskyttet mod urimelige aftaler og aftalevilkår af
forslagets § 7.
det foreslås i § 13, som er ny, at begge parter i lejeforholdet, medmindre andet er aftalt,
skal have en adgang til løbende i lejeforholdet at kræve lejen justeret, således at den
svarer til markedslejen. udgangspunktet for bestemmelsen er, at lejeaftalen er en aftale
indgået mellem to kyndige parter, og at disse parter bør have samme adgang til at
forlange, at der betales en leje for de lejede lokaler, som svarer til markedslejen.
som det fremgår af forslagets § 9 skal der gælde aftalefrihed både med hensyn til
fastsættelse af lejens størrelse ved aftalens indgåelse og med hensyn til regulering af
lejen i lejeperioden.
§ 13 kan fraviges ved aftale, hvilket indebærer, at parterne står frit med hensyn til at
aftale en regulering af lejen i lejeperioden. parterne kan eksempelvis både hver for sig
og gensidigt uden særlige krav til aftalen derom fraskrive sig retten til at kræve lejen
reguleret til markedslejen.
…
ifølge den gældende erhvervslejereguleringslovs § 3, stk. 6, kan lejeforhøjelse kræves
uanset aftalt uopsigelighed, når udlejeren har forbeholdt sig at kunne regulere lejen. det
foreslås i stk. 5, at regulering af lejen til markedsleje i lejeforhold, hvor der er aftalt
uopsigelighed, kan ske uden, at parterne har forbeholdt sig at kunne regulere lejen.
….
til § 80
det foreslås i stk. 1 for lejeaftaler, der er indgået inden den 1. januar 2000, i det
følgende betegnet som eksisterende lejeaftaler, at lejen kan kræves reguleret efter det
lejedes værdi til ikrafttræden inden udgangen af 2002 efter reglerne i forslagets §§ 81-
83. dog skal en aftale i henhold til den nugældende lov om lejeregulering i
erhvervslokaler m.v., § 9, stk. 2 eller 3, om fraskrivelse af retten til at kræve lejen
reguleret i en årrække ud over de i lovens §§ 3-5 nævnte 4 år respekteres, jf. forslaget i
stk. 2. det samme gælder en aftale i henhold til tidligere lovgivning eller den gældende
erhvervslejereguleringslov om regulering af lejen
i medfør af særlige reguleringsklausuler på anden måde end efter det lejedes værdi, jf.
det foreslåede i stk. 3 og 4.
 …
 erhvervslejereguleringslovens § 9, stk. 4, der vedrører aftaler om regulering af lejen i
medfør af særlige reguleringsklausuler, stiller krav om illustrerende regneeksempler
som betingelse for, at lejen kan kræves reguleret efter disse klausuler. det følger
desuden af bestemmelsen, at
det er en betingelse for fra udlejers side tillige at kunne kræve lejen reguleret efter det
lejedes værdi efter lovens § 3, at dette udtrykkeligt fremgår af lejeaftalen.
                                               - 10 -
      erhvervslejereguleringslovens § 9, stk. 2-4, har virkning for eksisterende lejeaftaler, der
      er indgået den 1. januar 1992 eller senere.
      er der tale om en eksisterende lejeaftale indgået den 1. januar 1992 eller senere om
      regulering af lejen i medfør af særlige reguleringsklausuler på anden måde end efter det
      lejedes værdi, følger det af det foreslåede i stk. 3, at regulering efter de aftalte klausuler
      kun kan ske, hvis
      aftalen indeholder de illustrerende regneeksempler, som erhvervslejereguleringslovens
      § 9, stk. 4, stiller krav om. for en sådan lejeaftale gælder desuden ifølge forslaget i stk.
      4, at udlejer ikke kan kræve lejen reguleret efter det lejedes værdi efter forslagets § 81,
      hvis det ikke udtrykkeligt fremgår af aftalen, at lejen tillige kan reguleres efter
      erhvervslejereguleringslovens § 3.
      …
       endelig foreslås det i stk. 5, at reguleres lejen efter særlige reguleringsklausuler på
      anden måde end efter det lejedes værdi, og er aftalen indgået den 1. januar 1992 eller
      senere, kan udlejeren ikke kræve lejen reguleret efter § 13, medmindre det udtrykkeligt
      fremgår af aftalen, at lejen tillige skal kunne reguleres efter de hidtil gældende regler i §
      3 i lov om lejeregulering i erhvervslokaler m.v.”
højesterets begrundelse og resultat
lejelovgivningen har siden 1975 givet en udlejer i et erhvervslejemål adgang til – medmindre
andet er aftalt – at forlange lejeforhøjelse, såfremt lejen er væsentligt lavere end det lejedes
værdi, jf. § 35, stk. 2, i den dagældende lejelov, der blev videreført som § 47 i lejeloven af
1979, senere som § 3 i erhvervslejereguleringsloven fra 1988, og som nu er erstattet af § 13 i
erhvervslejeloven om adgang for hver af parterne til at forlange lejen reguleret til markedsle-
jen, hvis den gældende leje er væsentligt lavere eller væsentligt højere end markedslejen.
lejelovgivningen har i samme periode ikke været til hinder for, at udlejer ved aftale har kun-
net betinge sig en adgang til at regulere lejen i medfør af særlige reguleringsklausuler ved
siden af regulering efter de nævnte lovbestemmelser (såkaldt kombinationsregulering), jf.
højesterets dom gengivet i ufr 1990 s. 248.
er en aftale om pristalsregulering eller anden særlig regulering af lejen indgået i perioden fra
den 1. januar 1992 til den 31. december 1999, kan udlejeren kun kræve lejen forhøjet i medfør
af erhvervslejelovens § 13, såfremt det udtrykkeligt fremgår af lejeaftalen, at udlejeren tillige
kan kræve lejen reguleret efter § 3 i den dagældende erhvervslejereguleringslov, jf. denne
lovs § 9, stk. 4, 2. pkt., og erhvervslejelovens § 80, stk. 5, 4. pkt. er en aftale om pristalsre-
gulering eller anden særlig regulering af lejen indgået før den 1. januar 1992 eller efter den
31. december 1999, må det bero på en konkret fortolkning af parternes aftale på grundlag af
almindelige fortolkningsprincipper, om udlejeren kan antages samtidig at have givet afkald på
                                                - 11 -
at kræve lejeregulering efter lejelovgivningens regler om forhøjelse af lejen til det lejedes
værdi, henholdsvis markedslejen, jf. nu erhvervslejelovens § 13.
lejekontrakten mellem københavns kommune og synoptik blev oprindelig indgået i 1956,
og ved tillægget til lejekontrakten af 19. oktober 1978 blev det bl.a. bestemt, at lejen fremover
skulle reguleres på grundlag af det lønregulerende pristal. denne aftale om pristalsregulering
udgør efter højesterets opfattelse ikke i sig selv tilstrækkeligt grundlag for at antage, at
københavns kommune samtidig gav afkald på at kræve lejeforhøjelse i medfør af § 35, stk. 2,
i den dagældende lejelov, nu erhvervslejelovens § 13. der foreligger heller ikke andre om-
stændigheder, som – sammen med den aftalte pristalsregulering af lejen – giver grundlag for
at fastslå, at et sådant afkald var et led i parternes aftale.
da københavns kommune herefter er berettiget til som udlejer at kræve lejen forhøjet til
markedslejen efter erhvervslejelovens § 13, tager højesteret kommunens påstand om domme-
nes ophævelse og sagens hjemvisning til byretten til fortsat behandling til følge.
                                        thi kendes for ret:
byrettens og landsrettens domme ophæves, og sagen hjemvises til fortsat behandling ved by-
retten.
spørgsmålet om sagsomkostninger i forbindelse med denne delafgørelse afgøres i forbindelse
med byrettens endelige afgørelse af sagen.


text:
                             højesterets dom
                         afsagt fredag den 15. oktober 2010
sag 247/2008
(1. afdeling)
finansforbundet som mandatar for
carsten nielsen,
kurt bæk henriksen,
andy christensen og
anker lundholm
(advokat jacob goldschmidt)
mod
finanssektorens arbejdsgiverforening som mandatar for
nordjyske bank a/s
(advokat merete preisler)
i tidligere instans er afsagt dom af sø- og handelsretten den 19. juni 2008.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: per sørensen, per walsøe, lene pagter kristensen,
niels grubbe, marianne højgaard pedersen, jens peter christensen og michael rekling.
påstande
appellanten, finansforbundet som mandatar for carsten nielsen, kurt bæk henriksen, andy
christensen og anker lundholm, har gentaget påstandene.
indstævnte, finanssektorens arbejdsgiverforening som mandatar for nordjyske bank a/s,
har principalt påstået stadfæstelse, subsidiært vederlæggelse på anfordring mod båndlæggelse
                                               - 2 -
af medarbejderaktierne i overensstemmelse med ordningen, jf. finansforbundets subsidiære
påstande.
finanssektorens arbejdsgiverforening har for det tilfælde, at finansforbundet får medhold i
påstandene om køb af aktier, taget bekræftende til genmæle over for forbundets påstand om
betaling af udbytte i det omfang, medarbejdere i ikke-opsagt stilling har modtaget udbytte.
højesterets begrundelse og resultat
efter ligningslovens § 7 a, stk. 2, er det en betingelse for skattefrihed af ordninger med køb af
medarbejderaktier, at de ansatte på erhvervelsestidspunktet er ansat i uopsagt stilling. højeste-
ret finder imidlertid, at betingelserne for skattefrihed i ligningsloven ikke er afgørende for
retsforholdet mellem arbejdsgiver og funktionær efter funktionærlovens § 17 a.
det fremgår af funktionærlovens § 17 a, at en funktionær, der ifølge aftale eller sædvane del-
vis vederlægges med tantieme, gratiale eller lignende ydelser, og som fratræder sin stilling i et
løbende regnskabsår, har ret til en i forhold til hans ansættelsestid i regnskabsåret afpasset
andel af den ydelse, han ville have fået udbetalt, hvis han havde været ansat ved årets slutning
eller på udbetalingstidspunktet. bestemmelsen kan ikke fraviges til ugunst for funktionæren,
jf. funktionærlovens § 21.
højesteret finder, at køb af medarbejderaktier til en favørkurs indebærer overførsel af en øko-
nomisk værdi til medarbejderne som vederlag i ansættelsesforholdet, og at sådanne ydelser
kan sidestilles med tantieme og gratiale i relation til funktionærlovens § 17 a. det forhold, at
aktierne i løbet af en båndlæggelsesperiode kan miste deres værdi, kan ikke føre til en anden
bedømmelse, jf. herved bl.a. højesterets domme af 11. marts 2004 (ufr 2004 s. 1480) og af
23. november 2004 (ufr 2005 s. 671).
heller ikke det forhold, at medarbejderen for at kunne oppebære værdien af favørelementet
selv skal betale en købesum for aktierne og i tilfælde af kursfald risikerer at miste denne inve-
stering, kan medføre, at overførslen af den økonomiske værdi ikke anses som en ydelse om-
fattet af § 17 a.
                                                  - 3 -
højesteret finder endvidere, at en generel ordning med vederlæggelse med ydelser som nævnt
i funktionærlovens § 17 a, der er blevet bekendtgjort af arbejdsgiveren over for medarbej-
derne ved en cirkulæreskrivelse, over intranet eller på lignende måde, indebærer et løfte fra
arbejdsgiveren, der er bindende i forhold til en medarbejder, som ordningen omfatter, også
selv om den pågældende ikke ved bekendtgørelsen har fået kundskab om ordningen. det gæl-
der også, hvis den manglende kundskab skyldes, at medarbejderen var fratrådt ved bekendtgø-
relsen, forudsat at den pågældende i øvrigt er omfattet af ordningen. et sådant løfte om ydel-
ser til alle medarbejdere, der har været ansat i en for ordningen relevant periode, kan efter
funktionærlovens § 21, jf. § 17 a, ikke over for en funktionær gøres betinget af, at funktionæ-
ren fortsat er i uopsagt stilling ved periodens afslutning eller ved udbetalingen af ydelserne. i
en sådan ordning med udlodning af medarbejderaktier må der derfor bortses fra en betingelse
herom. ordningen indebærer dermed, at fratrådte eller opsagte medarbejdere på lige fod med
de fortsat ansatte medarbejdere får ret til udlodning, dog afpasset således at der tages hensyn
til længden af den pågældendes ansættelsestid i den relevante periode.
nordjyske bank a/s’ generelle ordning med tildelinger i 2003 og 2006 af medarbejderaktier i
form af aktier til favørkurs blev bekendtgjort over for medarbejderne i meddelelser på ban-
kens intranet stilet til alle medarbejdere. de for tildelingerne relevante perioder var regn-
skabsårene 2003 og 2006. tildelingen i 2006 afhang af den enkelte medarbejders beskæfti-
gelse.
på baggrund af det anførte finder højesteret, at medarbejderaktierne var ydelser omfattet af
funktionærlovens § 17 a, som appellanterne ifølge aftale havde krav på uanset vilkårene om
fortsat ansættelse i uopsagt stilling på tildelingstidspunktet.
tildeling af medarbejderaktier til appellanterne i henhold til den generelle ordning må som
udgangspunkt skulle ske på samme vilkår, som gælder for medarbejdere i fortsat ansættelse,
herunder vilkår om, at aktierne skal båndlægges i nærmere angivne perioder. det forhold, at
båndlæggelse er en betingelse for skattefrihed efter ligningslovens § 7 a, og at appellanterne
ikke opnår skattefrihed, allerede fordi de på erhvervelsestidspunktet ikke var ansat i uopsagt
stilling, kan ikke i sig selv føre til, at vilkåret om båndlæggelse bortfalder i forhold til dem.
det bemærkes herved, at der ikke kan bortses fra, at vilkåret kan være stillet også af andre
grunde end for at imødekomme kravene i ligningslovens § 7 a. der er heller ikke grundlag
                                               - 4 -
for i medfør af aftalelovens § 36 at tilsidesætte vilkåret om båndlæggelse, idet det ikke kan
anses for urimeligt, at pengeinstituttet fastholder, at de fratrådte medarbejdere på dette punkt
skal behandles på samme måde som pengeinstituttets øvrige medarbejdere.
i overensstemmelse med parternes samstemmende påstande skal nordjyske bank betale ud-
bytte af aktierne i det omfang, medarbejdere i ikke-opsagt stilling har modtaget udbytte.
højesteret tager herefter finansforbundets påstande til følge, dog således at aktierne skal
båndlægges i samme periode, som medarbejdere i ikke-opsagt stilling måtte tåle.
sagsomkostningerne er fastsat til dækning af advokatudgift for sø- og handelsretten og høje-
steret med 125.000 kr. og af retsafgift for sø- og handelsretten og højesteret med 3.080 kr., i
alt 128.080 kr. der er ved fastsættelsen af sagsomkostningerne til dækning af advokatudgift
taget hensyn til sagens principielle karakter og arbejdets omfang.
                                     thi kendes for ret:
nordjyske bank a/s skal til carsten nielsen på anfordring og mod betaling af 630 kr. sælge
60 aktier i nordjyske bank a/s.
nordjyske bank a/s skal til kurt bæk henriksen på anfordring og mod betaling af 115,50 kr.
sælge 11 aktier i nordjyske bank a/s.
nordjyske bank a/s skal til andy christensen på anfordring og mod betaling af 273 kr. sælge
26 aktier i nordjyske bank a/s.
nordjyske bank a/s skal til anker lundholm på anfordring og mod betaling af 315 kr. sælge
30 aktier i nordjyske bank a/s.
nordjyske bank a/s skal til appellanterne betale fuldt udbytte af aktierne for tildelingsåret og
fremover i det omfang, medarbejdere i ikke-opsagt stilling har modtaget udbytte.
                                             - 5 -
appellanterne skal anerkende, at aktierne skal båndlægges i samme periode, som medarbej-
dere i ikke-opsagt stilling måtte tåle.
i sagsomkostninger for sø- og handelsretten og højesteret skal finanssektorens arbejdsgi-
verforening som mandatar for nordjyske bank a/s inden 14 dage efter denne højesterets-
doms afsigelse betale 128.080 kr. til finansforbundet. beløbet forrentes efter rentelovens § 8
a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                       afsagt mandag den 1. december 2014
sag 266/2013
(2. afdeling)
extreme land scandinavia aps (tidligere geographical norway aps)
og
a
(advokat jørgen lykkegård for begge)
mod
artextyl sarl
(advokat lars karnøe)
i tidligere instans er afsagt dom af sø- og handelsretten den 28. oktober 2013.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: niels grubbe, poul dahl jensen, hanne schmidt,
lars hjortnæs og jan schans christensen.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
supplerende sagsfremstilling
det fremgår af udskrifter fra varemærkeregistre, at artextyl sarl er indehaver af retten til
det i frankrig registrerede ordmærke og figurmærke anapurna, at selskabet er indehaver
af det internationale ordmærke anapurna equipement og at indehaveren af eu-ord-
mærket anapurna er anapurna gmbh.
                                             - 2 -
de fotografier af jakker af modellen cyrillus, som er fremlagt i sagen, viser, at jakkerne er
påført mærket anapurna samt domænenavnet www.anapurnaequipement.com efterfulgt
af ordene ”registered trade mark”.
anbringender
parterne har gentaget deres anbringender.
extreme land scandinavia aps og a har for højesteret supplerende anført, at artextyl alene
har registreret varemærket anapurna i frankrig, men ikke i danmark eller andre lande, og
at eu-varemærket anapurna tilhører anapurna gmbh. artextyl har derfor ikke doku-
menteret at have nogen påtaleret vedrørende extreme land scandinavias salg af jakkerne af
modellen cyrillus og brug af varemærket og selskabsnavnet anapurna.
artextyl sarl har heroverfor anført, at selskabet er indehaver af eu-ordmærket ana-
purna. domænenavnet www.anapurnaequipement.com henviser til artextyls hjemmeside,
og det forhold, at jakkerne af modellen cyrillus er påført domænenavnet, understøtter artex-
tyls synspunkt om, at jakkerne oprindelig blev fremstillet på artextyls bestilling.
højesterets begrundelse og resultat
i det parti jakker, som extreme land scandinavia aps (tidligere geographical norway aps)
købte af top garments enterprises ltd., var der en del jakker, der ikke var påført varemærket
geographical norway, men var påført varemærket anapurna og domænenavnet
www.anapurnaequipement.com. artextyl sarl har ikke dokumenteret, at selskabet har ret-
ten til varemærket anapurna i danmark. det fremgår af sagen, at extreme land scandi-
navia i annoncer, på hjemmesiden og som registreret binavn brugte kendetegnet ana-
purna, og det må lægges til grund, at denne brug af kendetegnet hidrørte fra extreme land
scandinavias samarbejde med artextyl, der er indehaver af rettighederne til det i frankrig
registrerede varemærke anapurna og det internationale varemærke anapurna equi-
pement. efter henvendelse fra den kinesiske producent og uden at kontakte artextyl købte
extreme land scandinavia jakkerne og solgte dem på trods af artextyls protest i mail af 18.
januar 2012. højesteret finder, at extreme land scandinavia under disse omstændigheder var
uberettiget til uden artextyls samtykke fortsat at bruge varemærket anapurna og domæ-
                                                 - 3 -
nenavnet www.anapurnaequipement.com som kendetegn og navn i sin virksomhed, herunder
ved salget af jakkerne, jf. markedsføringslovens § 1 og § 18.
med denne bemærkning stadfæster højesteret dommen i forhold til extreme land scandina-
via.
det var a, der som eneejer af og direktør for extreme land scandinavia traf beslutning om
selskabets retsstridige salg af jakkerne, brug af varemærkerne, selskabsnavnene og facebook-
siden samt registrering af varemærket. højesteret tiltræder herefter, at artextyls påstand 1-4
og 6-8 også er rettet mod og taget til følge i forhold til a personligt.
det må lægges til grund, at a var klar over, at hans beslutning om at købe og videresælge
jakkerne indebar en krænkelse af artextyls rettigheder. højesteret finder, at han derved har
handlet ansvarspådragende, og tiltræder, at artextyls påstand 5 om betaling af vederlag og
erstatning også er taget til følge i forhold til ham personligt.
herefter stadfæster højesteret dommen også i forhold til a.
                                       thi kendes for ret:
sø- og handelsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal extreme land scandinavia aps og a solidarisk betale
50.000 kr. til artextyl sarl.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.
                                          til bekræftelse:


text:
                             højesterets dom
                        afsagt tirsdag den 5. september 2017
sag 285/2016
(2. afdeling)
a
(advokat birgitte pedersen, beskikket)
mod
codan forsikring a/s
og
privatsikring a/s
(advokat michael s. wiisbye for begge)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 2. afdeling den 28. oktober 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jon stokholm, vibeke rønne, jens peter
christensen, jens kruse mikkelsen og kristian korfits nielsen.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
anbringender
parterne har gentaget deres anbringender.
a har dog frafaldet sit anbringende om, at hun i forbindelse med løbeturen har trådt på en
mindre genstand, der har forårsaget et vrid i benet eller knæet og dermed skaden.
codan forsikring a/s og privatsikring a/s har frafaldet anbringendet om, at skaden kan hen-
føres til dækningsundtagelserne for forudbestående sygdom i forsikringsbetingelserne. forsik-
                                                - 2 -
ringsselskaberne har endvidere ikke bestridt, at meniskskaden er opstået i forbindelse med
løbeturen.
supplerende sagsfremstilling
der har i forsikringsbranchen været anvendt forskellige definitioner af, hvad der skal forstås
ved et ulykkestilfælde.
frem til slutningen af 1990’erne benyttede forsikringsbranchen med få undtagelser en ulyk-
kesdefinition, der var sålydende:
      ”en tilfældig af den forsikredes vilje uafhængig, pludseligt udefra kommende indvirk-
      ning på legemet med en påviselig beskadigelse af dette til følge.”
i 1999 henstillede forsikring og pension til sine medlemsselskaber at udvide dækningsom-
fanget, for så vidt angik skader på arme og ben. af henstillingen, der er gengivet i ufr
2008b.419, fremgår bl.a.:
      ”1. f&p’s bestyrelse har anmodet ulykkesforsikringsudvalget om at udarbejde forslag
      til, hvorledes vridskaderne kan medtages under ulykkesdefinitionen. baggrunden herfor
      er bl.a. ønsket om i højere grad at dække, hvad forsikringstagerne normalt forstår ved en
      ulykke. bl.a. har vridskaderne i forbindelse med sportsudøvelse givet anledning til sær-
      lige problemer og misforståelser.
      2. ulykkesforsikringsudvalget har på baggrund af bestyrelsens anmodning foreslået føl-
      gende formulering, der kan indsættes i forsikringsbetingelserne efter den traditionelle
      definition: ”ved beskadigelse af forsikredes arme og ben kræves alene, at skadesårsa-
      gen skal være pludselig og med en påviselig beskadigelse af legemet til følge.”
      enkelte selskaber anvender allerede i dag en tilsvarende formulering, men normalt kun i
      forbindelse med sportsskader. som det fremgår, rækker forslaget bredere end de rene
      sports- og vridskadetilfælde, idet ulykkesforsikringsudvalget har lagt vægt på så vidt
      muligt at undgå eventuelle afgrænsningsproblemer med hensyn til, hvad der mere præ-
      cist skal forstås ved sports- eller vridskade … bestyrelsen har på denne baggrund be-
      sluttet at anbefale medlemmerne at medtage vridskader på arme og ben.
      3. f&p skal i forlængelse heraf henstille, at selskaberne i deres ulykkesforsikringer sna-
      rest muligt medtager ovennævnte formulering i forlængelse af den traditionelle defini-
      tion. det henstilles, at udvidelsen medtages såvel ved nytegning som i de eksisterende
      forsikringer.”
i 2001 og de følgende år indførte de fleste forsikringsselskaber den ulykkesdefinition, som
finder anvendelse i den foreliggende sag. definitionen lyder således:
      ”ved ulykkestilfælde forstås en pludselig hændelse, der forårsager personskade.”
                                               - 3 -
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår for højesteret, om den meniskskade, som a pådrog sig i forbindelse med en lø-
betur den 19. juli 2013, er et ulykkestilfælde i forsikringsbetingelsernes forstand.
i både codan forsikring a/s’ og privatsikring a/s’ forsikringsbetingelser er ulykkestilfælde
defineret som ”en pludselig hændelse, der forårsager personskade”.
denne beskrivelse af ulykkestilfælde har afløst den definition, som var gældende frem til om-
kring år 2000, hvor et ulykkestilfælde var beskrevet som ”en tilfældig af den forsikredes vilje
uafhængig, pludseligt udefra kommende indvirkning på legemet med en påviselig beskadigel-
se af dette til følge”.
fire dommere – jon stokholm, vibeke rønne, jens kruse mikkelsen og kristian korfits
nielsen – udtaler:
den definition af et ulykkestilfælde, der anvendes i de foreliggende forsikringsbetingelser, er
bred. det hænger navnlig sammen med anvendelsen af ordet ”hændelse” og det forhold, at det
ikke er en betingelse, at årsagen til ulykkestilfældet er udefra kommende påvirkning eller ydre
omstændigheder, ligesom det efter vores opfattelse heller ikke er en betingelse, at der er op-
stået noget usædvanligt, uventet eller tilfældigt i forbindelse med skadens indtræden. den
hændelse – initialpåvirkning – som har ført til skaden, skal dog være sket pludselig.
den gældende definition af et ulykkestilfælde blev efter det foreliggende indført med det sigte
at yde en bredere dækning for pludseligt opståede helbredsforringelser, og det udvidede dæk-
ningsomfang havde oprindeligt sigte på sports- og vridskadetilfælde. vi finder, at løbeaktivi-
tet må sidestilles med sportsaktiviteter og således adskiller sig fra mere dagligdags bevægel-
ser, såsom at bukke sig ned, rejse sig op, at gå mv., som ikke er dækningsberettigede.
på den anførte baggrund og henset til, at den uklarhed, som forsikringspolicernes beskrivelse
af ulykkesbegrebet giver anledning til, må komme selskaberne til skade, finder vi, at defini-
tionen på et ulykkestilfælde må anses for også at omfatte den situation, hvor der pludseligt
under løbeaktivitet opstår personskade.
                                               - 4 -
i den foreliggende sag har codan forsikring og privatsikring for højesteret ikke bestridt, at
skaden i form af læsion af den mediale menisk i as højre knæ opstod i forbindelse med løbe-
turen den 19. juli 2013. forsikringsselskaberne har heller ikke gjort gældende, at skaden skyl-
des sygdom eller udløsning af latente sygdomsanlæg.
vi stemmer på denne baggrund for at tage as påstand til følge.
dommer jens peter christensen udtaler:
som nævnt hedder det i forsikringsbetingelserne i as ulykkesforsikringer, at som ulykkestil-
fælde betragtes ”en pludselig hændelse, der forårsager personskade". som det fremgår af ord-
lyden, indeholder denne definition af et ulykkestilfælde et krav om, at den pludselige hændel-
se, der har forårsaget en personskade, er forskellig fra selve personskaden. det følger endvi-
dere af forsikringsbetingelserne, at det samlede forløb skal have karakter af et ulykkestilfælde.
på baggrund af det begivenhedsforløb, der er enighed om må lægges til grund, finder jeg her-
efter, ligesom landsrettens flertal, at a ikke har godtgjort, at der er tale om et ulykkestilfælde i
forsikringsbetingelsernes forstand, idet selve løbeturen ikke kan anses for en pludselig hæn-
delse. at løbeturen har karakter af sportsaktivitet kan under de foreliggende omstændigheder,
hvor der ikke foreligger anden pludselig hændelse end selve personskaden, efter min opfattel-
se ikke føre til et andet resultat.
jeg stemmer derfor for at stadfæste landsrettens dom.
der træffes afgørelse efter stemmeflertallet.
højesteret tager herefter as påstand til følge.
codan forsikring skal betale sagsomkostninger for landsret og højesteret med 61.550 kr.
heraf er 50.000 kr. til dækning af udgift til advokat og 11.550 kr. til dækning af retsafgift for
landsretten og den retsafgift, som skulle have været betalt for højesteret, hvis der ikke var
givet fri proces, jf. retsplejelovens § 332.
                                               - 5 -
privatsikring skal betale sagsomkostninger for landsret og højesteret med 55.550 kr. heraf er
50.000 kr. til dækning af udgift til advokat og 5.550 kr. til dækning af retsafgift for landsret-
ten og den retsafgift, som skulle have været betalt for højesteret, hvis der ikke var givet fri
proces, jf. retsplejelovens § 332.
sagsomkostningsbeløbene skal indbetales til højesteret, der efter dækning af eventuelle ud-
gifter til fri proces afregner med retshjælpsforsikringen.
                                      thi kendes for ret:
codan forsikring a/s og privatsikring a/s skal anerkende, at a har været udsat for et ulyk-
kestilfælde i forsikringsbetingelsernes forstand.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal codan forsikring a/s betale 61.550 kr.,
som indbetales til højesteret.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal privatsikring a/s betale 55.550 kr., som
indbetales til højesteret.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
- evh
                                              udskrift
                                                   af
                             sø- & handelsrettens dombog
                                            ____________
                                               dom
afsagt den 24. marts 2011 af sø- og handelsretten sammensat af vicepræsident michael b. elmer
(retsformand), sekretariatsleder lars kristiansen og general counsel & senior vice-president poul
hartvig nielsen.
u-1-09                           stenhøj autolift a/s
                                 (advokat mark thorsen)
                                 mod
                                 ledernes hovedorganisation som mandatar for f
                                 (advokat bo lauritzen)
indledning og påstande
sagen drejer sig navnlig om, hvorvidt stenhøj autolift a/s’ (i det følgende: stenhøj) har væ-
ret berettiget til at bortvise f fra hans stilling som salgs- og marketingdirektør.
       under sagen, som den 5. februar 2009 er anlagt ved retten i kolding, og som den 24.
juni 2009 er henvist til sø- og handelsretten efter retsplejelovens § 225, stk. 3, jf. stk. 2, nr. 4,
har stenhøj under anbringende af, at f væsentligt har misligholdt sit ansættelsesforhold, ned-
lagt påstand om, at f skal betale 1.000.000 kr. med procesrente af 838.000 kr. fra den 5. febru-
ar 2009 og af resten fra den 13. august 2009.
                                                  -2-
      f har påstået frifindelse og under anbringende af, at stenhøjs bortvisning af ham var
uberettiget, nedlagt selvstændig endelig påstand om, at stenhøj skal betale 1.606.353 kr. med
procesrente fra den 1. april 2009. påstandsbeløbet fremkommer således:
      løn 15. november 2008 – 30. november 2008:                            52.587,50 kr.
      løn 1. december 2008 – 31. august 2009, 9 måneder à kr. 105.175      946.575,00 kr.
      bonus 1. oktober 2008 – 31. august 2009, (250.000:12) x 11           229.166,66 kr.
      godtgørelse efter funktionærlovens § 2b:
             3 måneders løn (à 105.175)                   315.525,00 kr.
             3 måneders bonus (250.000:12) x 3             62.499,00 kr.   378.024,00 kr.
      i alt                                                              1.606.353,16 kr.
overfor f’s selvstændige påstand har stenhøj påstået frifindelse.
oplysningerne i sagen
stenhøj producerer bl.a. autoløftere til værkstedsbranchen med salg gennem selvstændige
forhandlere, herunder ftz autodele & værktøj a/s (i det følgende: ftz).
      den 30. august 2007 indgik stenhøj og ftz partnerskabsaftale for perioden 2007-2009
med det formål gennem et tæt samarbejde og gensidig loyalitet at opnå det bedste salg af
stenhøjs produkter på det danske marked. opsigelsesvarslet var tre måneder, idet der dog
kunne opsiges med øjeblikkelig virkning ved ftz’ salg af konkurrerende produkter. stenhøj
og ftz indgik samtidig bonusaftale for 2007, som skulle ”sikre fuldstændig loyalitet” i for-
hold til stenhøjs produkter, og som fastsatte, at ftz’ ret til optjent bonus bortfaldt ved salg
af andre autoløftere end stenhøjs.
      den 1. oktober 2007 tiltrådte f hos stenhøj som salgs- og marketingdirektør, uden an-
meldelse til erhvervs- og selskabsstyrelsen, med direkte reference til administrerende direk-
tør troels bjerg. f var efter kontrakten forpligtet til bl.a. at følge administrerende direktør
troels bjergs retningslinjer og underrette om alle forhold af interesse for stenhøj. lønnen
blev aftalt til 960.000 kr. årligt med mulighed for en aftalt bonus efter godkendelsen af hvert
årsregnskab. ansættelsesforholdet kunne fra stenhøjs side opsiges med 9 måneders varsel,
hvor f havde ret til fritstilling med fuld løn, jf. ansættelseskontraktens § 8, stk. 1, 1.-3. pkt.
ansættelseskontrakten indeholdt en konkurrenceklausul.
                                                     -3-
      det fremgik af kontrakten, at administrerende direktør troels bjerg skulle udarbejde
en funktions- og stillingsbeskrivelse for f’s nyoprettede stilling. dette skete dog aldrig. i ste-
det anvendtes den stillingsprofil, som den pågældende rekrutteringsvirksomhed havde an-
vendt i forbindelse med rekrutteringen af f, og hvori der bl.a. stod:
      ”… salgs- & marketingdirektøren er overordnet ansvarlig for stenhøj autolift’s salg og
      marketing …
      stillingen er nyoprettet og refererer til den administrerende direktør troels bjerg, som
      også er koncernchef. endvidere indgår stillingen i den samlede løftervirksomhed stenhøj
      autolift a/s …
      den primære opgave er at øge stenhøj autolift’s markedsandel og markedsposition med
      et højt dækningsbidrag gennem en målrettet, vedholdende og innovativ salgs- og marke-
      tingindsats …
      en yderligere opgave er … at omsætte slutkundernes behov for øget værkstedsprodukti-
      vitet til konkret input for stenhøj autolift’s udvikling af innovative og værdiskabende
      produkter, services og samlede løsninger. …
      - koordinere produktportefølje, brandstrategi, prisstrategi, distributionsstrategi …
      - medansvarlig for udvikling af konkurrencedygtige produkter …, hvor systematiske
      kundebehovs- og markedsorienterede input … er styrende for processen …
      - sikre et fortsat konkurrencedygtigt produkt line-up samt en optimal marketingindsats
      …”
den 9. april 2008 underskrev f for stenhøj og michael juul hansen fra ftz parternes bonus-
aftale for 2008. bonusaftalen skulle nu ”sikre høj loyalitet” i forhold til stenhøjs produkter.
bestemmelsen om bortfald af optjent bonus ved salg af konkurrerende produkter udgik.
      på et møde i sommeren 2008 meddelte michael juul hansen f, at ftz havde brug for
et konkurrencedygtigt alternativ til stenhøjs autoløftere, og at ftz planlagde at introducere
det konkurrerende mærke ravaglioli. dette tog f til efterretning.
      administrerende direktør troels bjerg rapporterede i september 2008 til stenhøjs be-
styrelsesformand, at salget i danmark i juli og august 2008 var stagneret, idet der alene til
ftz var et omsætningstab på 2,7 mio. kr.
      f afgav den 8. oktober 2008 en salgsrapport til administrerende direktør troels bjerg,
hvorefter omsætningen var ekstremt stærkt faldende på grund af den finansielle krise og føl-
gevirkningerne heraf. ifølge salgsrapporten tabte stenhøj ikke markedsandele på det nordi-
ske marked, men der var et tiltagende pres fra store kunder, herunder ftz, for stenhøjs in-
troduktion af en konkurrencedygtig autoløfter, et såkaldt ”fighting brand”.
      efter et møde den 17. oktober 2008 skrev administrerende direktør troels bjerg til f, at
der på grund af manglende opfyldelse af de budgetterede mål ikke blev udbetalt bonus for
                                                     -4-
2008. under hensyn til f’s store og dygtige indsats i det forgangne år blev han imidlertid til-
delt en indsatsbonus på 50.000 kr. der blev samtidig fastsat følgende præstationsafhængige
bonus på maksimalt 250.000 kr. for budgetåret 2008-2009:
       ”50.000,- kr. udbetales ved opnåelsen af et samlet dækningsbidrag i i stenhøj auto lift på
       kr. 75 mio.
       yderligere 50.000,- kr. udbetales ved opnåelsen af et samlet dækningsbidrag i i stenhøj
       autolift på kr. 77,295 mio.
       yderligere op til maksimalt kr. 50.000,- udbetales som 1 % af dækningsbidrag i i stenhøj
       autolift udover kr. 77,295 mio.
       maksimalt kr. 100.000,- udbetales ved opfyldelsen af følgende kvalitative punkter:
       -      færdigvarelager stenhøj autolift < tkr 9.553 pr. 30/6-2009
       -      debitordage reduceres til < 58 pr. 30/6-2009
       -      etablering af effektiv salgsforecasting i stenhøj autolift
       -      fokusering af hele salgsorganisationen på at skabe maksimal kundetilfredshed og
              medarbejdermotivation – herunder løbende kundetilfredshedsmålinger
       -      opbygge effektiv og målorienteret salgsafdeling i stenhøj kompressor og sikre sy-
              nergien med stenhøj autolift”
i slutningen af oktober måned 2008 fratrådte troels bjerg, og stenhøjs hovedaktionær, leif
d. nielsen, overtog på ny stillingen som administrerende direktør.
       på et møde den 14. november 2008 med administrerende direktør leif d. nielsen og
direktør keld stjernholm sørensen fra stenhøj service a/s bekræftede f ftz’ salg af konkur-
rerende autoløftere. f blev herefter straks bortvist. f gjorde i e-mail af 16. november 2008 til
bl.a. administrerende direktør leif d. nielsen indsigelse mod bortvisningen, som stenhøjs
advokat fastholdt den 17. november 2008 med begrundelsen:
       ”det er et helt grundlæggende brud med koncernens strategi og politik, at de har tilladt
       selskabets største kunde i danmark, ftz autodele & værktøj a/s, frit at forhandle kon-
       kurrerende produkter, og de har handlet langt uden for rammerne for deres kompetence
       ...”
i begyndelsen af 2009 indgik stenhøj og ftz en ny partnerskabsaftale for 2009 med et gensi-
digt opsigelsesvarsel på 3 måneder. bestemmelsen i den tidligere partnerskabsaftale om op-
sigelse med øjeblikkelig virkning ved ftz’ salg af konkurrerende produkter var udeladt. af
et tillæg til partnerskabsaftalen fremgik, at stenhøj pr. 1. april 2009 ville introducere 4 nye
konkurrencedygtige autoløftere af mærket mascot. bonusaftalen for 2009 indeholdt ligesom
                                                 -5-
bonusaftalen for 2008 ingen bestemmelse om bortfald af optjent bonus ved ftz’ salg af kon-
kurrerende produkter.
forklaringer
f har blandt andet forklaret, at han den 1. oktober 2007 tiltrådte som salgs- og marketingdi-
rektør i stenhøj med autoløftere som primært forretningsområde. direktørstillingen var af
selvstændig karakter og uden en egentlig introduktion. kort efter hans ansættelse opsagde
både salgschef kent reinhold og eksportchefen deres stillinger. kent reinhold etablerede ef-
terfølgende et konkurrerende selskab med to af stenhøjs sælgere. han oplevede dette som en
kaotisk situation med megen uro i den danske salgsorganisation.
       stenhøj havde en partnerskabsaftale med tilhørende bonusaftale med to danske for-
handlere – ftz og mekonomen. bonusaftalerne blev indgået for et år ad gangen. i perioden
januar til februar 2008 forhandlede han og administrerende direktør troels bjerg med ftz
om bonusaftalen for 2008. troels bjerg deltog, fordi salgschef kent reinhold kort forinden
havde sagt op. ftz deltog i forhandlingerne med vicedirektør michael juul hansen og pro-
duktchef hans andersen. ftz tilkendegav under forhandlingerne, at ftz manglede nogle
billige autoløftere til markedet, og at hans bestyrelse ikke ville acceptere en bonusaftale, hvor
bonussen bortfaldt ved salg af konkurrerende produkter. bonusaftalens bestemmelse om
fuldstændig loyalitet blev derfor ændret til høj loyalitet, og bestemmelsen om bortfald af bo-
nus blev udeladt. alle disse forhold blev aftalt på mødet, hvor troels bjerg var til stede. han
rettede efterfølgende bonusaftalen til og sendte den til underskrift, og samtidig underrettede
han troels bjerg om, at bonusaftalen var faldet på plads. det var ikke på tale at konsekvens-
ændre partnerskabsaftalen, idet den løb til 2009. samtlige stenhøjs aftaler var i elektronisk
form frit tilgængelige, og bonusaftalen for 2008 var almindelig kendt i salgsafdelingen. den
lå endvidere i en papirkopi såvel hos direktionssekretæren som i salgsafdelingen.
       i 2008 havde direktør kent reinhold fra nussbaum danmark a/s startet en priskrig på
autoløftere på det danske marked. michael juul hansen fra ftz meddelte, at ftz i særlige
tilfælde kunne have behov for at sælge et billigere produkt, selvom stenhøj fortsat var den
foretrukne leverandør. han tog michael juul hansens orientering til efterretning og svarede,
at stenhøj gjorde alt for at få et ”fighting brand” på markedet. der havde på ledermøderne i
                                                -6-
stenhøj været en detaljeret diskussion om det såkaldte ”fighting brand”. han orienterede
troels bjerg og deltagerne i ledermøderne om oplysningen fra ftz og salget af konkurre-
rende produkter. i hans rapporteringer til troels bjerg gjorde han opmærksom på, at det om-
talte ”fighting brand” hurtigst muligt skulle på markedet. af kvalitetsmæssige årsager turde
troels bjerg imidlertid ikke sætte et ”fighting brand” på markedet.
       medio 2008 skete der en markant opbremsning i salget af autoløftere, og han og key
account manager michael franck tog den 11. september 2008 et møde med ftz. han spurg-
te michael juul hansen, om stenhøjs salgsnedgang skyldtes ftz’ salg af andre prisbillige au-
toløftere. på grundlag af fremlagte salgstal konkluderede han, at dette ikke var årsagen.
stenhøj var fortsat den foretrukne leverandør.
       den 14. november 2008 blev han indkaldt til møde hos leif d. nielsen. leif d. nielsen
spurgte, om han ikke var klar over, at bonusaftalerne havde holdt konkurrenterne ude fra
markedet. han svarede, at ændringen af bonusaftalen var sket efter aftale og i samarbejde
med troels bjerg. han blev herefter bortvist.
       han er fra den 1. januar 2009 ansat som direktør i d a/s og har i 2009 og 2010 afholdt
ferie med løn. han tjener 95.000 kr. om måneden og fik i 2009 udbetalt 350.000 kr. i bonus.
leif d. nielsen har blandt andet forklaret, at han er hovedaktionær og bestyrelsesmedlem i
stenhøj koncernen. efter at han var fratrådt med udgangen af 2006 til fordel for troels bjerg,
tiltrådte han den 24. oktober 2008 på ny stillingen som koncern- og administrerende direktør
for stenhøj indtil den 1. juli 2009.
       grundlaget for selskabets salg til a-forhandlerne ftz og mekonomen var, at disse ikke
måtte sælge konkurrerende produkter. dette var en almindelig kendt politik i stenhøj. han
havde ikke selv deltaget i forhandlingen af partnerskabsaftalen fra 2007-09 eller bonusafta-
lerne for 2007 og 2008. det var troels bjerg, der ansatte f, og han havde af den grund ikke
selv gjort f bekendt med stenhøjs forretningspolitik.
       i sommeren 2008 ændrede markedssituationen sig markant, og han havde nær kontakt
til direktionen på grund af det kraftigt faldende salg i danmark, herunder til ftz. direktio-
nen rapporterede ikke, at ftz havde fået tilladelse til at sælge ravaglioli autoløftere.
       den 14. november 2008, ca. kl. 10, blev han gjort bekendt med, at ftz solgte ravaglioli
autoløftere. en salgsmedarbejder så således på en messe, at ftz udstillede ravaglioli auto-
                                                -7-
løftere, hvilket var i strid med stenhøjs forretningspolitik. han ringede straks til f, der først
var meget vag, men dog fortalte, at direktionen havde tilladt salget. han spurgte dernæst,
om det var troels bjerg, der havde givet tilladelsen. f blev herefter endnu mere vag. han
ringede derefter til troels bjerg, der var rystet over oplysningen. herefter ringede han til vi-
cedirektør michael juul hansen fra ftz, der oplyste, at f havde tilladt ftz’ salg af ravaglio-
li autoløftere, og at det havde undret ham, hvorfor han flere gange telefonisk havde bedt f
bekræfte tilladelsen.
       han indkaldte samme dag f til et møde på sit kontor med deltagelse af direktør keld
stjernholm sørensen fra stenhøj service a/s. f bekræftede på mødet, at ftz havde fået tilla-
delse til salg af konkurrerende produkter. han bortviste straks f som konsekvens heraf. efter
bortvisningen forsøgte han forgæves at få ftz til at give afkald på retten til salg af ravaglioli
autoløftere. michael juul hansen fortalte i den forbindelse, at ftz ikke ville have påbegyndt
dette salg uden tilladelse. han satte i stedet gang i arbejdet med etableringen af et konkur-
rencedygtigt produkt – det såkaldte ”fighting brand”.
       stenhøj havde i begyndelsen mange a-forhandlere. dette har dog ændret sig, og ftz
har i dag en milliardomsætning og en markedsandel på 50 % af det danske marked. ftz vil
gerne forhandle flere konkurrerende produkter. produktmarkedet for autoløftere er bredt og
globalt. stenhøjs markedsandel på faste autoløftere er 50 % i danmark. stenhøjs omsætning i
danmark er halveret til 100 mio. kr., hvilket har medført afskedigelse af 5 eller flere medar-
bejdere i stenhøj.
troels bjerg har blandt andet forklaret, at han fra 20. februar 2006 til udgangen af året var di-
rektør uden portefølje, og fra 1. januar 2007 til udgangen af oktober måned 2008 koncerndi-
rektør for stenhøj koncernen og administrerende direktør i stenhøj.
       i slutningen af 2006 konstaterede han en del problemer i forhold til ftz, der ligesom
mekonomen var a-forhandler. det var et faktum, at de to forhandlere i danmark havde afta-
ler, der hindrede dem i at sælge konkurrerende produkter, og det var kendt for ham og alle,
der havde med salg at gøre.
       i januar 2007 havde han et møde med michael juul hansen, der kort forinden var til-
trådt som vicedirektør hos ftz, vedrørende en uenighed om bonusopgørelsen for 2006. han
                                                 -8-
gik ind i sagen, fordi det stod klart for ham, at de var nødt til at lave en klarere samarbejdsaf-
tale, således at man kunne undgå de opståede problemer.
       i slutningen af 2007 var stenhøj koncernen overskudsgivende, men der var fortsat visse
problemer i samarbejdet med ftz. han ansatte i oktober 2007 f som salgs- og marketingdi-
rektør, og f overtog nu kontakten til ftz. forinden gjorde han f opmærksom på, at stenhøj
havde en eksklusivaftale med ftz. flere medarbejdere sagde op i perioden omkring f’s an-
sættelse, herunder salgschef kent reinhold.
       den 7. januar 2008 deltog han og f i et møde med ftz til drøftelse af en række forhold,
herunder eksklusivaftalen. baggrunden var, at ftz i 2006-07 uforvarende havde solgt et an-
tal autoløftere af et konkurrerende mærke. dette medførte reelt tab af optjent bonus, hvilket
var en uacceptabel konsekvens for ftz, da michael juul hansen ikke kunne styre ftz’
salgsafdeling. han accepterede derfor, at der kunne ske enkelte uforvarende salg af konkur-
rerende produkter uden tab af bonus. eksklusiviteten blev i øvrigt fastholdt, og der blev så-
ledes ikke givet tilladelse til, at ftz generelt kunne sælge konkurrerende produkter. bonus-
aftalens formulering, herunder fra fuldstændig til høj loyalitet og udeladelse af bestemmel-
sen om bortfald af bonus, blev ikke drøftet på mødet, hvor bonusaftalen ikke blev færdigfor-
handlet. han deltog ikke selv i yderligere møder og så ikke den endelige bonusaftale, selv
om han havde adgang hertil.
       i sommeren 2008 skete der en ændring i markedssituationen. han fulgte løbende med i
salgsrapporterne. i forbindelse med de månedlige direktionsmøder fik han en såkaldt 5/10-
rapport fra f, der også deltog i møderne. han konstaterede sammen med f, at der var en op-
bremsning i salget i danmark og de øvrige nordiske lande. han bad efter henvendelse fra
leif d. nielsen f undersøge, om tidligere salgschef kent reinhold og nussbaum danmark
a/s havde kontaktet ftz vedrørende salg af det konkurrerende mærke nussbaum. f oplyste
senere, at ftz havde solgt konkurrerende produkter for ca. 100.000 kr., heraf ingen autoløf-
tere fra nussbaum. f oplyste derimod ikke, at ftz havde påbegyndt salg af ravaglioli auto-
løftere. det ville han heller ikke have godkendt henset til eksklusivaftalen.
       på ledermøderne blev der drøftet et ”fighting brand”, men flermærkestrategien var ik-
ke attraktiv, når stenhøj havde to a-forhandlere med eksklusivaftaler.
                                                -9-
       på mødet den 17. oktober 2008 fik f en indsatsbonus på 50.000 kr., selvom bonusbetin-
gelserne ikke var opfyldt. samtidig fastsattes bonusbetingelserne for 2008-09, der under de
givne omstændigheder ville være svære at opfylde.
       den 14. november 2008 spurgte leif d. nielsen, om han vidste, at ftz havde fået tilla-
delse til at udstille ravaglioli autoløftere. det var han ikke bekendt med. under en telefon-
konference senere samme dag fortalte michael juul hansen, at f og michael franck i somme-
ren 2008 havde givet ftz tilladelse til at forhandle ravaglioli autoløftere.
administrerende direktør i stenhøj service a/s, keld stjernholm sørensen, har blandt andet
forklaret, at han i løbet af sommeren og efteråret 2008 fulgte udviklingen i stenhøjs omsæt-
ning, idet den markante nedgang i salget havde en afledet effekt på stenhøj service a/s, der
stod for montagen af autoløfterne.
       han havde aldrig fået orientering om, at ftz solgte ravaglioli autoløftere.
       forud for mødet den 14. november 2008 havde en salgsmedarbejder ringet til ham og
oplyst, at ftz på en messe udstillede både stenhøj og ravaglioli autoløftere. han deltog i
mødet med leif d. nielsen og f.
michael franck, tidligere key account manager i stenhøj, har blandt andet forklaret, at han
var ansat hos stenhøj fra marts til november 2008 med ftz som primær kunde. han kendte
aftalegrundlaget mellem stenhøj og ftz, herunder partnerskabsaftalen og bonusaftalerne for
2007-2008. det var i salgsafdelingen et diskussionsemne, at bonusaftalen for 2008 ikke læn-
gere indeholdt en bestemmelse om bortfald af bonus.
       der blev løbende afholdt møder med ftz’ vicedirektør michael juul hansen og pro-
duktchef hans andersen. der blev ikke indgået en decideret aftale om ftz’ tilladelse til salg
af ravaglioli. ftz havde ifølge bonusaftalen således allerede mulighed herfor. det var fort-
sat aftalen, at stenhøj var ”first choice” og den foretrukne leverandør. alene hvis stenhøj ik-
ke havde et konkurrencedygtigt produkt, kunne ftz sælge en ravaglioli autoløfter for ikke
at miste forretningen. han orienterede ikke direktionen om ftz’ salg af ravaglioli autoløfte-
re.
       den 11. september 2008 deltog han og f i et opfølgningsmøde hos ftz. dagsordenen
var stenhøjs vigende omsætning. f ville sikre sig, at stenhøj fortsat var det foretrukne mær-
                                               - 10 -
ke, og at ravaglioli var et ”second brand”. der var ikke nogen sammenhæng mellem ftz’
foreviste salgstal og stenhøjs omsætningsnedgang. på power-points til sælgerne understre-
gede ftz, at stenhøjs produkter skulle forsøges solgt, før ravaglioli blev bragt på bane. re-
sultatet af mødet blev efterfølgende drøftet med salgsorganisationen i stenhøj.
vicedirektør hos ftz autodele & værktøj a/s, michael juul hansen, har blandt andet forkla-
ret, at han i november 2006 blev ansat som salgs- og afdelingsansvarlig hos ftz, der er total-
leverandør til værkstedsbranchen med en årlig omsætning på ca. 1,5 mia. kr. i forbindelse
med ftz’ salg af autoløftere til de enkelte værksteder leverer stenhøj foruden autoløfterne
også ekspertise vedrørende selve indretningen af værkstedet.
       han forhandlede partnerskabsaftalen for 2007-09 og bonusaftalen for 2007 med admi-
nistrerende direktør troels bjerg. i foråret 2008 blev han i forbindelse med bonusaftalen for
2008 introduceret for f. troels bjerg var kun med under de indledende forhandlinger. han
husker ikke, om troels bjerg deltog i spørgsmålet om bortfald af optjent bonus ved ftz’ salg
af konkurrerende produkter. baggrunden var, at et selskab tilknyttet ftz i 2006 havde solgt
fire autoløftere af et konkurrerende mærke. dette havde givet problemer i forbindelse med
udbetaling af bonus for 2006. ftz ville ikke acceptere, at deres optjente bonus bortfaldt blot
på grund af salg af fire autoløftere ud af et samlet salg på flere hundrede. efter forhandlin-
gen udgik bestemmelsen om bortfald af optjent bonus af bonusaftalen. de enkelte elementer
i bonusaftalen blev aftalt med f og michael franck. det var ftz’ opfattelse, at der fortsat var
tale om en eksklusivaftale med stenhøj. det afgørende var imidlertid, at disse fejlsalg af kon-
kurrerende produkter ikke medførte tab af optjent bonus.
       på grund af den finansielle udvikling i 2008 ville ftz have et billigere alternativ til
stenhøjs produkter. dette blev drøftet med stenhøj, men introduktionen af stenhøjs billig-
mærke trak ud, og ftz henvendte sig derfor uden om stenhøj til ravaglioli. beslutningen
om salg af ravaglioli autoløftere skete efter et møde i sommeren 2008, muligvis i juli måned,
med deltagelse af ftz’ produktchef hans andersen og f og michael franck. salget af ra-
vaglioli var det eneste alternativ for ftz, da stenhøj endnu ikke havde introduceret et bil-
ligmærke. formålet med mødet var at opnå tilladelse til salg af konkurrerende produkter. f
tilkendegav, at salget af ravaglioli var i orden. efter mødet ringede han straks til ravaglioli
og aktiverede samarbejdet med oplysning om, at dette kunne ske uden tab af bonus. tilrette-
                                                - 11 -
læggelsen af introduktionen af ravaglioli var sket hen over sommeren, og i slutningen af au-
gust 2008 blev ravaglioli introduceret på et internt sælgermøde i ftz. det første salg af en
ravaglioli autoløfter fandt sted i september 2008.
       i september 2008 havde han et møde med f og michael franck omkring ftz’ salg af
konkurrerende produkter. ftz orienterede loyalt om salget over for stenhøj.
       den 14. november 2008 blev han kontaktet af en ophidset og utilfreds leif d. nielsen,
der ønskede, at ftz stoppede salget af ravaglioli. han fortalte om sit møde med f og mi-
chael franck, hvor der var givet tilsagn til salget. da ftz havde introduceret ravaglioli for
markedet og lagerførte disse, ville ftz ikke trække ravaglioli tilbage. ftz havde en leve-
rings- og serviceforpligtelse over for sine kunder.
       ftz solgte i andet halvår 2008 lidt over 50 ravaglioli autoløftere. i første halvår 2009 lå
tallet en anelse højere. tallene er skønsmæssigt opgjort, da der ikke føres regnskab herfor.
klavs thulstrup pedersen har blandt andet forklaret, at han fra februar 2007 til maj 2009 var
administrerede direktør for mekonomen, der som a-grossist havde en partnerskabs- og bo-
nusaftale med stenhøj.
       kort efter sin tiltrædelse hos mekonomen, formentlig sommeren 2007, havde han en
uformel kontakt med michael juul hansen hos ftz om stenhøjs dominerende stilling på
markedet, herunder de begrænsninger, som a-grossisterne var underlagt med hensyn til
salg af konkurrerende produkter. de drøftede, hvilke handlingsmuligheder der var, idet
begge selskaber ønskede at kunne tilbyde kunderne et konkurrencedygtigt produkt. det
kunne ske gennem dialog eller gennem opsigelse af aftalen med stenhøj. aftalernes lovlig-
hed blev også drøftet. det overordnede ønske var dog at finde en mindelig løsning. michael
juul hansen gav udtryk for, at ftz’ bestyrelse ville modsætte sig en ny aftale på de davæ-
rende vilkår, og at ftz nok skulle komme i mål med deres ønsker.
gert vinter jørgensen, tidligere chief financial officer (cfo) i stenhøj, har blandt andet for-
klaret, at han oprindeligt tiltrådte som led i et generationsskifte. der var i løbet af 2008 over-
vejelser på ledermøderne om et såkaldt ”fighting brand” og lavprisprodukter. han husker
ikke anledningen til drøftelserne. det var begrænset, hvor mange ledermøder han nåede at
deltage i.
                                                 - 12 -
parternes synspunkter
stenhøjs advokat har under henvisning til, at f var ansat som salgs- og marketingdirektør
uden anmeldelse til erhvervs- og selskabsstyrelsen og med reference til den administrerende
direktør, tiltrådt, at f var funktionær.
       f ændrede uberettiget og ensidigt aftalen med ftz således, at ftz’ hidtidige forplig-
telse til ikke at forhandle konkurrerende autoløftere bortfaldt. dette skete på trods af, at f
var bekendt med stenhøjs forretningspolitik på dette punkt. administrerende direktør troels
bjerg forklarede således, at det var kendt for alle i stenhøj, at stenhøj på det danske marked
havde enkelte nøgleforhandlere med eksklusivaftaler, og denne politik kom også til udtryk i
partnerskabsaftalen med ftz, der kunne opsiges uden varsel ved ftz’ salg af konkurreren-
de produkter.
       f var ikke berettiget til at betragte de aftalte ændringer i bonusaftalen for 2008 som en
tilladelse til, at ftz kunne forhandlere konkurrerende autoløftere. efter administrerende di-
rektør troels bjergs og vicedirektør michael juul hansens overensstemmende forklaringer
må det således lægges til grund, at der på det indledende møde den 7. januar 2008 blev af-
talt, at ftz’ enkeltstående salg af konkurrerende produkter ikke skulle medføre bortfald af
optjent bonus, men at eksklusiviteten i øvrigt blev fastholdt, ligesom partnerskabsaftalen hel-
ler ikke blev ændret.
       på trods heraf gav f i sommeren 2008 ftz tilladelse til at sælge det konkurrerende
mærke ravaglioli, hvorved f forbrød sig mod partnerskabsaftalen og stenhøjs politik for a-
forhandlere i danmark. f har herved væsentligt overtrådt retningslinjerne for hans stilling
og funktion.
       f undlod endvidere, i strid med ansættelseskontrakten, at underrette administrerende
direktør troels bjerg om tilladelsen. efter bevisførelsen, herunder forklaringerne fra leif d.
nielsen, troels bjerg, keld stjernholm sørensen og gert vinter jørgensen, må det således i
det hele lægges til grund, at ledelsen i stenhøj ikke blev underrettet, og at hverken troels
bjerg i sin månedsrapport for juli-august 2008 eller f i sin salgsrapport fra 8. oktober 2008
omtalte tilladelsen.
                                                - 13 -
        f’s tilsagn til ftz om salg af konkurrerende produkter udgjorde en væsentlig mislig-
holdelse af ansættelsesforholdet, hvorfor bortvisningen den 14. november 2008 var beretti-
get. stenhøj har ikke udvist passivitet i forbindelse med bortvisningen, der skete samme dag,
som leif d. nielsen fik kendskab til ftz’ salg af ravaglioli.
        ved sin væsentlige misligholdelse af ansættelsesforholdet har f på culpøs måde påført
stenhøj tab ved mindresalg og dermed tabt dækningsbidrag i andet halvår 2008 og første
halvår 2009 på samlet over 1,6 mio. kr. stenhøjs omsætning med ftz faldt fra første halvår
2008 til første halvår 2009 med 70 % fra ca. 10 mio. kr. til ca. 3 mio. kr. stenhøjs omsætnings-
nedgang i forhold til ftz skyldes i alt væsentligt f’s tilladelse til, at ftz kunne sælge det
konkurrerende mærke ravaglioli. erstatningen kan passende opgøres til skønsmæssigt 1
mio. kr., hvorved der er taget hensyn til markedssituationen. henset til f’s betroede og le-
dende stilling og den udviste skyld og omstændighederne i øvrigt er der ikke grundlag for
lempelse af erstatningsansvaret i medfør af erstatningsansvarslovens §§ 23 og 24.
        f’s misligholdelse var så væsentlig og alvorlig, at bortvisningen var berettiget, og f har
hverken krav på løn, bonus eller godtgørelse.
        f’s manglende underretning om sin tilladelse til ftz’ salg af det konkurrerende mærke
ravaglioli udgjorde i hvert fald et sådant tillidsbrud, at stenhøj var berettiget til at opsige og
fritstille f. stenhøj udbetalte 2008-2009 ikke bonus til nogen medarbejder, og f ville heller ik-
ke have haft mulighed for at opnå den aftalte maksimale bonus på 250.000 kr. en godtgørelse
efter funktionærlovens § 2b kan maksimalt udgøre en måneds løn, når henses til f’s ansæt-
telsesperiode på lidt over et år.
f’s advokat har anført, at f hverken blev ansat af eller refererede til bestyrelsen eller blev an-
meldt til erhvervs- og selskabsstyrelsen, og at hans ansættelse som salgs- og marketingdi-
rektør derfor er omfattet funktionærlovens regler.
        der blev aldrig udarbejdet nogen funktions- og stillingsbeskrivelse for f’s stilling, som
var nyoprettet, hvilket må komme arbejdsgiveren, stenhøj, til skade. den stillingsprofil, som
rekrutteringsfirmaet havde udarbejdet, må forstås således, at f forestod prisstrategien og di-
stributionsstrategien, således at han var berettiget til at aftale bonusbetingelserne med sten-
højs samarbejdspartner ftz, og administrerende direktør troels bjergs adfærd var i over-
ensstemmelse hermed.
                                                - 14 -
      i forhandlingerne om bonusaftalen for 2008 deltog tillige administrerende direktør
troels bjerg, der accepterede ikke blot ændringen af bonusaftalen fra ”fuldstændig” til ”høj
loyalitet”, men tillige, at bestemmelsen om bortfald af optjent bonus ved salg af konkurre-
rende produkter udgik. den lempelse af loyalitetsforpligtelsen, som f accepterede på vegne
stenhøj, skete på baggrund heraf og ud fra saglige forretningsmæssige hensyn, herunder den
givne markedssituation. f handlede ikke imod klare instrukser, og bonusaftalen blev også ef-
terfølgende gjort fuldt tilgængelig i stenhøj, herunder for troels bjerg.
      da michael juul hansen fra ftz meddelte, at ftz ville tilbyde kunderne autoløftere
fra ravaglioli i tilfælde, hvor stenhøj ikke kunne tilbyde et konkurrencedygtigt produkt, tog
f oplysningen til efterretning, da han ikke havde nogen reelle reaktionsmuligheder, når
partnerskabs- og bonusaftalen gav ftz mulighed for at sælge konkurrerende produkter
uden tab af optjent bonus. eneste mulighed ville have været at true med en opsigelse af
partnerskabsaftalen, hvilket under hensyn til den økonomiske situation og ftz’ markedspo-
sition ikke var realistisk, særlig i betragtning af, at stenhøj fortsat var den foretrukne leve-
randør. under mødet i september 2008 med ftz fik f endvidere oplyst, at ftz alene havde
solgt konkurrerende produkter for ca. 100.000 kr. dette var ikke tilstrækkeligt til en opsigelse
af partnerskabsaftale, når der med bonusaftalen var givet ftz tilladelse til salg af et med
troels bjergs ord ”vist antal” konkurrerende produkter. f forsøgte i stedet at imødegå udvik-
lingen ved at arbejde for introduktionen af et ”fighting brand”.
      f har derfor ikke udvist en sådan misligholdelse af sit ansættelsesforhold, at stenhøj
den 14. november 2008 var berettiget til at bortvise f, der derfor har krav på erstatning for
løn i den kontraktmæssige opsigelsesperiode, i alt 999.162 kr. stenhøj har under alle om-
stændigheder fortabt en ophævelsesadgang ved passivitet, idet bonusaftalen siden 9. april
2008 var frit tilgængelig i stenhøj.
      idet der heller ikke forelå omstændigheder, som kunne begrunde en opsigelse, er f be-
rettiget til godtgørelse efter funktionærlovens § 2b svarende til tre måneders løn. ved rettens
udmåling af godtgørelsen skal baggrunden for ansættelsesforholdets ophør og stenhøjs be-
skyldning om illoyalitet udgøre en skærpende omstændighed.
      herudover har f krav på en forholdsmæssig del af den aftalte bonus på 250.000 kr., jf.
funktionærlovens § 17a. stenhøj må i den henseende bære risikoen for, at f som følge af den
uberettigede bortvisning ikke havde mulighed for at oppebære bonus. under alle omstæn-
                                                - 15 -
digheder kunne de kvalitative bonusmål være opfyldt under en finanskrise, hvilket beretti-
ger f til en bonus på 100.000 kr.
       stenhøj har ikke dokumenteret noget erstatningsberettiget tab, idet stenhøjs faldende
omsætning med ftz skyldes den generelt negative udvikling i markedet med den begyn-
dende finanskrise. et eventuelt erstatningsansvar skal under alle omstændigheder lempes ef-
ter erstatningsansvarslovens §§ 23 og 24.
sø- og handelsrettens afgørelse
uanset at det i ansættelseskontraktens § 11, stk. 2, er anført, at kontrakten ikke er reguleret af
funktionærloven, er der enighed mellem parterne om, at f var funktionær i denne lovs for-
stand, og retten lægger derfor dette til grund ved afgørelsen, der således træffes på bag-
grund af reglerne i denne lov.
       i skrivelsen af 17. november 2008 ”stadfæstede” stenhøjs advokat bortvisningen og be-
grundede den med, at det var et ”helt grundlæggende brud med koncernens strategi og politik”, at
f havde ”tilladt selskabets største kunde i danmark, ftz … , frit at forhandle konkurrerende pro-
dukter”, og at han dermed havde ”handlet langt uden for rammerne af sin kompetence”. det er ale-
ne dette ene forhold, der er afgørende for, om bortvisningen var berettiget, og der er heller
ikke påberåbt andet grundlag for erstatningskravet.
       f var ikke anmeldt som direktør til erhvervs- og selskabsstyrelsen, hvilket også frem-
gik af kontrakten, der ikke nærmere regulerede direktørens kompetence, men ifølge hvilken
den administrerende direktør snarest skulle udarbejde endelig funktions- og stillingsbeskri-
velse. en sådan blev imidlertid ikke udarbejdet, og stenhøjs passivitet hermed bidrog til at
skabe en vis uklarhed om f’s kompetence.
       heller ikke stillingsprofilen fra rekrutteringsfirmaet var særlig præcis med hensyn til
salgs- og marketingdirektørens nærmere kompetence, men omtalte denne som ”overordnet
ansvarlig for … salg og marketing” i den samlede gruppe med reference direkte til troels
bjerg, der angaves at være ikke blot administrerende direktør for selskabet, men tillige kon-
cernchef. der forventedes en ”målrettet, vedholdende og innovativ salgs- og marketingind-
sats”, som forventedes udmøntet i konkrete input til selskabets ”udvikling af innovative og
værdiskabende produkter, services og samlede løsninger”. salgs- og marketingdirektøren
                                                - 16 -
skulle ”koordinere produktportefølje, brandstrategi og prisstrategi” og være medansvarlig
for udvikling af konkurrencedygtige produkter, bl.a. på baggrund af ”systematisk kundebe-
hovs- og markedsorienterede input”, ligesom den pågældende skulle ”sikre et fortsat kon-
kurrencedygtigt produkt line-up”.
       uanset at parterne under sagen er enige om, at funktionærloven skal anvendes ved sa-
gens afgørelse, kan man på baggrund af stenhøjs passivitet med at udarbejde en nærmere
funktions- og stillingsbeskrivelse ikke bortse fra, at f selv havde et vist grundlag for at opfat-
te sin stilling som salgs- og marketingdirektør som mere selvstændig, end leif d. nielsen og
muligt også troels bjerg anså den for at være. i den forbindelse må man også tage i betragt-
ning, at kontrakten omtalte stillingen som faldende uden for funktionærloven, ligesom kon-
traktens øvrige vilkår, herunder bestemmelserne om konkurrenceklausul mv., gav grundlag
for at opfatte stillingen som en egentlig selvstændig direktørstilling.
       kontrakten omtalte ikke ”koncernens strategi og politik”, og det må efter bevisførelsen
lægges til grund, at denne heller ikke på anden måde blev særligt fremhævet for f, der ved
at læse partnerskabs- og bonuskontrakterne med ftz og mekonomen selv måtte blive op-
mærksom på, at disse stenhøj-forhandlere ikke måtte forhandle andre konkurrerende løfte-
produkter, jf. også troels bjergs forklaring, hvorefter det blot ”var et faktum, at de to for-
handlere i danmark … havde aftaler, der hindrede dem i at sælge konkurrerende produk-
ter”, hvilket ”var kendt for ham og alle, der havde med salg at gøre.” der er således intet
grundlag for at antage, at det var gjort klart for f, at dette kontraktvilkår, som ikke kan be-
tegnes som sædvanligt, og som kan rejse konkurrenceretlige spørgsmål, var så urørligt, at
det ikke kunne ændres i forbindelse med f’s forventede ”innovative marketingindsats”, som
skulle sigte mod at udvikle og markedsføre ”innovative og værdiskabende produkter” på
baggrund af markedsorienterede input med henblik på at ”sikre et fortsat konkurrencedyg-
tigt produkt line-up.”
       at heller ikke stenhøjs øverste ledelse anså det nævnte kontraktvilkår for urørligt,
fremgik for f af den ændrede udformning af bonusaftalen med ftz for 2008, som blev un-
derskrevet den 9. april 2008. partnerskabsaftalens bestemmelser om forbud mod salg af kon-
kurrerende produkter havde indtil 2007 været værnet gennem en bestemmelse i bonusafta-
len om bortfald af optjent bonus, såfremt det viste sig, at ftz solgte konkurrerende produk-
ter. denne bestemmelse blev imidlertid udeladt i bonusaftalen for 2008, og det lægges efter
                                               - 17 -
f’s, troels bjergs og michael juul hansens samstemmende forklaringer til grund, at udela-
delsen af dette vilkår skete med administrerende direktør troels bjergs tiltræden eller i hvert
fald indforståelse, idet man med ændringen skulle undgå de problemer, som administreren-
de direktør troels bjerg var med til at drøfte på mødet den 7. januar 2008, og som bestod i, at
ftz mistede al optjent bonus blot som følge af enkelte uforvarende salg af konkurrerende
produkter, hvilket ftz ikke kunne leve med.
      denne ændring af bonusaftalen blev ikke ledsaget af en ændring af partnerskabsafta-
len. selv om ftz efter partnerskabsaftalen ikke måtte sælge konkurrerende produkter, og
dette princip skulle udmøntes ved bestemmelser i bonusaftalen, var der efter indgåelsen af
bonusaftalen for 2008 ikke nogen bonusmæssig konsekvens knyttet til ftz’ salg af konkurre-
rende produkter. denne udformning af aftalerne kunne ikke undgå at give anledning til for-
tolkningstvivl. efter rettens opfattelse kan det ikke eller i hvert fald ikke udelukkende be-
brejdes salgs- og marketingdirektør f, at der som følge af den ændrede udformning af bo-
nusaftalen for 2008 kom en uklarhed ind i aftalegrundlagets regulering af ftz’ adgang til at
sælge konkurrerende produkter, idet ændringen var foretaget med administrerende direktør
troels bjergs tiltræden eller indforståelse, og idet den administrerende direktør efter selv at
være gået aktivt ind i sagen burde have fulgt op på udmøntningen af den indgåede aftale og
herunder have sikret, at denne ikke kunne forstås på anden måde end det, som parterne
havde aftalt. det bemærkes herved, at troels bjerg i retten forklarede, at han netop gik ind i
sagen, fordi det stod klart for ham, at stenhøj var nødt til at lave en klarere samarbejdsaftale,
således at man kunne undgå de opståede problemer.
      hen over sommeren 2008 var finanskrisen begyndt at præge efterspørgslen i danmark,
også på området for autoløftere, og både ftz og stenhøj kunne se, at der var behov for at
udbyde billigere autoløftere end dem, som stenhøj hidtil havde kunnet levere. idet stenhøjs
arbejde med et såkaldt ”fighting brand” trak ud, havde ftz undersøgt markedet og havde
truffet forberedelser til introduktion af ravaglioli. michael juul hansen forklarede nærmere,
at ftz i sommeren 2008 havde tilrettelagt en introduktion af ravaglioli som nyt mærke for
autoløftere, og at han tog spørgsmålet op til drøftelse på et møde med f, der under mødet
gav samtykke til, at ftz solgte ravaglioli. det bemærkes herved, at ftz efter rettens opfat-
telse havde en så stærk position på markedet, at stenhøj under finanskrisen næppe ville
kunne undvære salget til denne kunde og næppe ville kunne holde til at sige nej. at ftz ik-
                                                 - 18 -
ke blot havde forhørt sig helt uforpligtende hos ravaglioli, men inden henvendelsen til
stenhøj havde ført dybtgående drøftelser med ravaglioli, bekræftes af, at michael juul han-
sen telefonisk i forbindelse med mødet underrettede ravaglioli om, at stenhøj havde accep-
teret, at ftz kunne beholde sin bonus, selv om ftz også solgte ravaglioli.
       det lægges efter forklaringerne til grund, at f ikke underrettede administrerende di-
rektør troels bjerg og den øvrige ledergruppe om sine drøftelser med ftz om ændring af
den hidtidige forståelse af bonusvilkårene i relation til ftz’ salg af ravagliolis produkter.
særlig i betragtning af den interesse, som administrerende direktør troels bjerg tidligere på
året havde vist for ftz’ bonusvilkår, burde f have underrettet troels bjerg og den øvrige di-
rektion herom, således at den øvrige ledelse ikke først blev bekendt med den væsentligt æn-
drede situation i forbindelse med en salgsmedarbejders besøg på en messe, hvor ftz deltog.
den manglende underretning findes at måtte karakteriseres som et tillidsbrud, også i be-
tragtning af, at ftz’ salg af ravaglioli produkter havde direkte betydning for stenhøjs så-
kaldte ”fighting brand”. også under hensyn til de ændringer af ftz’ vilkår for salg af kon-
kurrerende produkter, som administrerende direktør troels bjerg efter det ovennævnte hav-
de tiltrådt eller været indforstået med, findes dette tillidsbrud dog ikke at have været så
groft, at der var grundlag for den skete bortvisning. under de nævnte omstændigheder kun-
ne det derimod ikke anses for uberettiget at afskedige f, og retten finder derfor efter en sam-
let afvejning, at f må anses afskediget pr. 31. august 2009 uden at kunne gøre krav på godt-
gørelse efter funktionærlovens § 2 b, i hvilken forbindelse retten tillige lægger vægt på den
korte ansættelsesperiode.
       stenhøj har under hovedforhandlingen erkendt, at der ikke kan ske modregning med
den løn, som f i fritstillingsperioden har oppebåret fra sin nye arbejdsgiver, d a/s, jf. ansæt-
telseskontraktens § 8, stk. 1, 2.-3. pkt. f har under hovedforhandlingen frafaldet krav på fe-
riegodtgørelse. efter de foreliggende oplysninger om stenhøjs resultater i den relevante peri-
ode og oplysningen om, at ingen andre i virksomheden har fået udbetalt bonus, finder retten
ikke grundlag for at tilkende f bonus, heller ikke for så vidt angår den del heraf, som beroe-
de på en mere kvalitativ vurdering.
       f’s påstand tages herefter til følge med 999.162 kr. med procesrente fra den 1. april
2009.
                                                - 19 -
      efter sagens udfald skal stenhøj betale 99.280 kr. i sagsomkostninger til ledernes ho-
vedorganisation, heraf 24.280 kr. i retsafgift og resten til dækning af advokatbistand. retten
har herved taget hensyn til sagens resultat, de beløb, som hver part må anses for at have tabt
i forhold til de nedlagte påstande, og f’s frafald under hovedforhandlingen af anbringender,
som har givet anledning til betydeligt arbejde for stenhøjs advokat.
                            thi kendes for ret
stenhøj autolift a/s skal inden 14 dage betale 999.162 kr. med procesrente fra den 1. april
2009 til f og 99.280 kr. i sagsomkostninger til ledernes hovedorganisation som mandatar for
f.
      sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.
      lars kristiansen                     michael b. elmer             poul hartvig nielsen
                                                  (sign.)
                                              ___ ___ ___
                                   udskriftens rigtighed bekræftes
                                   p.j.v. sø- og handelsretten, den