text:
                             højesterets dom
                          afsagt fredag den 8. februar 2019
sag 22/2017
(2. afdeling)
fs finans iii a/s
og
amagerbanken aktieselskab under konkurs
(advokat boris frederiksen for begge)
mod
bankernes edb central a.m.b.a.
(advokat michael serring)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 12. afdeling den 23. december 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, hanne schmidt, jan
schans christensen, lars apostoli og kristian korfits nielsen.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
anbringender
fs finans iii a/s og amagerbanken aktieselskab under konkurs har anført navnlig, at det
gensidigt bebyrdende retsforhold mellem bankernes edb central a.m.b.a. (bec) og amager-
banken ikke er overtaget af amagerbanken af 2011 (nu fs finans iii). amagerbanken under
konkurs kan foretage konkursregulering af kravet på udtrædelsesgodtgørelse, jf. konkurslo-
vens § 61. bankpakke iii-reglerne afskærer ikke konkursboets ret til at foretage prøvelse af de
i konkursboet og i fs finans iii anmeldte krav og forpligtelser. dette understøttes af, at der
ikke er sket tvunget debitorskifte. det er uforeneligt med højesterets dom gengivet i ufr
                                                - 2 -
2015.2817, når landsretten har fundet, at kravet på udtrædelsesgodtgørelse ikke er indgået i
konkursboet og allerede af denne grund ikke kan konkursreguleres. af dommen kan udledes,
at konkursboet fortsat hæftede for hele det berettigede krav, som bec måtte have. landsret-
ten har ikke taget stilling til, om der kan ske konkursregulering af den del af bec’s krav, der
fortsat består i konkursboet. der kan og skal ske en materiel prøvelse af kravets berettigelse.
der kan i den forbindelse ske konkursregulering, således at det kun er den berettigede del af
forpligtelsen, der kan anses for overdraget til fs finans iii. fs finans iii’s forpligtelse til at
betale 84,4 % af passiverne forudsætter, at der består et krav over for amagerbankens kon-
kursbo. forpligtelsen kan således ikke bestå løsrevet fra kravet over for boet, medmindre fs
finans iii var indtrådt i aftaleforholdet.
retsforholdets beskaffenhed, jf. konkurslovens § 53, udelukker ikke, at konkursboet kunne
være indtrådt i aftaleforholdet mellem bec og amagerbanken, hvis boet havde ønsket det, og
der kan derfor ske konkursregulering, jf. konkurslovens § 61. selv hvis højesteret måtte nå
frem til, at indtræden ikke var mulig på grund af retsforholdets karakter, afskærer det ikke
konkursboet fra at foretage konkursregulering. de karakteristika vedrørende bec’s struktur,
ydelser og forretningsmodel, som bec har henvist til, er ikke af en sådan beskaffenhed, at der
ikke kan ske konkursregulering.
det forhold, at amagerbankens kapitalindskud tjener til sikkerhed for betaling af udtrædelses-
godtgørelsen, hindrer ikke, at der kan ske konkursregulering.
hverken konkursboet eller fs finans iii er efter bec’s vedtægter forpligtet til at betale en
bestemt opgjort udtrædelsesgodtgørelse. det er forudsat i vedtægterne, at der alene kan kræ-
ves udtrædelsesgodtgørelse, i det omfang godtgørelsen er rimelig og svarer til det af bec
dokumenterede tab. udtrædelsesgodtgørelsen skal således ikke dække andet og mere end de
omkostninger, der reelt er forbundet med, at medlemmet ikke længere deltager i bec. der
skal derfor tages hensyn til dels øvrige indtægter fra medlemmet i perioden efter dets udtræ-
den, dels øvrige forhold af betydning for det eventuelle tab. den rammeaftale på medlemslig-
nende vilkår, som finansiel stabilitet indgik med bec, har sikret bec en omsætning med fs
finans iii på ca. 133 mio. kr. det er ikke foreneligt med bec’s tabsbegrænsningspligt, at der
kort tid efter amagerbankens konkurs blev foretaget prisnedsættelser i forhold til bec’s med-
                                              - 3 -
lemmer. bec har ikke dokumenteret at have lidt et økonomisk tab, der svarer til det af bec
opgjorte krav på udtrædelsesgodtgørelse.
den vedtægtsbestemte udtrædelsesgodtgørelse kan sidestilles med et aftalt forlænget opsigel-
sesvarsel, som kan konkursreguleres efter konkurslovens § 61, stk. 1.
der er ikke påvist en sædvanlig udtrædelsesgodtgørelse, og en rimelig udtrædelsesgodtgørelse
vil ikke overstige et beløb på 67.016.472 kr. svarende til bec’s regnskabsmæssige omsæt-
ning med amagerbanken i 2010. bec driver som enhver anden privat virksomhed en kom-
merciel forretning i konkurrence med de to øvrige datacentraler sdc og bank data.
der foreligger ikke ”særlige grunde”, der taler for at tilkende erstatning efter konkurslovens §
61, stk. 3. afgørende for vurderingen er ikke, om bec kan dokumentere at have lidt et tab,
der kan dækkes i henhold til almindelige erstatningsretlige principper, men om et eventuelt
tab som følge af konkursreguleringen kan kvalificeres som konkret urimeligt.
bec opnår en ”dobbeltkompensation” på de øvrige kreditorers bekostning, hvis bec dels får
medhold i en udtrædelsesgodtgørelse på ca. 197,7 mio. kr., dels har haft en løbende omsæt-
ning på ca. 133 mio. kr. med fs finans iii.
kravet på tilbagebetaling af kapitalindskuddet er ikke forældet. som følge af den modregning,
som bec foretog den 17. februar 2011, ophørte fs finans iii’s krav på tilbagebetaling af
kapitalindskuddet med at bestå, og kravet genopstod først, da det baseret på en klarlæggelse af
de faktiske omstændigheder stod klart, at det krav på udtrædelsesgodtgørelse, som bec an-
vendte til modregning, som følge af konkursregulering ikke længere bestod. konkursboet
kom først den 6. september 2012 i besiddelse af de fornødne faktiske oplysninger, der kunne
danne grundlag for at vurdere spørgsmålet, om der konkret var grundlag for at konkursregule-
re og dermed rejse et tilbagebetalingskrav. forældelsesfristen skal derfor først regnes fra den
6. september 2012, jf. forældelseslovens § 2, stk. 1, hvorfor forældelse af tilbagebetalingskra-
vet først ville indtræde den 6. september 2015. forældelsesfristen begyndte i hvert fald ikke at
løbe før den 17. april 2012, hvor konkursboet fra bec modtog en række oplysninger. hvis
højesteret finder, at forældelsesfristen som anført af bec begyndte at løbe fra den 6. februar
2011, må forældelsesfristen i medfør af forældelseslovens § 3, stk. 2, anses for at være su-
                                              - 4 -
spenderet i perioden frem til den 6. september 2012 eller i hvert fald frem til den 17. april
2012.
bankernes edb central a.m.b.a. har anført navnlig, at amagerbankens medlemskab hos bec
ophørte ved overdragelsen af virksomheden til fs finans iii den 6. februar 2011, dvs. før
konkursen. amagerbanken blev som følge af overdragelsen forpligtet til at betale udtrædel-
sesgodtgørelse til bec i overensstemmelse med foreningens vedtægter. kravet på udtrædel-
sesgodtgørelse er delvist fyldestgjort gennem det af amagerbanken indbetalte kapitalindskud,
der var pantsat til sikkerhed for opfyldelse af amagerbankens forpligtelser overfor bec. fs
finans iii overtog som følge af vilkårene i overdragelsesaftalen af 6. februar 2011 og i over-
ensstemmelse med reglerne i lov om finansiel stabilitet kapitel 4 b (bankpakke iii) en for-
holdsmæssig del af udækket, ikke-efterstillet gæld påhvilende amagerbanken pr. 6. februar
2011. fs finans iii blev dermed forpligtet til at betale 84,4 % af den del af udtrædelsesgodt-
gørelsen, der ikke er dækket gennem kapitalindskuddet. vilkårene i overdragelsesaftalen og
de regler, som er fastsat i bankpakke iii, indebærer eller må ganske sidestilles med et automa-
tisk debitorskifte (for så vidt angår 84,4 % af udækket, ikke-efterstillet gæld påhvilende ama-
gerbanken) pr. 6. februar 2011. efter forarbejderne til lov om finansiel stabilitet har fs finans
iii ikke adgang til at gøre konkursregulering gældende. allerede som følge af, at fs finans
iii ikke er under konkurs, kan fs finans iii ikke gøre konkurslovens regler gældende i for-
hold til bec. fs finans iii afleder ikke sine rettigheder fra konkursboet, men fra aftalen med
amagerbanken, der blev indgået inden amagerbanken blev taget under konkursbehandling.
fs finans iii kan derfor ikke gøre konkursregulering gældende i forhold til bec. konkursre-
gulering er desuden udelukket, da kontraktforholdet mellem bec og amagerbanken var op-
hørt med at være gensidigt bebyrdende pr. 6. februar 2011 inden konkursens indtræden.
hverken konkursboet eller fs finans iii kan konkursregulere som følge af ”retsforholdets
beskaffenhed”, jf. konkurslovens § 53. dette støttes bl.a. af de særlige vilkår og forhold, der
gælder mellem bec og medlemmerne, herunder leveringen af bec’s ydelser til medlemmer-
ne på ”non-profit”-basis, aktiveringen af udviklingsomkostninger for et betydeligt beløb (i
modsætning til løbende fakturering), som kan sidestilles med ydelse af lån fra bec til bec’s
medlemmer, jf. også det forhold, at finansiel leasing er undtaget fra konkursregulering, og at
bec ikke har haft mulighed for – eller først har haft mulighed for efter en årrække og efter
afholdelse af betydelige omkostninger – at ”gensælge” sine ydelser. den manglende adgang
                                               - 5 -
til konkursregulering på grund af retsforholdets beskaffenhed følger desuden af de godkendel-
ser af bec’s ordning for udtrædelsesgodtgørelse, som er meddelt af konkurrencemyndighe-
derne, og af den regulering, som er indført ved efterfølgende lovgivning på området.
kravet på udtrædelsesgodtgørelse er sikret mod konkursregulering gennem pantsætning af
kapitalindskuddet, jf. konkurslovens § 61, stk. 1, 2. pkt., analogt, i hvert fald for et beløb sva-
rende til kapitalindskuddet.
betaling af udtrædelsesgodtgørelse må anses for sædvanlig, jf. konkurslovens § 61, bl.a. hen-
set til, at der har været betalt udtrædelsesgodtgørelse til bec i forbindelse med andre med-
lemmers udtræden og i forbindelse med andre pengeinstitutters udtræden af andre datacentra-
ler. bec’s krav på udtrædelsesgodtgørelse må desuden anses for rimeligt, henset til de omfat-
tende investeringer, bec har foretaget på baggrund af amagerbankens medlemskab og i tillid
til amagerbankens fortsatte deltagelse i betaling herfor.
konkursregulering forudsætter, at opsigelsen og nedsættelsen af opsigelsesvarslet gøres gæl-
dende af den part, som ønsker at konkursregulere. et forkortet opsigelsesvarsel vil først løbe
fra det tidspunkt, hvor konkursreguleringen gøres gældende. fs finans iii og konkursboet har
tidligst den 30. januar 2013 gjort konkursregulering gældende, og opsigelsesvarslet løber der-
for tidligst fra dette tidspunkt.
bec har lidt et faktisk tab, som overstiger den vedtægtsbestemte udtrædelsesgodtgørelse, jf.
bec’s tabsopgørelse, der er underbygget og grundlæggende bekræftet ved deloittes gennem-
gang. bec vil derfor i tilfælde af konkursregulering være berettiget til erstatning i medfør af
konkurslovens § 61, stk. 3, svarende til forskellen mellem udtrædelsesgodtgørelsen beregnet
på grundlag af vedtægterne og det eventuelt reducerede krav. det var ikke muligt at gennem-
føre prisstigninger overfor medlemmerne af bec, da prisstigninger blot ville medføre en
svækkelse af medlemmernes konkurrenceevne i forhold til andre pengeinstitutter. i givet fald
ville medlemmerne hurtigst muligt søge over til en af de andre datacentraler. hvis en materiel
prøvelse af kravet på udtrædelsesgodtgørelse skal omfatte opgørelse eller beregning af udtræ-
delsesgodtgørelsen på anden måde end efter bec’s vedtægter, forudsætter det et særskilt
grundlag, som ikke foreligger.
                                                - 6 -
fs finans iii’s og konkursboets krav på udbetaling af kapitalindskuddet er under alle om-
stændigheder forældet. forældelsesfristen på 3 år begyndte at løbe den 6. februar 2011, hvor
amagerbanken overdrog sin virksomhed til fs finans iii, eller i hvert fald fra den 7. februar
2011, hvor amagerbanken blev taget under konkurs, jf. forældelseslovens § 2, stk. 1. fs fi-
nans iii og konkursboets anbringende om ophør og genopståen af kravet på udtrædelsesgodt-
gørelse er uden grundlag i forældelseslovens regler og principper. der foreligger ikke forhold,
som efter forældelseslovens § 3, stk. 2, giver anledning til suspension af forældelsen. kravet
er først gjort gældende over for bec på en relevant måde gennem påstandene i svarskriftet til
landsretten, og dette er sket mere end tre år efter det tidspunkt, hvor fordringen kunne kræves
opfyldt.
der kan ikke ske adskillelse af et aktiv, som er pantsat, og den forpligtelse, som aktivet er
pantsat til sikkerhed for, jf. almindelige obligationsretlige og panteretlige principper.
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet supplerende forklaringer af alice grünfeld, gert rinaldo
jonassen, kurt nørrisgaard, lars kronow og lars klepsch.
der er endvidere for højesteret fremlagt skriftlig vidneerklæring fra steen hove, alice grün-
feld, gert rinaldo jonassen, john lundsgaard, kurt nørrisgaard, lars kronow og lars
klepsch.
supplerende retsgrundlag
konkurslovens § 53 og § 61, stk. 1 og 3, er sålydende:
      ”§ 53. bestemmelserne i dette kapitel anvendes kun, hvis ikke andet følger af andre
      lovbestemmelser eller af vedkommende retsforholds beskaffenhed. reglen i § 61, stk. 2,
      finder dog anvendelse uanset lejelovgivningens bestemmelser om uopsigelighed.
      …
      § 61. boet kan, selv om længere varsel eller uopsigelighed er aftalt, med sædvanligt el-
      ler rimeligt varsel opsige en aftale om et vedvarende retsforhold. dette gælder dog ikke,
      hvis længere varsel er sikret mod skyldnerens fordringshavere ved tinglysning eller an-
      den lignende offentlig registrering.
      ...
      stk. 3. når særlige grunde taler derfor, kan det pålægges den, der opsiger aftalen efter
      stk. 1 eller 2, at yde erstatning for tab ved, at opsigelsen er sket med forkortet varsel.”
                                              - 7 -
af de almindelige bemærkninger til lovforslaget (folketingstidende 1976-77, 2. samling, til-
læg a, sp. 377) fremgår bl.a.:
      ”4. boets indtræden i bestående retsforhold
      boets adgang til indtræden i gensidigt bebyrdende aftaler, som skyldneren har indgået
      før konkursen, skal bero på retsforholdets art, ikke på særlige aftaler mellem skyldneren
      og medkontrahenten. vedtagelser om et usædvanligt eller urimeligt langt opsigelsesvar-
      sel skal i almindelighed ikke være bindende, når den ene part går konkurs.”
af de specielle bemærkninger til § 53 i lovforslaget (folketingstidende 1976-77, 2. samling,
tillæg a, sp. 385) fremgår bl.a.:
      ”§§ 53-61 svarer til betænkningsudkastets §§ 51-59…”
§ 53 svarer til § 51 i lovudkastet i betænkning nr. 606/1971 om konkurs og tvangsakkord. i
betænkningen, s. 121, hedder det bl.a.:
      ”herved sigtes bl.a. til kontrakter, hvor fallentens person er af en sådan betydning, at
      boet ikke kan tilegne sig kontrakten, f.eks. en arkitekts udarbejdelse af tegninger til en
      nybygning. er hæftelsen for skyld et hovedpunkt i kontraktsforholdet, må medkontra-
      henterne også straks kunne hæve kontrakten, således en aftale om ydelse af lån til
      skyldneren eller en kontrakt om et interessentskab, hvori skyldneren er ansvarlig delta-
      ger. også andre aftaler kan være af den karakter, at medkontrahentens stilling ville blive
      således forringet, hvis han fik et konkursbo som kontraktspartner, at dette ikke kan for-
      dres…
      …
      i almindelighed bør skyldneren og hans medkontrahent ikke kunne fastsætte det senere
      konkursbos stilling. skyldneren vil normalt ikke føle særlig tilskyndelse til at varetage
      sit eventuelle konkursbos tarv, og medkontrahenten vil derfor normalt i aftalen kunne få
      indføjet de begrænsninger i boets ret, han måtte ønske. boets ret bør imidlertid afgøres
      ud fra almene betragtninger…”
§ 61 svarer til § 59 i lovudkastet i betænkning nr. 606/1971 om konkurs og tvangsakkord. i
betænkningen, s. 131 ff., hedder det bl.a.:
      ”det danske udvalg finder, at boet uanset et aftalt, usædvanligt langt varsel bør have
      mulighed for at frigøre sig for et vedvarende (løbende) retsforhold med det i sådanne
      forhold sædvanlige eller rimelige varsel. i nogle tilfælde vil aftalen om det usædvanligt
      lange varsel tage sigte på at skaffe skyldnerens medkontrahent en fortrinsstilling i det
      senere konkursbo ved, at han kan gøre et større erstatningskrav gældende, end han ellers
                                            - 8 -
kunne have gjort. et sådant arrangement bør imidlertid ikke have nogen virkning over
for konkursboet. i de fleste tilfælde vil aftalen dog ikke have konkurs for øje, men sigte
på forholdet mellem parterne. den ene eller begge parter har ment sig bedst tjent med at
have beskyttelse mod opsigelse fra den anden parts side i længere tid end normalt. hel-
ler ikke en sådan vedtagelse bør imidlertid i almindelighed kunne påberåbes over for et
konkursbo. alle er bedst tjent med, at de massekrav, som opstår uafhængigt af bobesty-
relsens handlinger, ikke får et sådant omfang, at det i visse tilfælde kan blive umuligt at
gennemføre en konkursbehandling, fordi der ikke kan påregnes at blive fuld dækning
for omkostningerne. ved konkursen har forholdene ændret sig så meget, at det ikke vil
være rimeligt, at boet skal være bundet. ligesom en vedtagelse om fastsættelsen af er-
statningens størrelse i tilfælde af misligholdelse ikke vil kunne påberåbes som grundlag
for at kræve mere end tabet erstattet af boet, bør heller ikke et forlænget opsigelsesvar-
sel kunne gøres gældende. dette er bedst stemmende med konkursens ligelighedsprin-
cip…
…
udkastet gør to undtagelser fra opsigelsesadgangen. havde fallenten udlejet lokaler i sin
faste ejendom med usædvanligt langt opsigelsesvarsel fra udlejerens side, afhænger le-
jerens retsstilling overfor udlejerens kreditorer og omsætningserhververe i god tro af,
om lejekontraktens bestemmelse om det forlængede varsel er tinglyst på ejendommen
eller ej, jfr. tinglysningslov nr. 111 af 31. marts 1926 §§ 1 og 5, sammenholdt med § 3.
er tinglysning ikke sket, kan forlængelsen af varslet ikke gøres gældende over for kon-
kursboet. er der derimod foretaget lysning, bliver aftalens bestemmelse om varsel bin-
dende for en køber på tvangsauktion, dersom budet giver fuld dækning til de foranstå-
ende panthavere, jfr. retsplejelovens § 563, stk. 2. konkursen bør i almindelighed ikke
forrykke det indbyrdes forhold mellem flere rettighedshavere i fast ejendom. denne ho-
vedregel fraviges ved omstødelse (afkræftelse), men bør næppe sættes til side i det fore-
liggende tilfælde, hvor retten kan være stiftet og bekendtgjort gennem tinglysningen
mange år før konkursen. et tinglyst opsigelsesvilkår bør derfor have gyldighed over for
konkursboet. det samme må da gælde, hvor særlige aftaler om opsigelse er indført i
skibsregistret, jfr. lov nr. 93 af 29. marts 1957 § 31, stk. 1 og 2, jfr. § 32, stk. 1, hvoref-
ter brugsrettigheder i det hele bortfalder ved konkurs, hvis de ikke er registreret, eller i
rettighedsregistret for luftfartøjer, jfr. lov nr. 135 af 31. marts 1960 § 1, stk. 1 og 2, jfr. §
2, nr. 2, hvis regel svarer til tinglysningslovens bestemmelser. et skib vil ofte være
chartret for en flerårig periode, jfr. betænkning angående revision af skibsregistrerings-
lovgivningen m.v. nr. 134 i 1955 s. 41, og er charteraftalen registreret, må boet respek-
tere aftalen. bringes denne ikke til ophør ved frivillig overenskomst, må skibet eventu-
elt sælges, således at køberen skal respektere charteraftalen.
den anden undtagelse fra opsigelsesretten efter udkastets § 59 vedrører medkontrahen-
tens adgang til at sige op…
…
ved afgørelsen af, hvad der er sædvanligt eller rimeligt varsel, må man først se på, om
der i lovgivningen er fastsat opsigelsesfrister. det er der således i lejelovgivningen, jfr.
lejeloven, lovbekendtgørelse nr. 385 af 4. juli 1969 § 10, jfr. § 8, i funktionærloven,
lovbekendtgørelse nr. 131 af 29. april 1964 § 2 og, for så vidt angår medhjælpere i
landbruget eller ved husgerning, som ved tiltrædelsen ikke var fyldt 18 år, i medhjæl-
perlovens § 4, stk. 2, sammenholdt med § 29. kan en lovregel fraviges ved aftale, kan
man måske ikke udelukke, at der for en gruppe af aftaler, som i og for sig falder ind un-
                                                 - 9 -
      der lovens regel, men hvor dog særlige forhold gør sig gældende, kan have fæstnet sig
      sædvaner, der afviger fra loven. giver lovgivningen ingen regel, vil man i almindelig-
      hed kunne lægge en fast sædvane, der f.eks. fremgår af oplysninger fra brancheorgani-
      sationer, til grund. retten er dog ikke ubetinget bundet til at følge sædvanen; hvor dette
      efter omstændighederne i det konkrete tilfælde findes urimeligt, vil retten kunne fravige
      den sædvanemæssige regel. … af hensyn til værdien af en fast regel, som boet og med-
      kontrahenten kan rette sig efter, bør sådan fravigelse dog kun ske i særlige undtagelses-
      tilfælde. bortset fra sådanne særtilfælde vil rimelighedskriteriet kun komme til anven-
      delse, hvis der ikke kan påvises nogen sædvane.
      opsigelsesretten efter § 59 kan benyttes både, hvor boet ikke er indtrådt i aftalen, og
      hvor det er indtrådt, hvad enten det er sket ved positiv handling fra boets side efter § 53,
      stk. 1, eller automatisk efter § 60 eller § 61. medkontrahenten kan, hvad enten han eller
      boet siger op, kræve det aftalte vederlag for tiden indtil den dag, hvortil opsigelse sker.”
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstilling
den 4. februar 2011 modtog amagerbanken a/s påbud fra finanstilsynet om at tilvejebringe
den foreskrevne kapital efter lov om finansiel virksomhed senest søndag den 6. februar 2011.
da dette ikke var muligt, besluttede bankens ledelse, at banken skulle afvikles efter de særlige
regler i kapitel 4 b, §§ 16 e - 16 i, i lov om finansiel stabilitet (bankpakke iii). som følge her-
af indgik amagerbanken den 6. februar 2011 betinget aftale med finansiel stabilitet om over-
dragelse af bankvirksomheden samt bankens aktiver og en del af passiverne til et dattersel-
skab til finansiel stabilitet, amagerbanken af 2011 a/s (nu fs finans iii a/s). overdragel-
sesaftalen blev myndighedsgodkendt samme dag og blev dermed endelig. amagerbanken
indgav endvidere mandag den 7. februar 2011 egenbegæring om konkurs, og konkursdekret
blev afsagt samme dag.
amagerbanken havde siden 1979 været medlem af bankernes edb central a.m.b.a. (bec).
banken havde i overensstemmelse med bec’s vedtægter foretaget kapitalindskud i bec.
som følge af amagerbankens sammenbrud ophørte bankens medlemskab af bec, og bec
havde herefter i henhold til sine vedtægter krav på betaling af en udtrædelsesgodtgørelse. par-
terne er enige om, at kapitalindskuddet udgør ca. 137,6 mio. kr., og at kravet på udtrædelses-
godtgørelse efter vedtægterne kan opgøres til ca. 197,7 mio. kr.
                                               - 10 -
parterne er endvidere enige om, at hverken fs finans iii eller konkursboet er indtrådt i aftale-
forholdet mellem amagerbanken og bec. højesteret lægger desuden som ubestridt til grund,
at fs finans iii efter overdragelsesaftalen af 6. februar 2011 (som et aktiv) overtog amager-
bankens krav mod bec på tilbagebetaling af kapitalindskuddet, og at fs finans iii (som et
passiv) overtog en forholdsmæssig andel af amagerbankens forpligtelse til at betale udtrædel-
sesgodtgørelse til bec.
sagens hovedspørgsmål er, om kravet på udtrædelsesgodtgørelse kan konkursreguleres.
konkursregulering
fs finans iii overtog ved overdragelsesaftalen af 6. februar 2011 aktiver og en forholdsmæs-
sig andel af passiverne i amagerbanken, herunder som nævnt en forholdsmæssig del af ama-
gerbankens forpligtelse til at betale udtrædelsesgodtgørelse til bec.
overtagelsen af aktiver og en forholdsmæssig andel af passiverne er sket i overensstemmelse
med reglerne i kapitel 4 b, §§ 16 e – 16 i, i lov om finansiel stabilitet (bankpakke iii). der er
ikke i bestemmelserne i bankpakke iii eller i lovforarbejderne taget stilling til, om konkurslo-
vens principper om konkursregulering finder anvendelse på en forpligtelse, som er overtaget
af et datterselskab til finansiel stabilitet.
ordningen i bankpakke iii tager sigte på en kontrolleret afvikling af en nødlidende bank med
henblik på at sikre værdierne af aktiverne ved en videreførelse af bankaktiviteterne, frem for
at der gennemføres et tvangssalg under en konkurs. ordningen indebærer, at der skal aftales
en foreløbig overdragelsessum for de overdragne aktiver mv. den foreløbige overdragelses-
sum berigtiges over for det nødlidende pengeinstitut ved, at datterselskabet til finansiel stabi-
litet overtager ikke-efterstillede forpligtelser pr. overtagelsesdagen for et beløb svarende til
den foreløbigt opgjorte værdi af aktiverne, og datterselskabet skal overtage en forholdsmæssig
andel af de simple kreditorers krav mod det nødlidende pengeinstitut, jf. nærmere lov om fi-
nansiel stabilitet § 16 g, stk. 2-5. det fremgår endvidere af § 16 g, stk. 12, at den endelige
overdragelsessum reguleres med et eventuelt nettooverskud hos datterselskabet efter videre-
overdragelse eller likvidation af dette. et nettooverskud vil således skulle betales til det nødli-
dende pengeinstitut.
                                              - 11 -
bankpakke iii indebærer – til forskel fra den ordning, som blev indført ved lov nr. 1003 af 10.
oktober 2008 (bankpakke i) – at de ikke-efterstillede kreditorer vil lide tab, hvis aktiverne
ikke er tilstrækkelige til at give dem fuld dækning for deres krav.
højesteret finder, at der efter formålet og udformningen af ordningen i bankpakke iii ikke er
holdepunkter for, at det med ordningen – som er alternativet til konkursbehandling af et nød-
lidende pengeinstitut – har været tilsigtet at fravige det grundlæggende konkursretlige princip
om ligelig behandling af kreditorer. en ikke-efterstillet kreditor kan således alene gøre sit
krav gældende over for det datterselskab til finansiel stabilitet, som har overtaget en for-
holdsmæssig del af kravet, i det omfang kravet kan gøres gældende over for den nødlidende
banks konkursbo, uden at kravet konkursreguleres (eller omstødes).
herefter, og da overdragelsesaftalen af 6. februar 2011 som nævnt må forstås i overensstem-
melse med ordningen i bankpakke iii, finder højesteret, at konkurslovens principper om kon-
kursregulering kan anvendes også på den del af bec’s krav på udtrædelsesgodtgørelse, som
blev overtaget af fs finans iii. det bemærkes herved, at amagerbankens konkursbo ikke
som følge af overdragelsen af bankvirksomheden til fs finans iii efter bankpakke iii-
reglerne kan anses for at være afskåret fra at konkursregulere det i boet anmeldte krav på ud-
trædelsesgodtgørelse.
spørgsmålet er herefter i første række, om betingelserne for at konkursregulere bec’s krav på
udtrædelsesgodtgørelse er opfyldt, og i anden række om et eventuelt krav på tilbagebetaling af
kapitalindskuddet er forældet.
de nærmere betingelser for at konkursregulere
efter konkurslovens § 53 anvendes bestemmelserne i konkurslovens kapitel 7 kun, hvis ikke
andet følger af andre lovbestemmelser eller af vedkommende retsforholds beskaffenhed. der
kan således ikke ske konkursregulering af bec’s krav på udtrædelsesgodtgørelse, hvis rets-
forholdets beskaffenhed er til hinder herfor.
konkursregulering efter konkurslovens § 61 er udtryk for en regulering af aftaleparternes er-
statningsretlige opgør ud fra hensynet til at sikre en ligelig behandling af et konkursbos kredi-
torer. der må derfor efter højesterets opfattelse foreligge tungtvejende grunde for, at en kredi-
                                               - 12 -
tor i et gensidigt bebyrdende aftaleforhold skal kunne opnå en bedre retsstilling end den, der
følger af § 61. højesteret finder, at retsforholdet mellem bec og amagerbanken ikke har en
sådan beskaffenhed, at konkursregulering af kravet er udelukket.
ifølge § 61, stk. 1, kan boet med sædvanligt eller rimeligt varsel opsige en aftale om et vedva-
rende retsforhold, selv om længere varsel eller uopsigelighed er aftalt.
efter § 27 i bec’s vedtægter skal der ved medlemskabets ophør betales en udtrædelsesgodt-
gørelse til bec. udtrædelsesgodtgørelsen beregnes på baggrund af det pågældende medlems
omsætning i det seneste hele regnskabsår, pengeinstituttet har været medlem, og udgør 50 %
af den omsætning, der efter denne beregning ville påløbe fra udtrædelsesdatoen, og indtil op-
hør kunne have fundet sted ved afgivelse af opsigelse efter vedtægternes § 24 og det deri an-
givne varsel. efter § 24 er opsigelsesvarslet 5 år til udløbet af et regnskabsår. i den forelig-
gende sag udgør den periode, for hvilken der efter vedtægterne skal betales udtrædelsesgodt-
gørelse med 50 % af omsætningen, dermed næsten 6 år (svarende til det tidligere nævnte be-
løb på ca. 197,7 mio. kr.).
konkurslovens § 61, stk. 1, omfatter et godtgørelseskrav som i den foreliggende sag, idet
godtgørelseskravet træder i stedet for et længere opsigelsesvarsel. den udtrædelsesgodtgørel-
se, som efter § 27 i bec’s vedtægter skal betales ved et medlemskabs ophør, kan således gø-
res til genstand for konkursregulering efter konkurslovens § 61, stk. 1.
amagerbanken har som nævnt foretaget et kapitalindskud på ca. 137,6 mio. kr. indskuddet
tjener efter § 4 i bec’s vedtægter til sikkerhed for betaling af udtrædelsesgodtgørelse. efter §
61, stk. 1, 2. pkt., kan boet ikke konkursregulere efter stk. 1, 1. pkt., hvis længere varsel er
sikret mod skyldnerens kreditorer ved tinglysning eller anden lignende offentlig registrering.
der er i den foreliggende sag ikke tale om en form for sikkerhedsstillelse, som er omfattet af
konkurslovens § 61, stk. 1, 2. pkt., og sikkerhedsstillelsen er derfor ikke til hinder for kon-
kursregulering.
bec har til formål at varetage de deltagende pengeinstitutters interesse i udvikling, drift og
support af it-systemer og -løsninger. sådan udvikling og drift mv. er en nødvendighed inden
for den finansielle sektor og samtidig så omkostningskrævende, at pengeinstitutterne i dan-
                                               - 13 -
mark – bortset fra de to største banker – har sluttet sig sammen i datacentraler. udtrædelses-
godtgørelsen, der skal kompensere en datacentral for det tab, der er forbundet med et pengein-
stituts udtræden, må anses for at træde i stedet for erstatning og er fastsat for bl.a. at undgå
komplicerede tabsopgørelsesspørgsmål.
ved vurderingen af, hvad der er en rimelig udtrædelsesgodtgørelse, må der navnlig lægges
vægt på, at der har været tale om medlemskab af en forening, som driver virksomhed med it-
leverancer på non profit-vilkår med sine medlemmer, at interessefællesskabet har taget sigte
på omkostningstung udvikling af it-projekter specifikt til pengeinstitutsektoren, at amager-
banken har haft betydelig indflydelse på omfanget og indholdet af it-systemer og på omkost-
ningsniveauet i bec generelt, at amagerbanken deltog i beslutningen om at ændre regn-
skabsprincipper vedrørende it-udviklingen, således at bec siden 2007 har afholdt og aktiveret
udgifterne til it-udvikling, og der først er sket betaling fra medlemmernes side, når det kon-
krete it-system var færdigudviklet og blev taget i brug, at bec som følge af it-systemernes
karakter og forholdene på området havde vanskeligt ved at sælge sine ydelser til andre penge-
institutter, at bec løbende har søgt at reducere omkostningerne og effektivisere inden for de
rammer, bec havde i forhold til fortsat at kunne levere it-løsninger, at det efter bevisførelsen,
herunder bec’s tabsopgørelse, som er gennemgået af deloitte, må lægges til grund, at der,
også når der tages højde for de ca. 133 mio. kr., som fs finans iii har købt it-ydelser for hos
bec i perioden 2011-2015, har været et betydeligt tab ved ophøret af amagerbankens med-
lemskab, og at de to andre datacentraler i danmark også har lange opsigelsesvarsler på hen-
holdsvis 5 år og 3 år, hvor udtrædelsesgodtgørelsen som udgangspunkt fastsættes til den fulde
omsætning i opsigelsesperioden.
efter en samlet vurdering finder højesteret herefter, at en rimelig udtrædelsesgodtgørelse i
den foreliggende sag passende kan fastsættes til 2 års omsætning for amagerbanken (baseret
på omsætningen i 2010). der foreligger ikke forhold, der kan begrunde, at bec herudover
tilkendes erstatning efter konkurslovens § 61, stk. 3.
efter konkursregulering udgør udtrædelsesgodtgørelsen ca. 134 mio. kr., og kravet på tilbage-
betaling af kapitalindskuddet udgør ca. 137,6 mio. kr. fs finans iii vil dermed – medmindre
bec kan modregne med andre krav – kunne kræve ca. 3,6 mio. kr. af kapitalindskuddet tilba-
gebetalt. dette gælder dog ikke, hvis tilbagebetalingskravet er forældet.
                                               - 14 -
forældelse
efter § 23 i bec’s vedtægter ophører medlemskabet straks og uden varsel, bl.a. når det på-
gældende medlem ophører med at eksistere som selvstændig virksomhed. amagerbanken
ophørte med at drive bankvirksomhed den 6. februar 2011, hvor aftalen om overdragelse af
bankvirksomheden til fs finans iii blev indgået. højesteret lægger derfor til grund, at ama-
gerbankens kapitalindskud kunne kræves tilbagebetalt af fs finans iii fra dette tidspunkt, og
at forældelsesfristen således skal regnes fra den 6. februar 2011, jf. forældelseslovens § 2, stk.
1.
forældelsesfristen er 3 år, jf. forældelseslovens § 3, stk. 1, og afbrydelse af fristen skete først,
da kravet på tilbagebetaling af kapitalindskud blev gjort gældende ved nedlæggelse af selv-
stændig påstand herom i svarskriftet fra fs finans iii den 13. maj 2014, jf. forældelseslovens
§ 16. forældelsesfristen blev således afbrudt senere end 3 år efter fristens begyndelsestids-
punkt, og tilbagebetalingskravet er derfor som udgangspunkt forældet.
fs finans iii har anført bl.a., at forældelsen var suspenderet i medfør af forældelseslovens §
3, stk. 2, fordi selskabet ikke før den 6. september 2012 modtog de oplysninger, der var nød-
vendige for at kunne tage stilling til spørgsmålet om muligheden for konkursregulering af
bec’s krav på udtrædelsesgodtgørelse og dermed, om kravet på tilbagebetaling af kapitalind-
skud var større end modkravet på udtrædelsesgodtgørelse.
højesteret lægger til grund, at fs finans iii i februar 2011 bl.a. som følge af bec’s anmel-
delse af krav på udtrædelsesgodtgørelse til henholdsvis amagerbanken og kurator havde
kendskab til sit krav på tilbagebetaling af kapitalindskud i bec. fs finans iii var således ikke
på grund af ukendskab til dette krav afskåret fra at afbryde forældelsen. højesteret finder, at
fs finans iii’s tvivl om størrelsen af bec’s modkrav på udtrædelsesgodtgørelse og om mu-
ligheden for konkursregulering af udtrædelsesgodtgørelsen ikke ændrer herved. indlevering af
stævning har i hele perioden været en mulighed, som kunne udnyttes af fs finans iii, hvis
enighed om en aftale om suspension af forældelsen ikke kunne opnås, mens udveksling af
oplysninger og synspunkter mellem parterne fandt sted.
                                            - 15 -
højesteret finder på denne baggrund, at forældelsen af fs finans iii’s krav på tilbagebetaling
af kapitalindskud ikke har været suspenderet i medfør af forældelseslovens § 3, stk. 2, og at
fs finans iii dermed som følge af forældelse er afskåret fra at gøre kravet på tilbagebetaling
af kapitalindskud gældende mod bec.
konklusion og sagsomkostninger
parterne frifindes for de påstande, som de hver især har nedlagt over for hinanden.
efter sagens udfald sammenholdt med parternes påstande skal ingen af parterne betale sags-
omkostninger for landsret eller højesteret til nogen anden part.
                                     thi kendes for ret:
bankernes edb central a.m.b.a. frifindes.
fs finans iii a/s og amagerbanken aktieselskab under konkurs frifindes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for landsret eller højesteret til nogen anden
part.


text:
- kj
                                     udskrift
                                         af
                    sø- & handelsrettens dombog
                                    ____________
den 30. maj 2007 blev af retten i sagen
v-131-05
burberry ltd.
(advokat jeppe brogaard clausen)
  mod
hemogram a/s
(advokat jesper baungaard)
afsagt sålydende
                                       d o m:
indledning og påstande
sagens spørgsmål er om hemogram a/s har krænket burberry ltd.’s varemærker
ved at importere, sælge og markedsføre en trolley og tre slags paraplyer.
burberry har nedlagt følgende påstande:
                                          - 2 -
    1. 385 paraplyer overleveres til burberry ltd. med henblik på destruktion.
    2. hemogram a/s forbydes at producere, importere, sælge, markedsføre,
         distribuere og/eller på anden måde overdrage eller disponere over
         produkter, som bærer et eller flere af de af burberry ltd. registrerede
         varemærker, jf. bilag 1, uden at hidrøre fra burberry ltd., og/eller bærer
         varemærker som er forvekslelige med de af burberry ltd. registrerede
         varemærker eller i øvrigt anvende de af burberry ltd. registrerede
         varemærker.
    3. hemogram a/s tilpligtes at betale til burberry ltd. 500.000 kr. i erstatning og
         vederlag med procesrente fra sagens anlæg den 12. september 2005.
    4. hemogram a/s tilpligtes at betale til burberry ltd. 20.000 kr. til dækning af
         omkostninger     i   forbindelse   med     destruktion   af    de    beslaglagte
         produktefterligninger med procesrente fra sagens anlæg den 12. september
         2005.
hemogram har taget bekræftende til genmæle overfor burberrys påstand 2 og
påstået frifindelse overfor burberrys påstande 1, 3 og 4.
sagens omstændigheder
burberry har registreret en række mærker for blandt andet trolleys og paraplyer. af
mærkerne er bl.a. forelagt følgende europæiske registreringer:
     1. ctm 003950037, et figurmærke uden beskrivelse, men med gengivelse af
burberry-mønstret uden farver med tre lodrette og tre vandrette striber og med en
enkelt tyndere stribe ligeledes vandret og lodret og i lige afstand fra de tre bredere
striber. burberry-mærket ser således ud:
                                       - 3 -
    2. ctm 003940442, et figurmærke med samme mønster gengivet med farver
beskrevet som ”red, camel, black, white”.
    3. ctm 002701498, et figurmærke med samme mønster og farveangivelse.
paraplyer
burberrys paraply ser således ud:
                                        - 4 -
hemogram, der er leverandør af brugskunst, haveartikler og små møbler til danske
forretninger, har solgt følgende paraplyer, her benævnt nr. 1, 2 og 3.
paraply nr. 1
paraply nr. 2
                                        - 5 -
paraply nr. 3
nedenfor er paraplyerne afbilledet med burberrys paraply længst til venstre. ved
siden af ligger paraply nr. 1, 3 og 2.
hemograms salg af paraplyer – hvornår og hvor mange?
    burberry blev medio april 2005 bekendt med at din aktive isenkræmmer i
bruuns galleri i århus markedsførte og solgte paraply nr. 1 for 79,95 kr.
    på burberrys henvendelse oplyste forretningen ved mail af 15. juni 2005 at man
havde købt paraplyerne som en del af et assorteret sortiment fra hemogram, jf. to
fakturaer fra hemogram til din aktive isenkræmmer af 11. november 2004
                                           - 6 -
vedrørende leverance på 24 stk. ”golfparaply ass farver” til en enhedspris på 29,95
kr. og vedrørende 12 af de samme paraplyer til en enhedspris på 33,95 kr.
paraplyerne er angivet med varenummer 1471.
     burberry gjorde indsigelser mod hemograms markedsføring af paraply nr. 1
den 17. juni 2005. efter korrespondance mellem parterne meddelte hemograms
daværende direktør hans tjørnelund ved brev af 26. juli 2005 at hemogram havde
importeret ca. 80 stk. af paraply nr. 1, og at hemogram var villig til at frasortere
disse paraplyer og destruere dem. han anførte at paraply nr. 1 var en del af
varenummer 1471 som var en blanding af forskellige paraplyer. da burberry ikke
modtog en bekræftelse af at hemogram var ophørt med salget, og da hemogram
ikke besvarede burberrys spørgsmål om bl.a. antallet af solgte paraplyer, udtog
burberry stævning i sagen.
     hemogram har under sagens forberedelse oplyst at have indkøbt i alt 1.608
paraplyer under varenummer 1471 og har henvist til faktura af 1. oktober 2004 fra
den kinesiske leverandør streamline international corp. vedrørende køb af 1.608
stk. ”umberella 2/s color” til en enhedspris på usd 1,75. i streamline international
corporations ordrebekræftelse vedrørende varenummer 1471 ses et billede med
paraply nr. 1 i opslået stand. ved siden af paraply nr. 1 ses to andre paraplyer der
på grund af den ringe billedkvalitet ikke kan bestemmes nærmere.
     hemogram har under hovedforhandlingen forevist de fire forskellige paraplyer
som hemogram har købt under varenummer 1471, henholdsvis paraply nr. 1, 2 og 3
og en paraply i fire forskellige farver helt uden lighed med burberrys paraplyer.
     burberry har under hovedforhandlingen gjort gældende at paraply nr. 2 og 3
også krænker burberry-mærket.
     af en intern mail fra hemogram fremgår bl.a. ”optælling: 340 stk. paraplyer+
45 stk. på loftet…”
hemograms tidligere salg af trolleys
ved brev af 13. februar 2002 rettede burberrys advokat henvendelse til hemogram
for at gøre indsigelser imod at hemogram solgte trolleys til en kæde af
isenkræmmere som efter burberrys mening krænkede burberrys varemærke.
burberry har fremlagt følgende billede af hemograms trolley:
                                          - 7 -
     ved brev af 27. februar 2002 til burberrys advokat oplyste hemograms advokat
at hemogram havde solgt ca. 500 eksemplarer af trolleyen for 96 kr., og at
hemogram ikke havde flere på lager, men at der var en sending på 250 stk. på vej.
hemograms advokat foreslog at sagen blev ordnet derved at parterne aftalte:
   ”-      at hemogram a/s straks standser ethvert salg af den pågældende
           skotskternede taske
     -    at hemogram a/s destruerer de 250 skotskternede tasker, der er på vej, så
          snart disse ankommer til hemogram’s lager
     -    at ingen af parterne i øvrigt har noget krav mod den anden i anledning af
          den af hemogram a/s markedsførte skotskternede taske.”
ved brev af 8. maj 2002 fra burberrys advokat til hemograms advokat tilbød
burberry at forlige sagen såfremt hemogram yderligere erklærede ikke at ville
markedsføre produkter med burberry-ternet fremover, oplyse hvor mange tasker og
trolleys hemogram havde solgt, sende kopi af fakturaer fra hemograms
leverandører, destruere hemograms beholdning af de omhandlede trolleys og
betale 8.000 kr. burberrys advokat rykkede hemograms advokat for svar ved brev
af 27. maj og 12. august 2002. ved brev af 13. august til hemograms advokat oplyste
burberrys advokat at han var blevet kontaktet af hemograms direktør hans
tjørnelund telefonisk som ønskede en afklaring af sagen; advokaten anmodede
hemogram om at opfylde forligsbetingelserne i brevet af 8. maj 2002. ved brev af 6.
                                          - 8 -
september rykkede burberrys advokat for besvarelse og afsluttede sagen ved
følgende brev af 30. oktober 2002 til hemograms advokat:
        ”jeg henviser til mine ubesvarede breve af 13. august og 6. september 2002
    samt adskillige forgæves forsøg på at komme i telefonisk kontakt med dem,
    senest d. 13. oktober 2002.
        på grundlag heraf synes der at være ringe udsigt til en formel afslutning af
    sagen uden at dette indebærer betydelige yderligere omkostninger for min
    klient. da min klient og jeg endvidere ved den forudgående kontakt med dem
    og deres klient har fået den forståelse, at deres klient ikke fremover vil
    markedsføre og sælge den nævnte trolley eller andre produkter, der krænker
    min klients rettigheder til burberry ternet, har min klient besluttet at anse
    sagen for afsluttet uden et formelt forligsdokument.
        jeg skal i den forbindelse navnlig henvise til, at deres klient ved direktør
    hans tjørnelund telefonisk d. 12. august 2002 over for mig har oplyst, at man
    ikke længere lagerfører eller sælger de af sagen omhandlede produkter og
    samtidig udtrykt interesse for en forligsmæssig løsning af sagen. dette ligger på
    linje med deres brev af 27. februar 2002, hvori det er anført, at deres klient
    allerede på dette tidspunkt havde besluttet, at en allerede afgivet ordre på 250
    stk. trolleys ville være sidste ordre.
        jeg skal for god ordens skyld understrege, at min klient og jeg fuldt ud
    fastholder, at der har været tale om en krænkelse af min klients rettigheder som
    anført i mit brev af 13. februar 2002, og at min klient fortsat vil holde øje med og
    påtale ethvert yderligere salg af nærgående efterligninger, som måtte blive
    foretaget af deres klient. i den forbindelse tages der forbehold for, i forbindelse
    med deres klients eventuelle yderligere - være sig fremtidige eller ikke-oplyste
    - krænkelser af min klients rettigheder at gøre krav gældende i anledning af den
    allerede skete og påtalte krænkelse, herunder navnlig krav på erstatning.”
hemogram har oplyst at trolleyerne blev købt under varenummer 5524, og at dette
varenummer omfattede trolleys i 3 forskellige stof, henholdsvis det mønster som
sagen drejer sig om, og to andre, ensfarvede trolleys. hemogram har fremlagt to
fakturaer fra streamline international corp., henholdsvis af 27. september 2001 og
                                            - 9 -
15. marts 2002. den første faktura vedrører køb af 1.356 stk. ”trolly with bag black
coating” med varenummer 5.524. den anden faktura vedrører køb af 802 stk. ”trolly
with bag black finish” med varenummer 5524 og køb af 1008 stk. ”trolly in chrome
finish” med varenummer 5530.
forklaringer
     hemograms direktør klaus knudsen har forklaret at han var medejer af
hemogram og tilknyttet virksomhedens daglige drift i 2002 da hemogram blev
kontaktet af burberry angående de omstridte trolleys. hemogram købte de i faktura
af 27. september 2001 og 15. marts 2002 angivne trolleys. han går ud fra at det er
stativet der refereres til når der i den sidste faktura står ”trolly with bag black
finish” og ”trolly in chrome finish”. hemogram har handlet med nogle assorterede
trolleys, men han ved ikke om hemogram har solgt den trolley som ses på det af
burberry fremlagte billede, jf. ovenfor. hemogram har ingen trolleys på lager. han
er ikke bekendt med indholdet af korrespondancen mellem den tidligere direktør
hans tjørnelund og burberry i forbindelse med burberrys indsigelser mod
hemograms markedsføring af indkøbstrolleys i 2002. han ved at der var en dialog
mellem hemogram og burberry og havde ikke fornemmelsen af at der skulle være
noget udestående mellem parterne efter 2002.
     der er i dag 18 medarbejdere i hemogram hvoraf to beskæftiger sig med
import. i 2000-2002 var der én medarbejder der beskæftigede sig med import.
virksomheden har ikke en formel instruks til sikring af at man ikke krænker andres
varemærker. hemograms folk ser de kinesiske produkter på messer eller på
billeder. andre gange modtager de alene en beskrivelse af varerne.
     han var ikke tilknyttet virksomheden i perioden fra marts 2005 til den 23.
december 2005. han købte hele virksomheden den 23. december 2005, og derefter
deltog han igen den daglige drift. han var personlig ikke bekendt med at
hemogram havde købt de omstridte paraplyer.
     paraplyerne blev købt igennem streamline international corp. som de havde
samarbejdet med i mange år. samarbejdet er nu ophørt. han ved ikke hvad ”2/s
color” i fakturaen af 1. oktober 2004 står for. varenummeret dækkede over fire
forskellige typer paraplyer som de modtog i lige store mængder. hemogram sælger
                                          - 10 -
kollektioner til forretningerne, dvs. at hvis en forretning købte i alt 12 paraplyer, fik
den tre af hver slags.
     efter at hemogram modtog henvendelse fra burberry vedrørende paraply nr. 1,
frasorterede de denne paraply fra de kollektioner som de ikke allerede havde solgt.
hemogram har 385 paraplyer nr. 1 på lager. paraply nr. 2 og 3 er udsolgt.
     favør, dansk supermarked, din aktiv isenkræmmer, fakta, bilka og føtex er
blandt hemograms kunder.
christina fjord har forklaret at hun er butikschef i burberry-butikken i illum,
københavn som er den eneste burberry-butik i danmark. herudover har burberry
10 forhandlere i danmark der også sælger andre varemærker.
     burberry er særlig kendt for ternen ”the burberry check”. ”the burberry check”
blev først benyttet som fór i burberrys jakker i 1924. burberry producerer modetøj til
mænd, kvinder og børn. derudover producerer burberry tilbehør i form af bl.a.
paraplyer, punge, sko og tasker. burberry henvender sig til luksusvaresegmentet og
konkurrerer bl.a. med gucci og prada. burberry er blandt de 100 stærkeste brands i
verden og havde en verdensomsætning på 8 milliarder dkk sidste år. burberry var
også et stærkt mærke 10 år tilbage, og burberry er stadig i vækst. lige nu er det
burberrys slips og tørklæder der rykker, men burberry har også et stort salg af
paraplyer og tasker. burberry har et bredt kundesegment med kunder helt fra
konfirmationsalderen og op til 70 år og fra alle samfundsklasser.
     paraplyen er en af burberrys ”ikoner”. den er udført i meget høj kvalitet.
udsalgsprisen er 1.650 kr. for den store paraply, mens den lille paraply der kan
klappes sammen, koster 1.000 kr. illum-butikken sælger ca. 100 paraplyer om året.
hun kender ikke salget i andre butikker. udsalgsprisen på trolleyen er 5.900 kr.
     der er farvevariationer inden for ternen. burberry kører generelt med to farver,
henholdsvis nova og den klassiske farve som er på burberrys paraply i denne sag.
burberry har også produkter i olivengrøn som minder om den farve der er på
paraply nr. 3. hun kan godt se at hemograms paraplyer ikke er burberry-paraplyer,
men der er helt sikkert forbrugere der vil tage paraplyerne for at være burberry-
produkter.
     burberry slår hårdt ned på kopiprodukter som underminerer burberrys brand.
burberry oplever et stigende problem med kopiprodukter. forbrugere henvender
                                         - 11 -
sig næsten dagligt til illum-butikken for at spørge om den vare som de har købt
andetsteds, er en ægte burberry-vare, hvilket ofte ikke er tilfældet. andre
forbrugere har den indstilling at det ikke kan betale sig at købe den ægte vare når de
kan få et kopiprodukt til en væsentlig lavere pris.
parternes argumenter
    burberry har gjort gældende at burberrys varemærker er velkendte.
    hemograms import og salg af trolleys og paraplyer er en klar krænkelse af
burberrys varemærkerettigheder, jf. varemærkelovens § 4. hemograms trolleys er
nærmest en slavisk efterligning af den klassiske udgave af ”burberry check”.
    sagen mod hemogram for salg af trolleys blev ikke endelig afsluttet. burberry
har ikke ved passivitet fortabt retten til at gøre et økonomisk krav gældende for
salget af trolleys, da burberry udtrykkelig forbeholdt sig retten til at gøre krav
gældende.
    hemograms paraplyer er i deres udformning og design ikke væsentlig
forskellige fra tilsvarende originale produkter.
    paraply nr. 1 er i dens helhed identisk med den klassiske udgave af burberry-
mærket, jf. sø- og handelsrettens dom i føtex-sagen (sag. nr. v 55/02) vedrørende
samme paraply. paraply nr. 2 og nr. 3 er også forvekslelige med burberrys
varemærker. striberne og krydsningerne er de samme. paraply nr. 3 har også en
smal streg der går på tværs i det store felt.
    det må komme hemogram til skade at man ikke har forevist burberry samtlige
de omhandlede paraplyer inden hovedforhandlingen. det er en skærpende
omstændighed at hemogram på trods af burberrys henvendelse vedrørende
paraply nr. 1, fortsatte med at sælge paraply nr. 2 og nr. 3, og at hemogram tidligere
har krænket burberrys varemærke ved salget af trolleys. det forhold at hemogram
efter burberrys henvendelse modtog yderligere 250 trolleys er yderligere en
skærpende omstændighed.
    burberry skal tilkendes vederlag og erstatning for krænkelsen, jf.
varemærkelovens § 43. hemogram har handlet forsætligt eller i hvert fald groft
uagtsomt.
    beløbet bør overstige hemograms fortjeneste der ved salg af 2.160 trolleys og
1.608 paraplyer ville have været 335.919 kr. burberry kunne have solgt 2.160 trolleys
                                          - 12 -
og 1.608 paraplyer for 15.397.200 kr. en vederlagsberegning med en licensafgift på
25% giver 3.849.300 kr. erstatning for markedsforstyrrelse kan fastsættes til samme
beløb som licensafgiften. da hemogram i hvert fald har importeret 1.200 paraplyer
der krænker burberry-mærket, og i hvert fald har solgt 800 paraplyer, er burberrys
påstand om betaling af 500.000 kr. rimelig. erstatningsansvarslovens § 24 finder
ikke anvendelse.
     paraplyerne skal udleveres til burberry til destruktion, og hemogram skal
betale omkostningerne herved, jf. varemærkelovens § 44, stk. 1.
hemogram har gjort gældende at burberry har fortabt en eventuel ret til at gøre
gældende at der foreligger krænkelse ved hemograms salg af trolleys. det er i
øvrigt ikke godtgjort at trolleyen krænkede burberrys varemærker. burberrys
passivitet har medført at bevislighederne er blevet besværliggjort. retten har ikke
haft lejlighed til at se den af hemogram solgte trolley.
     hemograms paraplyer krænker ikke burberrys varemærker. hemograms
paraplyer er billige og konkurrerer ikke med burberrys. ternene benyttet i
hemograms paraplyer adskiller sig ved at striberne på hemograms paraplyer er
brudte i forhold til burberrys hele og gennemfarvede striber, og farverne på
hemograms paraplyer adskiller sig væsentligt fra farverne på burberrys paraply.
burberry er ikke beskyttet mod andres brug af mønstre der er sædvanlig
forekommende i skotskternede stoffer.
     burberry har ikke noget krav efter varemærkelovens § 43. hemogram har ikke
handlet forsætligt eller uagtsomt. de 250 trolleys var bestilt inden henvendelsen fra
burberrys advokat hvorfor der ikke foreligger nogen skærpende omstændighed.
burberry har ikke lidt noget afsætningstab, da parternes produkter henvender sig til
ganske forskellige kundesegmenter. hemograms handlinger har ikke været
ødelæggende for burberrys renommé, status, goodwill eller lignende og har ikke
været markedsforstyrrende for burberry. der har ikke været aktiv markedsføring af
hemograms varer, og hemograms varer blev alene solgt over en kort periode.
     det er ikke rigtigt at gøre erstatningskravet op ved at multiplicere antallet af de
af hemogram indkøbte varer med udsalgsprisen for burberrys varer. burberrys
påstand er i øvrigt væsentligt højere end burberrys påstand i føtex-sagen på 50.000
kr. og kan heller ikke sættes i forhold til burberrys forligsforslag vedrørende
                                           - 13 -
hemograms salg af trolleys. burberrys årlige salg af 100 paraplyer i illum-butikken
kan ikke begrunde det af burberry påståede beløb. endvidere skal erstatningen
nedsættes eller bortfalde i medfør af erstatningsansvarslovens § 24.
     beløbet til destruktions skal nedsættes da der alene kan blive tale om at
destruere 385 paraplyer.
rettens begrundelse og resultat
     1. retten har ved vurderingen af mærke-lighed taget udgangspunkt i de
foreviste registrerede burberry-varemærker og i de foreviste paraplyer, burberrys
paraply og de af hemogram indførte paraplyer, henholdsvis paraply nr. 1, 2 og 3.
     2. burberry-mærket og mønstrene der findes på de af hemogram indførte og
markedsførte produkter, anvendes for varer af samme art.
     3. burberrys varemærker således som de fremtræder på den foreviste paraply
og på to af de europæiske varemærkeregistreringer, er karakteriserede af tre
parallelle, vandrette og lodrette, sorte kipervævede (vævning med skråt stribet
islæt) linjer med lyse beigefarvede (”camel”) mellemrum mellem linjerne på en
mørkere beigefarvet bund og af parallelle, røde linjer der er smallere end de sorte og
i lige stor afstand fra de sorte linjer.
     hvor hemogram har markedsført paraplyer med farver der ligger tæt på
burberrys sædvanligt anvendte farver, spiller det for den samlede bedømmelse af
forvekslelighed ikke den afgørende rolle at hemograms paraplyer har fire lodrette
og vandrette striber i stedet for tre.
     hvor der som tilfældet er med paraply nr. 3 og 4, er valgt farver der afviger
væsentligt fra de sædvanlige burberry-farver, kommer dette i forbindelse med
antallet af striber til at veje tungt ved bedømmelsen af forveksleligheden. ved denne
bedømmelse må det nemlig få betydning at burberry ikke bør kunne få eneret på
mønstre der efter rettens erfaringer er sædvanligt forekommende i stoffer, herunder
især skotskternede stoffer, og som er almindeligt anvendte ved vævning.
     4. paraply nr. 1 har et kipervævslignende mønster trykt på stoffet og adskiller
sig fra burberrys varemærke ved at de kipervævslignende linjer er grovere i
tegningen, hvortil kommer at der er fire sorte linjer hvor burberry-mærket har tre
linjer. en samlet visuel vurdering må føre til at der uanset de påpegede forskelle er
så stor lighed mellem mønstret på paraply nr. 1 og burberry-mærket at der for en
                                          - 14 -
almindeligt opmærksom forbruger er risiko for forveksling af mønstret på paraply
nr. 1 og burberry-mærket.
     burberrys påstand 1 tages derfor til følge for så vidt angår paraply nr. 1.
endvidere tages påstand 4 til følge med 5.000 kr. der dog ikke forrentes da udgiften
til destruktion endnu ikke er afholdt.
     5. også påstand 2 tages til følge. der er ikke gjort indsigelse mod påstanden, og
retten finder ikke at påstanden i den givne sammenhæng er uden indhold.
     6. retten finder ikke at der er samme grad af lighed mellem paraply nr. 2 og
burberry-mærket som mellem nr. 1 og burberry-mærket: det kipervævslignende
mønster på nr. 2 er grovere end på nr. 1 og dermed væsentligt grovere end på
burberry-mærket. endvidere er der fire sorte linjer hvor burberry-mærket har tre
sorte linjer, og hvor de vandrette og lodrette linjer mødes på nr. 2, er anvendt en blå
farve. hertil kommer at bundfarven, der på burberry-mærket er beigefarvet, på nr.
2 nærmere er orange. for denne paraplys vedkommende foreligger der derfor ikke
en krænkelse af burberrys varemærkeret.
     7. det samme gælder paraply nr. 3 der yderligere adskiller sig fra burberry-
mærket ved anvendelse af gennemgående blå linjer og ved at de lodrette linjer er
smallere og tættere liggende end de vandrette, samt ved at bundfarven er grøn eller
olivenfarvet.
     8. med hensyn til de af hemogram markedsførte trolleys går retten ud fra at
markedsføringen af de sidste trolleys skete i 2002, og at sagen sluttede med at
burberrys advokat i brev af 30. oktober 2002 accepterede markedsføring af de sidste
af hemogram beordrede 250 trolleys og tog forbehold om forfølgelse af andre
eventuelle krænkelser. dette forbehold blev ikke accepteret af hemogram. retten
finder ikke at burberry på grundlag af det ensidige forbehold kan forfølge
eventuelle krav vedrørende markedsføringen af trolleys i 2002 i anledning af den af
hemogram foretagne krænkelse i 2005. retten tager således ikke stilling til om det
begrænsede bevismateriale vedrørende udseendet af trolleyerne ville kunne føre til
en antagelse af at mønstret på disse var forveksleligt med burberry-mærket.
     9. det lægges til grund at hemogram har indført godt 400 paraplyer af type nr.
1 med et udseende der krænkede burberry-mærket, og at en mindre del af disse
blev bragt på markedet, således at der resterer 385 paraplyer i hemograms
besiddelse. det er ikke sandsynliggjort at markedsføring af paraplyer af type nr. 1
                                          - 15 -
har ført til en fortrængning af burberrys produkter, hvorimod det må antages at
markedsføringen har bidraget til en mindre forstyrrelse af burberrys position i
markedet. en samlet vurdering under hensyn til principperne i artikel 13 i direktiv
2004/48/ef af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder,
retshåndhævelsesdirektivet, fører retten til at fastsætte vederlag og erstatning til
80.000 kr. der forrentes fra sagens anlæg den 12. september 2005.
    10. i sagsomkostninger skal hemogram til burberry betale 27.340 kr. hvoraf
2.340 kr. er til dækning af retsafgift. der er ved fastsættelsen af sagsomkostningerne
taget hensyn til sagens udfald, men også til at det forhold at burberry kun har fået
medhold i mindre omfang, for en del skyldes at hemogram uden rimelig grund og
trods opfordringer til at give oplysninger først ved hovedforhandlingen har
redegjort for de af sagen omfattede produkter, herunder at en fjerdedel af
produkterne i den samlede forsendelse på 1.608 paraplyer var helt uden lighed med
burberry-mærket.
                                      thi kendes for ret:
    1. 385 paraplyer af type nr. 1 skal overleveres til burberry ltd. med henblik på
        destruktion.
    2. det forbydes hemogram a/s at producere, importere, sælge, markedsføre,
        distribuere og/eller på anden måde overdrage eller disponere over
        produkter som bærer et eller flere af de af burberry ltd. registrerede
        varemærker som vist i sagens bilag 1 uden at hidrøre fra burberry ltd.
        og/eller bærer varemærker som er forvekslelige med de af burberry ltd.
        registrerede varemærker eller i øvrigt anvende de af burberry ltd.
        registrerede varemærker.
    3. inden 14 dage skal hemogram a/s til burberry ltd. betale 80.000 kr. med
        procesrente fra den 12. september 2005.
                                          - 16 -
    4. hemogram a/s skal inden 14 dage til burberry ltd. betale 5.000 kr. til
        dækning af omkostninger i forbindelse med destruktion af paraplyerne af
        type 1.
    5. i sagsomkostninger skal hemogram a/s til burberry ltd. betale 27.340 kr.
        beløbet skal forrentes efter rentelovens § 8 a.
lisbeth friis                       jens feilberg                 jette gemzøe
                                          (sign.)
                                       ___ ___ ___
                           udskriftens rigtighed bekræftes
                            p.j.v. sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                         afsagt onsdag den 23. februar 2011
sag 53/2009
(1. afdeling)
a
(advokat jan moosmand)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat anders vangsø mortensen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 18. afdeling den 30. januar 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: peter blok, per walsøe, lene pagter kristensen,
jytte scharling og henrik waaben.
påstande
appellanten, a, har for højesteret gentaget sin principale påstand for landsretten om, at ind-
stævnte, skatteministeriet, skal anerkende, at der ikke har været grundlag for at forhøje hans
skattepligtige indkomst og momstilsvar i årene 1993-1995 eller hans aktieindkomst i 1995.
skatteministeriet har påstået stadfæstelse, subsidiært at as skatteansættelser for indkomst-
årene 1993-1995 og momsansættelser for afgiftsperioden 1993-1995 hjemvises til fornyet
behandling i skat.
anbringender
vedrørende café c aps har a supplerende anført, at selskabet reelt blev styret af b, og at han
ikke har modtaget de beløb, som skattemyndighederne hævder.
højesterets begrundelse og resultat
højesteret tiltræder, at skattemyndighederne under de foreliggende omstændigheder, hvor
                                               - 2 -
fordelingen af omsætningen fra virksomheden i vestergade, odense, havde karakter af over-
skudsdeling, og hvor a ikke har forklaret nærmere om regnskabsmaterialet, var berettigede til
at anse ham for medejer af virksomheden.
som anført af landsretten er det ubestridt, at virksomhedernes regnskabsmateriale var mangel-
fuldt i et sådant omfang, at skatte- og afgiftsmyndighederne var berettigede til at tilsidesætte
regnskaberne og foretage en skønsmæssig ansættelse af virksomhedernes indkomst og moms-
tilsvar. det påhviler herefter a at godtgøre, at disse skønsmæssige ansættelser er åbenbart
urimelige eller hviler på et forkert grundlag, jf. herved højesterets dom af 27. november 2008
(ugeskrift for retsvæsen 2009 side 476/2). denne bevisbyrde indebærer, at det som anført af
landsretten ikke kan tillægges betydning, at a blev frifundet i straffesagen vedrørende over-
trædelse af skatte- og momslovgivningen.
af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder højesteret, at det ikke er godtgjort, at
skatte- og afgiftsmyndighedernes ansættelse af as skattepligtige indkomst og momstilsvar
som ejer eller forpagter af virksomheden vestergade, odense, i 1994 og som medejer af virk-
somheden vestergade, odense, er åbenbart urimelig eller hviler på et forkert grundlag. det
bemærkes herved, at skatte- og afgiftsmyndighederne uanset de forhøjelser af virksomheder-
nes omsætning, som er foretaget på grundlag af de fundne interne regnskaber, har været be-
rettigede til ved indkomstopgørelsen at tage udgangspunkt i de bogførte udgifter til varekøb,
og at der ved landsskatterettens kendelse er indrømmet fradrag for yderligere vareforbrug
ved nedsættelse af bruttoavancen til 60 %. det må også anses for berettiget, at skattemyndig-
hederne alene har anerkendt udgifter til sort løn i det omfang, den pågældende medarbejder
har kunnet identificeres.
endvidere tiltræder højesteret af de grunde, der er anført af landsretten, at skattemyndighe-
derne var berettigede til at forhøje as aktieindkomst som daværende eneanpartshaver i café c
aps.
højesteret stadfæster herefter dommen.
ved fastsættelsen af sagsomkostninger er der taget hensyn til, at sagen er behandlet sammen
med højesterets sager 51/2009 og 52/2009.
                                      thi kendes for ret:
                                               - 3 -
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a betale 50.000 kr. til skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
 mhn
                                          udskrift
                                                af
                          sø- & handelsrettens dombog
                                         ____________
                                           kendelse
afsagt den 8. juli 2015.
b-121-15
s aps under konkurs
(advokat nete weber)
mod
x
indledning
denne sag drejer sig om konkurskarantæne i tilknytning til behandling af konkursboet efter
s aps. selskabet er ifølge en fuldstændig rapport fra erhvervsstyrelsen stiftet den 1. juli 2987
af selskab1 med en selskabskapital på 80.000 kr., der blev indbetalt kontant til kurs 100. x
har ifølge samme rapport siden den 15. oktober 1987 og frem til den 18. marts 2014 været re-
gistreret som direktør i selskabet. selskabets formål var ”at eje anparter i selskab2 aps samt
investering i værdipapirer i øvrigt og i fast ejendom”.
                                                        -2-
erhvervsstyrelsen traf den 3. februar 2014 beslutning om tvangsopløsning af selskabet, og
den 18. marts 2014 blev advokat nete weber udnævnt som likvidator. på dennes anmodning
blev selskabet den ... 2014 taget under konkursbehandling, og likvidator blev samtidig ud-
peget som kurator i konkursboet.
retten har den 2. marts 2015 taget kurators indstilling om at indlede konkurskarantænesag
mod x til følge.
påstande
i et processkrift modtaget i sø- og handelsretten den 30. marts 2015 har kurator nedlagt på-
stand om, at x pålægges konkurskarantæne i tre år.
processkriftet er telefonisk forkyndt for x den 28. maj 2015, hvor han samtidig bekræftede at
have modtaget rettens brev af 1. april 2015 med bilag. brevet indeholdt en svarfrist på 14 da-
ge fra forkyndelsen. x har ikke i øvrigt svaret på rettens henvendelser og har således hver-
ken nedlagt en påstand eller anmodet om mundtlig behandling. sagen er herefter behandlet
på skriftligt grundlag.
oplysninger i sagen
det hedder i kurators processkrift blandt andet:
       ”… fremlægges redegørelser i medfør af konkurslovens § 125, stk. 1, 2 og 4, af henholdsvis 20. maj 2014,
       3. september 2014 og 27. februar 2015. redegørelserne indeholder en beskrivelse af de konstaterede for-
       hold, hvortil overordnet henvises …
       selskabets navn blev ændret til selskab2 aps den 29. september 1987. pr. 16. december 2004 foretoges
       registreringer af selskab3 aps (selskab2 aps) og selskab4 aps (selskab2 aps) som binavne for selska-
       bet. pr. 3. oktober 2005 foretoges registrering af ændring af selskabets navn til det nuværende med deraf
       følgende ændringer af binavnene, men pr. samme dag blev binavnene slettet …
                                                  -3-
selskabets hovedaktivitet var at eje aktier og anparter i andre selskaber samt at investere i værdipapirer og
fast ejendom.
af ledelsesberetningen til årsrapporten for 2011/2012, jf. tillige nedenfor, fremgik blandt andet: ”selska-
bet har i regnskabsåret konstateret et betydeligt underskud, hvorefter årets resultat anses som ikke til-
fredsstillende. selskabets 100% ejede datterselskab har tabt hele sin egenkapital og samtidig er der ikke
udgiftsført husleje i datterselskabet for 2011/2012.”
ved retsmødet den 18. marts 2014 forklarede x, ”at han er eneejer af selskabet, der har ejet selskaberne
selskab5 aps og selskab2 aps. selskab2 aps blev solgt for ca. 4 år siden mod et provenu på ca. 2. mio.
kr., der blev lånt til selskab5 aps, der blev erklæret konkurs i foråret 2013 ved retten i roskilde. selska-
bets ejendomme i greve og på sicilien, italien, er solgt uden provenu og selskabet ejer i dag alene en last-
vogn af mrk. daily årg. 2009 til en værdi af ca. 80.000 kr. samt et mindre bankindestående i arbejdernes
landsbank, glostrup, konto … på ca. 1100 kr. der er i dag ingen passiver og ingen gæld til andre end
ham. selskabet har ingen tilknytning til eller mellemregning med andre selskaber han ifølge cvr registe-
ret har været knyttet til, er ophørt for minimum 12 år siden. selskabets papirer befinder sig hos ham.” …
for selskabet blev der senest aflagt årsrapport for 2011/2012, hvilken fremlægges … fra selskabets tidli-
gere revisor fremkom specifikationshæfter, revisionsprotokollater, anlægskartotek, udskrift af bogføring for
2011/2012, efterposteringsark for 2011/2012 m.m.
årsregnskabet for 2011/2012 blev revideret af statsautoriseret revisor erik munk og registreret revisor
john hansen den 2. januar 2013. revisionen havde givet grundlag for følgende:
”forbehold
grundlag for afkræftende konklusion
det har ikke været muligt at kontrollere tilstedeværelse af selskabets ejendom i italien, hvorfor vi tager
forbehold for tilstedeværelse og værdiansættelse heraf.
vi tager forbehold for værdiansættelse af selskabets mellemregning med kapitalejer, da vi ikke har kunnet
opnå tilstrækkeligt revisionsbevis.
som angivet af ledelsen i note 2 er selskabets fortsatte drift betinget af, at der tilføres likviditet til selska-
bet.
                                                   -4-
selskabets ledelse har ikke overfor os kunne fremlægge bevis for at der er tilstrækkelig likviditet eller god-
kendte planer og tilsagn om tilførelse heraf, hvorfor vi tager forbehold for selskabets fremtidige drift.
afkræftende konklusion
det er vores opfattelse, at årsregnskabet, som følge af betydeligheden af de forbehold, der er beskrevet i
grundlaget for afkræftende konklusion, ikke giver et retvisende billede af selskabets aktiver, passiver og fi-
nansielle stilling pr. 30. juni 2012 samt af resultatet af selskabets aktiviteter for regnskabsåret 1. juli 2011
– 30. juni 2012 i overensstemmelse med årsregnskabsloven. det er derfor vores opfattelse at generalfor-
samlingen ikke bør godkende årsrapporten.
erklæring i henhold til anden lovgivning og øvrig regulering.
supplerende oplysninger om andre forhold
selskabet har i strid med bestemmelserne i selskabslovens § 210, stk. 1, ydet lån til selskabets kapitalejer.
direktionen kan ifalde ansvar herfor.
uden at det har påvirket vores konklusion skal vi gøre opmærksom på, at selskabet i strid med årsregn-
skabsloven ikke har udarbejdet årsrapporten rettidigt, hvorved ledelsen kan ifalde ansvar.
udtalelse om ledelsesberetningen
vi har i henhold til årsregnskabsloven gennemlæst ledelsesberetningen. vi har ikke foretaget yderligere
handlinger i tillæg til den udførte revision af årsregnskabet. det er på denne baggrund vores opfattelse, at
oplysningerne i ledelsesberetningen er i overensstemmelse med årsregnskabet.”
selskabets aktiver var ifølge balancen pr. 30. juni 2012 sammensat af grunde og bygninger (kr.
1.495.000), investeringsejendomme (kr. 819.500), ulovligt anpartshaverlån (kr. 541.347) og likvide be-
holdninger (kr. 9.626), alt i alt bogført til kr. 2.865.473. selskabets forpligtelser over for kreditorer, her-
under gæld til realkreditinstitutter, var opgjort til kr. 1.161.713, svarende til en bogført positiv egenkapi-
tal på kr. 1.703.760.
ifølge noterne til årsrapporten var værdien af selskabets ejendomme hhv. i danmark og på sicilien ansat i
henhold til den af x oplyste salgsværdi, hvorfor der ifølge revisor var ”betydelig usikkerhed om ejendom-
menes værdiansættelse.”
                                                       -5-
     i en anden note anføres, at det ulovlige lån til x pr. 30. juni 2012 udgjorde kr. 541.347, og at dette lån
     var forrentet med 9,5 %. der blev ikke afdraget på lånet i regnskabsåret, og der var ingen plan for indfri-
     else.
     udskrifter af selskabets eventuelle bogføring, råbalancer m.m. for perioden efter 30. juni 2012 blev ikke
     udleveret til konkursboet. x udleverede enkelte usorterede bilag, men ingen oplysninger m.m. vedrørende
     salg af ejendomme m.m., jf. nedenfor. derimod oplyst x over for konkursboet, at der ikke blev foretaget
     bogføring for perioden efter aflæggelsen af den seneste årsrapport.
     som omtalt ovenfor ejede selskabet en ejendom i danmark, som blev solgt forud for konkursens indtræ-
     den. i forbindelse med afregningen af refusionssaldoen krediteredes bankkontoen den 30. september 2013
     kr. 110.697,75. efterfølgende den 3. oktober 2013 blev der overført kr. 107.000 til x, hvorved der blev
     stiftet et yderligere ulovligt anpartshaverlån.
     for så vidt angår den af selskabet ejede ejendom på sicilien, blev det oplyst, at ejendommen var et land-
     stykke på ca. 4-5.000 km2. formålet med købet var investering. landstykket blev angiveligt købt af ameri-
     kanere ved en mundtlig aftale. x kunne dog ikke redegøre for, hvornår ejendommen blev købt og/eller for
     købesummens størrelse. det blev over for konkursboet oplyst, at ejendommen blev ”solgt” eller ”taget” af
     nogle italienske personer, som ikke nærmere er blevet identificeret. personerne blev af x beskrevet som
     private långivere, der ydede s aps og/eller x lån. da lånet ikke kunne tilbagebetales, ”tog” långiverne
     angiveligt marken. låneaftalen blev indgået mundtligt, og der fremkom ikke oplysninger om vilkår.
     konkursboet havde således betydelige krav mod x som følge af de stiftede ulovlige anpartshaverlån. ved-
     rørende disse blev der indgået en endelig forligsaftale til fuld og endelig afgørelse af konkursboets krav…”
synspunkter
kurator har i sit processkrift til støtte for påstanden blandt andet anført:
     ”… til støtte for den nedlagte påstand gøres det gældende, at x, der var registreret som selskabets direk-
     tør i perioden fra 15. oktober 1987 til tidspunktet for tvangsopløsningsbegæringen den 3. februar 2014,
     inden for det seneste år forud for tvangsopløsningsbegæringen har drevet virksomheden groft uforsvar-
     ligt, og at x derfor må anses for at være uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed, jf. kon-
     kurslovens § 157, stk. 1.
                                                         -6-
      til støtte herfor gøres det gældende, at pligter til at foretage bogføring, opbevare regnskabsmateriale m.m.
      må anses at være tilsidesatte, svarende til at pligter i henhold til bogføringslovens §§ 6 – 10 blev tilside-
      sat. hertil kommer, at selskabets tidligere revisor i forbindelse med revisionen af årsregnskabet 2011/2012
      tog et omfattende forbehold, som resulterede i en afkræftende konklusion.
      videre gøres det gældende, at der i årevis i strid med selskabslovens § 210, stk. 1, har været ydet an-
      partshaverlån til x.
      der blev for selskabet senest aflagt årsregnskab pr. 30. juni 2012, på hvilket tidspunkt de ulovlige an-
      partshaverlån var opgjort til kr. 541.347 med tillæg af renter, 9,5% p.a. der ses ikke at være afdraget på
      lånene i regnskabsåret 1. juli 2011 til 30. juni 2012, og der var ingen plan for indfrielse i den efterfølgen-
      de periode. derimod kan det konstateres, at der den 3. oktober 2013 overførtes yderligere kr. 107.000 af
      selskabet midler til x, hvorved der stiftedes et yderligere anpartshaverlån.
      det gøres gældende, at den omstændighed, at der blev indgået en forligsaftale, som omfatter konkursboets
      fordringer mod x, er uden betydning for vurderingen at spørgsmålet om af konkurskarantæne, idet den
      indgåede aftale ikke ændrer på, at stiftelsen af ulovlige anpartshaverlån betragtes som værende omfattet af
      begrebet groft uforsvarlig forretningsførelse.
      endelig gøres det gældende, at det i forbindelse med vurderingen af, om x skal pålægges konkurskaran-
      tæne, skal tillægges betydning, at x ikke har kunnet redegøre relevant for omstændighederne omkring
      ’overdragelsen’ af ejendommen på sicilien.
      det gøres derfor samlet gældende, at de ovenfor beskrevne forhold har en sådan grovhed, at x skal pålæg-
      ges konkurskarantæne i tre år…”
sø- og handelsretten skal udtale:
retten lægger som ubestridt til grund, at x har været registreret som direktør i selskabet i
den periode, som er omfattet af konkurslovens § 157, stk. 1, om konkurskarantæne. retten
lægger videre som ubestridt til grund, at der for denne periode mangler bogføring, regn-
skabsmateriale m.v., og at x har optaget et ulovligt anpartshaverlån på 107.000 kr. hertil
kommer, at x ikke har kunnet redegøre for forholdene omkring selskabets tidligere ejendom
                                                  -7-
på sicilien. selvom der som oplyst af kurator er indgået et forlig mellem selskabet og x om
betaling af et beløb, har kreditorerne efter de foreliggende oplysninger lidt betydelige tab,
hvorfor x ved sin adfærd i selskabet må antages at have udvist en så groft uforsvarlig forret-
ningsførelse, at han er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed.
herefter, og under hensyn til hans handlemåde og omstændighederne i øvrigt, finder retten,
at det er rimeligt at pålægge x konkurskarantæne, jf. konkurslovens § 157, stk. 1 og 2.
den pålagte karantæne løber i tre år, jf. konkurslovens § 158, stk. 1, og regnes fra det tids-
punkt, hvor kendelsen er endelig.
                                       derfor bestemmes:
x pålægges konkurskarantæne i tre år.
x betaler inden 14 dage fra dato til statskassen sagens omkostninger med 12.500 kr.
                                         jeanette melchior
                                               (sign.)
                                           ___ ___ ___
                                 udskriftens rigtighed bekræftes
                                     sø- og handelsretten, den


text:
                       højesterets kendelse
                          afsagt fredag den 5. oktober 2018
sag 84/2018
a
(advokat olav willadsen)
og
advokat olav willadsen
(selv)
i tidligere instanser er truffet afgørelse af fogedretten ved retten i glostrup den 2. august
2017 og af østre landsrets 17. afdeling ved kendelse afsagt den 20. november 2017.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: jon stokholm, lars hjortnæs og kurt rasmussen.
påstande
a og advokat olav willadsen har nedlagt påstand om, at salæret til olav willadsen forhøjes
efter højesterets skøn, og at statskassen endeligt skal bære den beskikkede advokats salær.
landsretten har henholdt sig til den trufne afgørelse.
sagsfremstilling
i forbindelse med, at skat begærede as ejendom sat på tvangsauktion, beskikkede fogedret-
ten advokat olav willadsen som advokat for a under auktionssagen.
ved afgørelse af 2. august 2017 fastsatte fogedretten salæret til advokat olav willadsen, og
det fremgår af retsbogen bl.a.:
       ”advokat olav willadsen har indstillet et salær på 22.500 kr. + moms for den anvendte
       tid i forbindelse med sagen. tiden er opgjort til ca. 20 timer.
                                                - 2 -
      retten fastsatte salæret til advokat olav willadsen til 12.500 kr. inkl. moms.
      retten skal bemærke, at beskikkelsen var begrænset til advokat olav willadsens arbej-
      de i forbindelse med vejledningsmødet i fogedretten og begrænset til i alt højst seks ti-
      mers arbejde, hvilket var indskærpet overfor advokat olav willadsen.
      salæret er i øvrigt fastsat efter et samlet skøn, hvor retten har lagt vægt på sagens karak-
      ter og forløb.
      advokat olav willadsen har anført, at statskassen skal afholde salæret under henvisning
      til retsplejelovens § 561, stk. 6.
      på baggrund af det forelagte og sagens øvrige oplysninger finder retten ikke, at der er
      grundlag for, at omkostningerne til den beskikkede advokat skal afholdes endeligt af
      statskassen.
      a skal herefter endeligt afholde beløbet til den beskikkede advokat, advokat olav
      willadsen, jf. retsplejelovens § 561, stk. 6, 4. pkt.”
a kærede fogedrettens afgørelse af 2. august 2017 til landsretten.
landsretten afviste den 20. november 2017 kæremålet med følgende begrundelse:
      ”efter retsplejelovens § 584 a, stk. 3, kan fogedrettens beslutninger efter retsplejelovens
      § 334, stk. 4, om salær, der er fastsat til højst 20.000 kr., ikke kæres, medmindre der fo-
      religger tilladelse fra procesbevillingsnævnet. dette omfatter også spørgsmålet om,
      hvem der endeligt skal afholde udgiften til den for skyldneren beskikkede advokat, jf.
      retsplejelovens § 584 a, stk. 1, jf. § 561, stk. 6.
      da der ikke foreligger tilladelse fra procesbevillingsnævnet, afviser landsretten kæremå-
      let.”
den 13. april 2018 gav procesbevillingsnævnet tilladelse til at kære landsrettens kendelse af
20. november 2017 til højesteret.
anbringender
a og olav willadsen har til støtte for påstanden navnlig anført, at fogedretten ikke i medfør af
retsplejelovens § 561, stk. 6, kan begrænse advokatbeskikkelsen til kun at gælde vejled-
ningsmødet. der er intet forbehold i den trykte vejledning, og den kommenterede retsplejelov
angiver heller ikke denne begrænsning. beskikkelsen gælder derfor til det hele. hovedreglen i
                                                - 3 -
dansk fri procesret er, at den, der har en beskikkelse, ikke selv skal betale. retsplejelovens §
561, stk. 6, må derfor forstås indskrænkende. betingelserne om skyldnerens personlige og
økonomiske forhold er opfyldt. derfor skal statskassen betale, og for hele arbejdet og ikke
kun for en brøkdel. skyldnerens selvbetaling af advokat er ikke obligatorisk, når skyldner
opfylder de økonomiske betingelser for fri proces. det gør a ubestridt, da han de sidste ad-
skillige år stort set intet har tjent.
ifølge landsrettens retsbog var ingen mødt eller indkaldt. derfor kan de tidligst have fået ken-
delsen med normal post og sendt den igen med normal post. med ”indgivelse” må forstås
mindre end ”modtaget”. derfor må ansøgningen anses for rettidigt eller i det mindste und-
skyldeligt sent indgivet. kæren skal derfor gennemføres.
landsrettens henvisning til retsplejelovens § 584 a, stk. 3, må forstås sådan, at når fogedretten
udtrykkeligt har bedt om en salærindstilling fra advokaten, og denne skønner beløbet til over
20.000 kr. + moms, så angiver skønnet – ligesom en påstand på over 20.000 kr. i sagsgen-
stand – at der er tale om en sag med fri appel.
landsrettens afgørelse om afvisning af kæremålet under henvisning til retsplejelovens § 584
a, stk. 1, jf. § 561, stk. 6, bygger på en udvidende fortolkning, som kun er muligt, når der ikke
findes udfyldende hovedregler. efter § 584, stk. 1, kan fogedrettens afgørelser kæres, med-
mindre andet er bestemt i loven.
§ 584 a, stk. 1, jf. § 561, stk. 6, rummer ikke en kærebegrænsning i relation til fordelingen
mellem skyldner og stat. bestemmelserne rummer heller ikke hjemmel til delbeskikkelse. der
er derimod hjemmel til at lade statskassen bære omkostningerne helt eller delvis, hvis skyld-
neren opfylder de økonomiske betingelser for fri proces, jf. retsplejelovens § 325. fogedretten
har truffet en forkert afgørelse ved at henvise til skyldnerens friværdi. retsplejelovens § 561,
stk. 6, henviser til § 325, der rummer et rent indtægtskriterium uden hensyn til formue.
såvel fogedrettens afgørelse som landsrettens afvisning er i strid med retsplejeloven og skal
omgøres. højesteret har derfor fri mulighed for at fastsætte salæret.
                                                 - 4 -
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår for højesteret i første række, om landsretten med rette har afvist a og olav
willadsens kæremål.
det følger af retsplejelovens § 584 a, stk. 1, 1. pkt., at fogedrettens afgørelser om omkostnin-
ger, der er fastsat til mere end 20.000 kr., særskilt kan kæres. procesbevillingsnævnet kan
meddele tilladelse til kære af fogedrettens afgørelse om omkostninger, der efter stk. 1 ikke
kan påkæres, hvis særlige grunde taler derfor, jf. § 584 a, stk. 2.
det følger endvidere af retsplejelovens § 584 a, stk. 3, at beslutning efter § 334, stk. 4, om
salær, der er fastsat til højst 20.000 kr., ikke kan kæres. procesbevillingsnævnet kan dog give
tilladelse til kære, hvis særlige grunde taler derfor.
af de grunde, som er anført af landsretten, stadfæster højesteret landsrettens kendelse om
afvisning af kæremålet.
                                         thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.


text:
                      højesterets kendelse
                         afsagt tirsdag den 18. oktober 2016
sag 39/2016
haderslev kommune
(advokat jesper bang)
mod
nordea bank danmark a/s
og
nordea bank finland plc.
(advokat peter schradieck for begge)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af sø- og handelsretten den 23. marts 2015 og af østre
landsrets 10. afdeling den 24. august 2015.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: jytte scharling, jon stokholm, poul dahl jensen,
vibeke rønne og jens kruse mikkelsen.
påstande
haderslev kommune har nedlagt følgende påstande:
1) ophævelse af landsrettens kendelse om, at finansrådet skal bringe en skønsmand i forslag.
2) principalt: det tillades, at rektor for copenhagen business school eller rektor for aarhus
universitet bringer begge skønsmænd i forslag. mindst én af skønsmændene skal have prak-
tisk erfaring med finansielle produkter, herunder swapaftaler.
subsidiært: det tillades, at skønsmændene bringes i forslag af finanstilsynet. mindst én af
skønsmændene skal have praktisk erfaring med finansielle produkter, herunder swapaftaler.
                                               - 2 -
nordea bank danmark a/s og nordea bank finland plc. har påstået stadfæstelse og har i
forhold til haderslev kommunes påstand 2 påstået hjemvisning til fortsat behandling ved sø-
og handelsretten.
anbringender
haderslev kommune har navnlig anført, at finansrådet er inhabilt i forhold til at bringe en
skønsmand i forslag. kommunen skal i den forbindelse ikke bevise, at finansrådet er inhabilt.
det er tilstrækkeligt, at kommunen kan redegøre for omstændigheder, der er egnede til at rejse
tvivl om finansrådets upartiskhed.
hvis den organisation, der bringer en skønsmand i forslag, er inhabil, er den foreslåede
skønsmand også inhabil. habilitetsvurderingen af skønsmænd og de organisationer, der brin-
ger skønsmænd i forslag, er lige så streng som habilitetsvurderingen af dommere. de bran-
cheorganisationer, der bringer skønsmænd i forslag, er ikke underlagt en lempeligere habili-
tetsvurdering. formålet med habilitetsreglerne er dels at undgå en reel risiko for, at afgørelsen
i den konkrete sag påvirkes af uvedkommende hensyn, dels at undgå at der hos parterne eller
omverdenen opstår mistillid til upartiskheden hos den person, der skal medvirke i sagen.
det er finansrådets erklærede målsætning at få indflydelse og at skabe resultater til gavn for
banksektoren. de store danske banker, der i perioden frem til finanskrisen i massivt omfang
markedsførte swapaftaler, ydede generelt set kun overfladisk rådgivning om swapaftalernes
karakteristika og risici. som følge deraf er en lang række banker involveret i retssager vedrø-
rende swapaftaler. flertallet af finansrådets medlemmer – og dermed finansrådet – har derfor
en åbenbar og fælles interesse i at få fastslået, at de større danske bankers praksis i relation til
rådgivning om swapaftaler i perioden frem til finanskrisen omkring 2009 ikke var ansvarspå-
dragende. allerede som følge af banksektorens åbenbare og stærke interesser i sager om
swapaftaler vil det være betænkeligt at overlade det til finansrådet at bringe en skønsmand i
forslag.
nordea bank danmark besidder utvivlsomt en helt særlig position i finansrådet, dels fordi
finansrådet består af meget få medlemmer, dels fordi nordea er den suverænt største bank i
norden. dette taler i sig selv for, at finansrådet er inhabilt i relation til nordea.
                                               - 3 -
efter landsrettens kendelse i nærværende sag indtrådte finansrådet som biintervenient til
støtte for spar nord bank a/s i højesterets sag 141/2015. finansrådet tilkendegav herved et
ønske om, at banken blev frifundet i den pågældende sag, som havde betydelige ligheder med
nærværende sag. haderslev kommunes to hovedanbringender om, at bankerne oppebar
skjulte vederlag, og at der var betydelige asymmetrier mellem potentielle gevinster og tab i
bankens favør, blev også gjort gældende af bankkunden i højesterets sag 141/2015.
ved vurderingen af finansrådets habilitet skal det tillægges betydning, om der findes alterna-
tive muligheder for at få bragt en skønsmand i forslag. der eksisterer udmærkede og betryg-
gende alternative muligheder for at finde en egnet skønsmand. både rektor for copenhagen
business school, rektor for aarhus universitet og finanstilsynet vil kunne foreslå en kvalifi-
ceret skønsmand med både praktisk indsigt i swapaftaler og dyb og bred faglig ballast.
der er ikke noget krav om, at skønsmanden skal være ansat i eller have tilknytning til den
pågældende organisation, og de alternative organisationer er derfor frit stillet i forhold til,
hvilken skønsmand man vil bringe i forslag, når blot vedkommende opfylder kravet om prak-
tisk indsigt i finansielle produkter, herunder swapaftaler.
nordea bank danmark og nordea bank finland har navnlig anført, at bevisbyrden for fi-
nansrådets interesse i sagens udfald påhviler haderslev kommune, og at kommunen ikke har
løftet denne bevisbyrde.
baggrunden for, at bankerne har stillet som betingelse, at den anden skønsmand bringes i for-
slag af finansrådet, er, at bankerne ønsker at sikre, at der ved besvarelsen indgår betydelig
praktisk erfaring med prissætning, salg og indgåelse af swapaftaler.
haderslev kommune har ikke godtgjort, at der er forhold, der medfører, at finansrådet ikke
kan bringe en egnet skønsmand i forslag. der er ikke grundlag for at antage, at en skønsmand
foreslået af finansrådet skulle være særlig venligt stemt over for nordea. det er udokumente-
ret, at der skulle være en lang række sager om swapaftaler mod et større antal banker. den
foreliggende sag vedrører nordea bank danmark og nordea bank finlands konkrete rådgiv-
                                                - 4 -
ning over for haderslev kommune i forbindelse med nogle konkrete og relativt simple swap-
aftaler.
der er ikke betydelige ligheder mellem denne sag og højesterets sag 141/2015, som hverken
nordea bank danmark eller nordea bank finland var part i. sag 141/2015 angik, om der på
et møde var indgået en mundtlig aftale om ”stop loss”, og om kunden fortsat var bundet af en
swapaftale, efter at det tilknyttede lån var indfriet. ingen af disse to problemstillinger er hver-
ken direkte eller indirekte temaer i nærværende sag. den omstændighed, at begge sager ved-
rører swapaftaler, indebærer på ingen måde, at sagerne er identiske. det ville være overor-
dentlig betænkeligt, hvis retstilstanden skulle være sådan, at brancheorganisationer reelt er
afskåret fra at bringe skønsmænd i forslag.
højesterets begrundelse og resultat
den verserende sag ved sø- og handelsretten vedrører spørgsmål om, hvorvidt nordea bank
danmark a/s og nordea bank finland plc. har pådraget sig erstatningsansvar som følge af
mangelfuld rådgivning, herunder fortielse af væsentlige forhold, i forbindelse med haderslev
kommunes indgåelse af swapaftaler.
kæresagen angår, om finansrådet skal anmodes om at komme med forslag til én af to skøns-
mænd i sagen. den anden skønsmand skal udpeges efter forslag fra rektor for copenhagen
business school. der er ikke under sagen tvist om, hvorvidt der skal gennemføres syn og
skøn.
retsplejeloven indeholder bestemmelser om habilitetskrav til dem, der udpeges som skøns-
mænd, jf. § 199, stk. 2, mens den ikke indeholder bestemmelser om, hvilke krav der må stilles
til den organisation mv., der skal komme med forslag til skønsmænd. højesteret finder, at der
ved afgørelsen af, hvilken organisation der er bedst egnet til at komme med forslag til skøns-
mand, må foretages en samlet vurdering af den pågældende organisations kvalifikationer i
forhold til at foreslå en skønsmand med relevant faglig viden og indsigt samt af organisatio-
nens uvildighed.
                                                - 5 -
det er i overensstemmelse med sædvanlig praksis at indhente forslag til skønsmænd fra den
relevante brancheorganisation. dette gælder som udgangspunkt også, selv om en af sagens
parter er medlem af den pågældende organisation.
finansrådet er ikke part eller biintervenient i sagen, og der er ikke oplyst omstændigheder, der
giver grundlag for at antage, at finansrådet i øvrigt har en sådan interesse i sagens udfald, at
det er egnet til generelt at rejse tvivl om den fuldstændige upartiskhed hos en skønsmand ud-
peget efter forslag fra finansrådet.
det bemærkes herved, at der ikke foreligger en sådan lighed mellem sagerne, at finansrådets
biintervention til støtte for spar nord bank a/s i højesterets sag 141/2015, som blev afgjort
ved dom af 30. juni 2016 (ufr 2016.3371) kan føre til et andet resultat.
med disse bemærkninger stadfæster højesteret landsrettens kendelse.
                                          thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
haderslev kommune skal i sagsomkostninger for højesteret inden 14 dage fra denne højeste-
retskendelses afsigelse betale i alt 10.000 kr. til nordea bank danmark a/s og nordea bank
finland plc. beløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.