text:
                             højesterets dom
                         afsagt torsdag den 31. august 2017
sag 27/2015
(1. afdeling)
danske svineproducenter
(advokat hans sønderby christensen)
mod
miljø- og fødevareministeriet
(kammeradvokaten ved advokat peter biering)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 10. afdeling den 16. januar 2015.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, marianne højgaard pedersen,
poul dahl jensen, henrik waaben og kurt rasmussen.
påstande
appellanten, danske svineproducenter, har gentaget påstand 1c, 1d og 3.
indstævnte, miljø- og fødevareministeriet, har påstået stadfæstelse.
retsgrundlaget mv.
i rådets forordning (ef) nr. 1/2005 af 22. december 2004 om beskyttelse af dyr under
transport (transportforordningen) hedder det bl.a.:
       ”rådet for den europæiske union har
       …
       ud fra følgende betragtninger:
       …
       (2)    med rådets direktiv 91/628/eøf af 19. november 1991 om beskyttelse af dyr
              under transport har rådet vedtaget bestemmelser vedrørende transport af dyr for
                                         - 2 -
     at fjerne tekniske hindringer for handelen med levende dyr og skabe grundlag for,
     at de pågældende markedsordninger kan fungere tilfredsstillende, samtidig med at
     der sikres en tilfredsstillende beskyttelse af de pågældende dyr.
…
(5)  transport over lange afstande af dyr, herunder dyr til slagtning, må af hensyn til
     dyrenes velfærd begrænses så meget som muligt.
(6)  rådet opfordrede den 19. juni 2001 kommissionen til at fremlægge forslag med
     henblik på at sikre, at den eksisterende fællesskabslovgivning gennemføres
     effektivt, og at der sikres en streng kontrol hermed, at forbedre beskyttelsen af dyr
     og deres velfærd og forebygge, at smitsomme dyresygdomme opstår og spredes,
     samt at indføre strengere betingelser, så dyrenes velfærd og sundhed under og
     efter transport beskyttes, og således at de undgår smerter og lidelser.
…
(8)  den 11. marts 2002 vedtog den videnskabelige komite for dyrs sundhed og
     trivsel en udtalelse om dyrs velfærd under transport. på baggrund heraf må
     fællesskabslovgivningen ændres, så der tages højde for nye videnskabelige data,
     samtidig med at det som et prioriteret mål sikres, at reglerne kan gennemføres
     inden for den nærmeste fremtid.
…
(10) i lyset af erfaringerne med at harmonisere fællesskabslovgivningen om transport
     af dyr inden for rammerne af direktiv 91/628/eøf og i betragtning af de
     problemer, der er opstået som følge af den uensartede gennemførelse af direktivet
     i de forskellige medlemsstater, er det mere hensigtsmæssigt at fastsætte
     fællesskabsbestemmelser på dette område i form af en forordning. indtil der er
     vedtaget detaljerede bestemmelser for visse arter, som har særlige behov, og som
     udgør en meget begrænset del af fællesskabets husdyrbestand, er det
     hensigtsmæssigt at give medlemsstaterne mulighed for at indføre eller opretholde
     yderligere nationale regler for transport af sådanne dyrearter.
(11) for at sikre en konsekvent og effektiv anvendelse af denne forordning på hele
     fællesskabets område på baggrund af det grundlæggende princip om, at dyr ikke
     må transporteres under sådanne forhold, at de kan komme til skade eller blive
     påført unødig lidelse, bør der fastsættes detaljerede bestemmelser om de særlige
     behov, der opstår i forbindelse med forskellige former for transport. sådanne
     detaljerede bestemmelser bør fortolkes og anvendes i overensstemmelse med
     ovennævnte princip, og de bør ajourføres i tide, navnlig når det i lyset af nye
     videnskabelige udtalelser viser sig, at de ikke længere sikrer efterlevelsen af dette
     princip i forbindelse med bestemte dyrearter eller former for transport.
…
udstedt følgende forordning:
kapitel 1
anvendelsesområde, definitioner og almindelige betingelser
for transport af dyr
                                                - 3 -
       …
       artikel 3
       almindelige betingelser for transport af dyr
       det er forbudt at transportere dyr eller lade dem transportere under sådanne forhold, at
       de kan komme til skade eller blive påført unødig lidelse.
       desuden skal følgende betingelser være opfyldt:
       …
       g) dyrene skal råde over et gulvareal og en ståhøjde, som er passende i forhold til deres
       størrelse og den planlagte transport
       …
       artikel 6
       transportvirksomheder
       …
       3. transportvirksomheder skal transportere dyr i overensstemmelse med de tekniske
       forskrifter i bilag i.”
i transportforordningens bilag i anføres bl.a.:
       ”kapitel ii
       transportmidler
       1.       bestemmelser for alle transportmidler
       …
       1.2. i det rum, hvor dyrene er anbragt, og på alle niveauer heri skal der være tilstrække-
       ligt med plads til, at der kan sikres god ventilation oven over dyrene, når de står oprejst i
       normal stilling, idet dyrenes naturlige bevægelser under ingen omstændigheder må be-
       grænses.
       …
       kapitel iii
       transportpraksis
       …
       2. under transporten
       2.1. pladsforholdene skal som et minimum opfylde de mindstekrav, der er fastsat for
       dyr og transportmidler i kapitel vii.
                                                - 4 -
       …
       kapitel vii
       pladsforhold
       pladsforholdene for dyr skal opfylde følgende mindstekrav:
       …
       d. svin
       jernbane- og vejtransport
       alle svinene skal som minimum kunne ligge ned og stå op i deres naturlige stilling.
       for at disse minimumskrav kan opfyldes, bør lastetætheden for svin på ca. 100 kg under
       transport ikke overstige 235 kg/m2.
       det kan være nødvendigt at øge ovennævnte minimumsgulvareal under hensyn til
       svinenes race, størrelse og fysiske tilstand; en forøgelse med indtil 20 % kan også være
       nødvendig på grund af vejrforholdene og forsendelsens varighed.”
i rapport af 11. marts 2002 fra scientific committee on animal health and animal welfare,
som der henvises til i betragtning 8 i præamblen til transportforordningen, hedder det bl.a. (s.
37-39, 42-43, 95, 97 og 98):
       ”7. space allowance
       7.1. general introduction:
       the amount of space allowed for an animal during transport is one of the most impor-
       tant factors influencing its welfare (hall and bradshaw 1998). the topic is particularly
       sensitive because costs can be lowered by reducing the space. in general, smaller space
       allowances lead to lower unit costs of transport since more animals can be carried in a
       vehicle of any particular size.
       …
       floor space allowances need to be defined in unambiguous terms. in particular, stocking
       densities are best defined as m2 floor area per animal of a specified live weight, e.g.
       (m2/100kg), or kg live weight per m2 floor area (kg/m2). stocking rates, such as m2 per
       animal (m2/animal), are not an acceptable way of defining floor space requirements
       since they take no account of variation in animal weight. definitions of acceptable
       space allowances ideally refer to the whole range of animal sizes (live weights) to be
       encountered, preferably using a formula (broom 2000). a problem is that information
       applicable to very small or very large animals is sometimes not available. moreover, the
       relationship between minimum acceptable space allowance and animal weight is often
                                         - 5 -
not linear. determining appropriate minimum acceptable space allowances for trans-
ported animals relies on several types of evidence…
7.3. pigs
7.3.1. introduction
the provision of adequate space allowances during pig transport involves giving pigs
sufficient space to carry out necessary functions, such as resting, drinking and feeding.
this means that appropriate stocking densities will be dependent on the journey length
and whether resting, watering and feeding are necessary. many pigs have some degree
of leg disorder which results in much greater difficulty in standing during vehicle
movement in this spcies than in other ungulates. old sows and heavy animals have the
greatest problems in this respect. if the vehicle is driven well all pigs will lie down dur-
ing transport given sufficient space. the pigs lie down shortly after loading (bradshaw
et al 1996a, broom 2000). guise et al., (1990) found that the mean journey length of 86
transports of british slaughter pigs was 71 miles with a variation from 2 to 236 miles
(average 114 km and variation 3 to 378 km respectively). christensen et al. (1994) con-
firmed that in seven european countries the majority of journeys of pigs to were slaugh-
ter less than 100 km in length. although journey lengths are less well known for breed-
ing pigs and pigs for further fattening, a similar situation is likely to occur (colleu et al
1999). for example, statistics from the danish spf system show that only 3.6 % of four
million 30 kg pigs had journeys longer than 100 km. for 7 kg pigs the figures show a
bimodal distribution with maxima at approximately 25 and 105 km. 21.9 % of 598,080
7 kg pigs had journeys longer that 100 km in 1999/2000. longer distance transports of
pigs are therefore the exception rather than the rule and the majority of journeys will not
include resting periods or the necessity of watering and feeding on the way.
…
12. recommendations
…
12.3. space allowance
…
26. the space allowance for pigs during transport should be according to the formula a
= 0.0192 w 0.67m2 where a is the area in m2 per pig and w is the weight of the pig in
kg. this formula provides 0.42 m2 for a 100 kg pig, a sufficient space for each pig to lie
down throughout the journey. if pigs have to have rest, food and water on the vehicle,
the space allowance should be according to the formula a = 0.0274 w 0.67m2. this for-
mula provides 0.60 m2 for a 100 kg pig.
…
28. the height of the compartment for pigs and sheep should be 15 cm above the high-
est point on the animal in vehicles with efficient forced draft ventilation and 30 cm
above the highest point on the animal in vehicles with natural ventilation. for young
pigs and for sheep, the highest point on the animal is the top of the head when it is held
in a comfortable position. for older pigs, the highest point is the middle of the back.
the highest point on a 100 kg slaughter pig might be 0.77 m so the compartment could
be 0.92 m high in a forced ventilation vehicle but 1.08 m high in a natural ventilation
                                              - 6 -
      vehicle. hence, three deck vehicles are allowable if there is forced ventilation but not if
      there is only natural ventilation. a 250 kg sow might be 97 cm tall and a boar would be
      taller so sows and boars should never be carried in three deck vehicles.”
punkt 28 lyder i dansk oversættelse således:
      ”28. for svin og får bør højden af rummet være 15 cm over dyrets højeste punkt i køre-
      tøjer med et effektivt automatisk ventilationssystem og 30 cm over dyrets højeste punkt
      i køretøjer med naturlig ventilation. for unge svin og for får er dyrets højeste punkt top-
      pen af hovedet, når hovedet holdes komfortabelt. for ældre svin er det højeste punkt på
      midten af ryggen. højeste punkt på et slagtesvin på 100 kg kunne være 0,77 m, så rum-
      met kunne være 0,92 m højt i et køretøj med automatisk ventilation, men 1,08 m højt i
      et køretøj med naturlig ventilation. køretøjer i tre etager må derfor benyttes, hvis der er
      automatisk ventilation, men ikke hvis der kun er naturlig ventilation. en so på 250 kg
      kunne være 97 cm høj og en orne ville være højere, så søer og orner bør aldrig transpor-
      teres i køretøjer i tre etager.”
i bekendtgørelse nr. 1729 af 21. december 2006 om beskyttelse af dyr under transport med
senere ændringer (transportbekendtgørelsen) hedder det bl.a.:
      ”kapitel 1
      anvendelsesområde og definitioner
      § 1. denne bekendtgørelse indeholder bestemmelser om beskyttelse af dyr under trans-
      port og supplerer rådets forordning (ef) nr. 1/2005 af 22. december 2004 om beskyt-
      telse af dyr under transport og dermed forbundne aktiviteter og om ændring af direktiv
      64/432/eøf og 93/119/ef og forordning nr. 1255/97 (transportforordningen). trans-
      portforordningen er optaget som bilag 1 til denne bekendtgørelse.
      …
      kapitel 2
      supplerende regler for transporter af dyr omfattet af transportforordningen
      …
      krav om indvendig højde, inspektionshøjde m.v.
      § 9. ved transport af svin på 40 kg og derover skal den indvendige højde mellem hver
      etage – målt fra det højeste punkt på gulvet til det laveste punkt i loftet (f.eks.
      undersiden af eventuelle tværbjælker eller stivere) – mindst opfylde følgende krav under
      kørsel:
                                               - 7 -
                        gennemsnits-                     indvendig højde          indvendig højde
                          vægt i kg                       ved anvendelse           ved anvendelse
                                                          af et mekanisk              af et andet
                                                        ventilationssystem       ventilationssystem
                             40                                74 cm                    89 cm
                             50                                77 cm                    92 cm
                             70                                84 cm                    99 cm
                             90                                90 cm                   105 cm
                             100                               92 cm                   107 cm
                             110                               95 cm                   110 cm
                             130                               99 cm                   114 cm
                             150                              103 cm                   118 cm
                             170                              106 cm                   121 cm
                             190                              109 cm                   124 cm
                             210                              111 cm                   126 cm
                             230                              112 cm                   127 cm
       …
       § 10. ved landevejs, jernbane- og lufttransport skal lastetætheden for heste, kvæg, får,
       geder, svin og fjerkræ mindst opfylde arealkravene angivet i bilag 2 til denne
       bekendtgørelse.
       …”
i transportbekendtgørelsens bilag 2 anføres bl.a.:
       ”arealkrav (lastetæthed)
       …
       d. svin
       transport med jernbane eller lastbil inkl. påhængskøretøj
       1. transporter af under otte timers varighed:
                              levende vægt (kg)                               areal (m²) pr. dyr
                                       25                                            0,17
                                       50                                            0,26
                                       75                                            0,33
                                      100                                            0,42
                                      200                                            0,70
                                250 eller mere                                       0,80
       det kan være nødvendigt at øge ovennævnte minimumsgulvareal under hensyn til
       dyrenes race, størrelse samt fysiske tilstand. det kan også være nødvendigt at øge
       arealet med indtil 20 pct. på grund af vejrforholdene og forsendelsens varighed.
                                                - 8 -
       2. transporter af over otte timers varighed:
                                 levende vægt (kg)                               areal (m²) pr. dyr
                                         25                                             0,20
                                         50                                             0,31
                                         75                                             0,39
                                         100                                            0,50
                                         200                                            0,84
                                   250 eller mere                                       0,96
       …”
supplerende sagsfremstilling
ved kendelse af 25. april 2012 berigtigede eu-domstolen af egen drift præmis 59 i den dan-
ske udgave af dommen af 21. december 2011 i sag c-316/10. ved kendelsen blev ordet ”til-
kommer” ændret til ”påhviler”, og ”normer”, der almindeligvis anerkendes af de øvrige med-
lemsstater, blev ændret til ”standarder”. dette svarer til den gengivelse af præmis 59, der fin-
des i landsrettens dom.
danske svineproducenter rettede den 12. januar 2015 henvendelse til eu-kommissionen med
spørgsmål om, hvorvidt nationale specifikke krav (f.eks. påbud om 0,15 m2 til smågrise og 1
m2 til søer) bør underkastes en proportionalitetsvurdering ved de nationale domstole, idet for-
ordning nr. 1/2005 om beskyttelse af dyr under transport ikke indeholder specifikke krav ved-
rørende smågrise. eu-kommissionen svarede den 23. februar 2015 bl.a. følgende:
       ”eu-domstolen (cjeu) fastslog i sin dom i sag c-316/10 danske svineproducenter…,
       at de talmæssige normer vedrørende den maksimale lastetæthed, såsom de i bilag 2,
       punkt 1 og 2, til den danske bekendtgørelse nr. 1729/2006 omhandlede, var i overens-
       stemmelse med de minimums- og maksimumsnormer, der er fastsat ved forordning (ef)
       nr. 1/2005. i de pågældende nationale bestemmelser var der fastsat krav om, at svin ved
       vejtransport skal have et minimumsgulvareal, der varierer i forhold til deres vægt, idet
       dette areal for et svin på 100 kg er 0,42 m2, når rejsens varighed er under otte timer, og
       0,50 m2 for rejser af over otte timers varighed (jf. præmis 65 til 67 i ovennævnte dom).
       …
       som cjeu fastslog i sin dom i sag c-316/10 danske svineproducenter, skal sådanne
       normer imidlertid være i overensstemmelse både med bestemmelserne i og formålene
       med forordningen og med de almindelige eu-retlige principper, særligt proportionali-
       tetsprincippet (jf. dommens præmis 51).
       …
       hvad angår vurderingen af den type bestemmelser, de nævner, på baggrund af propor-
       tionalitetsprincippet, fremstår betragtninger i lighed med dem, der er omhandlet i præ-
       mis 53 til 59 i domstolens dom i sag c-316/10 danske svineproducenter, som relevan-
       te. ”
                                                     - 9 -
    fødevarestyrelsen har i april 2016 udarbejdet en rapport ”serviceeftersyn af transportområ-
    det”. som bilag 6 hertil er vedlagt en rapport ”økonomisk analyse af supplerende danske krav
    til svinetransporter”, der er udarbejdet i september 2015 af incentive. af incentives rapport
    fremgår bl.a.:
           ”1. sammenfatning
           i 2007 indførte danmark supplerende krav … til eu’s regler i transportforordningen …
           for svinetransporter. kravene blev indført for at forbedre dyrevelfærden under transport.
           de supplerende danske krav omfatter:
                    -    krav til indvendig højde
                    -    arealkrav
                    -    krav til inspektionshøjde i bilens lastrum.
           vi har på opdrag fra fødevarestyrelsen opgjort meromkostningerne ved de supplerende
           danske krav ved at sammenligne omkostningerne til transport i to scenarier:
                    -    scenarie 1: uden supplerende danske krav (eu’s mindstekrav gælder i
                         danmark).
                    -    scenarie 2: med supplerende danske krav.
           i hvert scenarie tager vi udgangspunkt i minimumskravene. vi beregner meromkostnin-
           gerne ved de supplerende danske krav som forskellen i transportomkostningerne i de to
           scenarier. vi opgør meromkostningerne, som de ser ud i dag (2015) og for 2007, hvor
           bekendtgørelsen om de supplerende danske krav trådte i kraft (bek 1729/2006 …).
           1.1 opgørelse af meromkostninger
           vi har opgjort meromkostningerne for fire cases, som repræsenterer typiske transporter
           for eksport af danske svin, hvad angår destinationer, vægtklasser for svin og opbygning
           af lastbiler. vi har udvalgt cases med transporttider på både under og over 8 timer, idet
           de supplerende danske krav er strengere for transporter over 8 timer end for transporter
           under 8 timer.
           meromkostningerne drives af omkostninger til ombygning til lastbiler samt af, at der er
           plads til færre svin på hver transport.
           resultaterne af hovedanalysen for 2015 er opsummeret i tabel 1 nedenfor.
           tabel 1. meromkostninger ved supplerende danske krav, opgjort i 2015 ´
case        vægtklasse af       rutens længde                         meromkostning     meromkostning
nr.                     svin      hver vej (km)                          (kr. pr. svin) (kr. pr. kg kød)2
                                         - 10 -
                                       sættevogn      forvogn med hænger              sættevogn
1 smågrise 30 kg                 450       7,0                            1,9                  -
2 smågrise 30 kg                 550       9,6                            2,3                  -
3 smågrise 30 kg               1.100      21,7                            5,1                  -
4     svin 100 kg                450       7,1                              -³              0,10
  kilde: … og incentives beregninger.
  noter:1 opgjort pr. rundtur. 2vi har brugt landbrug & fødevares formel til at omregne
  slagtesvinets levende vægt på 100 kg til slagtet vægt på ca. 72 kg. det svarer til slag-
  tesvin på knap 28 %. 3meromkostningen for at transport med forvogn med hænger er
  ikke relevant i case 4, fordi den opbygning med forvogn med hænger, som vi baserer
  beregningen på, ikke overholder de supplerende danske krav til transport af svin på 100
  kg.
  i case 1 – 3, som omhandler transporter af smågrise, er meromkostningen beregnet for
  to forskellige opbygninger af lastbiler, sættevogn og forvogn med hænger. begge typer
  opbygninger bliver brugt i praksis, selvom meromkostningen ved de supplerende dan-
  ske krav er højere for sættevogne. at der er forskel på meromkostningen for de to typer
  af lastbilopbygninger, betyder ikke nødvendigvis, at der er forskel i den totale omkost-
  ning. når der i praksis bliver brugt begge opbygninger, kan det skyldes, at vognmænde-
  ne også bruger bilerne til andre formål, fx transport af svin i andre vægtklasser.
  case 1, 2 og 4 omhandler eksport til tyskland, der er den største eksportdestination. ca-
  se 3 omhandler eksport til polen, der i dag er den næststørste destination for danske
  smågrise.
  når det gælder transport af smågrise på 30 kg, der bliver transporteret 450 km (under 8
  timer, case 1), er meromkostningerne ved de supplerende danske krav ca. 7 kr. pr. svin
  med sættevogn og ca. 2 kr. pr. svin med forvogn med hænger.
  for transporter af smågrise på 550 km (over 8 timer, case 2) giver de supplerende dan-
  ske krav en meromkostning på ca. 2-10 kr. pr. smågris og ca. 5-22 kr. pr. smågris for
  transporter på 1.100 km (over 8 timer, case 3).
  for svin på 100 kg (under 8 timer, case 4) har vi opgjort meromkostningen til ca. 7 kr.
  pr. svin ved transport med sættevogn. det svarer til ca. 0,10 kr. pr. kg færdigproduceret
  kød.
  meromkostningerne var i 2007 på samme niveau, men lidt lavere end i 2015. det skyl-
  des primært, at de estimerede omkostninger til de nødvendige ombygninger var lavere i
  2007 end i 2015.
  1.2 meromkostninger versus betalingsvillighed for dyrevelfærd
  for at sætte meromkostningen i perspektiv har fødevarestyrelsen desuden bedt os om at
  vurdere, i hvilket omfang meromkostningerne står mål med almindelige forbrugeres be-
  talingsvillighed for bedre dyrevelfærd.
                                         - 11 -
vi har undersøgt, hvor meget forbrugerne i forskellige lande er villige til at betale for
bedre dyrevelfærd ud fra en gennemgang af eksisterende betalingsvillighedsstudier med
resultater fra en række lande.
betalingsvillighedsstudier er en anerkendt økonomisk-statistisk metode til at opgøre,
hvor meget borgere eller kunder vil betale for udvalgte produkter med forskellige karak-
teristika.
studierne viser, at forbrugere er villige til at betale mellem 10% og 72% ekstra for svi-
nekød, der er produceret med forskellige tiltag, som forbedrer dyrevelfærden. det mest
relevante betalingsvillighedsstudie estimerer, at forbrugere i sverige er villige til at be-
tale 21% ekstra for helt at undgå transport af svin til slagteri. vi konkluderer, at dette
estimat må udgøre en øvre grænse for betalingsvilligheden for de supplerende danske
krav, idet de 21% altså svarer til betalingsvilligheden for helt at undgå svinetransporter,
mens de supplerende danske krav forbedrer forholdene under transport.
betalingsvilligheden på 21% svarer til en betalingsvillighed på ca. 11 kr. pr. kg for hak-
ket svinekød og 19 kr. pr. kg for svinemørbrad.
ser man alene på hakket svinekød, udgør meromkostningen for de supplerende danske
krav på 0,10 kr. pr. kg kød, dvs. 1% af den øvre grænse for forbrugernes betalingsvil-
lighed for helt at undgå svinetransport. tallet er endnu lavere for svinemørbrad.
1.3 meromkostninger versus udsving i svinepriser
vi har ligeledes sammenholdt meromkostninger ved de supplerende danske krav med
udsvingene i svinepriserne på danmarks primære eksportmarked for levende svin,
tyskland.
smågrise
i perioden 2007 til i dag har den gennemsnitlige notering for smågrise på 30 kg i den ty-
ske region nord-west været på 388 kr., men med store udsving. den laveste notering
var på 256 kr. pr. gris i oktober 2007, mens den højeste notering på 478 kr. er fra marts
2012.
set over hele perioden har den ugentlige notering i gennemsnit varieret med +/- 48 kr.
fra 388 kr. pr. gris.
til sammenligning var meromkostningerne ved de supplerende danske krav 7 kr. pr.
gris i case 1 i 2015. det vil sige, at meromkostningen ved de supplerende danske krav
svarer til ca. en syvendedel af den gennemsnitlige ugentlige variation fra gennemsnittet
over hele perioden.
slagtesvin
i perioden 2007-2014 var den korrigerede gennemsnitlige afregningspris på ca. 11,4 kr.
pr. kg for slagtesvin på tyske slagterier. periodens laveste pris blev nået i marts 2011,
hvor svineproducenterne modtog 8,5 kr. pr. kg, og den højeste pris var 14,1 kr. pr. kg i
september 2013.
                                                   - 12 -
          set over hele perioden har den ugentlige afregning i gennemsnit varieret med +/- ca. 0,9
          kr. pr. kg kød fra ca. 11,4 kr. pr. kg kød.
          meromkostningen for transport af slagtesvin (case 4) var i 2015 0,10 kr. pr. kg kød,
          hvilket svarer til ca. en niendedel af den gennemsnitlige ugentlige afvigelse fra gennem-
          snittet over hele perioden.
          …
          4. meromkostninger ved supplerende danske krav
          …
          4.1 opgørelse af meromkostninger
          …
          meromkostninger i 2007
          tabel 4 viser meromkostningen ved de supplerende danske krav i 2007.
          tabel 4. hovedanalysen 2007: meromkostninger pr. rundtur ved en opbygning, der
          overholder de supplerende danske krav (forskellen på transportomkostninger i scenarie
          1 og 2), opgjort i 2007
case       vægtklasse af      rutens længde               meromkostning: kr. pr. svin   meromkostning:
nr.                   svin     hver vej (km)                                               kr. pr. kg kød
                                                 sættevogn      forvogn med hænger            sættevogn
  1       smågrise 30 kg                  450           6,3                        1,8                  -
  2       smågrise 30 kg                  550           8,6                        2,2                  -
  3       smågrise 30 kg                1.100          19,6                        4,9                  -
  4           svin 100 kg                 450           5,2                          -               0,07
          kilde: … og incentives beregninger.
          note: vi har brugt landbrug og fødevares formel til at omregne slagtesvinets levende
          vægt på 100 kg til slagtet vægt på ca. 72 kg. det svarer til et slagtesvind på knap 28%.
          når det gælder smågrise på 30 kg, var meromkostningerne i 2007 for den korte rute på
          450 km (under 8 timer, case 1), på ca. 2-6 kr. pr. dyr. for transporterne af smågrise på
          30 kg over 8 timer (case 2 og 3), var meromkostningen ca. 2-9 kr. pr. dyr for ruten på
          550 km og 5-20 kr. pr. dyr for ruten på 1.100 km. for svin på 100 kg var meromkost-
          ningen ca. 5 kr. pr. dyr og ca. 0,07 kr. pr. kg kød (case 4).
          meromkostningerne i 2007 var lavere end i 2015. for sættevogne var meromkostningen
          ca. 0,7-2,1 kr. lavere pr. dyr end i 2015. for forvogne med hængere var meromkostnin-
          gen ca. 0,1-0,2 kr. lavere pr. dyr end i 2015.”
    danske svineproducenter anmodede den 29. september 2015 højesteret om at stille
    yderligere præjudicielle spørgsmål til eu-domstolen angående følgende temaer:
                                              - 13 -
      ”tema 1
      …
      skal vurderingen af lovligheden af det nationale krav om 0,20 m2 foretages på samme
      måde og efter samme principper, som domstolen har redegjort for, jf. præmis 53-59 i
      c-316/10. i givet fald har domstolen med sine domme c-491/06 og c-316/10 taget
      stilling til lovligheden af den nationale implementeringsforanstaltning 0,20 m2 for så
      vidt angår lastetæthed for smågrise eller har domstolen alene taget stilling til lovlighe-
      den af den nationale implementeringsforanstaltning for så vidt angår lastetæthed for
      slagtesvin på 100 kg?”
      ”tema 2
      …
      har det betydning – og i givet fald hvilken – for lovligheden af de implementeringsfor-
      anstaltninger, hvis lovlighed pådømtes i sag c-316/10, at de præcise nationale imple-
      menteringsregler supplerer de upræcise krav, som er formuleret generelt i forordning nr.
      1/2005, således at de berørte kan sanktioneres såvel efter præcise nationale implemente-
      ringsregler som efter upræcise eu-regler for samme forhold / gerning?
      det vil sige, om det har betydning for lovligheden af implementeringsreglerne, at virk-
      somhederne ikke kan støtte ret på deres overholdelse af de præcise nationale imple-
      menteringsregler, men kan dømmes for overtrædelse af de upræcise eu-regler på trods
      af, at den præcise nationale implementeringsregel er overholdt?”
højesteret afslog ved kendelse af 29. juni 2016 danske svineproducenters anmodning.
skønsmand ingeniør hans thygesen har for højesteret afgivet supplerende skønserklæringer
af 22. juni, 5. juli og 11. juli 2017.
danske svineproducenter har opgjort sagens værdi i form af anslåede merudgifter som følge
af de danske supplerende regler i relation til påstand 1c, 1d og 3 til flere hundrede mio. kr.
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet forklaring af leif lykke og supplerende forklaring af
temme struck, lars rosgaard og hans-gerd pleiter.
leif lykke har forklaret bl.a., at han blev ansat i slagteriernes forskningsinstitut i 1986, og at
han fortsat arbejdede der i 2004. han arbejdede på det tidspunkt meget med lastetæthed og
                                              - 14 -
lastehøjde. som led i hans stilling samarbejdede han med justitsministeriet. i dag arbejder han
på teknologisk institut, hvor hans arbejdsopgaver stort set er de samme.
om mailkorrespondancen fra januar 2004, der indeholder spørgsmål fra justitsministeriet og
hans svar herpå, forklarede han, at det nævnte beløb på 30.000 kr. vedrørte en ombygning, der
sikrede en inspektionshøjde på 1,4 m. han så spørgsmålet som et spørgsmål om inspektions-
højde, og han tog ikke en indvendig etagehøjde på 92 cm i betragtning. han og slagteriernes
forskningsinstitut var uenige med justitsministeriet om, hvorvidt det var nødvendigt med en
indvendig etagehøjde på mere end 90 cm, idet han havde dokumentation for, at det ikke var
nødvendigt med en etagehøjde på mere end 90 cm. da han ikke kunne forholde sig til en ind-
vendig etagehøjde på 92 cm, svarede han kun på en del af spørgsmålet. justitsministeriet vid-
ste, at han var uenig i en indvendig etagehøjde på 92 cm.
han havde udarbejdet en vejledning i, hvordan man skulle bygge svinetransporter, og vejled-
ningen indeholdt strammere krav end den lovgivning, der gjaldt på det pågældende tidspunkt i
både danmark og eu. vejledningen indeholdt krav om mekanisk ventilation og lastetæthed.
mekanisk ventilation var et centralt tema, fordi man ikke uden sådan ventilation kunne trans-
portere svin i så lave højder.
forsøget gik ud på at foretage en kontrol af en indvendig etagehøjde på 90 cm. et svin er
gennemsnitlig 74 cm høj over ryggen, og forsøget viste, at med mekanisk ventilation var en
etagehøjde på 90 cm passende. forsøget blev foretaget med en lastetæthed på 0,35 m² pr. 100
kg på såkaldt korte transporter på op til 4 timer. de havde fundet nogle egnede køretøjer, og
de havde fulgt transporten til slagteriet, hvor de undervejs havde kontrolleret, hvad der skete
med bl.a. ventilation og temperatur. de havde også taget blodprøver for at måle stresshormo-
ner hos svinene.
i justitsministeriets endelige notits af 6. maj 2004 kan han genkende sine egne oplysninger for
så vidt angår forvogne. med hensyn til hængere svarer de nævnte beløb på ca. 75.000-
150.000 kr. ikke til hans oplysninger. det er ikke ham, der har oplyst de pågældende beløb til
justitsministeriet. beløbene må komme fra andre, og han kan derfor ikke udtale sig om, hvil-
ken ombygning beløbene dækker over. han antager dog, at ombygningen alene indebærer en
etablering af et hævbart tag og en aflåsning af etager. ombygningen kan efter hans opfattelse
                                              - 15 -
ikke være fra faste etager til mobile etager, da det vil kræve store ombygninger, og det kan
man ikke til den pris.
han mener heller ikke, at det er realistisk at ombygge et køretøj med mobile etager, så den har
en etagehøjde på 92-95 cm, hvis ikke det oprindeligt er bygget sådan. det vil være meget dyrt
at ombygge, og det ville formentlig koste det samme som et nyt køretøj.
anbringender
danske svineproducenter har om påstand 1c og 1d supplerende anført navnlig, at de danske
regler om etagehøjde ikke opfylder det eu-retlige krav om proportionalitet.
proportionalitetsvurderingen skal foretages løbende for at sikre, at reglerne fortsat er for-
holdsmæssige. ministeriet har hverken i 2004 eller senere påvist, at der ikke kunne træffes
mindre indgribende foranstaltninger med samme resultat for dyrevelfærden. da ministeriet
ikke har foretaget en sådan fornyet proportionalitetsvurdering, bør 92/95 cm reglen allerede af
denne grund tilsidesættes.
efter præmis 59 i sag c-316/10 ”påhviler” det den forelæggende ret at foretage undersøgelser
af samtlige andre medlemsstaters ”standarder”, som under overholdelse af forordningen al-
mindeligvis anerkendes. det bestrides, at præmis 59 kan fortolkes indskrænkende til alene at
angå nogle få lande. berigtigelsen af ordet ”normer” til ”standarder” indebærer, at eu-
domstolen nøje har overvejet konsekvenserne af præmis 59. det understøttes af, at eu-
domstolen konsekvent i dommen bruger normer som betegnelse for regler, hvorimod ordet
standarder alene bruges i præmis 59. det er således ikke tilstrækkeligt udelukkende at se på
medlemsstaternes normer/regler. det væsentligste er, hvorledes de standarder, som alminde-
ligvis anerkendes af andre medlemsstater, praktiseres. berigtigelsen af ordet ”tilkommer” til
”påhviler” udtrykker en klar skærpelse, idet den forelæggende ret herved er forpligtet til at
foretage undersøgelser.
for landsretten forelå der alene tal for ombygning i 2014-priser fra skønsmanden, hvilket fik
væsentlig betydning for dommens resultat, idet landsretten fandt, at der ikke forelå fornødent
grundlag for at fastslå, at skønnet i 2004-priser var åbenbart forkert. for højesteret er der
gennemført fornyet syn og skøn, og det kan heraf konkluderes, at ombygningsprisen både i
dag og i 2004 afviger væsentligt fra justitsministeriets skøn for alle køretøjer i ministeriets
                                               - 16 -
notits fra 2004. den reelle ombygningspris er således betydelig højere end oprindeligt skøn-
net.
om påstand 3 har danske svineproducenter supplerende anført navnlig, at forordningen ikke
indeholder præcise minimumsnormer for lastetætheden for smågrise på 25 kg, men alene
skønsprægede minimumskrav, hvorefter grisene skal kunne ligge ned og stå op i deres natur-
lige stilling. kommissionens forslag til præcise minimumsnormer for lastetæthed for smågrise
på 25 kg blev netop ikke gennemført i forordningen. kun for svin på 100 kg indeholder for-
ordningen præcise minimumsnormer for lastetætheden, jf. bilag 1, kapitel vii, afsnit d. præ-
mis 67 i sag c-316/10 må forstås på den måde, at man alene har taget stilling til lastetætheden
for svin på 100 kg, jf. herved også konklusionen i dommens præmis 69. denne fortolkning er
bekræftet i kommissionens brev af 23. februar 2015 til danske svineproducenter. da forord-
ningen ikke indeholder præcise minimumsnormer for lastetæthed for smågrise, og da domsto-
len ikke har taget stilling til lastetætheden for smågrise, skal der som konsekvens heraf foreta-
ges en proportionalitetsvurdering af de omtvistede danske normer for lastetæthed for smågri-
se. højesteret har ikke i dom af 22. december 2014 (ufr 2015.1013) taget stilling til lovlig-
heden af de danske normer for lastetæthed i bekendtgørelsen, idet sagen alene angik fortolk-
ning af bekendtgørelsens regler.
miljø- og fødevareministeriet har om påstand 1c og 1d supplerende anført navnlig, at det ud-
trykkeligt fremgår af § 1 i transportbekendtgørelsen, at den supplerer transportforordningen,
og domstolen har i sag c-316/10, præmis 50, udtalt, at det ikke i sig selv er i strid med for-
ordningen, at der udstedes supplerende regler.
ved vurderingen af, om nødvendighedskriteriet er opfyldt, er det de faktiske og retlige om-
stændigheder, som forelå for justitsministeriet på tidspunktet for udstedelsen af transport-
bekendtgørelsen, der er afgørende.
præmis 59 i sag c-316/10 må fortolkes på den måde, at vurderingen af proportionaliteten
hverken kan eller skal bero på en sammenligning med forholdene i andre medlemsstater, der
ikke har indført lignende regler til supplement af transportforordningens generelle og vage be-
stemmelser. landsretten har korrekt tillagt oplysningerne fra sverige, holland og tyskland
betydning.
                                              - 17 -
forud for udstedelsen af de supplerende regler i transportbekendtgørelsen gjaldt der strengere
krav med hensyn til pladsforholdene. der er ikke under ankesagen fremkommet oplysninger,
som giver grundlag for at fastslå, at justitsministeriets skøn over omkostninger til ombygning
i 2004 var behæftet med sådanne væsentlige fejl, at det kan tilsidesættes som åbenbart forkert.
de omkostninger, der er forbundet med de indvendige højdekrav, kan ikke antages at have
forringet danske svineproducenters konkurrencesituation i et omfang, der gør, at de supple-
rende danske regler er uproportionale. de samlede omkostninger ved transport af svin må i
øvrigt vurderes ud fra en lang række øvrige faktorer, som har en betydelig indflydelse på det
samlede omkostningsniveau for transport af svin, og højdekravene er i denne forbindelse en
faktor af mindre betydning. det fremgår af eu-domstolens dom i sag c-316/10, at det er pro-
ducenternes meromkostninger, der skal tages i betragtning. det må antages, at de meromkost-
ninger, der er tale om, i det væsentlige afholdes af transportørerne og ikke af producenterne.
om danske svineproducenters påstand 3 gøres det gældende, at landsretten korrekt har vur-
deret, at domstolen i sag c-316/10 generelt har taget stilling til lovligheden af arealkravene
for samtlige de vægtklasser, der er anført i bilag 2, afsnit d. svin, i transportbekendtgørelsen,
herunder smågrise på 25 kg. landsrettens dom er på dette punkt i overensstemmelse med hø-
jesterets dom af 22. december 2014 (ufr 2015.1013). der skal således ikke herudover foreta-
ges en proportionalitetsvurdering.
højesterets begrundelse og resultat
for højesteret angår sagen, om de danske regler om indvendig etagehøjde for så vidt angår
svin på 100 kg og 110 kg ved transporter af mere end otte timers varighed (påstand 1c og 1d)
og om arealkrav/lastetæthed for så vidt angår smågrise på 25 kg ved transporter af mere end
otte timers varighed (påstand 3) er i strid med transportforordningen og det eu-retlige propor-
tionalitetsprincip.
som det fremgår af landsrettens dom, har der to gange været forelagt præjudicielle spørgsmål
for eu-domstolen om foreneligheden af de danske regler med eu-retten. den første forelæg-
gelse angik transportdirektivet, og domstolen afsagde dom den 8. maj 2008 (sag c-491/06).
                                              - 18 -
den anden forelæggelse angik transportforordningen, der erstattede transportdirektivet, og
domstolen afsagde dom den 21. december 2011 (sag c-316/10).
indvendig etagehøjde (påstand 1c og 1d)
i rådets forordning nr. 1/2005 af 22. december 2004 om beskyttelse af dyr under transport
mv. (transportforordningen) er fastsat regler om transport af bl.a. svin. af artikel 3, litra g,
fremgår, at dyrene skal råde over et gulvareal og en ståhøjde, som er passende i forhold til
deres størrelse og den planlagte transport. i forordningens bilag i, kapitel ii, punkt 1.2, er det
fastsat, at dyrene under transport skal have tilstrækkeligt med plads til, at der kan sikres god
ventilation oven over dyrene, når de står oprejst i deres normale stilling, idet dyrenes naturlige
bevægelser under ingen omstændigheder må begrænses. det fremgår af bilagets kapitel vii,
d. svin, at alle svinene ved bl.a. vejtransport som minimum skal kunne ligge ned og stå op i
deres naturlige stilling.
betragtning 8 i præamblen til transportforordningen henviser til rapporten af 11. marts 2002
fra den videnskabelige komité for dyrs sundhed og trivsel. det fremgår videre af betragt-
ningen, at reglerne i forordningen er gennemført på baggrund af rapporten, fordi der var et
ønske om, at der i fællesskabslovgivningen blev taget højde for nye videnskabelige data, sam-
tidig med at det som et prioriteret mål blev sikret, at reglerne kunne gennemføres inden for
den nærmeste fremtid. rapporten indeholder bl.a. en række mere præcise anbefalinger til la-
stehøjde. i kapitel 12 er det således i punkt 28 anført, at der ved transport af svin bør være en
frihøjde på 15 cm over dyrets højeste punkt, hvis der anvendes mekanisk ventilationssystem. i
forlængelse heraf er anført: ”the highest point on a 100 kg slaughter pig might be 0.77 m so
the compartment could be 0.92 m high in a forced ventilation vehicle”. den videnskabelige
komité må herved have taget udgangspunkt i, at et slagtesvin på 100 kg kan være 77 cm højt.
i bekendtgørelse nr. 1729 af 21. december 2006 om beskyttelse af dyr under transport (trans-
portbekendtgørelsen) er der fastsat regler om transport af dyr, der supplerer forordningen. § 9,
stk. 1, indeholder regler om indvendig højde ved transport af svin på 40 kg og derover. for
svin med en gennemsnitsvægt på 100 kg er det bestemt, at den indvendige højde ved anven-
delse af et mekanisk ventilationssystem skal være på 92 cm. ved en vægt på 110 kg skal høj-
den være 95 cm. disse krav gælder uanset transportens varighed.
                                                - 19 -
af præmis 39 i dommen fra den første forelæggelse for eu-domstolen fremgår bl.a., at de
danske myndigheder har anset det for passende at støtte sig på de anbefalinger, der er anført i
den videnskabelige komités rapport af 11. marts 2002, da de udgjorde det bedste grundlag
ved præciseringen af direktivets normer. denne rapport er der som anført ovenfor også hen-
vist til i betragtning 8 i forordningen.
det fremgår af præmis 44 i dommen fra den anden forelæggelse for eu-domstolen, at hoved-
formålet med forordningen er beskyttelse af dyr under transport. af præmis 48 fremgår, at der
anerkendes en vis skønsbeføjelse for medlemsstaterne, når forordningen ikke præcist fastsæt-
ter den indvendige rumhøjde. i præmis 49 er anført, at sådanne præciserende regler styrker
retssikkerheden og øger forudsigeligheden af forordningens krav. vedtagelsen af sådanne
nationale regler er derfor ikke i sig selv i strid med forordningen, jf. præmis 50, men de skal
opfylde det eu-retlige proportionalitetsprincip, jf. præmis 51. det følger af dette princip, at
de foranstaltninger, der gennemføres, skal være egnet til at opfylde det tilsigtede formål, og at
de ikke må gå videre, end hvad der er nødvendigt for at opnå dette, jf. præmis 52.
eu-domstolen udtaler i præmis 54, at de danske bestemmelser, der præciserer den minimale
indvendige rumhøjde, er egnet til at opfylde hovedformålet om beskyttelse af dyr under trans-
port, som forfølges i transportforordningen.
spørgsmålet er herefter, om reglerne i transportbekendtgørelsen om indvendig højde er nød-
vendige og afpasset efter hovedformålet om beskyttelse af dyr under transport, uden at anven-
delsen heraf begrænser de frie varebevægelser på en uforholdsmæssig måde, jf. præmis 55.
som anført i bl.a. præmis 58 og 59 skal det i den forbindelse undersøges, om de danske regler
afføder meromkostninger og tekniske vanskeligheder, som kan stille producenterne ringere,
ligesom der skal tages hensyn til de standarder, der findes på området i de øvrige medlemssta-
ter.
højesteret lægger til grund, at der er meromkostninger forbundet med de supplerende danske
regler. dette fremgår bl.a. af rapport fra september 2015 udarbejdet af incentive for fødevare-
styrelsen ”økonomisk analyse af supplerende danske krav til svinetransporter”. i rapporten er
foretaget nogle beregninger af de skønnede meromkostninger som følge af krav til indvendig
højde, arealkrav og krav til inspektionshøjde i bilens lastrum. for 2007 er der for et slagtesvin
                                               - 20 -
på 100 kg beregnet en samlet meromkostning på ca. 5 kr. pr. dyr, hvilket svarer til ca. 7 øre
pr. kg slagtevægt. for 2015 er den samlede meromkostning beregnet til ca. 7 kr. pr. svin,
hvilket svarer til ca. 10 øre pr. kg slagtevægt. til sammenligning var den korrigerede gen-
nemsnitlige afregningspris i perioden 2007-2014 på ca. 11,40 kr. pr. kg for slagtesvin på tyske
slagterier. det fremgår ikke af rapporten, hvorledes de nævnte meromkostninger fordeles mel-
lem producent, transportør, mellemhandlere mv.
med hensyn til standarder for indvendig etagehøjde i de øvrige medlemsstater er det oplyst
bl.a., at der i holland, sverige og tyskland gælder en standard, hvorefter der ved transport af
slagtesvin på 100-110 kg skal være en afstand på 15 cm fra dyrets ryg/det højeste punkt til
loftet eller loftets elementer i køretøjer med mekanisk ventilation. som anført af landsretten er
det en standard, der svarer til de anbefalinger, som fremgår af rapporten af 11. marts 2002,
som de danske regler bygger på. i andre medlemsstater gælder der mere lempelige standarder,
men der er ikke i alle stater fastsat detaljerede regler.
efter en samlet vurdering af det anførte finder højesteret, at de danske regler ikke har be-
grænset de frie varebevægelser på en uforholdsmæssig måde. højesteret har herved tillagt det
betydelig vægt, at reglerne i bekendtgørelsen er i overensstemmelse med de videnskabelige
anbefalinger, der gav anledning til udstedelsen af forordningen.
højesteret tiltræder herefter, at bekendtgørelsens § 9, stk. 1, om højdekrav ved transport af
slagtesvin på 100 kg og 110 kg ikke er i strid med transportforordningen og det eu-retlige
proportionalitetsprincip, og at miljø- og fødevareministeriet derfor er frifundet for påstand 1c
og 1d.
arealkrav/lastetæthed (påstand 3)
af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder højesteret, at arealkravet på minimum 0,20
m² for smågrise på 25 kg i transportbekendtgørelsens bilag 2, afsnit d. svin, punkt 2, ved
transporter af over 8 timers varighed er i overensstemmelse med transportforordningen.
højesteret tiltræder derfor, at miljø- og fødevareministeriet også er frifundet for påstand 3.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                           - 21 -
ved fastsættelse af sagsomkostninger for højesteret er der lagt vægt på det oplyste om sagens
værdi samt det meget betydelige arbejde, der har været forbundet med sagens forberedelse,
herunder i forbindelse med spørgsmål om fornyet forelæggelse for eu-domstolen, supple-
rende vidneførsel og yderligere syn og skøn.
                                    thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal danske svineproducenter inden 14 dage efter denne
højesteretsdoms afsigelse betale 1.250.000 kr. til miljø- og fødevareministeriet. beløbet for-
rentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                               højesterets dom
                               afsagt tirsdag den 1. maj 2018
sag 235/2017
(1. afdeling)
fyns almennyttige boligselskab
(advokat iben lindhardt olsson)
mod
l
(advokat vilhelm dickmeiss, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af boligretten i odense den 30. september 2016 og af østre
landsrets 2. afdeling den 11. september 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, henrik waaben, michael
rekling, hanne schmidt og kurt rasmussen.
påstande
appellanten, fyns almennyttige boligselskab, har principalt nedlagt påstand om, at ind-
stævnte, l, skal anerkende, at lejemålet er ophævet med rette, jf. almenlejelovens § 90, stk. 1,
nr. 7, jf. § 81, stk. 1, nr. 1-3, 6 og 11, samt § 90, stk. 1, nr. 12. fyns almennyttige
boligselskab har endvidere nedlagt påstand om, at l skal fraflytte det lejede straks efter
højesterets bestemmelse.
subsidiært har fyns almennyttige boligselskab nedlagt påstand om, at l skal anerkende, at
lejemålet er opsagt med rette til den 1. maj 2016, jf. almenlejelovens § 88, jf. § 85, stk. 1, nr.
3, jf. § 81, stk. 1, nr. 1-3, 6 og 11, samt § 85, stk. 1, nr. 5. fyns almennyttige boligselskab har
endvidere nedlagt påstand om, at l skal fraflytte det lejede straks efter højesterets
bestemmelse.
                                             - 2 -
l har nedlagt påstand om stadfæstelse. over for fyns almennyttige boligselskabs subsidiære
påstand har hun nedlagt påstand om frifindelse.
anbringender
fyns almennyttige boligselskab har til støtte for den principale påstand anført bl.a., at leje-
målet er ophævet med rette, jf. almenlejelovens § 90, stk. 1, nr. 7, jf. § 81, stk. 1, nr. 1-3, 6 og
11, samt § 90, stk. 1, nr. 12.
det er en konkret og objektiv vurdering, om forholdets grovhed legitimerer en ophævelse. det
er handlingens karakter, der er afgørende, men det er ikke en forudsætning, at der er tale om
en strafbar handling. det kan imidlertid lægges til grund, at ls søn har begået en grov strafbar
handling. det understøtter handlingens grovhed, at gerningsmændene har begået handlingen
efter forudgående planlægning, idet de tilvejebragte egnede kasteskyts og molotovcocktails.
det understøtter endvidere handlingens grovhed, at handlingen blev begået over for
polititjenestemænd, der var i færd med at udføre tryghedsskabende arbejde i området, og at
handlingen blev begået på et sted, der sædvanligvis bruges af områdets beboere som
samlingssted mv. handlingen var derfor efter sin voldsomme karakter særdeles egnet til at
skabe utryghed både hos de tilstedeværende beboere og hos områdets beboere i almindelig-
hed.
en ophævelse i medfør af almenlejelovens § 90, stk. 1, nr. 7, jf. § 81, kræver en vis form for
tilknytning mellem gerningen, som ligger til grund for ophævelsen, og ejendommen, udlejer,
dennes ansatte, lejere i ejendommen eller andre, der lovligt færdes i ejendommen.
almenlejelovens § 90, stk. 1, nr. 12, indeholder ikke et direkte krav om tilknytning, idet hø-
jesteret i sin dom af 22. august 2013 (ufr 2013.3112) dog lagde vægt på tilknytningen mel-
lem gerningsstedet og det ophævede lejemål som et relativt kriterium i proportionalitetsafvej-
ningen af, om lejers fraflytning var påkrævet.
vurderingen af spørgsmålet om tilknytning må foretages på baggrund af forholdene i ejen-
dommen og i naturlig tilknytning til ejendommen, idet der er tale om ”en områdebetragtning”,
og de områder i bydelen vollsmose, der er relevante i sagen, skal ses som et samlet boligom-
                                                    - 3 -
råde. afgrænsningen kan således ikke foretages på baggrund af f.eks. matrikelnummer eller
opmålt afstand.
det var derfor berettiget at ophæve lejemålet på baggrund af den strafbare handling, og søn-
nen har ved sin adfærd den 9. juni 2015 ved bøgetorvet i vollsmose tilsidesat god skik og
orden i ejendommen i en sådan grad, at ls fraflytning er påkrævet. ophævelsen står i rimeligt
forhold til handlingen og formålet med ophævelsen.
til støtte for den subsidiære påstand har fyns almennyttige boligselskab anført bl.a., at leje-
målet på baggrund af hændelsen den 9. juni 2015 er opsagt med rette, jf. almenlejelovens §
88, jf. § 85, stk. 1, nr. 3, jf. § 81, stk. 1, nr. 1-3, 6 og 11, samt § 85, stk. 1, nr. 5. handlingen
var af en sådan grovhed, at opsigelse under disse omstændigheder kunne finde sted uden for-
udgående påmindelse.
både ophævelsen og opsigelsen er således sket med rette, og der foreligger den fornødne pro-
portionalitet. formålet med at bringe lejeaftalen til ophør – at mindske sønnens adgang til
området og ejendommen – kunne ikke opnås på anden mindre indgribende måde på ophævel-
sestidspunktet, og der er derfor proportionalitet mellem ophævelsen eller opsigelsen og ls
søns adfærd. l og hendes børns personlige forhold bør ikke føre til, at ophævelsen eller
opsigelsen anses for uproportional.
l har anført bl.a., at der ikke kan ske ophævelse af lejemålet, idet der ikke er den fornødne
tilknytning mellem sønnens kriminalitet og hendes lejemål.
almenlejelovens § 90, stk. 1, nr. 7, omfatter adfærd, der udøves i den ejendom, hvor hendes
lejemål er beliggende, og på inden- og udendørs fællesarealer tilhørende ejendommen. begre-
bet ”ejendom” skal dermed forstås som værende den boligafdeling, lejemålet tilhører, hvilket
vil sige birkeparken. sønnens kriminalitet blev begået i bøgeparken, som er beliggende på en
anden matrikel end birkeparken, og som er ejet af et andet almennyttigt boligselskab end
fyns almennyttige boligselskab. da kriminaliteten ikke blev begået i birkeparken eller på
inden- eller udendørsarealer tilhørende birkeparken, kan der således ikke ske ophævelse af
hendes lejemål efter almenlejelovens § 90, stk. 1, nr. 7.
                                                - 4 -
der kan heller ikke ske ophævelse af lejemålet efter almenlejelovens § 90, stk. 1, nr. 12, da
hun ikke har overtrådt sine forpligtelser efter lejekontrakten og almenlejeloven. der skal ved
vurderingen efter § 90, stk. 1, nr. 12, indfortolkes et tilknytningskrav mellem den udviste ad-
færd og lejemålet eller den ejendom eller boligafdeling, hvor lejemålet er beliggende. til-
knytningskravet skal fortolkes i forhold til det enkelte lejemål eller den ejendom eller boligaf-
deling, hvor lejemålet er beliggende, og ikke i forhold til det boligområde, hvor ejendommen
eller boligafdelingen er beliggende.
afstanden mellem lejemålet og bøgetorvet, hvor adfærden har fundet sted, er 550 meter. bø-
getorvet i bøgeparken har ikke direkte forbindelse til birkeparken, og hverken lejemål, ejen-
domme, beboere eller andre med tilknytning til birkeparken har været berørt af den adfærd,
hendes søn har udvist. på den baggrund er der ikke den fornødne tilknytning mellem sønnens
adfærd og lejemålet eller den ejendom eller boligafdeling, hvor lejemålet er beliggende.
en ophævelse af lejemålet er desuden ikke proportional med den udviste adfærd og hendes og
hendes husstands personlige forhold. sønnen var under 18 år på tidspunktet for den udviste
adfærd, han var ikke tidligere straffet, der havde ikke tidligere været klager over hans adfærd
på ejendommen, og hans medvirken i begivenhedsforløbet var af passiv karakter. en ophæ-
velse vil have store personlige konsekvenser for hende og lejemålets øvrige beboere. hun var
på tidspunktet for ophævelsen eneforsørger med fire hjemmeboende børn, hvoraf et barn var
mindreårigt og et andet umyndigt, hendes helbred er dårligt, hun er afhængig af sine døtres
hjælp og vil have svært ved at klare en flytning.
efter almenlejelovens § 90, stk. 1, nr. 7, skal en lejers flytning være påkrævet, og efter § 90,
stk. 1, nr. 12, skal en lejers fjernelse være påkrævet. da hendes flytning eller fjernelse ikke er
påkrævet, kan der ikke ske ophævelse af lejemålet.
til støtte for påstanden om frifindelse for fyns almennyttige boligselskabs subsidiære på-
stand har l desuden anført bl.a., at der ikke kan ske opsigelse, idet fyns almennyttige
boligselskab ikke forudgående har givet hende en påmindelse for tilsidesættelse af god skik
og orden, jf. almenlejelovens § 85, stk. 1, nr. 3, jf. § 82, stk. 2, og hendes flytning er ikke
påkrævet, jf. § 85, stk. 1, nr. 3. der foreligger i øvrigt ikke andre vægtige grunde, som gør det
                                                - 5 -
særligt magtpåliggende for boligselskabet at blive løst fra lejeforholdet, jf. lovens § 85, stk. 1,
nr. 5.
højesterets begrundelse og resultat
problemstilling
ved brev af 29. januar 2016 ophævede fyns almennyttige boligselskab ls lejemål i medfør
af bl.a. almenlejelovens § 90, stk. 1, nr. 12, med henvisning til den kriminalitet, som hendes
søn ved dom af 5. januar 2016 var dømt for at have begået. sagen angår i første række, om
denne ophævelse var berettiget. i den forbindelse er hovedspørgsmålene, om der er den
fornødne tilknytning mellem kriminaliteten og lejemålet, og om ophævelsen er proportional
med misligholdelsen.
reglerne i almenlejeloven
efter almenlejelovens § 90, stk. 1, nr. 12, kan udlejeren hæve lejeaftalen, når ”lejeren i øvrigt
misligholder sine forpligtelser på en sådan måde, at lejerens fjernelse er påkrævet”.
højesteret har i dom af 22. august 2013 (ufr 2013.3112) fastslået, at bestemmelsen i § 90,
stk. 1, nr. 12, må forstås således, at ophævelse efter omstændighederne – med respekt af et
proportionalitetsprincip – kan ske, selv om adfærden ikke er udvist af lejeren selv, men af
lejerens husstand eller andre, som lejeren har givet adgang til det lejede. bedømmelsen af, om
”lejerens fjernelse er påkrævet”, må efter 2013-dommen foretages på grundlag af mislighol-
delsens karakter og under hensyn til lejerens forhold i øvrigt på ophævelsestidspunktet, såle-
des at det vurderes, om ophævelsen står i et rimeligt forhold til misligholdelsen.
den konkrete sag
ls søn blev ved retten i odenses dom af 5. januar 2016 idømt ubetinget fængsel i 8 måneder
for i forening med syv andre tiltalte at have overtrådt straffelovens § 119, stk. 1, § 134 a og §
252. retten lagde ved strafudmålingen vægt på, at de tiltalte sammen med andre
uidentificerede personer uden nogen anledning kastede med sten, andre genstande og flasker
med brændbar væske, der var antændt, mod polititjenestemænd, der befandt sig i fire
patruljevogne, og som udførte deres arbejde i vollsmose. retten fandt, at forholdet var plan-
                                               - 6 -
lagt, og anførte, at episoden, der varede mere end en halv time, fandt sted på et meget befær-
det område, hvor der også var mindre børn til stede.
bøgetorvet, som er gerningssted for kriminaliteten, hører til boligafdelingen bøgeparken og
ligger på et andet sted i boligområdet vollsmose end boligafdelingen birkeparkens ejendom
med ls lejlighed. bøgeparken og birkeparken ejes af forskellige almennyttige
boligforeninger og har forskellige matrikelnumre. der er ca. 500 meter fra gerningsstedet til
ejendommen med ls lejlighed. det fremgår af flere af de forklaringer, der blev afgivet under
straffesagen, at vollsmoses beboere bruger bøgetorvet som samlingssted til fritids- og
afslapningsformål.
da kriminaliteten er begået inden for det samme boligområde (vollsmose), som fyns almen-
nyttige boligselskabs ejendom i birkeparken er beliggende i, finder højesteret, at der i rela-
tion til ophævelsesbestemmelsen i almenlejelovens § 90, stk. 1, nr. 12, er den fornødne til-
knytning mellem kriminaliteten og lejemålet. højesteret tiltræder således boligrettens vurde-
ring, hvorefter det ikke udelukker bestemmelsens anvendelse, at gerningsstedet er beliggende
på et andet matrikelnummer end ejendommens, og at matriklerne har forskellige ejere. høje-
steret finder, at den begåede kriminalitet er egnet til at skabe utryghed blandt beboerne i bo-
ligområdet og indebærer en misligholdelse af en sådan grovhed, at fyns almennyttige bolig-
selskab som udgangspunkt har ret til at ophæve lejemålet i medfør af almenlejelovens § 90,
stk. 1, nr. 12.
spørgsmålet er herefter, om der er noget i ls forhold, som indebærer, at dette udgangspunkt
skal fraviges.
l, der på tidspunktet for ophævelsen havde boet i lejligheden i ca. 1½ år, har henvist til bl.a.,
at hendes søn var under 18 år på gerningstidspunktet, at der ikke tidligere har været klager
over sønnens adfærd i relation til ejendommen, at hun på tidspunktet for ophævelsen var
eneforsørger med fire hjemmeboende børn, herunder sønnen på 17 år og en mindreårig datter
på 14 år, og at hun har dårligt helbred, der gør hende afhængig af sine døtres hjælp, og som
medfører, at hun vil have svært ved at klare en flytning.
                                              - 7 -
henset til grovheden af misligholdelsen finder højesteret, at der ikke i det oplyste om l og
hendes husstands forhold er grundlag for at fravige det ovennævnte udgangspunkt, hvorefter
fyns almennyttige boligselskab var berettiget til at ophæve lejemålet på grund af sønnens
kriminalitet. ophævelsen findes således at stå i et rimeligt forhold til misligholdelsen.
højesteret tager herefter fyns almennyttige boligselskabs principale påstand til følge, såle-
des at l skal anerkende, at lejemålet er ophævet med rette efter almenlejelovens § 90, stk. 1,
nr. 12.
der er herefter ikke anledning for højesteret til at tage stilling til, om lejemålet er ophævet
med rette også efter almenlejelovens § 90, stk. 1, nr. 7.
fraflytning af lejemålet skal ske som nedenfor bestemt.
i sagsomkostninger for boligret, landsret og højesteret skal statskassen betale i alt 71.390 kr.
til dækning af advokatudgift med 65.000 kr. og retsafgift med 6.390 kr.
                                     thi kendes for ret:
l skal anerkende, at hendes lejemål beliggende birkeparken …, 5240 odense nø, er ophævet
med rette efter almenlejelovens § 90, stk. 1, nr. 12.
l skal fraflytte lejemålet senest den 30. juni 2018.
i sagsomkostninger for boligret, landsret og højesteret skal statskassen betale 71.390 kr. til
fyns almennyttige boligselskab.
det idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms
afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                        afsagt fredag den 2. september 2011
sag 99/2009
(1. afdeling)
flemming allan hansen
og
steen ricks olsen
(advokat christian falk hansen for begge)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat lars apostoli)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 21. afdeling den 16. februar 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, poul søgaard, niels grubbe, jens
peter christensen og hanne schmidt.
påstande
appellanterne, flemming allan hansen og steen ricks olsen, har gentaget deres påstande.
indstævnte, skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
flemming allan hansen og steen ricks olsen har oplyst, at den subsidiære påstand om
hjemvisning er nedlagt for det tilfælde, at de får medhold i, at rådgiverhonoraret på 300.000
kr. delvis kan tillægges afskrivningsgrundlaget vedrørende ejendommen.
anbringender
flemming allan hansen og steen ricks olsen har yderligere vedrørende udbyderhonoraret
anført, at der på et møde i november 1993 med skattemyndighederne blev indgået en aftale
om, at 95 % af udbyderhonoraret kunne tillægges ved opgørelsen af afskrivningsgrundlaget
                                               - 2 -
for den enkelte ejendom, og at dette herefter udgjorde en af skattemyndighederne godkendt
fast praksis på området helt frem til 2001.
endvidere fremgår af de fremlagte skattebilag vedrørende andre investeringsprojekter udbudt
af investorpartner a/s, at det udtrykkeligt er oplyst over for skattemyndighederne, at 5 % af
udbyderhonoraret skattemæssigt er blevet betragtet som en ikke fradragsberettiget og ikke
afskrivningsberettiget etableringsudgift, og at den resterende andel på 95 % af udbyderhono-
raret herefter er blevet medregnet ved opgørelsen af afskrivningsgrundlaget for den enkelte
ejendom. skattemyndighedernes manglende reaktion herpå helt frem til 2001 statuerer en fast
praksis. der kan støttes ret på en lokal praksis, som har været de overordnede myndigheder
bekendt, uden at de har tilsidesat den.
skatteministeriet har hertil navnlig anført, at der ikke er ført bevis for, at skattemyndigheder-
ne har godkendt investorpartner a/s’ praksis vedrørende opgørelse af den del af udbyder-
honoraret, der kunne lægges til afskrivningsgrundlaget. tværtimod må det efter de afgivne
vidneforklaringer og det fremlagte mødereferat lægges til grund, at københavns kommune på
mødet i 1993 understregede, at prospektomkostninger ikke kunne indgå i afskrivningsgrund-
laget og forlangte dette rettet. kommunen gik herefter ud fra, at fejlen blev rettet – også i
fremtidige projekter – og opdagede ikke, at dette ikke skete.
det fremlagte materiale med oplysning om, at andre skatteydere som deltagere i lignende in-
vesteringsprojekter har selvangivet 95 % af udbyderhonoraret som afskrivningsberettiget,
uden at skattemyndighederne har reageret, etablerer ikke en myndighedspraksis som hævdet.
der er i det hele ikke grundlag for indsigelsen om en praksisændring med tilbagevirkende
kraft.
supplerende sagsfremstilling
der blev den 4. november 1993 afholdt et møde mellem repræsentanter for investorpartner
a/s, revisionsaktieselskabet ernst & young, københavns skatteforvaltning og skat hader-
slev. i et referat af mødet dateret den 15. november 1993, udfærdiget af revisor erling krogh,
københavns skatteforvaltning, hedder det bl.a.:
                                                - 3 -
       ”vedrørende spørgsmålet om etableringsomkostninger blev aftalt, at revisor og inve-
       storpartner foranlediger udarbejdelse af en opgørelse, der medfører, at prospektomkost-
       ninger tilbageføres i det omfang, at omkostningerne er kommet til fradrag i den skatte-
       pligtige indkomst enten i form af direkte udgifter eller ved at være indeholdt i skatte-
       mæssige afskrivninger.
       korrektionen foretages ved udarbejdelse af selvangivelse for skatteåret 1994/95. (frem-
       over...).”
flemming allan hansen og steen ricks olsen har endvidere til illustration af, hvorledes an-
dre investorer har selvangivet udgiften til udbyderhonorar, henvist til bilag til selvangivelser
og uddrag af prospekter vedrørende andre investeringsprojekter udarbejdet af investorpartner
a/s. heraf fremgår det, at der i fire projekter er selvangivet et beløb på ”5 % af udbudsprovi-
sion …” under overskriften ikke fradragsberettigede etableringsudgifter.
danske ejendomsudbyderes brancheforening har i en udtalelse af 26. marts 2007 besvaret
bl.a. følgende spørgsmål således:
       ”spørgsmål 4
       hvilken rådgivning yder ejendomsprojektudbyderen sædvanligvis til investorerne i må-
       nederne efter erhvervelsen af investeringsejendommen, og hvilke normer gælder der for
       størrelsen af udbyderens honorar?
       foreningens svar:
       det er sædvanligt, at de administrative opgaver i timandsprojektets forløb varetages af
       ejendomsprojektudbyderen eller et af ejendomsprojektudbyderen relateret selskab.
       i månederne efter erhvervelsen af investeringsejendommen yder administrator af ti-
       mandsprojektet bl.a. opgaver i forbindelse med implementering af den løbende admini-
       stration, budgettering, rådgivning til investorerne vedrørende de skattemæssige forhold,
       samt opgaver angående projektets finansiering og investorernes hæftelse, idet den ende-
       lige tilrettelæggelse af finansieringen og hæftelsen afhænger af investorernes bonitet og
       sammensætning.
       i projektforløbet varetager administrator ejendomsadministration og pro-
       jekt/selskabsadministration, herunder bl.a. lejeopkrævning, tilsyn med ejendommen,
       forsikringsforhold, opkrævning af investorindbetalinger, føre investorfortegnelse, låne-
       ydelsesbetaling, låneprolongering, regnskabsudarbejdelse og budgettering, afholdelse af
       investormøder og generalforsamlinger, varetagelse af kontakten til myndigheder m.v.
       administrator modtager et administrationshonorar for udførelsen af opgaverne. admini-
       strationshonoraret kan være opdelt i et honorar for ejendomsadministration og et hono-
       rar for projekt/selskabsadministrationen eller et samlet honorar for administrationen.
       honorarstørrelsen afhænger af opgavernes karakter og omfang. der er ikke en specifik
                                              - 4 -
       norm for administrationshonorarernes størrelse. for de særlige ydelser i månederne efter
       ejendommens erhvervelse er det ikke udsædvanligt, at der ydes særskilt honorar i tillæg
       til udbyderhonoraret og administrationshonoraret.”
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet forklaring af henrik louv, peter hjorth sørensen, frede
hartvig, erling krogh og hanne malle johansen.
henrik louv har forklaret bl.a., at han er cand. jur. og har arbejdet hos ernst & young siden
1988, hvor han først beskæftigede sig med k/s skibsinvesteringer og siden 1990 med 10-
mands projekter.
i 1993 var han til møde med skattemyndighederne i københavn. han går ud fra, at mødet var
foranstaltet af investorpartner. på mødet deltog wagner og thomsen, ham selv, hans kolleger
peter hertz og hjorth. fra københavns skatteforvaltning deltog hanne malle johansen og
erling krogh. der deltog endvidere en person fra told- og skatteregion haderslev, frede
hartvig. baggrunden for de mange deltagere i mødet var vist nok, at investorpartner gerne
ville have en samling på de spørgsmål, der var sendt fra skattemyndighederne til de enkelte
investorer.
grunden til, at frede hartvig deltog i mødet var vel, at han må siges at være k/s og anparts-
selskabsekspert hos skat, hvilket han har været siden 1989. frede hartvig har altid været
ernst & youngs kontaktperson, hvis der var forespørgsler til eller drøftelser af skatteopgø-
relser vedrørende k/s’er. det er hans indtryk, at også kommunerne har brugt frede hartvig
som kontaktperson. frede hartvig har fremstået som en form for koordinator vedrørende
spørgsmål om k/s- og ejendomsprojekter. det er hans opfattelse, at det var skatteforvaltnin-
gen i københavn, der bad frede hartvig deltage i mødet.
på mødet drøftede de fire punkter: 1. anpartsindgrebet, 2. de 300.000 kr. i rådgiverhonorar,
3. opgørelse af afskrivningsgrundlag og 4. en central fremsendelse af materiale fra investor-
partner til skat.
                                               - 5 -
for så vidt angår de 300.000 kr. i rådgiverhonorar var det hans opfattelse, at skat accepterede
ernst & youngs måde at gøre det på. han ved ikke, hvorfor emnet ikke stod på dagsordenen
eller ikke er nævnt i referatet, men de drøftede det en del på selve mødet.
inden mødet med skat i 1993 havde ernst & young den praksis, at udbyderhonoraret blev
tillagt anskaffelsessummen og afskrivningsgrundlaget med 100 % minus 50.000 kr. de
50.000 kr. vedrørte etablering af kommanditselskabet og udarbejdelse af prospekt samt tryk-
ning heraf.
erling krogh spurgte, om det var således, at de 50.000 kr. ikke blev medtaget i afskrivnings-
grundlaget. de svarede ja, og erling krogh svarede: ”nå, okay”. efter mødet var den eneste
ændring, at de 50.000 kr. blev ændret til 5 % af udbyderhonoraret. han har ikke udarbejdet
mødereferatet og har først set referatet fra mødet i forbindelse med denne sag og har således
ikke fået det tilsendt i umiddelbar forlængelse af mødet.
de regnskaber, som ernst & young udarbejdede efterfølgende, blev udarbejdet på baggrund
af de ændringer, skat ønskede. efter mødet i 1993 kørte man videre med udbyderhonoraret
med fradrag af de 5 %, som man havde aftalt med skat i stedet for hidtil med 50.000 kr. ud-
byderhonoraret blev således tillagt afskrivningsgrundlaget med 95 %.
han er bekendt med, at skat har set regnskaberne fra 1994 og de efterfølgende år, da forhold i
disse regnskaber er blevet drøftet med skat. skat har på intet tidspunkt ændret reguleringen af
udbyderhonoraret før efter år 2000. udbyderhonoraret har en særskilt linje i afskrivningsop-
gørelsen og fremgår således klart og tydeligt af regnskaberne.
peter hjorth sørensen har forklaret, at han er statsautoriseret revisor og ansat i skatteafdelin-
gen hos ernst & young, hvor han været siden 1990 og beskæftiger sig med ejendomsinveste-
ringsprojekter.
i november 1993 deltog han i mødet med investorpartner og tre medarbejdere fra told og
skat. formålet med mødet var at få afklaring på nogle ting vedrørende den skattemæssige
behandling af forskellige poster. der, hvor han var på banen, var, da de talte om rådgiver-
honoraret, dvs. det man betaler for rådgivning det første år.
                                               - 6 -
selve udbyderhonoraret blev ikke berørt specifikt men indirekte, da de drøftede etablerings-
omkostninger. der blev redegjort for udbyderhonoraret og det, at etablering blev udskilt med
5 % heraf, således at de sidste 95 % af udbyderhonoraret blev tillagt anskaffelsessummen. da
de gik fra mødet, var det hans opfattelse, at det, man havde lavet indtil da, var i overensstem-
melse med praksis på området.
man havde tidligere afsat 50.000 kr. i etableringsomkostninger, og efterfølgende gik man
over til at bruge 5 % af udbyderhonoraret.
frede hartvig har forklaret bl.a., at han er chefkonsulent ved skat haderslev med speciale i
anpartsvirksomheder. han har haft specialet siden 1992, hvor skat haderslev fik området ud-
lagt fra told- og skattestyrelsen.
han har på baggrund af sit arbejde fået kendskab til udbydere og administratorer af anparts-
projekter, og han blev den, som kommunerne kontaktede, hvis der var skattemæssige spørgs-
mål herom. det overordnede ansvar for ligningen havde henholdsvis kommunen og told- og
skattestyrelsen. det var styrelsen, der var ansvarlig for en eventuel praksis på området. hvis
de fik forespørgsler fra kommuner, administratorer eller udbydere, blev de besvaret med ud-
gangspunkt i praksis. hvis der var nye forhold, forespurgte de hos styrelsen, inden de besva-
rede spørgsmålene.
for så vidt angår mødet i 1993 var baggrunden for hans deltagelse, at han havde et samar-
bejde med københavns kommune i og med, at komplementarerne indgav regnskaber til kø-
benhavns kommune. kommanditselskaberne indleverede deres regnskaber til region ha-
derslev og kommanditisterne til de enkeltes bopælskommuner. region haderslev beskæfti-
gede sig kun med masseprojekter. 10-mandsprojekterne blev lignet i de enkelte investorers
bopælskommuner. han havde således ikke noget at gøre med de mindre anpartsvirksomheder.
udbyderhonorar og ligningslovens § 8 j blev også drøftet. der blev ikke gennemgået regn-
skaber, men emnerne blev drøftet generelt. endvidere blev samarbejdet mellem udbyderne,
dvs. investorpartner, og københavns skatteforvaltning drøftet. han kan ikke huske, at han har
                                                - 7 -
fået referatet tilsendt, men går ud fra, at han har modtaget det. han kan heller ikke huske,
hvad der blev drøftet vedrørende udbyderhonorar, og han har kun referatet at henholde sig til.
han forstår ”prospektomkostninger” udvidende og ligestiller det med udbyderhonoraret. han
kan således hverken be- eller afkræfte henrik louvs opfattelse af skats accept af ernst &
youngs praksis.
erling krogh har forklaret bl.a., at han var sagsbehandler i selskabsbeskatningen ved køben-
havns skatteforvaltning og var ansat som overenskomstansat revisor. han beskæftigede sig
alene med kommanditselskaber og deres regnskaber. han havde en kontorchef, men denne
havde delegeret ansvaret på dette område til ham. han stoppede i københavns skatteforvalt-
ning i 2000 og gik på pension.
det er ham, der har udarbejdet mødereferatet fra mødet den 4. november 1993.
hanne johansen var med til mødet, da hun sad med personområdet og dermed havde med
investorernes personlige indkomst at gøre. han kunne sammen med hanne indgå en aftale
med investorpartner vedrørende ligning af investorer bosiddende i københavn. han tog kon-
takt til frede hartvig, da han ville sørge for, at de fik en central ordning på landsplan, dvs. en
ensartet behandling af alle personer. han mener, at frede hartvig så at sige kunne koordinere
på landsplan.
han havde ved en gennemgang af 1992 regnskabet opdaget, at investorpartner havde medta-
get udgifter til prospekt i deres afskrivningsgrundlag, og han mente, at der var tale om ikke-
fradragsberettigede etableringsomkostninger, hvilket han gerne ville have, de skulle ændre.
han fik ikke udleveret og gennemgik ikke prospekterne ved sin gennemgang og kontrol, idet
skats kontrol og gennemgang alene baserede sig på regnskaberne.
han mener helt klart, at investorpartner havde gjort noget forkert, og de aftalte derfor på mø-
det, at der skulle ske en ændring. investorpartner havde ikke før mødet udtaget nogen form
for etableringsomkostninger som værende ikke afskrivnings- eller fradragsberettigede. der
var ikke nogen store drøftelser vedrørende dette punkt, da ernst & young rettede sig ind efter,
hvad han sagde.
                                               - 8 -
investorpartner ville gerne have, at han generelt godkendte deres fremgangsmåder, men han
kunne ikke godkende generelt. derimod kunne de indgå en aftale om, at det, de var enige om,
både på skats og ernst & youngs side, var på den måde. hvis en kommune rettede henven-
delse til ernst & young, skulle de henvise dem til ham, og hvis et revisionsfirma henvendte
sig til ham, skulle han henvise dem til ernst & young, således at de kunne ensrette behandlin-
gen af sager. på den måde kunne man undgå at rejse sager.
han forstår ordet prospektomkostninger som samtlige omkostninger i forbindelse med udar-
bejdelse af projektet. han er helt sikker på, at han har sendt mødereferatet til samtlige delta-
gere ved mødet.
han accepterede ikke ernst & youngs praksis på området og kan ikke huske, at han har ind-
gået en aftale om, at udbyderhonorar kunne henføres til afskrivningsgrundlaget, men han står
ved, at der blev indgået en aftale, at de var enige om, at prospektomkostningerne skulle anses
som ikke-fradragsberettigede etableringsomkostninger. da han gennemgik regnskabet for
1993 kunne han se, at prospektomkostningerne var trukket ud, og han opfattede det derfor,
som deres aftale var overholdt. i forbindelse med sin kontrol af regnskabet, kontrollerede han,
at der var en post, hvor man udskrev etableringsomkostninger som ikke fradragsberettigede.
han har efterfølgende haft drøftelser med frede hartvig om, at prospektomkostninger og
etableringsudgifter ikke kan henføres til afskrivningsgrundlaget, og de var enige på dette om-
råde.
hanne malle johansen har forklaret bl.a., at hun er specialkonsulent i skat. i 1993 sad hun i
københavns skatteforvaltning i personbeskatningen. baggrunden for, at hun deltog i mødet i
november 1993, var, at hvis erling krogh skulle indgå en aftale med investorpartner, var det
naturligt, at hun var med, da hun stod for ligningen af investorernes indkomst. hun har fået
referatet sendt ud efter mødet.
på mødet blev tre emner drøftet. 1. hvorvidt kommanditisterne var omfattet af anpartsindgre-
bets bestemmelser. 2. behovet for værdiansættelsen af ejendommen i forbindelse med, at der
                                               - 9 -
var kommet en ny ejendomsavancebeskatningslov. og 3. hvorvidt omkostninger i forbindelse
med prospekter var afskrivningsberettigede, fradragsberettigede eller ingen af delene.
man kunne ikke altid se af regnskaberne, hvilke poster der var henført til afskrivningsgrund-
laget, og hvilke der var fradragsberettigede. de brugte tid på at drøfte, hvorvidt prospektom-
kostninger overhovedet var fradragsberettigede eller kunne henføres til afskrivningsgrundla-
get eller ingen af delene.
under drøftelserne om etableringsudgifternes fradrags- og afskrivningsmuligheder blev de
nødt til at holde en lille ”summepause”, hvor investorpartner og revisorerne gik ud af møde-
lokalet. i pausen drøftede de indbyrdes, dvs. hende selv, krogh og hartvig, om ligningslovens
§ 8 j overhovedet gav mulighed for at ændre praksis på området, dvs. om man kunne henføre
etableringsomkostninger til § 8 j, men de var alle enige om, at der ikke var mulighed for det.
det var primært henrik louv, der førte ordet fra investorpartners side, og han holdt temmelig
meget fast på, at etableringsomkostningerne enten kunne afskrives eller i hvert fald kunne
fradrages, men da frede hartvig meddelte, at der ikke var mulighed for at imødekomme dem,
accepterede investorpartner og henrik louv dette.
herefter aftalte de fremgangsmåden for, hvorledes der skulle ske korrektion, idet investor-
partner nødigt ville gå tilbage til samtlige deres investorer. hun kan ikke genkende, at der
skulle have været indgået en aftale om, at 5 % af udbyderhonoraret skulle være etablerings-
omkostninger. hun opfattede og opfatter prospektomkostninger som en typisk omkostning
afholdt af udbyder. hun sidestiller det med udbyderhonorar. det var erling krogh, der foretog
den efterfølgende kontrol af, om investorpartner overholdt aftalen.
højesterets begrundelse og resultat
som anført af landsretten vedrørende udbyderhonoraret har flemming allan hansen og steen
ricks olsen ikke godtgjort, at der forud for de lignende myndigheders afgørelser i 2001 har
foreligget en afgørelse fra de overordnede skattemyndigheder, hvorefter det er godkendt, at en
udgift som den, der i denne sag er betegnet som udbudsprovision, indregnes i en ejendoms
afskrivningsgrundlag. det, flemming allan hansen og steen ricks olsen har anført om en
praksis hos de lignende myndigheder, kan heller ikke anses for godtgjort. allerede derfor til-
                                               - 10 -
træder højesteret, at skattemyndighederne har nægtet flemming allan hansen og steen ricks
olsen at lade udbyderhonoraret indgå i afskrivningsgrundlaget.
for så vidt angår rådgivningshonoraret på 300.000 kr. er det, som højesteret skal prøve,
landsskatterettens afgørelse herom. efter denne afgørelse kan kun en mindre del af rådgiv-
ningshonoraret anses at dække reelle udgifter til rådgivning i forbindelse med den løbende
drift og derfor fradrages som en driftsomkostning. det blev overladt til de stedlige skattemyn-
digheder nærmere at fastsætte fradragets størrelse; men deres senere afgørelse herom indgår
ikke i sagen. landsskatteretten fandt endvidere, at honoraret ikke helt eller delvis kunne anses
for en del af anskaffelsessummen for ejendommen, og at udgiften derfor ikke kunne medreg-
nes i afskrivningsgrundlaget.
efter bevisførelsen om de rådgivningsydelser fra investorpartner, som honoraret dækker, og
herunder oplysningen om, at den almindelige løbende administration blev varetaget af en ad-
ministrator, tiltræder højesteret landsskatterettens bedømmelse.
højesteret tiltræder herefter, at skatteministeriet i det hele er frifundet, og stadfæster dom-
men.
sagsomkostningsbeløbet er fastsat under hensyn til sagens omfang.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal flemming allan hansen og steen ricks olsen solida-
risk betale 50.000 kr. til skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.