text:
                             højesterets dom
                          afsagt tirsdag den 20. marts 2012
sag 194/2009
(1. afdeling)
søbohus holding aps og
textil holding aps
(advokat leo jantzen for begge)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat steffen sværke)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 5. afdeling den 7. juli 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per walsøe, jon stokholm, jens peter
christensen, hanne schmidt og jan schans christensen.
påstande
appellanterne, søbohus holding aps og textil holding aps, har gentaget deres påstand.
indstævnte, skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
højesterets begrundelse og resultat
efter skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 2, er det en betingelse for omgørelse, at dispo-
sitionen utvivlsomt skal have haft utilsigtede skattemæssige virkninger, der er væsentlige.
parterne er enige om, at de skattemæssige virkninger af, at udbyttet på 37 mio. kr. er skatte-
pligtigt, er væsentlige. uenigheden vedrørende denne bestemmelse angår således spørgsmålet
om, hvorvidt dispositionen utvivlsomt har haft utilsigtede skattemæssige virkninger.
af de grunde, landsretten har anført, tiltræder højesteret, at dispositionen den 30. september
1993 under de foreliggende omstændigheder utvivlsomt har haft den utilsigtede og væsentlige
virkning, at udlodningen blev skattepligtig, og at betingelsen for omgørelse i skatteforvalt-
                                                - 2 -
ningslovens § 29, stk. 1, nr. 2, derfor er opfyldt. det bemærkes, at det var i textil holding
aps, at der blev truffet generalforsamlingsbeslutning den 22. december 1993.
spørgsmålet er herefter, om betingelsen i skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 3, hvorefter
dispositionen ”skal have været lagt klart frem for myndighederne”, er opfyldt. heri ligger
ifølge bestemmelsens forarbejder, at den disposition, der søges omgjort, fra begyndelsen har
været lagt klart frem for den skatteansættende myndighed, således at der for myndighederne
ikke har været tvivl om dispositionens eksistens og indhold.
det fremgår af højesterets dom af 9. november 2011 (ufr 2012, s. 465), at omgørelse som
udgangspunkt må forudsætte, at den pågældende disposition fremgår eller kan udledes af de
relevante selvangivelser.
søbohus holding aps’ selvangivelse for 1992/93 indeholder oplysning om, at dette selskab
har modtaget et skattefrit udbytte på 37 mio. kr. fra textil holding. udbyttet fremgår imidler-
tid ikke klart af søbohus holdings årsregnskab for samme periode, der var vedlagt dette sel-
skabs selvangivelse. af årsregnskabet for textil holding for perioden 1. maj 1992-30. sep-
tember 1993, der er dateret den 30. november 1993, fremgår, at der foreslås et udbytte på 37
mio. kr. for dette regnskabsår. der fremgår ikke noget om, at udbyttet skulle være blevet ud-
betalt i regnskabsåret. textil holdings udbytteerklæring, udbytteattesten og revisorerklærin-
gen efterlader ligeledes det indtryk, at udbyttet først er udbetalt efter generalforsamlingen den
22. december 1993, dvs. i regnskabsåret 1993/94.
under disse omstændigheder finder højesteret, at dispositionen den 30. september 1993 ikke
har været lagt klart frem for skattemyndighederne.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal søbohus holding aps og textil holding aps solida-
risk betale 300.000 kr. til skatteministeriet.
                                               - 3 -
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                           afsagt torsdag den 11. maj 2017
sag 141/2016
(2. afdeling)
nymølle stenindustrier a/s (tidligere dsv råstoffer a/s)
(advokat kjeld jørgensen)
mod
vejdirektoratet
(kammeradvokaten ved advokat kasper mortensen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 17. afdeling den 7. juni 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, jytte scharling, lars
hjortnæs, jens kruse mikkelsen og anne louise bormann.
påstande
appellanten, nymølle stenindustrier a/s, har nedlagt påstand om, at indstævnte, vejdirekto-
ratet, til nymølle stenindustrier skal betale 6.026.362,10 kr. med procesrente af 4.525.000 kr.
fra den 7. marts 2011 og af 1.501.362,10 kr. fra den 1. juni 2011.
vejdirektoratet har påstået stadfæstelse, subsidiært betaling af et mindre beløb.
supplerende sagsfremstilling
dsv råstoffer a/s og nymølle stenindustrier a/s er den 3. maj 2016 fusioneret med nymøl-
le stenindustrier a/s som det fortsættende selskab.
nymølle stenindustrier har opfyldt landsrettens dom, og påstanden for højesteret omfatter
derfor både tilbagebetaling af det idømte beløb med procesrente og den selvstændige påstand
for landsretten.
                                               - 2 -
parterne er for højesteret enige om, at tilslutningsanlæg nr. 14 – roskilde vest – som ifølge
roskilde amts regionplan 1997 skulle udvides med østvendte ramper, ikke er det tilslut-
ningsanlæg, som blev bygget på det eksproprierede areal. det for sagen relevante tilslutnings-
anlæg er derimod tilslutningsanlæg nr. 13.
der er for højesteret fremlagt supplerende oplysninger om planlægningen af motorvejsudvi-
delsen fra 2002 til 2005, herunder uddrag af vvm-redegørelse fra 2005.
nymølle stenindustrier har oplyst, at selskabet drev grusgrav på naboarealet til den ejendom
(forsøgsgårdens grusgrav), som denne sag angår, at indvindingen på forsøgsgårdens arealer
blev påbegyndt i 2012 i fortsættelse af, at hovedparten af råstofferne på naboarealet var ind-
vundet, og at indvindingen stort set er afsluttet i 2017.
anbringender
nymølle stenindustrier har vedrørende selskabets forventninger om råstofindvinding supple-
rende anført navnlig, at parterne og landsretten under hovedforhandlingen befandt sig i den
vildfarelse, at tilslutningsanlæg nr. 14 var det aktuelle tilslutningsanlæg i krydset ringsted-
vej/motorvejen.
landsretten har på denne baggrund truffet sin afgørelse på et forkert faktuelt grundlag.
af udbudsmaterialet forud for salget i 1999 fremgår det klart, at ejendommen i regionplan
1997 er udlagt til indvinding af grus, ligesom det positivt er oplyst, at der kunne forventes
opnået tilladelse til indvinding af grus. ejendommen blev således på baggrund af strukturdi-
rektoratets udbudsmateriale købt til forhøjet pris henset til indvindingsmulighederne på ejen-
dommen.
der er ikke i forklaringerne for landsretten belæg for at lægge til grund, at nymølle stenindu-
strier ikke forud for købet af ejendommen undersøgte, om og i givet fald hvordan den kom-
mende udvidelse af holbækmotorvejen ville påvirke mulighederne for råstofindvinding på
ejendommen.
                                               - 3 -
vejdirektoratet må som en statslig myndighed sidestilles med sælger, og det er derfor ikke ri-
meligt, at der først opnås en forhøjet salgspris, hvorefter der sker ekspropriation, uden at der
betales erstatning for råstofforekomsten på arealet.
nymølle stenindustrier havde før november 2004 planer om at indvinde råstoffer på ejen-
dommen, men det er i øvrigt uden betydning for erstatningen, idet indvindingsansøgningen,
der blev indgivet i 2004, blev indgivet før ekspropriationsloven blev vedtaget i juni 2006.
det er også forkert, når landsretten lægger til grund, at der på tidspunktet for nymølle stenin-
dustriers ansøgning om tilladelse til råstofindvinding forelå konkrete planer om udvidelse af
motorvejen.
allerede på købstidspunktet havde nymølle stenindustrier en berettiget forventning om at
kunne indvinde råstofferne, da ejendommen netop blev købt med henblik herpå, og da der
intet var i regionplanerne, som indikerede, at råstofferne ikke kunne indvindes.
at vejdirektoratet i 2001-2006 arbejdede med forskellige forslag til udvidelse, afsvækker
ikke nymølle stenindustriers berettigede forventning, idet nymølle stenindustrier har købt
ejendommen på grundlag af de på købstidspunktet værende planer.
at det i regionplanerne er anført, at motorvejen skal udvides, betyder ikke, at vejdirektoratet
kan ekspropriere erstatningsfrit til en tilkørselsrampe, og når det specifikt i regionplanen er
anført, at det var tilslutningsanlæg nr. 14, som skulle udvides, bestyrkede dette nymølle sten-
industriers forventning om, at det alene var vejbanen ud for selskabets ejendom, der skulle ud-
bygges. udvidelsen af vejbanen med et spor har ikke haft indvirkning på udnyttelsen af rå-
stofferne.
når vejdirektoratet har den opfattelse, at det af regionplanerne tydeligt fremgik, at nymølle
stenindustrier ikke kunne forvente en råstofindvindingstilladelse, stemmer det ikke med, at
vejdirektoratet valgte at nedlægge et midlertidigt forbud efter den dagældende vejlovs § 36,
idet et sådant forbud – i fald der allerede forelå sådanne planer – ville være unødvendigt. i så
fald ville den dagældende vejlovs § 35 om byggelinjer i øvrigt kunne være anvendt direkte.
                                              - 4 -
naturklagenævnet pålagde ved afgørelse af 16. januar 2007 nymølle stenindustrier at respek-
tere byggelinjepålægget af 15. marts 2006, men da naturklagenævnet ikke har hjemmel til at
fortolke vejloven, har nævnet herved ikke taget stilling til, hvorvidt nymølle stenindustrier
berettiget kunne forvente en indvindingstilladelse. nævnet har blot lagt til grund, at der er
pålagt byggelinjer.
skønsmændenes undersøgelser viser, at det er vanskeligt at fastsætte prisen på en ejendom
med råstoffer, idet sådanne sjældent er ens med hensyn til eksempelvis beliggenhed.
ejendommen har den bedst tænkelige beliggenhed og den bedste forekomst af råstoffer, og
nymølle stenindustrier kan ikke blot henvises til at købe en anden ejendom med grus, da det
er meget sjældent, at sådanne ejendomme udbydes, ligesom prisen i høj grad afspejler værdi-
en af grusforekomsten.
en meget stor del af udgifterne, når man skal indvinde råstoffer, skal afholdes i forbindelse
med påbegyndelsen af udgravningen, og den største fortjeneste ligger på de sidst indvundne
mængder. uanset ekspropriationen skal opstartsomkostningerne afholdes, og de er af samme
størrelse, som hvis der ikke var blevet eksproprieret.
vejdirektoratet har heroverfor supplerende anført navnlig, at det afgørende for, om nymølle
stenindustrier kunne have forudset, at motorvejsudvidelsen ville få betydning for ejendom-
men, ikke var regionplanens angivelse af østvendte ramper, men derimod at det siden 1993 af
planlægningen er fremgået, at der skulle ske en udvidelse af motorvejen, hvor denne løber
langs ejendommen.
landsretten har med rette lagt til grund, at nymølle stenindustrier ikke forud for erhvervelsen
af ejendommen i tilstrækkelig grad undersøgte, hvordan den kommende udvidelse af motor-
vejen ville påvirke råstofindvindingen, og at nymølle stenindustrier i øvrigt ikke før novem-
ber 2004 havde planer om at påbegynde råstofindvinding.
indtil ekspropriationsloven blev vedtaget i juni 2006, var spørgsmålet alene, hvor store dele af
ejendommen, der skulle anvendes til vejanlægget, og denne usikkerhed forelå allerede, da ny-
mølle stenindustrier erhvervede ejendommen.
                                              - 5 -
naturklagenævnet gav i sin afgørelse af 16. januar 2007 i realiteten afslag på tilladelse til rå-
stofindvinding for de dele af ejendommen, hvor dette ville være uforeneligt med motorvejs-
udvidelsen. naturklagenævnet kunne alene behandle sagen inden for råstoflovens rammer.
henvisningen til vejdirektoratets forbud efter den dagældende vejlovs § 36 må anses som en
afgrænsning af vejinteressen.
der var ikke på noget tidspunkt forud for ekspropriationen grundlag for en berettiget forvent-
ning om, at der ville kunne indvindes råstoffer i videre omfang, end naturklagenævnet tillod
ved afgørelsen af 16. januar 2007.
usikkerheden om vejudvidelsen forelå allerede, da nymølle stenindustrier erhvervede ejen-
dommen, og i særdeleshed da nymølle stenindustrier ansøgte om indvindingstilladelse, hvor-
for nymølle stenindustrier ikke kunne have nogen forventning om, at der kunne indvindes
uden hensyn til vejinteresserne.
vejlovens bestemmelser om foreløbigt forbud skal anvendes, også selv om vejmyndigheden
måtte vurdere, at ejeren har en forventning om en fremtidig udvidelse af bestående vejanlæg,
og forbuddet har til formål at skabe sikkerhed for, at der ikke disponeres til skade for vejplan-
lægningen.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår fastsættelse af erstatning for ekspropriation i 2009 af et jordareal, der tilhørte
nymølle stenindustrier a/s. spørgsmålet er, om nymølle stenindustrier havde en berettiget
forventning om at kunne indvinde råstoffer på arealet, og i givet fald om erstatningen skal
fastsættes på grundlag af nymølle stenindustriers indtægtstab ved ikke at kunne indvinde
disse råstoffer (brugsværdi) eller på grundlag af en skønnet handelsværdi for arealet.
nymølle stenindustriers forventning om råstofindvinding
nymølle stenindustrier, som er et professionelt råstofindvindingsselskab, erhvervede efter et
udbud ejendommen med det nu eksproprierede areal i 1999 fra strukturdirektoratet. struktur-
direktoratet oplyste i udbudsmaterialet, at ejendommen i regionplanen var udlagt som grave-
                                                - 6 -
område til indvinding af grus, og at roskilde amt og roskilde kommune over for strukturdi-
rektoratet havde oplyst, at der kunne forventes opnået tilladelse til indvinding af grus.
af regionplan 1997 for roskilde amt fremgik, at der var planlagt en udvidelse fra 4 til 6 spor
af motorvejen mellem hedehusene og tilslutningsanlægget roskilde vest. af regionplanen
fremgik endvidere, at der skulle ske udbygning af tilslutningsanlæg nr. 9 og 14, mens der ikke
var nævnt noget om det tilslutningsanlæg (nr. 13), som senere blev bygget på det eksproprie-
rede areal.
højesteret lægger til grund, at nymølle stenindustrier erhvervede ejendommen med henblik
på råstofindvinding. på grundlag af oplysningerne i udbudsmaterialet – og da oplysningerne
om motorvejens udbygning i den dagældende regionplan i forhold til nymølle stenindustriers
ejendom ikke gav grundlag for at forvente indgreb ud over, hvad en udbygning fra 4 til 6 spor
ville kunne medføre – finder højesteret, at nymølle stenindustrier på tidspunktet for erhver-
velsen af ejendommen måtte forvente at kunne få tilladelse til råstofindvinding på hele ejen-
dommen bortset fra den del, der ville skulle anvendes til udvidelsen med ekstra spor. uanset
at ansøgningen om indvindingstilladelse i 2001 blev sat midlertidigt i bero, finder højesteret
ikke grundlag for at antage, at planerne om råstofindvinding på noget tidspunkt blev opgivet.
den økonomiske værdi af forventningen om at kunne bruge praktisk talt hele ejendommen til
råstofindvinding skal derfor indgå ved udmålingen af erstatningen.
højesteret bemærker, at de arealer af matr.nr. 32, 33 c, 36, 37 a og delvis 35, der er ekspropri-
eret til udvidelse af motorvejen til 6 spor, som anført i ekspropriationskommissionens kendel-
se allerede før købet i 1999 var pålagt tinglyste deklarationer om rørledninger, der forhindrede
råstofindvinding. den udvidelse af motorvejen, som nymølle stenindustrier måtte forvente,
har dermed ikke påvirket mulighederne for råstofindvinding.
udmåling af erstatning
det er fastslået i retspraksis, at erstatning ved ekspropriation som udgangspunkt udmåles til
det afståedes værdi i handel og vandel, men at erstatningen i det konkrete tilfælde kan bereg-
nes som genanskaffelsesværdien eller brugsværdien, hvis forholdene tilsiger det.
                                                - 7 -
i den foreliggende sag finder højesteret, at forholdene tilsiger, at erstatningen ikke fastsættes
til arealets handelsværdi, da det ikke ville give nymølle stenindustrier fuld erstatning. høje-
steret har herved lagt vægt på, at nymølle stenindustrier erhvervede arealet med henblik på
råstofindvinding, at selskabet på ekspropriationstidspunktet var tæt på at påbegynde indvin-
dingen, og at der foreligger sikre oplysninger om mængden af råstoffer, der kunne have været
indvundet på arealet. højesteret har endvidere lagt vægt på, at det eksproprierede areal har en
særlig værdi for nymølle stenindustrier, fordi selskabet som forklaret af råstofchef kent
grimm thornberg ved indvindingen af grus på den øvrige del af ejendommen har afholdt
betydelige opstartsomkostninger, som er af samme størrelse, uanset om det eksproprierede
areal fragår eller ej. selskabets fortjeneste ved at indvinde råstoffer på det eksproprierede are-
al ville derfor være større, end fortjenesten ville være for et indvindingsselskab, der alene
havde erhvervet det eksproprierede areal uden i forvejen at have grusgrave i området. endelig
har højesteret lagt vægt på, at det fremgår af skønserklæringen, at fastsættelse af handelsvær-
dien af det eksproprierede areal er behæftet med usikkerhed, bl.a fordi der kun i begrænset
omfang findes sammenlignelige handler, og at den skønnede handelsværdi er væsentligt min-
dre end den indtjening, nymølle stenindustrier mistede ved ikke at kunne indvinde råstoffer-
ne.
råstofchef kent grimm thornberg har forklaret, at selskabet ikke kunne købe andre ejen-
domme som erstatning for det eksproprierede areal, da der ikke i nærheden var ejendomme til
salg, der var udlagt til råstofindvinding, og da det ville være for risikabelt at købe en ejendom,
der ikke var udlagt til råstofindvinding. højesteret finder, at vejdirektoratet ikke har godt-
gjort, at nymølle stenindustrier ved anskaffelse af en anden ejendom eller på anden måde
kunne have begrænset sit tab.
højesteret finder på den anførte baggrund, at erstatningen til nymølle stenindustrier skal fast-
sættes på grundlag af den indtjening, som selskabet har mistet ved ikke at kunne indvinde rå-
stofferne i arealet, med tillæg af arealets handelsværdi efter endt indvinding.
ved skønsmændenes opgørelse af den mistede fortjeneste er det forudsat, at råstofferne fra det
eksproprierede areal kunne være indvundet og solgt i 2009. højesteret finder, at det imidlertid
må lægges til grund, at indvindingen ville være sket over en årrække. højesteret har herved
lagt vægt på, at nymølle stenindustrier i ansøgningen om gravetilladelse har oplyst, at ind-
                                               - 8 -
vindingen forventedes påbegyndt den 1. december 2005 og afsluttet den 1. december 2015, at
endelig tilladelse til indvinding på det areal, der ikke blev eksproprieret, blev meddelt ved na-
turklagenævnets afgørelse af 16. januar 2007, men at indvindingen på dette areal først blev
påbegyndt i 2012, og at indvindingen er stort set afsluttet i 2017.
fire dommere – lene pagter kristensen, lars hjortnæs, jens kruse mikkelsen og anne
louise bormann – udtaler herefter:
der er efter vores opfattelse ikke grundlag for at antage, at indvindingen og salget af råstoffer
fra det eksproprierede areal ville have omfattet mindre mængder, end skønsmændene har lagt
til grund, selv om indvindingen ville være sket over en årrække. skønsmanden kim fynbo
nielsen har vedrørende gruspriser vurderet, at der var en stagnation eller eventuelt et lille fald
fra 2007 til 2010, mens der efter 2010 har været en lille stigning. da der ikke er oplyst om-
stændigheder, som giver grundlag for at tilsidesætte skønsmændenes opgørelse, og da forde-
len ved at få erstatningen udbetalt som et samlet beløb på ekspropriationstidspunktet samtidig
er udhulet som følge af det meget lave renteniveau, finder vi herefter ikke grundlag for at fast-
sætte erstatningen til et mindre beløb end opgjort af skønsmændene.
vi stemmer derfor for at tage nymølle stenindustriers påstand til følge, dog afrundet som ne-
denfor bestemt.
dommer jytte scharling udtaler:
nymølle stenindustrier har opgjort sit krav på erstatning for mistet fortjeneste til 6,4 mio. kr.
jeg finder imidlertid, at der knytter sig en betydelig usikkerhed til, om det ville have været
muligt at opnå en sådan indtjening fra det eksproprierede areal.
jeg lægger herved vægt på, at beregningen er baseret på budgettal samt på, at alle råstoffer i
det eksproprierede areal var blevet indvundet og solgt i 2009. nymølle stenindustrier, der
havde opnået gravetilladelse på den ikke-eksproprierede del af ejendommen i 2007, foretog
imidlertid ikke indvinding i 2009 på denne del af ejendommen, men begyndte først indvin-
dingen i 2012 og fordelte den over en årrække. jeg lægger til grund, at dette skyldtes, at virk-
somheden af forretningsmæssige årsager ønskede at færdiggøre udgravningen af råstoffer på
                                               - 9 -
naboarealet først. nymølle stenindustrier foretog indvinding på flere ejendomme i området,
og jeg finder, at det må indgå i vurderingen af den mistede fortjeneste, at virksomhedens af-
sætningsmuligheder fra andre råstofindvindinger må antages at ville være blevet påvirket,
såfremt råstofferne i det eksproprierede areal var blevet indvundet og solgt i 2009. på denne
baggrund, og da det, selv henset til renteudviklingen siden 2009, efter min opfattelse indebæ-
rer en fordel for nymølle stenindustrier at få erstatningen udbetalt som et engangsbeløb i
2009, finder jeg, at den mistede fortjeneste må antages at være mindre end opgjort af nymølle
stenindustrier.
efter en samlet vurdering finder jeg, at den mistede fortjeneste skønsmæssigt bør fastsættes til
5 mio. kr. idet jeg kan tiltræde, at værdien af jorden efter indvinding kan fastsættes på grund-
lag af salget af naboarealet, stemmer jeg for at fastsætte den samlede ekspropriationserstat-
ning til afrundet 5.100.000 kr., og dermed for at tage nymølle stenindustriers påstand til følge
med 4.625.000 kr.
der afsiges dom efter stemmeflertallet.
sagsomkostninger
sagsomkostninger for landsret og højesteret er fastsat til dækning af advokatudgifter med
400.000 kr., af retsafgift med 10.000 kr. og af udgift til revisorerklæring med 44.000 kr., i alt
454.000 kr.
                                      thi kendes for ret:
vejdirektoratet skal betale 6.025.000 kr. til nymølle stenindustrier a/s med procesrente af
4.525.000 kr. fra den 7. marts 2011 og af 1.500.000 kr. fra den 1. juni 2011.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal vejdirektoratet betale 454.000 kr. til
nymølle stenindustrier a/s.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. sagsom-
kostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.