text:
- mne
                                              udskrift
                                                  af
                            sø- & handelsrettens dombog
                                             ____________
                                                dom
afsagt den 12. januar 2016.
h-18-15
                                        divine business solutions aps
                                        (advokat erik øvlisen)
                                        mod
                                        1) solarcap a/s
                                        2) general solar systems gmbh
                                        3) vkr holding a/s
                                        (advokat jens lund mosbek for alle)
                                        4) jesper mo hansen
                                        (advokat erik svanvig)
sagens baggrund og parternes påstande
denne dom er resultatet af en delhovedforhandling om spørgsmål om retskraft og forældel-
se, jf. retsplejelovens § 253, stk. 1 og 2.
                                                    -2-
hovedsagen vedrører krav på i alt 50.592.475,84 kr., som divine business solutions aps har
rejst over for de fire sagsøgte, herunder således at krav om betaling af 50 mio. kr. er rejst over
for alle fire sagsøgte. parterne er enige om, at de samme krav (om end af en anden størrelse)
var genstand for en sag mellem samme parter, som blev anlagt den 29. december 2010 og af-
vist af retten den 21. marts 2014. spørgsmålet er nu, om den tidligere afvisning af sagen har
retskraft, så denne sag skal afvises, eller om kravet er forældet.
de sagsøgte, solarcap a/s, general solar systems gmbh, vkr holding a/s og jesper mo
hansen, har påstået afvisning, subsidiært frifindelse.
sagsøgeren, divine business solutions aps, har påstået frifindelse for afvisningspåstanden
og har over for de sagsøgtes frifindelsespåstand fastholdt betalingspåstandene i hovedsagen.
oplysningerne i sagen
ved stævning af 29. december 2010 anlagde divine business solutions aps og lisborg hol-
ding a/s ved advokat kim håkonsson under sø- og handelsrettens sagsnummer h-99-10
sag mod de fire sagsøgte, som også er sagsøgt under nærværende sag. stævningen indeholdt
bl.a. krav om betaling af samlet ca. 1,5 mio. kr. og var støttet på bl.a. en sagsfremstilling, der i
sin helhed lød som følger:
       “divine business solutions aps (sagsøger 1) blev oprindeligt stiftet af tom lisborg gennem
       lisborg holding aps (sagsøger 2). selskabet var ejet af lisborg holding aps og jesper mo
       hansen (sagsøgte 4) gennem dennes selskab jesper mo hansen holding aps.
       selskabet indgik den som bilag 1 fremlagte it-kontrakt med sagsøgte 1 og 2. på et tidspunkt af-
       talte sagsøgte 4 og repræsentanter fra sagsøgte 1-3, at sagsøgte 4 skulle forlade divine business
       solutions aps men fortsætte arbejdet i henhold til den indgåede it-kontrakt. sagsøgte 1 og 2
       undlod at betale for de af divine business solutions aps leverede ydelser.
       forholdet mellem parterne blev voldsomt forværret, og der blev afviklet en voldgiftssag mel-
       lem anpartshaverne i divine business solutions aps, der bl.a. fastslog, at jesper mo hansen
       groft havde overtrådt sin konkurrenceklausul. voldgiftskendelsen fremlægges som bilag 2.
       der er af divine business solutions aps indgivet politianmeldelse mod jesper mo hansen og
       en række andre personer for bl.a. tyveri af data i forbindelse med jesper mo hansens fratræden
       i divine business solutions aps.
                                                    -3-
      sagsøgerne har afventet udfaldet af den politimæssige efterforskning, der endnu ikke er afslut-
      tet. for at afbryde en eventuel forældelse indgives nærværende stævning.
      sagsøger 1 har et krav mod de sagsøgte 1 og 2 i anledning af, at disse sagsøgte har tilbageholdt
      en række betalinger under den mellem parterne indgåede it-kontrakt samt kr. 250.000, der var
      stillet til sikkerhed for opfyldelsen af kontrakten (bilag 1). de tilbageholdte beløb udgør kr.
      592.475,84, og svarer til den nedlagte påstand 2.
      i forbindelse med jesper mo hansens fratræden medtog jesper mo hansen en betydelig
      mængde data og programmer fra divine business solutions aps. i stedet efterlod jesper mo
      hansen data, der nøje var udvalgt til at være forældede og ubrugelige. jesper mo hansen slet-
      tede al mailkorrespondancen og ombyttede harddisken på den computer, som han returnerede
      til divine business solutions aps ved sin fratræden.
      disse handlinger blev af jesper mo hansen foretaget i et planlagt samarbejde med de sagsøgte
      1-3, der blandt andet lod jesper mo hansen ansætte i et andet vkr-selskab, windows master
      a/s.
      sagsøgerne 1 og 2 har ved de af sagsøgte 1-4 udøvede handlinger lidt et betydeligt tab. tabet
      består i tabet af den med sagsøgte 1 og 2 indgåede kontrakt samt i det tab, som fjernelsen af da-
      ta og programmer har medført, herunder de mistede indtjeningsmuligheder, som bortskaffel-
      sen har berøvet divine business solutions aps. lisborg holding aps har lidt tab som anparts-
      haver i divine business solutions aps.
      som bilag 3 fremlægges notat udarbejdet af sagsøgerne indeholdende en udførlig gennemgang
      af sagens forløb. notatet og dets bilag indgår som en integreret del af nærværende sagsfremstil-
      ling.”
det omtalte bilag 3 var et notat udarbejdet af direktør tom lisborg, hvilket notat med un-
derbilag udgjorde mere end 1.350 sider. ved stævningen var endvidere vedlagt 71 processu-
elle provokationer.
de sagsøgte mente i modsætning til sagsøgerne ikke, at sø- og handelsretten havde saglig
kompetence til at behandle sagen, idet den ikke havde karakter af en international sag.
den 24. maj 2011 afsagde sø- og handelsrettens kendelse om, at retten havde saglig kompe-
tence til at behandle sagen.
forud for de sagsøgtes afgivelse af endelige svarskrifter hævede sagsøgerne betalingspå-
standen til 10 mio. kr. uden supplerende sagsfremstilling.
                                                     -4-
i endeligt svarskrift af 9. november 2011 anførte sagsøgte 1-3, som også dengang var repræ-
senteret af advokat jens lund mosbek, at sagsøger måtte henvises til at udfærdige en sæd-
vanlig sagsfremstilling i stedet for bilag 3, idet disse sagsøgte om bilag 3 bl.a. anførte, at:
      ”ved en umiddelbar gennemgang af det 260 siger lange notat og de hertil knyttede bilag
      kan sagsøgte konstatere, at notatet og tilhørende bilag ikke udgør en sagsfremstilling, der
      specifikt relaterer sig til de påstande, sagsøger har rejst under nærværende sag, men der-
      imod en ucensureret materialesamling, hvori indgår store mængder oplysninger, som fo-
      rekommer at være overflødige for afgørelsen af sagen. en detaljeret gennemgang og
      kommentering af alle de synspunkter, der gengives i bilag 3 og alle de i tilknytning hertil
      fremlagte underbilag, vil medføre, at sagen vidtløftiggøres i et urimeligt omfang, som
      hverken sø- og handelsretten eller sagens parter kan være tjent med.”
i svarskriftet blev det endvidere anført bl.a., at sagsøgernes provokationer i vidt omfang var
udtrykt for “fiskeri”, og at de (alene) var besvaret i det omfang, de ansås for relevante.
i endeligt svarskrift af 16. november 2011 nedlagde jesper mo hansen påstand om afvisning
under henvisning til, at der allerede var taget stilling til kravet mod ham under en voldgifts-
sag mellem sagsøgerne og jesper mo hansen holding aps. i øvrigt tilsluttede han sig be-
mærkningerne i det endelige svarskrift fra sagsøgte 1-3 om sagsøgernes sagsfremstilling.
den 4. januar 2012 stadfæstede rigsadvokaten statsadvokatens afgørelse af 1. marts 2010 om
at opgive sigtelse mod jesper mo hansen m.fl. i sagen.
under et telefonisk retsmøde den 6. januar 2012 blev parterne enige om, at det ville være
hensigtsmæssigt med et § 355-møde med henblik på tilskæring af sagen samt berammelse til
hovedforhandling. der blev aftalt frister for yderligere processkrifter, herunder frist til den
24. februar 2012 til sagsøgerens replik.
den 12. marts 2012 afgav sagsøgerne replik, som ikke indeholdt supplerende eller redigeret
sagsfremstilling. sagsøgerne fremsatte i replikken yderligere opfordringer til de sagsøgte. til
replikken var der vedlagt et udkast til en begæring om editionspålæg, der var begrundet
med, at oplysningerne skulle bruges til at fastlægge sagsgenstanden og til at beregne sagsø-
gernes tab.
                                                    -5-
ved kendelse af 20. november 2012 bestemte sø- og handelsretten efter mundtlig forhand-
ling om spørgsmålet om edition, at ingen af sagsøgernes editionsbegæringer kunne tages til
følge.
under et telefonretsmøde den 23. januar 2013 gav parterne udtryk for, at det ville være hen-
sigtsmæssigt at udskille den afvisningspåstand, som jesper mo hansen havde nedlagt, til
særskilt forhandling og pådømmelse. sagsøgte 1-3 henstillede endvidere til, at sagsøgerne
foretog en tilskæring af sagen, og det blev aftalt, at sagsøgerne efter en eventuel afgørelse
vedrørende jesper mo hansens afvisningspåstand skulle indgive processkrift med henblik
på en tilskæring af påstande, bevisførelse og anbringender, hvorefter de sagsøgte skulle af-
give duplik.
hovedforhandlingen blev ligeledes i telefonmødet den 23. januar 2013 berammet til den 28.,
29. og 30. april 2014 samt den 5. og 6. maj 2014. fristen for indlevering af påstandsdokumen-
ter og ekstrakter blev sat til den 7. april 2014.
den 1. februar 2013 besluttede retten i medfør af retsplejeloven § 253 at udskille jesper mo
hansens afvisningspåstand til særskilt forhandling og pådømmelse. samtidig blev det be-
sluttet, at en afvisningspåstand fremsat af de øvrige sagsøgte over for en enkelt af sagsøger-
nes påstande ikke skulle udskilles, idet dette ikke ville være procesbesparende. endelig be-
sluttede retten at indkalde til et nyt forberedende møde om tilskæring af sagen.
i telefonisk retsmøde den 7. maj 2013 berammede retten formalitetsprocedure om jesper mo
hansens afvisningspåstand til den 13. august 2013. de sagsøgte anmodede om, at:
       “… advokat kim håkonsson, som tidligere drøftet, i et processkrift tilskærer sagen og
       tilkendegav, at de vil forbeholde sig, såfremt en sådan tilskæring ikke finder sted, at ned-
       lægge påstand om, at advokat kim håkonsson pålægges at betale sagsomkostninger.
                                                     -6-
der blev herefter fastsat frist for sagsøgernes sammenfattende processkrift til den 25. oktober
2013 og for duplik til den 13. december 2013 for sagsøgte 1-3 og til den 10. januar 2014 for
sagsøgte 4.
ved kendelse af 22. oktober 2013 traf retten afgørelse om, at jesper mo hansens afvisnings-
påstand ikke blev taget til følge, og at sagen således skulle fremmes også over for ham.
ved brev af 5. november 2013 skrev advokat mosbek til sø- og handelsretten, at han havde
modtaget kopi af sagsøgernes processkrift ii af 25. oktober 2013 (som ikke er fremlagt under
nærværende sag). advokat mosbek adresserede det forhold, at sagsøgernes seneste proces-
skrift var underskrevet af advokat kim håkonsson “v/ advokat sverri dahl” og - til dels i
forbindelse hermed - behovet for tilskæring af sagen fra sagsøgerne. af brevet fremgår bl.a.
følgende:
       “som bekendt har jeg tidligere ved gentagne lejligheder fremhævet, at der er behov for at
       sagsøgerne foretager en markant tilskæring af sagen. jeg har tillige ved flere lejligheder
       meddelt advokat kim håkonsson, at retsplejelovens bestemmelse, der giver mulighed for
       at pålægge advokaten at betale sagsomkostninger, ville blive påberåbt, i fald han ikke
       som advokat sikrede den fornødne tilskæring af sagen, således at de sagsøgtes advokat
       ikke skulle pålægges at forholde sig til store mængder overflødig og forvirrende materia-
       le.
       det er min opfattelse, at der ikke er sket den nødvendige tilskæring af sagen, da der fort-
       sat indgår bilagsmateriale i et urimeligt omfang om forhold, der er uden betydning for de
       spørgsmål, retten skal afgøre.”
den 20. december 2013 besluttede højesteret ikke at tillade særskilt kære af sø- og handels-
rettens kendelse af 22. oktober 2013 om at fremme sagen mod jesper mo hansen.
ved mail af 2. januar 2014 opfordrede advokat erik svanvig på vegne af jesper mo hansen
på ny sagsøgerne til at redegøre for det påståede tabs sammensætning, herunder grundlaget
herfor.
i telefonmøde af 6. januar 2014 anmodede de sagsøgte på ny om, at sagsøgerne tilskar sagen
og præciserede, hvilke bevistemaer de enkelte bilag fremlagt under bilag 3 skulle belyse. ret-
                                                     -7-
ten fastsatte frist til den 1. februar 2014 for sagsøgernes processkrift med nærmere angivne
temaer, hvorefter de sagsøgte skulle afgive processkrift den 18. februar 2014. samtidig blev
fristen for ekstrakter og påstandsdokument mv. ændret fra den 7. april 2014 til den 14. april
2014 forud for hovedforhandlingen med start den 28. april 2014.
ved email af 4. februar 2014 anmodede advokat håkonsson under henvisning til vinterferien
om, at den frist for processkrift, der i henhold til ovenstående var udløbet den 1. februar
2014, blev udsat til den 18. februar 2014.
ved e-mail af 19. februar 2014 skrev retten bl.a. følgende til advokat håkonsson:
       ”advokat kim håkonsson,
       i mail af 4. februar bad du om udsættelse med indgivelse af processkrift til den 18. febru-
       ar, hvilket dine kolleger ikke protesterede imod.
       retten har endnu ikke modtaget processkriftet. sagen er berammet til hovedforhandling
       begyndende den 28. april. jeg skal derfor anmode om, at der straks indgives processkrift,
       dvs. senest i morgen.
       såfremt retten ikke i morgen har modtaget processkriftet, vil det blive overvejet at bringe
       rpl. § 360, stk. 5 i anvendelse.”
ved e-mail af 20. februar 2014 til retten spurgte advokat svanvig, om sagsøgerne havde ind-
givet processkrift, idet han i modsat fald anmodede om, at sagen blev afvist.
ved retsbog af 21. februar 2014 fastsatte retten på ovenstående baggrund frist for sagsøger-
nes processkrift til den 26. februar 2014 og anførte, at udeblivelse med processkriftet i medfør
af retsplejelovens § 360, stk. 5, ville blive tillagt udeblivelsesvirkning.
ved retsbog af 21. marts 2014 besluttede retten at afvise sagen, idet retten fortsat ikke havde
modtaget processkrift fra sagsøgerne. der blev fastsat frist for bemærkninger til spørgsmålet
om sagsomkostninger til den 3. april 2014.
den 22. april 2014 overførte sagsøgerne berammelsesafgiften på 75.000 kr. til retten.
                                                -8-
den 29. april 2014 tilkendte retten de sagsøgte sagsomkostninger, uden at der var fremkom-
met indlæg herom fra sagsøgerne.
nærværende sag blev anlagt den 19. marts 2015 ved indlevering af en stævning på 271 sider
vedrørende krav på samlet 50.592.475,84 kr.
forklaringer
der er under sagen afgivet forklaring af direktør tom lisborg, juridisk direktør henrik ras-
mussen og advokat kim håkonsson.
tom lisborg har forklaret blandt andet, at han er uddannet civilingeniør og har taget en hd.
han var ansat som direktør i divine, men efter der skete de ting, som stævningen omfattede,
forsvandt selskabets omsætning. tilbage i 2010 blev stævningen indgivet for at afbryde kra-
vets forældelse. intentionen var, at de afgørende beviser i sagen skulle tilvejebringes ved den
politimæssige efterforskning af jesper mo hansen, herunder ved ransagning. politiet havde
bedt advokat peter bang fra plesner om at hjælpe med at angive, hvilke beviser der ville væ-
re af betydning for en straffesag, og som skulle tilvejebringes ved ransagningen. vidnet hav-
de derfor et ret detaljeret kendskab til, hvilke beviser der var planer om at skaffe under ran-
sagningen. i 2011 blev han enig med advokat håkonsson om, at den civile sag skulle fortsæt-
te, da straffesagen trak i langdrag.
det var ham, der udarbejdede bilag 3 til sagsfremstillingen i den oprindelige stævning, som
blev tilrettet af advokat håkonsson.
til at starte med vidste han ikke, at sagsøgte 1-3 ville være repræsenteret af den samme ad-
vokat. hvis han havde vidst det, kunne han have fremsat samlede provokationer over for
disse sagsøgte. provokationerne blev ikke opfyldt af de sagsøgte, hvorfor advokat håkons-
son udarbejdede en begæring om editionspålæg. i forbindelse med begæringens fremsættel-
se fremlagde sagsøgte 1-3 dog frivilligt nogle af dokumenterne.
                                                -9-
samarbejdet med advokat håkonsson var rigtig godt. advokat håkonsson var startet som
advokat for lisborg holding i 2006 og kom senere til at repræsentere divine. håkonsson re-
præsenterede også lisborg holding under voldgiftsagen mod jesper mo hansen holding.
vidnet har følt sig fuldt ud informeret om sagen fra håkonssons side indtil det tidspunkt,
hvor han blev underrettet om, at sagen var blevet afvist. der havde aldrig har været kontro-
verser mellem dem, og advokat håkonsson var behjælpelig med flere ting, end andre advo-
kater nok ville være.
han modtog først advokat mosbeks skrivelse af 5. november 2013 fra sø- og handelsretten
efter den 28. april 2014. mailen af 17. december 2013 fra sø- og handelsretten til parternes
advokater fik han først kendskab til under nuværende sag.
han fik kopi af højesterets afgørelse af 20. december 2013 den 2. januar 2014.
han var ikke informeret om retsmødet den 6. januar 2014 og modtog heller ikke udskrift af
retsbogen herom.
han talte med håkonsson den 23. januar 2014, hvor håkonsson oplyste, at han fortsat vente-
de på et processkrift fra de sagsøgte.
han var ikke informeret om, at advokat håkonsson og henrik rasmussen holdt et forligs-
møde omkring midten af januar 2014, og han fik ikke noget af vide om det, før håkonsson
fortalte ham det den 24. februar 2014, hvor håkonsson ringede til ham og fortalte om forligs-
tilbuddet fra de sagsøgte. advokat håkonsson var af den opfattelse, at beløbet ikke var stort
nok til, at der var interesse for et forlig.
i slutningen af marts 2014 forsøgte han forgæves at få fat i advokat håkonsson. han kom
først i kontakt med ham senere i april måned, hvor advokat håkonsson oplyste, at han fort-
sat afventede et påstandsdokument fra de sagsøgte. de aftalte, at advokat håkonsson skulle
anmode retten om omberammelse. da han ikke hørte mere fra advokat håkonsson, indbetal-
te han for en sikkerheds skyld retsafgiften den 22. april 2014.
                                                - 10 -
den 25. april 2014 fik han berammelsesafgiften retur og blev samtidig - og først på det tids-
punkt - bekendt med retsbogen af 21. februar 2014 og afgørelsen om afvisning af 21. marts
2014.
den 26. april 2014 tog han hjem til advokat håkonsson, som først på det tidspunkt oriente-
rede ham om, at han havde søgt om udsættelse med et processkrift.
den 28. april 2014 søgte han om aktindsigt i sagen ved sø- og handelsretten, og først på det-
te tidspunkt blev han bekendt med e-mail udvekslingen fra den 19.-21. februar 2014. han har
efterfølgende søgt om aktindsigt ad flere omgange, idet han ikke fik alt udleveret første
gang.
det var ikke efter aftale med ham, at advokat håkonsson ikke indleverede processkriftet.
der var allerede lavet et udkast hertil og indsamlet flere bilag til brug herfor.
sagsøgerne antog en ny advokat i maj 2014 og anmeldte efterfølgende sagen til advokat hå-
konssons ansvarsforsikringsselskab.
henrik rasmussen har forklaret blandt andet, at han har været ansat som juridisk direktør i
vkr holding a/s i 25 år.
han hørte første gang om sagen i februar 2009, hvor en journalist kontaktede den daværende
direktør for at fortælle om en politianmeldelse i sagen.
i januar 2014 var vkr fortsat i tvivl om, hvad sagsøgernes påstande gik ud på. på denne
baggrund og under hensyn til, at sagen ud over i retten også kørte i pressen, i folketinget og
hos politiet, kontaktede han advokat håkonsson for at få et møde om sagen. han holdt møde
med håkonsson den 13. januar 2014. de havde en uformel drøftelse, hvor vidnet luftede mu-
ligheden for et forlig, da sagens omkostninger allerede på daværende tidspunkt var høje, og
da der ikke var udsigt til, at sagen ville slutte foreløbig. han prøvede at spørge ind til, hvad
                                              - 11 -
tabet egentlig bestod af ud over det, der allerede var behandlet under voldgiftssagen. han
luftede også et beløb i størrelsesordenen 2 mio. kr. over for håkonsson. håkonsson meddel-
te, at han ville vende det med tom lisborg hurtigt, men at håkonsson ikke forventede ikke,
at tom lisborg ville tage imod forligstilbuddet, da tom lisborg fortsat var meget vred over
hele forløbet.
den 4. februar 2014 ringede han til håkonsson, da han endnu ikke havde fået noget svar på
sit forslag om forlig. håkonsson afviste tilbuddet og opfordrede til, at han gangede forligs-
forslaget med 10 (“satte et 0 bagved”).
forberedelsen af retssagen blev på ingen måde sat på pause i anledning af de overordnede
forligsdrøftelser, hvor vidnet alene repræsenterede sagsøgte 1-3, og ikke jesper mo hansen.
kim håkonsson har forklaret blandt andet, at han havde været advokat for divine i en år-
række, før denne sag startede op.
der var ikke lagt en egentlig processtrategi med tom lisborg, da stævningen blev indleveret
til retten i december 2010. stævningen blev indgivet kort før forældelsesfristens udløb, og
sagsøgernes ønske var at opnå indsigt i en række forhold hos de sagsøgte, som sagsøgerne
på daværende tidspunkt ikke var i besiddelse af. disse informationer kunne være med til at
klarlægge, hvad der var sket i sagen. på den baggrund ville de nærmere kunne formulere
kravene mod de sagsøgte. stævningen indeholdt derfor kun en foreløbig opgjort påstand.
med stævningen blev indleveret et omfattende bilagsmateriale, som ikke kunne tilskæres
uden yderligere oplysninger fra de sagsøgte.
det var tom lisborg, der udarbejdede bilag 3 med underbilag til den oprindelige stævning.
vidnet foretog alene en behersket redigering af dette materiale forud for stævningens indgi-
velse. baggrunden for fremlæggelsen af det omfattende bilagsmateriale var, at sagsøgerne
ønskede at få belyst sagen bedst muligt og give retten et indtryk af det faktiske forløb mel-
lem parterne.
                                                - 12 -
de provokationer, som sagsøgerne fremsatte i stævningen, blev alene imødekommet i be-
skedent omfang af de sagsøgte. derfor blev provokationerne senere afløst af editionsbegæ-
ringer.
det oprindelige krav blev efter stævningens indgivelse forhøjet til 10 mio. kr., hvilket skyld-
tes udviklingen inden for den software, der skulle betales licens for. det var i øvrigt ikke mu-
ligt at udarbejde en mere detaljeret tabsopgørelse, før der fremkom yderligere oplysninger
fra de sagsøgte.
de sagsøgte havde en intens holdning til, at sagen skulle skæres til, men samtidig tog de sag-
søgte ikke stilling til, hvad parterne var enige henholdsvis uenige om, hvilket gjorde det
vanskeligt at tilskære sagen. han kan ikke huske, om der skete en tilskæring i forbindelse
med replikken den 25. oktober 2013.
samarbejdet med tom lisborg var udmærket. de talte løbende sammen og havde en fin dia-
log. tom lisborg blev ikke orienteret om alt i sagen, men han blev orienteret om de væsent-
lige forhold via e-mails og adskillige telefonsamtaler.
han vil tro, at tom lisborg blev orienteret om skrivelsen af 5. november 2013 fra advokat
mosbek til sø- og handelsretten vedrørende sagsøgernes processkrift af 25. oktober 2013.
tom lisborg blev nok ikke orienteret om e-mailen af 17. december 2013 fra sø- og handels-
retten, hvor fristen for afgivelse af duplik for de sagsøgtes 1-3 blev udskudt til efter telefon-
mødet den 6. januar 2014.
han kan ikke huske, om tom lisborg blev orienteret om afholdelse af retsmødet den 6. janu-
ar 2014, men de drøftede løbende de sagsøgtes ønsker om tilskæring af sagen. han har for-
mentlig ikke videresendt retsbogsudskriften fra retsmødet til tom lisborg. det er en klar fejl,
hvis han ikke har videresendt udskrift af retsbogen til lisborg. lisborg havde formentlig
                                                 - 13 -
rykket ham forud for fristens udløb den 1. februar 2014, hvis lisborg havde haft kendskab til
fristen.
vidnet modtog efter retsmødet den 6. januar 2014 udskrift af retsbogen med bekræftelse af
fristen for processkrift til den 1. februar 2014.
han blev i januar 2013 kontaktet af henrik rasmussen og tog imod hans tilbud om et møde.
formålet var ikke konkrete forligsforhandlinger, men mere en drøftelse om, hvorvidt sagen
kunne lukkes på anden vis. henrik rasmussen foreslog et beløb for at få sagen lukket. han
havde ikke mandat til at svare på forslaget, men han gav umiddelbart udtryk for, at sagsø-
gerne havde et ønske om et beløb, der var væsentligt højere end det tilbudte. efter mødet
drøftede han forslaget med tom lisborg, som ganske rigtigt fandt, at der skulle tilbydes et
væsentligt højere beløb. efter cirka 14 dage ringede henrik rasmussen så til ham, og han
meddelte henrik rasmussen, at sagen ikke kunne forliges som foreslået, fordi beløbet ikke
var højt nok.
han ved ikke, hvorfor han først den 4. februar 2014 anmodede om fristforlængelse til den 18.
februar 2014. tom lisborg blev formentlig ikke orienteret om hans mail af 4. februar 2014
med anmodning om fristudsættelse.
han overholdt ikke fristen den 18. februar 2014, da han ikke var i besiddelse af de nødvendi-
ge oplysninger. han ved ikke, hvorfor han ikke oplyste retten om, at han ikke kunne over-
holde fristen på grund af manglende oplysninger.
han har ikke kunnet verificere, at han rent faktisk har modtaget de nu fremlagte mails, der
fremstår som sendt til ham fra retten og sagens øvrige parter i perioden fra den 19. februar
2014 til den 21. februar 2014. han modtog i hvert fald ikke noget svar fra sø- og handelsret-
ten på sin anmodning om udsættelse af 4. februar 2014. og han var ikke bekendt med fristen
den 26. februar 2014 og den dertil knyttede udeblivelsesvirkning. han har forgæves ledt ef-
ter disse mails i sin egen inbox, i kontorets sikre inbox og i sin sekretærs inbox. dog har han
ikke gennemgået sekretærens inbox minutiøst.
                                                   - 14 -
der var ikke nogen aftale mellem ham og tom lisborg om, at han ikke skulle indlevere pro-
cesskrift til retten. sagsøgerne ønskede, at sagen skulle omberammes.
han forventede, at tom lisborg selv indbetalte berammelsesafgiften, ligesom tom lisborg
selv indbetalte retsafgiften ved anlæggelsen af sagen.
han fik først besked om afvisningen af sagen, da han modtog besked fra de sagsøgte om, at
han skulle komme med bemærkninger til spørgsmålet om sagsomkostninger. da han blev
bekendt med rettens afvisning af sagen, undersøgte han mulighederne for en tilskåret genan-
læggelse af sagen. han indgav ikke noget indlæg om sagsomkostninger og forsøgte ikke at få
ændret afgørelsen om afvisning.
han kan ikke huske at have haft kontakt med tom lisborg fra februar til april 2014. tom
lisborg kom hjem til hans privatadresse i slutningen af april 2014, da lisborg var blevet be-
kendt med, at sagen var blevet afvist.
parternes synspunkter
sagsøgte 1-3, solarcap a/s, general solar systems gmbh og vkr holding a/s, har i det
væsentligste procederet i overensstemmelse med påstandsdokument af 3. november 2015,
hvoraf fremgår blandt andet:
      “til støtte for den principale påstand om afvisning gør vkr gældende, at sø- og han-
      delsrettens afgørelse af 21. marts 2014 må tillægges retskraftvirkning, således at den rets-
      sag, som divine nu har anlagt, og som må anses som identisk med sag h-99-10, må afvi-
      ses.
      vkr er enig i, at sø- og handelsretten ikke ved sin afgørelse i sag h-99-10 har taget stil-
      ling til sagens realitet, men påstanden om afvisning støttes på et synspunkt om, at rettens
      afgørelser om pålæg af processuelle frister ville blive gjort illusoriske, hvis det kunne til-
      lades, at en sag, der er afvist på grund af gentagne fristoverskridelser, frit kunne genan-
      lægges. det bemærkes i den forbindelse, at retsplejeloven i § 372, stk. 3, indeholder en
      særlig bestemmelse om adgang til at genanlægge en ankesag, der afvises (af anden grund
      end overskridelse af ankefristen), og at en sådan bestemmelse ville være overflødig, hvis
      den blot skulle udtrykke, hvad der følger af almindelige retsprincipper. retsplejeloven
      indeholder ingen bestemmelse for førsteinstanssager, der svarer til § 372, stk. 3.
                                               - 15 -
til støtte for den subsidiære påstand om frifindelse gør vkr gældende, at de krav, som
divine indtaler under denne sag – hvis berettigelse vkr bestrider – er ophørt ved foræl-
delse. vkr er enig i, at divines anlæg af retssag h-99-10 den 29. december 2010 afbrød
forældelse af divines krav, jf. forældelseslovens § 16. vkr gør imidlertid gældende, at
divine ikke søgte sag h-99-10 fremmet inden for rimelig tid, og at den afbrydelse af for-
ældelse, som sagsanlægget medførte, derfor mistede sin virkning, jf. på ny forældelseslo-
vens § 16. vkr henviser herved til østre landsrets dom gengivet i fed 2011.25. det be-
mærkes, at den nævnte afgørelse statuerer forældelse i en sag, der bl.a. vedrører person-
skadekrav, hvor nærværende sag alene vedrører rent økonomiske forhold.
sø- og handelsrettens afgørelse af 21. marts 2014 indebar i realiteten en konstatering af,
at der var grundlag for afvisning, fordi divine ikke havde fremmet sagen behørigt, og
dermed at divines krav var ophørt ved forældelse. bestemmelsen i forældelseslovens
§ 20 kan ikke genoplive et allerede forældet krav.
forældelseslovens § 20, stk. 1, fastsætter, at et sagsanlæg, der ikke fører til en realitetsaf-
gørelse i sagen, indebærer en foreløbig afbrydelse af forældelsen af det pågældende krav,
idet fordringshaveren uden risiko for mellemkommende forældelse vil kunne anlægge en
retssag, inden et år efter at afgørelsen i den først anlagte sag blev truffet.
vkr gør gældende, at forældelseslovens § 20, stk. 1, forudsætter, at den afbrydelse af
forældelsesfristen, som skete ved det første sagsanlæg, fortsat var virksom, på det tids-
punkt hvor retten sluttede sagens behandling uden at træffe en afgørelse om dens reali-
tet, således at reglen alene fastslår, at fordringshaveren ikke risikerer at blive ramt af for-
ældelse, der indtræder, efter at den første sag er afgjort uden en realitetsafgørelse. denne
forudsætning er ikke opfyldt i denne sag, idet divine ved at oversidde de gentagne fri-
ster, som sø- og handelsretten havde meddelt, ikke fremmede sagen inden for rimelig
tid, jf. lovens § 16, og afbrydelsen af forældelse derfor havde mistet sin virkning, da sagen
blev afvist. hvis § 20 kunne påberåbes i en sådan situation, ville kravet i § 16 om, at for-
dringshaveren skal fremme sagen inden for rimelig tid, være uden reelt indhold.
for det tilfælde, at sø- og handelsretten måtte finde, at forældelseslovens § 20 har betyd-
ning for sagens afgørelse, gør vkr endvidere gældende, at divines undladelse af at følge
op på rettens frister med varslet udeblivelsesvirkning således som sket under den tidlige-
re anlagte sag er at betragte som en forsætlig handling, og at divine derfor ikke kan på-
beråbe sig 1-årsfristen i forældelseslovens § 20, stk. 1, da den forsætlige udeblivelse må
sidestilles med tilfælde, hvor sagsøgeren selv hæver en anlagt sag, jf. forældelseslovens §
20, stk. 2, nr. 2.
det bemærkes, at vkr ikke er bekendt med, om den manglende fremme af sagen skyldes
en instruks fra sagsøger til sagsøgers daværende advokat, en aftalt processtrategi, sagsø-
gers manglende betaling af sagsøgers daværende advokat eller andre forhold. dette er
også vkr uvedkommende, da eventuelle uoverensstemmelser mellem sagsøger og sag-
søgers daværende advokat og procesfuldmægtig er uden betydning for forældelses-
spørgsmålet og må afgøres under en sag mellem disse to parter.
det følger af almindelige regler om procesfuldmagt, at parten bindes af procesfuldmæg-
tigens handlinger eller undladelser inden for grænserne af fuldmagten som hjemlet i
retsplejelovens § 263. i forbindelse med sag h-99-10 var advokat kim håkonsson divines
procesfuldmægtig. det fremgår af retspraksis, at en procesfuldmægtig således er bemyn-
                                              - 16 -
diget og legitimeret til at modtage processuelle meddelelser, jf. eksempelvis afgørelsen i
u 2013.26 ø. afgørelsen må tillige siges at være udtryk for, at partens uvidenhed om
procesfuldmægtigens handlinger er uden betydning for, hvorvidt parten bindes af pro-
cesfuldmægtigens handlinger. der kan således ikke være tvivl om, at en eventuelt uhen-
sigtsmæssig kommunikation imellem divine og dennes tidligere advokat er uden betyd-
ning for denne sags spørgsmål om virkningen af divines udeblivelse med det pålagte
processkrift.
divine må søge konsekvenserne af en eventuel manglende kommunikation med sin tid-
ligere advokat afgjort efter reglerne om advokatansvar, og således fremsætte et krav mod
dennes ansvarsforsikring, hvorefter divine må søge at opnå kompensation for det tab,
som denne har lidt herved. igen må det understreges, at dette forhold naturligvis er
uvedkommende for denne sag.
vkr gør gældende, at divines manglende oplysning af sagen, og herunder den mang-
lende opfølgning på sø- og handelsrettens anvisninger og fastsættelse af frister efter en
samlet vurdering er ensbetydende med, at divine må siges ikke at have søgt sag h-99-10
fremmet inden for rimelig tid. sø- og handelsretten henviste således allerede den 20. no-
vember 2012 ved kendelse, fremlagt som bilag d – hvor retten i det hele afviste divine’s
ekstraordinært omfattende og uspecificerede editionsbegæringer – divine til ved egen
foranstaltning at søge de efterspurgte forhold oplyst. dette undlod divine aldeles, og
grundlaget for en hovedforhandling af sagen – som var berammet – var således helt util-
strækkeligt i begyndelsen af 2014, hvor sø- og handelsretten pålagde divine at præcisere
og tilskære sagen.
det bemærkes, at sagen på tidspunktet, hvor sø- og handelsretten efter gentagne frist-
overskridelser besluttede af afvise sagen, i realiteten alene var oplyst fra sagsøgers side
gennem en sagsfremstilling på 1½ side i stævningen kombineret med et utal fremlagte -
men i sagsfremstillingen uomtalte - bilag. dette fordi divine i stedet for at imødekomme
anmodningen i vkrs svarskrift (jf. bilag b, punkt 2.2) om at udarbejde en sædvanlig
sagsfremstilling valgte at fremføre et utal provokationer i replikken (bilag 535). på tids-
punktet for sagens afvisning var der kun godt en måned til hovedforhandlingens første
rets dag. det forekommer åbenbart, at en sagsøger, der fører en erstatningssag om et krav
på kr. 10.000.000, ikke har fremmet sagen behørigt i tilfælde, hvor sagsfremstillingen på
tidspunktet umiddelbart forud for hovedforhandlingen er begrænset til 1½ sides beskri-
velse i en stævning, der blev indgivet for at undgå forældelse, og hvor der på dette tids-
punkt fortsat ikke er givet nogen form for forklaring på, hvordan tabet er opgjort.
vkr gør ikke gældende, at det blotte forhold, at en domstol i overensstemmelse med
retsplejelovens regler afviser en retssag, fx fordi sagsøgeren undlader at indlevere et pro-
cesskrift inden for en frist, som retten har fastsat, i alle tilfælde er ensbetydende med, at
sagsøgeren i forældelseslovens § 16’s forstand kan siges ikke at have fremmet sagen be-
hørigt.
vkr gør imidlertid i den foreliggende sag gældende, at forløbet op til sø- og handelsret-
tens kendelse af 21. marts 2014 er udtryk for, at divine ikke havde søgt sag h-99-10, som
man havde anlagt, fremmet inden for rimelig tid. det gøres i den forbindelse gældende,
at det er uden betydning for det materielretlige spørgsmål om kravets forældelse, om ret-
ten i forbindelse med fastsættelsen af tidligere frister, førend fristen angivet i kendelse af
21. februar 2014, havde tilkendegivet den processuelle virkning, at en ikke rettidig efter-
kommelse af rettens pålæg ville kunne medføre, at sagen blev afvist.
                                                    - 17 -
     vkr har ingen mening om, hvorvidt de frister, som sø- og handelsretten fastsatte for
     divines afgivelse af processkrift i h-99-10, kan betegnes som ”meget korte”, men gør
     gældende, at dette spørgsmål er uden betydning for, om divine kan siges at have søgt
     sagen fremmet inden for rimelig tid. den relevante reaktion, hvis divine også dengang
     fandt de fastsatte frister ”meget korte”, ville have været at gøre opmærksom herpå i for-
     bindelse med anmodning om forlængelse. vkr bemærker i den forbindelse, at sø- og
     handelsretten i et retsmøde den 6. januar 2014 fastsatte en frist for divines indlevering af
     processkrift til den 1. februar 2014. efter udløbet af denne frist, den 4. februar 2014, an-
     modede divines daværende advokat om en udsættelse. sø- og handelsretten fastsatte
     herefter den 5. februar 2014 fristen til den 18. februar 2014. da sø- og handelsretten ikke
     havde modtaget divines processkrift rettidigt, meddelte retten ved en mail af 19. februar
     2014, at hvis processkriftet ikke var retten i hænde den 20. februar 2014, ville man overve-
     je at bringe retsplejelovens § 360, stk. 5. i anvendelse. mailkorrespondance fra 19-21. fe-
     bruar er fremlagt som bilag m. af korrespondancen fremgår, at sø- og handelsretten al-
     lerede om formiddagen den 21. februar gjorde sagsøger opmærksom på, at processkrift
     ikke var indleveret rettidigt, og efterfølgende om eftermiddagen sendte udskrift af rets-
     bogen. da sø- og handelsretten således fortsat ikke den 21. februar 2014 havde modtaget
     processkrift fra divine, som oprindeligt burde være indleveret 1. februar 2014, fastsatte
     retten en ny frist, denne gang til den 26. februar 2014, jf. udskrift af retsbogen af 21. fe-
     bruar 2014 fremlagt som bilag j. ligesom det blev meddelt, at udeblivelse ville blive tillagt
     udeblivelsesvirkning. det er derfor ikke korrekt, når divine i replikken anfører, at ude-
     blivelsesvirkning først blev tilkendegivet af sø- og handelsretten ved retsbogsudskrift af
     21. februar 2014. det blev både meddelt ved anden fristudsættelse (19. februar 2014) og
     tredje fristudsættelse (21. februar 2014). da divine fortsat ikke den 21. marts 2014 havde
     indleveret det pålagte processkrift (eller på anden måde reageret på rettens gentagne
     henvendelser), afviste sø- og handelsretten sagen. divine kan således ikke – som det for-
     søges i replikken – med rette bestride, at man har siddet gentagne frister (i alt tre fristud-
     sættelser) meddelt af sø- og handelsretten overhørig. som det fremgår gik der endda en
     måned imellem overskridelse af fristen den 21. februar til rettens meddelelse om afvis-
     ning den 21. marts 2014, i hvilken tid divine heller intet foretog sig i relation til at fremme
     sagen.
     i relation til fremme af sagen inden for rimelig tid, skal bestemmelsen i forældelseslovens
     § 16 forstås således, at kravet ved retssager i almindelighed er opfyldt ved, at sagsøgeren
     følger rettens anvisninger, herunder de fastsatte tidsfrister for indlevering af processkrif-
     ter mv. det er under sagen ubestridt, at retten ved retten ved udskrift af retsbogen af 21.
     februar 2014 tilkendegav over for divine, at manglende indlevering af processkrift ville
     medføre udeblivelsesvirkning. divine fulgte herefter ikke rettens anvisninger, og forfulg-
     te hermed ikke de retslige skridt inden for rimelig tid, hvilket ovennævnte beskrivelse af
     sagsforløbet illustrerer.”
sagsøgte 4, jesper mo hansen, har i det væsentligste procederet i overensstemmelse med på-
standsdokument af 3. november 2015, hvoraf fremgår blandt andet:
     “til støtte for afvisningspåstanden gøres det gældende,
at   sø- og handelsrettens afgørelse af 21.3.2014 må tillægges retskraftvirkning, hvorefter den
     nu anlagte sag må afvises qua realbegrundelsen for de processuelle frister, og
                                                   - 18 -
at   en retsafgørelse, herunder kendelse, der ikke kan genoptages, har såvel formel og materi-
     el retskraft. dette gælder både realitets- og formalitetsafgørelser – in casu formalitetsaf-
     gørelse på afvisningen. da formaliteten ikke er afhjulpet, har kendelsen retskraft med af-
     visning til følge.
     til støtte for frifindelsespåstanden gøres det gældende,
at   det påståede erstatningskrav er ophørt ved forældelse, idet divine ikke har fremmet sa-
     gen behørigt, jfr. sø- og handelsrettens afgørelse af 21.3.2014,
at   et-årsfristen i forældelseslovens § 20, stk. 1 ikke kan gøres gældende, da udeblivelsen er
     at betragte som et forsætligt forhold, og
at   forældelseslovens § 20, stk. 2 alene forholder sig til situationer, hvor en sagsøger hæver
     en sag, hvilket forsætlig udeblivelse må sidestilles med, allerede fordi ethvert retsligt
     skridt efter forældelseslovens § 16 skal forfølges via adækvate retsskridt og inden for ri-
     melig tid. det bestrides, at denne betingelse er opfyldt med forældelse til følge.
     hvad angår det anførte i forhold til advokat kim håkonsson gøres det gældende,
at   han var divines procesfuldmægtig efter retsplejelovens § 131, sammenholdt med § 266
     ff., hvorfor det er jm uvedkommende, hvorvidt det var hans daværende advokat, der vi-
     deresendte de omhandlede retsbøger.
     i øvrigt er anbringendet først gjort gældende i processkrift af 17.8.2015 og derfor fortabt
     ved passivitet.”
sagsøgeren, divine business solutions aps, har i det væsentligste procederet i overens-
stemmelse med påstandsdokument af 3. november 2015, hvoraf fremgår blandt andet:
     “det gøres gældende, at kendelsen af 21. marts 2014, bilag k, ikke har retskraft. sagsøge-
     rens krav er ikke i medfør af forældelseslovens § 16, stk. 1, sidste led forældet. udeblivel-
     sen med det processkrift, som den 21. marts 2014 førte til sø- og handelsrettens afvisning
     af den som sag h 99-10 anlagte sag, kan ikke ligestilles med at hæve sagen efter forældel-
     seslovens § 20, stk. 2, nr. 2.
     ad retskraft:
     kendelsen af 21. marts 2012, bilag k, indeholder ikke en stillingtagen til realiteten i sag h
     99-10, dvs. at der med kendelsen ikke er taget stilling til, om der tilkom sagsøgeren et
     krav eller ej. kendelsen vedrører ikke andet eller mere, end at sag h 99-10 afvistes, da
     sagsøgerens daværende advokat ikke rettidigt fremkom med det pålagte processkrift.
     kendelsen kan ikke få retskraft ud over det, som den vedrører. og i kraft heraf har den
     ikke retskraft i forhold til et søgsmål, der anlægges på ny. hverken retsplejeloven eller
     retspraksis indeholder en hjemmel for, at kendelsen af 21. marts 2014 skulle have en rets-
     kraft, der også har virkning for det materielle spørgsmål, som aldrig kom til pådømmelse
     i sag h 99-10.
     det gøres i den forbindelse gældende, at en retskraftvirkning, ud over at bringe selve sag
     h 99-10 til afslutning, må kræve særlig hjemmel. domstolene har i henhold til retspleje-
     loven mulighed for at give en parts manglende efterkommelse af rettens pålæg udebli-
     velsesvirkning. udeblivelsesvirkning blev først tilkendegivet af sø- og handelsretten ved
     retsbogsudskrift af 21. februar 2014, bilag j. der er således ikke tale om, at det på et tidli-
     gere tidspunkt under sag h 99-10´s forberedelse har været pålagt sagsøgeren at tåle, at
     manglende indgivelse af processkrift til efterlevelse af de sagsøgtes anmodninger om til-
     skæring af sagen havde processuelle konsekvenser. det står i øvrigt fuldstændig uklart,
                                             - 19 -
hvilken tilskæring, der i lyset af retsbogsudskriften af 21. februar 2014, som var påkrævet,
for at et processkrift fra sagsøgerens side ville have været behørigt og dermed afværget
en udeblivelsesvirkning.
i retsplejeloven er der gjort op med mulighederne for genoptagelse efter at en sag på
grund af udeblivelse er afvist. for sager i første instans gælder, at der i retsplejeloven ik-
ke er hjemmel til at afskære genanlæg af sagen.
ad forældelse:
det gøres gældende, at sagsøgeren har forfulgt det retslige skridt, som stævningen af 29.
december 2010 i sag h 99-10 udgjorde, inden for en rimelig tid, jf. forældelseslovens § 16,
stk. 1, sidste led.
det bemærkes overordnet, at nærværende sag er anlagt inden for den i forældelseslovens
§ 20 anførte frist på 1 år.
efter at stævning i sag h 99-10 var udtaget den 29. december 2010 fremkom de sagsøgte
under sagens forberedelse i forening eller hver for sig med indsigelser, som det af retten
blev besluttet skulle behandles forlods. behandlingen af disse indsigelser tog tid, men
behandlingen kan ikke tages til indtægt for, at sagen ikke blev fremmet behørigt.
i første række drejede det sig om spørgsmålet om rette værneting, der blev afgjort den 24.
maj 2011, bilag 534.
endelige svarskrifter, bilag b og iva, blev indgivet den 9. og 16. november 2011.
sagsøgerens replik af 12. marts 2012, der i øvrigt fremkom efter en kortere udsættelse på
grund af dødsfald i direktør tom lisborgs nærmeste familie, indeholdt en begæring om
editionspligt på en lang række punkter, idet de sagsøgte 1 – 4 ikke i de endelige svarskrif-
ter havde besvaret de med stævningen fremsatte provokationer. spørgsmålet om editi-
onspligt blev af sø- og handelsretten behandlet den 20. august 2012.
allerede inden sø- og handelsretten havde afsagt kendelse vedrørende de omtvistede
editionspålæg, fremsatte sagsøgte 4 den 31. august 2012, bilag 536, anmodning om, at en
af sagsøgte 4 nedlagt påstand om afvisning skulle bedømmes forlods.
kendelse om editionsbegæring blev afsagt 20. november 2012, bilag d.
beslutning om udskillelse af den af sagsøgte 4 rejste afvisningspåstand blev truffet den 1.
februar 2013, bilag 537, og kendelse om dette spørgsmål blev afsagt den 22. oktober 2013,
bilag 538. først med højesterets anke- og kæreudvalgs beslutning af 20. december 2013,
bilag 539, var de formelle indsigelser afklaret.
i realiteten har sagsøgeren alene kunnet fremme sagen i perioden mellem afgivelsen af
svarskrifterne i november 2011 og afgivelsen replik i marts 2012 samt efter den 20. de-
cember 2013 og frem til afvisningen den 21. marts 2014. af denne grund udgør fed
2011.25 ø heller ikke et præjudikat i nærværende sag.
at forberedelsen af en sag sættes i bero, mens der verserer delspørgsmål, er sædvanlig
praksis. dette sker af procesøkonomiske grunde. det er ligeledes praksis, at denne forbe-
redelsesform ikke kommer nogen af parterne til skade i forældelsesmæssig henseende.
                                               - 20 -
såvel sagsøgte 1 – 3´s svarskrift af 16. april 2015 som sagsøgte 4´s svarskrift af 24. april
2015 angiver procesøkonomiske grunde til, at svarskrifterne indskrænker sig til alene at
tage stilling til spørgsmålene om restkraft og forældelse. sagsøger har med de fremkom-
ne svarskrifter ikke et grundlag for at udarbejde en replik vedrørende sagens essens, idet
de sagsøgtes stillingtagen til stævningens indhold i øvrigt ikke kendes.
der er således reale grunde til, at forberedelsen af en sag afventer afgørelse af del-
spørgsmål, der måske kan bringe en sag til afslutning, eller at forberedelsen af en sag af-
venter, at der er truffet processuelle afgørelser, som har betydning for sagens videre for-
løb. det er klart, at når der foreligger disse reale grunde til at sætte forberedelsen af sagen
i bero, så har dette også virkning i forhold til forældelse efter forældelsesloven. alterna-
tivt ville de procesøkonomiske fordele ikke opnås.
det gøres også gældende, at det, at retten bringer udeblivelsesvirkning i anvendelse, ikke
i sig selv er et lighedstegn med, at den pågældende part ikke fremmer sagen. forældel-
seslovens § 20 giver ingen mening, såfremt en afvisning på grund af udeblivelse i sig selv
indebærer en konstatering af, at en sag ikke er fremmet inden rimelig tid.
i forholdet til om sagen er fremmet behørigt, skal det også lægges til grund, at sagsøger
ikke, som hævdet af sagsøgte 1 – 3, har siddet gentagne frister overhørig. sagsøgers da-
værende advokat har alene siddet de – meget korte – frister, som sø- og handelsretten
meddelte i februar 2014 overhørig, men dette medfører ikke, at sagsøgeren ikke har
fremmet sagen behørigt.
vedrørende de sagsøgtes bemærkninger om, at udeblivelsen med processkriftet, der førte
til afvisningskendelsen, skal ligestilles med at sagsøger hævede den som h-99-10 anlagte
sag, gøres det gældende, at der ikke foreligger den fornødne vilje (forsæt) til at ville hæve
sagen.
det er sagsøgeren, som kan disponere over kravet mod de sagsøgte 1 – 4. dette betyder
også, at forsættet skal være hos sagsøgeren. da sagsøgeren ikke var underrettet om rets-
mødet den 6. januar 2014, det på retsmødet passerede, anmodningen om fristudsættelse
af 4. februar 2014 samt de af retten den 5., 19. og 21. februar 2014 fastsatte frister, har sag-
søgeren notorisk ikke haft forsæt, og den manglende indgivelse af processkrift, som førte
til afvisningen, er derfor ikke et af sagsøgeren forsætligt valgt alternativ til at hæve sagen.
det manglende forsæt godtgøres da også af, at når advokat kim håkonsson meddeler, at
det i februar 2014 tilbudte forligsbeløb ikke kunne accepteres, giver det ikke mening at
afvise at modtage et forligsbeløb, såfremt der samtidig er truffet beslutning om at hæve
sagen med den deraf følgende pligt til at betale sagsomkostninger til modparten.
endelig godtgøres det manglende forsæt af, at sagsøgeren den 22. april 2014 indbetaler
berammelsesafgiften på 75.000 kr. uanset at sag h-99-10 blev afvist den 21. marts 2014.”
                                                - 21 -
sø- og handelsrettens begrundelse og resultat
parterne er enige om, at denne sag, som divine business solutions aps har anlagt mod fire
sagsøgte, svarer til den sag, som divine business solutions og lisborg holding aps anlagde
mod de samme sagsøgte den 29. december 2010, og som blev afvist af sø- og handelsretten
den 21. marts 2014 på grund af sagsøgernes manglende efterkommelse af rettens beslutnin-
ger om indlevering af processkrift.
det forhold, at retten afviste den første sag, er ikke i sig selv til hinder for, at sagen anlægges
igen som sket den 19. marts 2015.
parterne er imidlertid enige om, at sagen var forældet den 19. marts 2015, hvis ikke forældel-
sen kan anses for afbrudt ved det første sagsanlæg den 29. december 2010.
det er en betingelse for at anse forældelsen for afbrudt den 29. december 2010, at sagsøgerne
efter dette sagsanlæg forfulgte sagen inden for rimelig tid, jf. forældelseslovens § 16, stk. 1.
ved sagens anlæg den 29. december 2010 omfattede påstandene krav om betaling af cirka 1,5
mio. kr., og sagsfremstillingen var på ca. 1,5 side suppleret bl.a. af et notat udarbejdet af di-
rektør tom lisborg, hvilket notat med underbilag udgjorde mere end 1.350 sider.
før afgivelsen af endelige svarskrifter hævede sagsøgerne betalingspåstanden til 10 mio. kr.
uden supplering af sagsfremstillingen, og i november 2011 anmodede de sagsøgte i svar-
skrifter om, at sagsøgerne udarbejdede en sædvanlig sagsfremstilling med selektiv udvæl-
gelse af faktum og bilag i stedet for sagsfremstillingen på 1,5 side suppleret af det nævnte
notat.
den 12. marts 2012 afgav sagsøgerne replik uden at udbygge eller kvalificere sagsfremstil-
lingen. replikken indeholdt en lang række anmodninger om editionspålæg over for de sag-
søgte, som retten ved kendelse af 20. november 2012 i det hele afslog at efterkomme.
                                                  - 22 -
i retsmøde den 23. januar 2013 blev sagen berammet til hovedforhandling på fem dage i april
2014, og sagsøgte henstillede igen til, at sagsøgerne foretog en tilskæring af sagen. det blev
aftalt, at en sådan tilskæring skulle ske i et senere processkrift fra sagsøgerne.
i retsmøde den 7. maj 2013 blev der på baggrund af fortsat drøftelse om tilskæring af sagen
fastsat frist for processkrift fra sagsøgerne til den 25. oktober 2013. sagsøgerne indleverede et
processkrift den 25. oktober 2013, som ikke er fremlagt under denne sag, men som ubestridt
ikke indeholdt en tilskæring, hvilket sagsøgte reklamerede over i brev af 5. november 2013.
i et retsmøde den 6. januar 2014 blev der på baggrund af fortsat drøftelse om tilskæring af
sagen fastsat frist for sagsøgernes processkrift til den 1. februar 2014. ved e-mail af 4. februar
2014 anmodede sagsøgernes advokat uden nærmere begrundelse om at den frist, der var ud-
løbet den 1. februar 2014, blev udsat til den 18. februar 2014. ved e-mail af 19. februar 2014
meddelte retten sagsøgerne, at processkriftet – som endnu ikke var modtaget – skulle indle-
veres senest den 20. februar 2014, og at retten ellers ville overveje at bringe retsplejelovens §
360, stk. 5, i anvendelse, dvs. at afvise sagen. ved retsbog af 21. februar 2014 meddelte retten,
at der endnu ikke var modtaget processkrift, og fastsatte frist til den 26. februar 2014 med
angivelse af, at manglende indlevering af processkriftet ville blive tillagt udeblivelsesvirk-
ning. den 21. marts 2014, hvor sagsøgerne fortsat ikke havde indleveret processkrift eller re-
ageret i øvrigt, afviste retten sagen, der som anført skulle hovedforhandles i april 2014.
på denne baggrund finder retten, at sagsøgerne ikke har forfulgt sagsanlægget den 29. de-
cember 2010 inden for rimelig tid, og at sagsøgernes eventuelle krav derfor var forældet, da
sagen blev anlagt igen den 19. marts 2015. det gør ikke nogen forskel for ovennævnte be-
dømmelse, om sagsøgernes advokat løbende orienterede sine klienter om sagens gang, jf.
retsplejelovens § 263, stk. 1.
sagens resultat bliver derfor, at de sagsøgte frifindes, fordi et eventuelt krav er forældet, idet
sagsanlægget den 29. december 2010 ikke blev forfulgt inden for rimelig tid, jf. forældelses-
lovens § 16, stk. 1.
                                                 - 23 -
divine business solutions aps skal som følge af sagens resultat betale sagsomkostninger
med 50.000 kr. til solarcap a/s, 50.000 kr. til general solar systems gmbh, 50.000 kr. til vkr
holding a/s og 125.000 kr. til jesper mo hansen. beløbene vedrører passende beløb til dæk-
ning af advokatbistand, som for jesper mo hansens vedkommende er tillagt moms. beløbe-
ne er fastsat under hensyn til sagens værdi, som nu er 50 mio. kr., men der er også taget hen-
syn til, at alene spørgsmålet om forældelse har været behandlet af de sagsøgte både i sagens
korte forberedelse og under delhovedforhandlingen på 1 dag. endelig er der taget hensyn til,
at de tre sagsøgte selskaber har været repræsenteret af samme advokat.
                                     thi kendes for ret:
de sagsøgte, solarcap a/s, general solar systems gmbh, vkr holding a/s og jesper mo
hansen, frifindes.
divine business solutions aps betaler inden 14 dage i sagsomkostninger 50.000 kr. til solar-
cap a/s, 50.000 kr. til general solar systems gmbh, 50.000 kr. til vkr holding a/s og
125.000 kr. til jesper mo hansen.
sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.
birgitte hass                      mads bundgaard larsen                       gitte forsberg
                                              (sign.)
                                          ___ ___ ___
                                 udskriftens rigtighed bekræftes
                           sø- og handelsretten, den 12. januar 2016


text:
                             højesterets dom
                        afsagt fredag den 19. september 2014
sag 228/2013
(1. afdeling)
danske familierestauranter a/s
og
jensen’s bøfhus a/s
(advokat lasse a. søndergaard christensen for begge)
mod
sæby fiskehal aps
og
jacob jensen
(advokat karsten madsen for begge)
i tidligere instans er afsagt dom af sø- og handelsretten den 18. september 2013.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, jytte scharling, jon stokholm,
michael rekling og kurt rasmussen.
påstande mv.
appellanterne, danske familierestauranter a/s og jensen’s bøfhus a/s, har nedlagt følgende
påstande:
1.     sæby fiskehal aps og jacob jensen forbydes at drive restaurationsvirksomhed under
       navnet ”jensens fiskerestaurant”.
2.     sæby fiskehal aps og jacob jensen skal in solidum, subsidiært individuelt efter et af
       retten fastsat skøn, betale 200.000 kr. til danske familierestauranter a/s og jensen’s
       bøfhus a/s med procesrente fra sagens anlæg.
                                               - 2 -
3.     sæby fiskehal aps skal overdrage internetdomænerne jensensfisk.dk og jensensfiske-
       restaurant.dk til danske familierestauranter a/s.
4.     sæby fiskehal aps og jacob jensen forbydes at markedsføre restaurationsvirksomhed
       under ”jensens” som enkeltstående navn.
5.     i forhold til påstand 1 gøres det subsidiært gældende, at sæby fiskehal aps og jacob
       jensen forbydes at drive restaurationsvirksomhed under navnet ”jensens fiskerestau-
       rant” uden for den nuværende restauration i sæby.
6.     i forhold til påstand 4 gøres det subsidiært gældende, at sæby fiskehal aps og jacob
       jensen forbydes at markedsføre restaurationsvirksomhed under ”jensens” som enkelt-
       stående navn uden for den nuværende restauration i sæby.
de indstævnte, sæby fiskehal aps og jacob jensen, har påstået stadfæstelse og frifindelse
over for appellanternes subsidiære påstande.
sæby fiskehal har ikke anket sø- og handelsrettens forbud mod anvendelse af jensens fiske-
restaurants tidligere logo. appellanterne har gjort gældende, at der allerede som følge af
denne krænkelse skal tilkendes dem et vederlag.
supplerende sagsfremstilling
der er for højesteret fremkommet yderligere oplysninger, herunder er der i maj 2014 foreta-
get en kendskabs- og associationsanalyse af tns gallup. formålet med undersøgelsen har
bl.a. været at afdække, om og i hvilket omfang ”jensen’s” associeres med ”jensen’s bøfhus”.
i undersøgelsen blev der bl.a. stillet følgende spørgsmål:
       ”spørgsmål 1: forbinder du nogle forretningstyper (brancher eller virksomheder) med
       navnet jensen’s ?”
undersøgelsen viste bl.a., at 38 % forbandt jensen’s med jensen’s bøfhus/jensens bøf, 29 %
med bøfhus, 16 % med restaurant og 2 % med fiskehuset i sæby/jensens fiskerestaurant.
                                                 - 3 -
      ”spørgsmål 2: hvis ja i spørgsmål 1
      hvilke(t) af nedenstående forbinder du med navnet jensen’s ?
      hvis nej i spørgsmål 1
      vi vil gerne vide, om du har hørt navnet jensen’s blive anvendt for restaurationer, som
      dem, der er nævnt nedenfor
        en gourmetrestaurant.
        en bøf- og familierestaurant.
        en kaffebar.
        en pizzarestaurant.
        en fiskerestaurant.
        en smørrebrødsforretning.
        andet.
        ingen af disse. (single)
        ved ikke. (single)”
undersøgelsen viste bl.a., at 96 % forbandt jensen’s med en bøf- og familierestaurant og 4 %
med en fiskerestaurant.
      ”spørgsmål 3: i det følgende vil vi gerne vide, hvad du forbinder navnet jensen’s med.”
for så vidt angår dette ikke hjulpne kendskab viste undersøgelsen, at der blandt de højeste
kendskabsgrader var 17 %, der forbandt jensen’s med jensen’s bøfhus, 16 %, der forbandt
det med bøf, 15 % med salatbar, sauce, soft ice og spareribs og 15 % med bøfhus. undersø-
gelsen viste endvidere, at der var 1,9 %, der forbandt jensen’s med fisk/fiskerestaurant.
højesterets begrundelse og resultat
da sæby fiskehal aps er indehaver af og driver ”jensens fiskerestaurant”, og da der ikke er
grundlag for at pålægge jacob jensen hæftelse for dette selskab, tiltræder højesteret, at jacob
jensen er frifundet for danske familierestauranter a/s og jensen’s bøfhus a/s’ påstande.
efter varemærkelovens § 2 kan et varemærke bestå af tegn, der er egnet til at adskille en virk-
somheds varer eller tjenesteydelser fra andre virksomheders varer eller tjenesteydelser (sær-
præg), og efter § 2, stk. 1, nr. 1, kan det bl.a. være personnavne. det fremgår af eu-domsto-
lens dom i sag c-404/02 (nichols), at spørgsmålet om særpræg for varemærker i form af per-
sonnavne skal bedømmes efter de almindelige kriterier for særpræg, som gælder for andre
kategorier af varemærker. det gælder også for personnavne, som er meget almindelige per-
sonnavne i det pågældende land. højesteret finder, at ”jensens” som kendetegn for restaurati-
                                               - 4 -
onsvirksomhed og salg af fødevareprodukter har fornødent særpræg til at kunne opnå beskyt-
telse efter varemærkeloven.
højesteret lægger til grund, at appellanterne i 2001, da sæby fiskehal begyndte at drive virk-
somheden under navnet ”jensens fiskerestaurant”, havde ca. 30 restauranter i danmark, lige-
som de også forud herfor havde anvendt betydelige beløb på markedsføring. højesteret finder
på denne baggrund, at appellanterne har godtgjort at have en brugsbaseret varemærkeret til
”jensens” for restaurationsvirksomhed, herunder med tilføjelsen af det deskriptive ord ”bøf-
hus”. det er i den forbindelse uden betydning, om appellanterne har benyttet ”jensen’s” eller
”jensens”.
herefter, og efter den markedsundersøgelse, der er gennemført for højesteret, lægges det til
grund, at varemærket må anses for velkendt her i landet, jf. varemærkelovens § 4, stk. 2.
højesteret finder, at sæby fiskehals markedsføring af sin virksomhed i samme branche ved
brug af ”jensens”, herunder i sammensætning med det generiske ord ”fiskerestaurant”, inde-
bærer en utilbørlig udnyttelse af appellanternes varemærkes særpræg eller renomme.
sæby fiskehal har anført, at selskabet i så fald har ret til at drive virksomheden under dette
mærke i kraft af reglen i varemærkelovens § 5, nr. 1, om ret til at gøre erhvervsmæssig brug
af eget navn. sæby fiskehal har herved henvist til, at selskabet er 100 % ejet af jacob jensen,
hvorfor der skal ske identifikation mellem selskabet og ham. under hensyn til at retten efter §
5 er en undtagelse fra den almindelige beskyttelse, som tilkommer indehaveren af en vare-
mærkeret, finder højesteret, at undtagelsen ikke kan udstrækkes til navnene på et kapitalsel-
skabs kapitalejere, ledende medarbejdere el. lign. sæby fiskehal har således ikke i medfør af
§ 5 ret til at benytte ”jensens”.
sæby fiskehal har endvidere anført, at appellanterne i så fald ved passivitet har fortabt retten
til at gøre varemærkeretten gældende. sæby fiskehal har herved henvist til varemærkelovens
§ 9 og almindelige passivitetsregler. under hensyn til jensens fiskerestaurants lokale belig-
genhed og den manglende annoncering har sæby fiskehal ikke godtgjort, at appellanterne har
haft anledning til at reagere tidligere end sket, og sæby fiskehal kan allerede af denne grund
ikke støtte ret på § 9. højesteret lægger endvidere til grund, at sæby fiskehal må have haft
                                              - 5 -
kendskab til appellanternes brug af det velkendte varemærke, da sæby fiskehal i 2001 be-
gyndte at drive virksomheden under navnet ”jensens fiskerestaurant”. appellanternes vare-
mærkebeskyttelse over for sæby fiskehal er derfor ikke fortabt som følge af passivitet.
højesteret tager herefter appellanternes påstand 1, 3 og 4 til følge.
højesteret finder, at sæby fiskehal i hvert fald uagtsomt har krænket appellanternes vare-
mærkerettigheder. efter varemærkelovens § 43, stk. 1, nr. 1, har appellanterne herefter krav
på et rimeligt vederlag. appellanterne har endvidere efter markedsføringslovens § 20, stk. 3,
krav på et rimeligt vederlag for sæby fiskehals brug af det logo, som blev forbudt ved sø- og
handelsrettens dom. der skal foretages en samlet bedømmelse, og højesteret finder, at der
ikke er grundlag for at nedsætte det beløb, som appellanterne har krævet, og tager herefter
appellanternes påstand 2 til følge.
i sagsomkostninger for begge retter skal sæby fiskehal betale i alt 150.010 kr. til appellan-
terne. beløbet udgør 5.100 kr. til dækning af retsafgift for sø- og handelsretten, 7.660 kr. til
dækning af retsafgift for højesteret, 62.250 kr. til dækning af de udgifter, som appellanterne
har afholdt til markedsundersøgelsen, samt 75.000 kr. til dækning af udgifter til advokat.
i forholdet mellem appellanterne og jacob jensen skal ingen af parterne betale sagsomkost-
ninger for nogen af retterne til nogen anden part.
                                     thi kendes for ret:
sæby fiskehal aps forbydes at drive restaurationsvirksomhed under navnet ”jensens fiskere-
staurant”.
sæby fiskehal aps forbydes at markedsføre restaurationsvirksomhed under ”jensens” som
enkeltstående navn.
sæby fiskehal aps skal overdrage internetdomænerne jensensfisk.dk og jensensfiskerestau-
rant.dk til danske familierestauranter a/s.
                                             - 6 -
sæby fiskehal aps skal betale i alt 200.000 kr. til danske familierestauranter a/s og jen-
sen’s bøfhus a/s med procesrente fra den 18. maj 2012.
i sagsomkostninger for sø- og handelsretten og højesteret skal sæby fiskehal aps betale i
alt 150.010 kr. til danske familierestauranter a/s og jensen’s bøfhus a/s.
i forholdet mellem danske familierestauranter a/s og jensen’s bøfhus a/s og jacob jensen
skal ingen af parterne betale sagsomkostninger for nogen af retterne til nogen anden part.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                          afsagt torsdag den 13. marts 2014
sag 74/2013
(1. afdeling)
alterna plus holding aps
(advokat henrik andersen)
mod
mandskab.nu aps
og
carlos kyllesbeck
(advokat jakob busse for begge)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i hillerød den 12. januar 2011 og af østre lands-
rets 6. afdeling den 5. oktober 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, marianne højgaard pedersen, poul
dahl jensen, vibeke rønne og lars apostoli.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
appellanten, alterna plus holding aps, har nedlagt påstand om, at landsrettens dom ophæ-
ves, og at sagen hjemvises til realitetsbehandling ved retten i hillerød.
de indstævnte, mandskab.nu aps og carlos kyllesbeck, har påstået stadfæstelse, dog såle-
des at de for landsretten tilkendte sagsomkostninger forhøjes.
retsgrundlag
konkurslovens § 137, stk. 1, er affattet således:
                                                  - 2 -
      ”opgives et muligt krav, uden at der er sluttet forlig, kan enhver fordringshaver inden
      for en af skifteretten fastsat frist på egen hånd anlægge sag eller indtræde i en af skyld-
      neren inden konkursdekretets afsigelse anlagt sag. anmodning om fastsættelse af frist
      skal fremsættes over for skifteretten uden ugrundet ophold efter bostyrets beslutning om
      opgivelsen. boet skal erstatte fordringshaverens rimelige omkostninger, dog kun i det
      omfang boets masse forøges.”
af bemærkningerne til lovforslaget (folketingstidende 1976-77, 2. samling, tillæg a, spalte
399) fremgår det, at reglerne i §§ 135-142 svarer til betænkningsudkastets §§ 130-137. af be-
tænkning nr. 606/1971 fremgår det, at konkurslovens § 137 svarer til § 132 i betænkningsud-
kastet. om denne bestemmelse hedder det i betænkningen:
      ”… efter konkurslovens § 95 kan enhver fordringshaver anke en skifteretskendelse eller
      dom, ved hvilken boet vil lade det bero. derimod kan den enkelte kreditor ikke anlægge
      sag på boets vegne i første instans.
      anlæggelse af f.eks. en sag om omstødelse besluttes som nævnt i almindelighed af ku-
      rator. tages spørgsmålet op på en skiftesamling, kan denne, hvis den er beslutnings-
      dygtig, pålægge kurator at anlægge sag. er det klart, at en omstødelse ville kunne gen-
      nemføres, vil en beslutning om ikke at anlægge sag stride mod kreditorernes interesser
      og vil kunne tilsidesættes af skifteretten efter § 124, forudsat at der er de fornødne mid-
      ler til at føre sagen for. i adskillige tilfælde vil det være tvivlsomt, om omstødelse kan
      gennemføres eller ej, og har en eller flere kreditorer mere tro hertil end flertallet, synes
      det en rimelig løsning, at mindretallet for egen risiko med hensyn til sagens omkostnin-
      ger prøver muligheden for omstødelse. denne risiko vil i reglen hindre helt urimelige
      sagsanlæg, og dette er i øvrigt det almindelige værn mod det besvær og de omkostnin-
      ger, som kan følge af uberettigede sagsanlæg. det stemmer også bedst med hver kredi-
      tors adgang til at fremkalde en retlig afgørelse angående krav mod boet, at der tillægges
      ham en tilsvarende ret med hensyn til boets krav mod andre. de enkelte kreditorers ad-
      gang til sagsanlæg må vige for boets ret, idet man ellers kunne risikere, enten at dårlig
      sagsføring fra en kreditors side ødelagde en ellers for boet oplagt sag, eller at sagsøgte
      måtte besværes med to processer om samme sagsgenstand. et forlig, som boet har ind-
      gået, må også stå fast; ellers ville muligheden for forligsmæssig afgørelse blive væsent-
      lig formindsket. bestemmelsen gælder ikke alene omstødelsessager, hvor den nok hyp-
      pigst vil blive anvendt, men også andre sager, hvorved en mulig ret for boet gøres gæl-
      dende, f.eks. en sag om retten til en genstand, der ikke er i boets besiddelse. en for-
      dringshaver, som vil anlægge sag eller indtræde i en af skyldneren før konkursen anlagt
      sag, må anmode skifteretten om at fastsætte en frist for sagsanlægget eller indtrædelsen.
      dette skyldes dels hensynet til modparten, dels – i mindre grad – skyldnerens adgang til
      at anlægge sag, jfr. § 133. anmodningen om fastsættelse af frist må fremsættes uden
      ugrundet ophold efter kurators eller skiftesamlingens beslutning om ikke at anlægge
      sag. fristerne efter § 80 for anlæggelse af sag til omstødelse gælder også for en omstø-
      delsessag, som anlægges af en kreditor. tabes sagen, må den sagsøgende kreditor selv
                                                - 3 -
       betale omkostningerne. boet hæfter ikke for disse. får han ved dommen helt eller delvis
       medhold, skal dommen lyde på betaling til boet. dette erstatter sagsøgeren hans rime-
       lige omkostninger ved sagen, dog kun inden for rammerne af det beløb, som indbetales
       til boet som følge af dommen. den sagsøgende kreditor bærer, hvad angår omkostnin-
       ger, ikke blot risikoen for, at sagen tabes, men også for, at sagsøgte viser sig ude af
       stand til at betale.”
højesterets begrundelse og resultat
parterne er enige om, at sagen for højesteret angår, om der med rette er sket afvisning af en
sag, der er anlagt af alterna plus holding aps som kreditor i et konkursbo, i en situation,
hvor stævningen er indgivet dagen efter udløbet af den søgsmålsfrist, som skifteretten har
fastsat i medfør af konkurslovens § 137. det kan lægges til grund, at konkursboet ikke har
overdraget fordringen, der således tilkommer boet, til alterna plus holding, og at konkurs-
boet er indforstået med, at sagen føres. spørgsmålet er således, om søgsmålsfristen også gæl-
der i en situation som den foreliggende, hvor en kreditor fører sagen med konkursboets ind-
forståelse.
hvis et konkursbo opgiver et muligt krav, kan enhver fordringshaver efter konkurslovens §
137 inden for en af skifteretten fastsat frist på egen hånd anlægge sag om det mulige krav, der
tilkommer konkursboet. efter ordlyden af bestemmelsen gælder den fastsatte frist for for-
dringshaverens søgsmål i eget navn, uanset hvordan boet måtte stille sig til søgsmålet. der er
ikke holdepunkter i forarbejderne for at indlægge den begrænsning i bestemmelsen, at den
fastsatte frist kun gælder i tilfælde, hvor boet er uenig i eller forholder sig neutralt til, at der
anlægges sag angående boets mulige krav. bestemmelsen og den i medfør heraf fastsatte frist
må således også antages at gælde i tilfælde, hvor boet er indforstået med fordringshaverens
søgsmål. den foreliggende sag er derfor med rette afvist som for sent anlagt, jf. konkurslo-
vens § 137.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
højesteret har ved fastsættelsen af sagens omkostninger navnlig lagt vægt på, at sagen under
hovedforhandlingen for byretten samt for landsretten og højesteret har været begrænset til
formalitetsspørgsmålet om afvisning, og at de indstævnte har været repræsenteret af samme
advokat.
                                             - 4 -
                                    thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for byret, landsret og højesteret skal alterna plus holding aps inden 14
dage efter denne højesteretsdoms afsigelse betale 50.000 kr. til mandskab.nu aps og 62.500
kr. til carlos kyllesbeck. beløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.