text:
                             højesterets dom
                          afsagt onsdag den 9. januar 2019
sag 109/2018
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
k.w. bruun import a/s
(advokat jane frederikke land)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten på frederiksberg den 9. november 2017 og af
østre landsrets 11. afdeling den 3. maj 2018.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, jon stokholm, vibeke rønne,
hanne schmidt og kristian korfits nielsen.
påstande
dommen er anket af anklagemyndigheden med påstand om skærpelse.
dommen er endvidere anket af tiltalte, k.w. bruun import a/s, med påstand om frifindelse,
subsidiært formildelse.
anbringender
anklagemyndigheden har anført navnlig, at k.w. bruun import har overtrådt den dagældende
markedsføringslovs § 14 a, stk. 2, jf. stk. 1, nu § 18, stk. 2, jf. stk. 1, ved at have reklameret
for bilsalg på kredit uden at oplyse de lovpligtige standardoplysninger ”på en fremtrædende
måde”.
udtrykket ”fremtrædende” må ud fra en ordlydsfortolkning betyde iøjnefaldende eller frem-
stående – altså noget der skiller sig ud fra tekstmængden. denne forståelse af ordet er i over-
                                                - 2 -
ensstemmelse med formålet med bestemmelsen i forbrugerkreditdirektivets artikel 4, stk. 2,
som er at skabe gennemsigtighed på kreditmarkedet, så forbrugerne nemmere kan overveje
betingelserne og omkostningerne ved et lån. forbrugerne skal sættes i stand til at træffe be-
slutning på et kvalificeret og oplyst grundlag. spørgsmålet, om standardoplysningerne er gi-
vet på en fremtrædende måde, skal vurderes ud fra fremtoningen af de oplysninger om kredit-
ten, som udløser oplysningspligten, og ud fra anden tekst i den konkrete annonce. der kan
herved henvises til kommissionens ikke-bindende guidelines om forbrugerkreditdirektivet,
hvorefter standardoplysningerne skal skille sig ud (være iøjnefaldende) og ikke må være an-
givet med tekst, der er for lille eller for svær at læse i forhold til anden tekst i markedsførin-
gen.
det er ikke korrekt, som anført af k.w. bruun import, at de autentiske sprogversioner af for-
brugerkreditdirektivets artikel 4, stk. 2 – sprogligt eller i forhold til artikel 4’s formål – giver
anledning til fortolkningstvivl vedrørende kravet om, at standardoplysningerne skal oplyses
på en fremtrædende måde. i den engelske, franske og tyske sprogversion (de såkaldte ”proce-
dural languages”) benyttes ordene ”prominent”, ”visible” og ”auffallender”, som kan oversæt-
tes til ”fremtrædende” eller ”iøjnefaldende”. de tre sprogversioner betyder således alle, at
standardoplysningerne skal være fremhævet eller synliggjort for modtageren, hvilket svarer til
den danske sprogversions udtryk ”på en fremtrædende måde”. denne forståelse af direktivet
understøttes af de førnævnte guidelines fra kommissionen og af direktivets præambeltekst, jf.
navnlig betragtning 4 og 18.
direktivet om urimelig handelspraksis skal ikke, som anført af k.w. bruun import, tillægges
betydning ved fortolkningen af markedsføringslovens § 18, tidligere § 14 a. markedsførings-
lovens § 18 indeholder – i modsætning til samme lovs § 6, stk. 5 – ikke en bestemmelse om,
at der ved vurderingen af, om bestemmelsen er overtrådt, skal tages hensyn til, om den er-
hvervsdrivende anvender et medie, som kun giver begrænset plads eller tid til at formidle op-
lysninger, og hvilke foranstaltninger den erhvervsdrivende i givet fald har truffet for at gøre
oplysningerne tilgængelige på anden måde. begrebet ”en gennemsnitsforbruger” er anvendt i
markedsføringslovens § 8, hvorefter det er en betingelse for at have handlet i strid med §§ 4-
7, at den pågældende handelspraksis væsentligt forvrider eller vil kunne forventes at forvride
den økonomiske adfærd hos gennemsnitsforbrugeren. § 8, der gennemfører dele af direktivet
om urimelig handelspraksis, indeholder ikke en henvisning til lovens § 18. hertil kommer, at
                                                - 3 -
det udtrykkeligt fremgår af forbrugerkreditdirektivets artikel 4, stk. 4, at artiklen ikke berører
direktivet om urimelig handelspraksis. direktivet om urimelig handelspraksis fungerer som et
sikkerhedsnet, der udfylder de tomrum, der ikke reguleres af andre sektorspecifikke eu-
regler, herunder forbrugerkreditdirektivets artikel 4, stk. 2.
hvis højesteret finder, at direktivet om urimelig handelspraksis skal tillægges betydning ved
fortolkningen af markedsføringslovens § 18, tidligere § 14 a, ændrer det ikke ved, at k.w.
bruun import i forhold 1 og 2 med rette er blevet domfældt for overtrædelse af markedsfø-
ringsloven, idet standardoplysningerne ikke var givet på en fremtrædende måde i forhold til
annoncens øvrige tekst.
i de konkrete annoncer er standardoplysningerne hverken angivet på en fremtrædende eller
iøjnefaldende måde, og de skiller sig ikke ud i annoncerne. i forhold 1 stod der således ”kun
995,-/md.*” med stor hvid tekst på grøn baggrund i overskriften, mens standardoplysninger-
ne blev vist lige under overskriften med en markant mindre sort tekst på grøn baggrund. i for-
hold 2 stod der ”kun 995,-/md.*” med stor sort tekst på hvid baggrund i plakatens nederste
venstre hjørne, mens standardoplysningerne blev vist lige under overskriften med en markant
mindre sort tekst på hvid baggrund.
ved bødefastsættelsen skal der bl.a. lægges vægt på den ved overtrædelsen opnåede eller til-
sigtede fortjeneste, jf. straffelovens § 51, stk. 3. det fremgår af forarbejderne til markedsfø-
ringsloven, at der ved førstegangsovertrædelser kan tages udgangspunkt i det dobbelte af
markedsføringsomkostningerne, hvis anklagemyndigheden ikke kan føre bevis for den opnåe-
de eller tilsigtede fortjeneste. det fremgår endvidere af forarbejderne, at bevidste, grove eller
gentagne overtrædelser af markedsføringsloven bør straffes med bøder, der har en sådan stør-
relse, at de har en reel præventiv effekt. retsfølgerne af overtrædelse af markedsføringsloven
er ikke blevet strengere med den gældende markedsføringslov end efter den lovgivning, som
gjaldt på gerningstidspunkterne.
der foreligger en overtrædelse af markedsføringslovens § 18, stk. 2 (og den tidligere § 14 a,
stk. 2), hvis ikke alle standardoplysninger er givet på den foreskrevne måde. det må udløse en
bøde efter de kriterier, som lovgiver har tilkendegivet i lovforarbejderne, medmindre der fore-
ligger formildende omstændigheder. det forhold, at standardoplysningerne i denne sag er op-
                                                - 4 -
lyst kort og klart eller ”læsbart”, udgør ikke en formildende omstændighed, der kan føre til en
nedsættelse af bødestraffen for overtrædelse af pligten til at give standardoplysningerne på en
fremtrædende måde. ved bødeudmålingen skal der derfor tages udgangspunkt i det dobbelte
af markedsføringsomkostningerne på ca. 110.000 kr., da anklagemyndigheden ikke kan føre
bevis for den opnåede eller tilsigtede fortjeneste. straffen skal have en præventiv effekt, da
k.w. bruun imports overtrædelser af markedsføringsloven var bevidste, grove og gentagne.
overtrædelserne blev begået forsætligt, allerede fordi annoncernes opsætning følger af bevid-
ste handlinger. hertil kommer, at der, uagtet den korte markedsføringsperiode, var tale om en
meget stor eksponering af såvel avisannoncen som plakatannoncen, ligesom k.w. bruun im-
port tidligere er straffet for en lignende overtrædelse. der skal endvidere ved bødefastsættel-
sen tages hensyn til, at k.w. bruun import i 2015 havde en nettoomsætning på 1,69 mia. kr.
og et årsresultat på 63 mio. kr.
k.w. bruun import har anført navnlig, at annonceringen i forhold 1 og 2 ikke indebar en
overtrædelse af den dagældende markedsføringslovs § 14 a, stk. 2, nu § 18, stk. 2, hvorefter
de lovpligtige standardoplysninger skal oplyses ”på en fremtrædende måde”.
bestemmelserne gennemfører forbrugerkreditdirektivets artikel 4. det fremgår hverken af
ordlyden af artikel 4, af forbrugerkreditdirektivets præambeltekst eller af forarbejderne til
markedsføringsloven, hvad der skal forstås ved, at standardoplysningerne skal gives på en
fremtrædende måde. det er alene nævnt i lovforarbejderne, at det afhænger af en konkret hel-
hedsvurdering, om standardoplysningerne står på en fremtrædende måde. lovgiver har ikke
herudover fundet anledning til at præcisere begrebet, og det er centralt, at man i bemærknin-
gerne til den gældende § 18 undlod at omtale forbrugerombudsmandens retsopfattelse vedrø-
rende udtrykket ”på en fremtrædende måde”, som ellers forud for lovforslaget var kommet til
udtryk i vejledningen om oplysningspligt efter § 14 a i markedsføringsloven.
kravet om, at standardoplysningerne skal angives på en fremtrædende måde, skal ikke fortol-
kes så restriktivt, at det bliver urimeligt byrdefuldt for kreditgiverne. det fremgår af forbru-
gerkreditdirektivets præambelbetragtning 8, at direktivet bør indrettes således, at der gives
optimale forhold for både dem, der tilbyder kredit, og dem, der ønsker kredit. dette fremgår
også af forarbejderne til markedsføringsloven og af retspraksis.
                                               - 5 -
de autentiske sprogversioner af forbrugerkreditdirektivets artikel 4, stk. 2, er ikke entydige
med hensyn til, hvordan standardoplysningerne skal meddeles til forbrugerne. k.w. bruun
import har fået udarbejdet translatøroversættelser af de forskellige sprogversioner. det frem-
går heraf, at der i nogle sprogversioner – ligesom i den danske version – stilles krav om, at
standardoplysningerne angives ”på en fremtrædende måde”, mens der i andre versioner stilles
krav om angivelse af standardoplysningerne ”på tydelig måde” eller ”på synlig måde”. i lyset
af formålet med forbrugerkreditdirektivet taler mest for at anvende begrebet ”på en synlig
måde”, som er det udtryk, der er anvendt i flest sprogversioner, herunder i den franske sprog-
version. hensynet til at beskytte forbrugerne mod urimelig eller vildledende praksis kan uden
tvivl opnås ved alene at meddele standardoplysningerne ”på en synlig måde”, dvs. på en må-
de, så forbrugerne umiddelbart kan se dem. dette stemmer også overens med, at der efter
kommissionens guidelines om forbrugerkreditdirektivet stilles krav om, at standardoplysnin-
gerne skal være læsbare.
også direktivet om urimelig handelspraksis, særligt artikel 7, som er gennemført i markedsfø-
ringslovens § 6, jf. § 8, skal inddrages for at foretage en fyldestgørende og korrekt vurdering
efter markedsføringslovens § 18 af, om standardoplysningerne er givet på en fremtrædende
måde. dette direktiv supplerer således reguleringen i forbrugerkreditdirektivets artikel 4, stk.
2, af, hvordan standardoplysningerne skal gives. udtrykket ”på en fremtrædende måde” skal
dermed fastlægges under inddragelse af begreberne ”gennemsnitsforbruger” og ”hensynet til
mediets karakter” samt væsentlighedskriteriet, jf. artikel 7 i direktivet om urimelig handels-
praksis. selv hvis højesteret måtte finde, at forbrugerkreditdirektivets artikel 4, stk. 2, ikke
skal fortolkes i lyset af direktivet om urimelig handelspraksis, er de nævnte begreber udtryk
for generelle eu-retlige principper, der altid skal inddrages i vurderingen af vildledende udta-
lelser. der skal således under alle omstændigheder tages hensyn til, om den erhvervsdrivende
anvender et medie, som kun giver begrænset plads eller tid til at formidle oplysningerne, og
hvilke foranstaltninger den erhvervsdrivende i givet fald har truffet for at gøre oplysningerne
tilgængelige for forbrugerne på anden måde. det skal endvidere vurderes, om den pågældende
handelspraksis væsentligt forvrider eller vil kunne forventes væsentligt at forvride den øko-
nomiske adfærd hos gennemsnitsforbrugeren.
markedsføringslovens § 18, stk. 2, tidligere § 14 a, stk. 2, må i øvrigt fortolkes i lyset af an-
den lovgivning, som anvender udtrykket ”på en fremtrædende måde” eller lignende udtryk, jf.
                                                - 6 -
bl.a. markedsføringslovens § 18, stk. 3, og § 19 om oplysningspligt ved markedsføring af bo-
ligkreditaftaler. der må også tages hensyn til, at der ikke stilles sådanne krav, at det er umu-
ligt for bilbranchen at leve op til de betingelser, der følger af energioplysningsbekendtgørel-
sens § 4, stk. 2. som følge heraf bør standardoplysningernes placering ikke indgå i vurderin-
gen af, om § 18, stk. 2, tidligere § 14 a, stk. 2, er overtrådt.
domfældelse vil i den foreliggende sag være i strid med legalitetsprincippet i straffelovens §
1. anklagemyndighedens fortolkning har ikke hjemmel i markedsføringslovens § 18, og det
er i strafferetlig henseende betænkeligt at forstå udtrykket ”på en fremtrædende måde” som et
krav om en specifik skriftstørrelse og placering.
i annoncerne i forhold 1 og 2 er standardoplysningerne anført umiddelbart under oplysningen
om den månedlige ydelse, som udløser pligten til at give standardoplysningerne. der er desu-
den en tydelig stjernemarkering efter oplysningen om den månedlige ydelse, så forbrugerne
gøres opmærksom på, at de skal læse videre for at få alle oplysningerne med. en sådan stjer-
nemarkering, hvorved forbrugerne gøres opmærksom på, at der er yderligere vigtig informati-
on, er en sædvanlig og anerkendt praksis, som er kendt for den rimeligt opmærksomme og
velunderrettede gennemsnitsoplyste forbruger. i forhold 1 er standardoplysningerne desuden
placeret midt på annoncen, og den sorte skrift, som oplysningerne er skrevet med, er klart
læsbar mod den grønne baggrund. der er tale om en avisannonce, som læseren nemt kan flyt-
te tættere på, hvis dette måtte øge læsbarheden. i forhold 2 er standardoplysningerne skrevet
med sort skrift på hvid baggrund, som er klart læsbar, herunder fra flere meters afstand. der
er tale om en outdoor annonce, som er placeret i det offentlige rum, så det er muligt at gå helt
hen til standeren. det giver under alle omstændigheder ikke mening at kræve, at alle stan-
dardoplysningerne i en ourdoor annonce skal stå med en skriftstørrelse, som man kan læse,
når man kører forbi standeren, f.eks. i bil. det skyldes, at man ikke under nogen omstændig-
heder kan nå at læse samtlige standardoplysninger, hvis man kører forbi, uanset hvor stor
skriftstørrelsen måtte være. det er derfor nødvendigt at tage hensyn til mediets karakter. det
er uden betydning, at standardoplysningerne står med en mindre skriftstørrelse end den oplys-
ning, som udløser pligten til at give standardoplysningerne, da markedsføringslovens § 18
ikke stiller et specifikt krav om skriftstørrelse. anklagemyndigheden har ikke ført bevis for, at
standardoplysningerne ikke er givet på en fremtrædende måde, så markedsføringen kan for-
                                                 - 7 -
ventes væsentligt at forvride gennemsnitsforbrugerens transaktionsbeslutning, idet der også
skal tages hensyn til mediets karakter.
k.w. bruun import har ikke handlet forsætligt eller udvist den tilstrækkelige grad af uagt-
somhed til at blive dømt for overtrædelse af markedsføringslovens § 18, tidligere § 14 a. på
tidspunktet for annonceringerne fandtes ingen fortolkningsbidrag, som kunne sætte k.w.
bruun import i stand til at forstå, at der ved annonceringerne blev begået strafbart forhold,
sådan som anklagemyndigheden hævder. selskabet vidste således ikke og burde heller ikke
vide, at standardoplysningerne efter § 14 a, nu § 18, ikke blev givet på en fremtrædende må-
de. dette bestyrkes af, at en hel branche i den omhandlede periode markedsførte sig på tilsva-
rende vis.
hvis der skal udmåles en bøde, bør der tages højde for forbrugerombudsmandens tidligere
praksis for overtrædelse af § 9 i prisoplysningsbekendtgørelsen, hvorefter udgangspunktet var
en bøde på 25.000 kr. hvis højesteret måtte finde, at bøden skal udmåles ud fra markedsfø-
ringsudgifterne, er der ikke grundlag for at udmåle bøden til det dobbelte heraf, da der ikke er
rejst tiltale for vildledende markedsføring. der foreligger formildende omstændigheder, som
bør føre til strafbortfald, jf. straffelovens § 83, eller i hvert fald en nedsættelse af bøden, jf.
straffelovens § 82, nr. 4. det gav på annonceringstidspunktet anledning til tvivl, hvordan
markedsføringslovens § 18 skulle forstås, hvilket ikke alene var opfattelsen hos kreditudby-
derne, men også hos lovgiver og forbrugerombudsmanden. hertil kommer, at der i den fore-
liggende sag ikke er tale om en grov eller gentagen overtrædelse af markedsføringsloven, at
der ikke er indgivet klager over annoncerne, og at annoncerne blev fjernet straks efter modta-
gelsen af forbrugerombudsmandens høringsbreve. der foreligger ingen skærpende omstæn-
digheder.
supplerende sagsfremstilling
k.w. bruun import havde den 10. og 17. juni 2016 indrykket den i forhold 1 omhandlede
annonce for finansieret køb af citroën c1 i metroxpress. der var tale om en helsidesannonce i
målene 21 x 28 cm.
 - 8 -                                            - 9 -
k.w. bruun import havde i perioden 13.-16. juni 2016 den i forhold 2 omhandlede annonce
for finansieret køb af citroën c1 ophængt på 538 plakatstandere. annoncen var i målene 173
x 119 cm.
 - 10 -                                                 - 11 -
retsgrundlag
”på fremtrædende måde”
kravet om angivelse af standardoplysninger i forbindelse med markedsføring af forbruger-
kreditaftaler blev indført i markedsføringslovens § 14 a ved lov nr. 535 af 26. maj 2010 om
ændring af lov om kreditaftaler og lov om markedsføring. i bestemmelsens stk. 1 og 2 hedder
det:
      ”§ 14 a. enhver markedsføring af kreditaftaler, der angiver en rentesats eller talstørrel-
      ser vedrørende omkostningerne i forbindelse med forbrugerkredit, skal indeholde de
      standardoplysninger, der følger af stk. 2.
      stk. 2. standardoplysningerne i henhold til stk. 1 skal klart, tydeligt og på en fremtræ-
      dende måde ved hjælp af et repræsentativt eksempel angive:
  1) debitorrenten, fast eller variabel eller begge, tillige med oplysninger om omkostninger,
      der indgår i forbrugerens samlede omkostninger i forbindelse med kreditten.
  2) det samlede kreditbeløb.
  3) de årlige omkostninger i procent, som beregnet efter lov om kreditaftaler.
  4) kreditaftalens løbetid.
  5) ved kredit i form af henstand med betalingen for en specifik vare eller tjenesteydelse,
      kontantprisen og en eventuel forudbetaling.
  6) det samlede beløb, som skal betales af forbrugeren, og raternes størrelse.”
af de almindelige bemærkninger til lovforslaget (folketingstidende 2009-10, tillæg a, lov-
forslag nr. l 91, s. 23 f.) fremgår bl.a.:
      ”2.3. standardoplysning ved reklame
      …
      forbrugerkreditdirektivets artikel 4 fastsætter en række krav til indholdet af reklamer
      for kreditaftaler.
      efter artikel 4, stk. 1, 1. pkt., skal reklame for kreditaftaler, der angiver en rentesats eller
      talstørrelser vedrørende omkostningerne, også angive en række standardoplysninger, jf.
      artikel 4, stk. 2. bestemmelsen skal beskytte forbrugeren mod vildledende markedsfø-
      ring.
      …
      reglerne i artikel 4 supplerer europa-parlamentets og rådets direktiv 2005/29/ef af 11.
      maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre
      marked og om ændring af rådets direktiv 84/450/eøf og europa-parlamentets og rå-
      dets direktiv 97/7/ef, 98/27/ef og 2002/65/ef og europa-parlamentets og rådets for-
      ordning (ef) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis), der også omfatter
                                                - 12 -
       reklame for kreditaftaler, jf. artikel 4, stk. 4. direktivet om urimelig handelspraksis er
       gennemført i markedsføringsloven.”
af de specielle bemærkninger til § 14 a i lovforslaget (folketingstidende 2009-10, tillæg a,
lovforslag nr. l 91, s. 61) fremgår bl.a.:
       ”stk. 2 indebærer, at oplysninger skal angives klart, tydeligt og på en fremtrædende måde
       ved hjælp af et repræsentativt eksempel. stk. 2 angiver endvidere hvilke oplysninger, der
       skal nævnes i reklamer for kreditaftaler, og svarer til forbrugerkreditdirektivets artikel 4,
       stk. 2.”
ved lov nr. 426 af 3. maj 2017 om markedsføring blev § 14 a ændret til den nugældende § 18,
der i stk. 1 og 2 indeholder følgende bestemmelser:
       ”§ 18. enhver markedsføring af kreditaftaler over for forbrugere, som ikke er omfattet
       af § 19, og som oplyser en rentesats eller talstørrelser vedrørende omkostningerne i for-
       bindelse med forbrugerkredit, skal indeholde følgende standardoplysninger:
       1. debitorrenten, herunder om den er fast eller variabel eller begge, og oplysninger om
            omkostninger, der indgår i forbrugerens samlede omkostninger i forbindelse med
            kreditten.
       2. det samlede kreditbeløb.
       3. de årlige omkostninger i procent (åop) som beregnet efter lov om kreditaftaler.
       4. kreditaftalens løbetid.
       5. kontantprisen og størrelsen af en eventuel forudbetaling ved kredit i form af hen-
            stand med betalingen for en specifik vare eller tjenesteydelse.
       6. det samlede beløb, som skal betales af forbrugeren, og ydelsernes størrelse.
       stk. 2. standardoplysningerne, jf. stk. 1, skal oplyses klart, kort og på en fremtrædende
       måde ved hjælp af et repræsentativt eksempel.”
af de specielle bemærkninger til § 18 i lovforslaget (folketingstidende 2016-17, tillæg a,
lovforslag nr. l 40, s. 69 f.) fremgår bl.a.:
       ”bestemmelsen gennemfører artikel 4 og artikel 21, litra a, i forbrugerkreditdirektivet.
       bestemmelsens formål er at skabe større gennemsigtighed på kreditmarkedet, så forbru-
       gerne nemmere kan overveje betingelserne og omkostningerne vedrørende kreditten og
       deres forpligtelser. formålet med bestemmelsen er således at sætte forbrugerne i stand
       til at træffe beslutning på et kvalificeret og oplyst grundlag. dette sker bl.a. ved, at
       sammenligneligheden mellem forskellige kredittilbud øges, idet væsentlige oplysninger
       om kreditaftalen skal gives på en standardiseret måde.
       …
                                              - 13 -
      bestemmelserne i de foreslåede §§ 4-7 i lovens kapitel 2 om handelspraksis over for
      forbrugerne finder også anvendelse ved markedsføring af kreditaftaler. det betyder, at
      både oplysningspligten i § 18 og kravene i §§ 4-7 skal overholdes ved markedsføring af
      kreditaftaler, der oplyser en rentesats eller talstørrelser vedrørende omkostningerne.
      …
      det foreslås i stk. 2, at oplysningerne skal oplyses klart, kort og på en fremtrædende
      måde ved hjælp af et repræsentativt eksempel.
      det afhænger af en konkret helhedsvurdering, om standardoplysningerne står på en
      fremtrædende måde. dog må standardoplysningerne f.eks. ikke være skjult i markedsfø-
      ringen eller være præsenteret på en uklar, uforståelig eller dobbelttydig måde.”
både den tidligere § 14 a og den nugældende § 18 i markedsføringsloven har til formål at
gennemføre artikel 4, stk. 2, i europa-parlamentets og rådets direktiv 2008/48/ef af 23. april
2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af rådets direktiv 87/102/eøf (forbruger-
kreditdirektivet). af dette direktivs præambel og artikel 4 fremgår bl.a.:
      ”(8) det er vigtigt, at markedet bør yde en sådan grad af forbrugerbeskyttelse, at forbru-
      gerne har tillid til det. derved bør det være muligt for den frie bevægelighed for kredit-
      tilbud at udfolde sig under optimale forhold for både dem, der tilbyder kredit, og dem,
      der ønsker kredit, under behørig hensyntagen til de forhold, der gør sig gældende i de
      enkelte medlemsstater.
      (18) forbrugerne bør beskyttes mod urimelig eller vildledende praksis, navnlig med
      hensyn til kreditgiverens afgivelse af oplysninger, i tråd med europa-parlamentets og
      rådets direktiv 2005/29/ef af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelsprak-
      sis over for forbrugerne på det indre marked (direktivet om urimelig handelspraksis).
      nærværende direktiv bør dog indeholde specifikke bestemmelser om reklame for kre-
      ditaftaler og om visse standardoplysninger, som forbrugerne bør gives for navnlig at
      kunne sammenligne forskellige tilbud. sådanne oplysninger bør gives koncist, klart og
      på en fremtrædende måde i form af et repræsentativt eksempel.
      …
      artikel 4
      indhold af standardoplysninger ved reklame
      1. enhver reklame for kreditaftaler, der angiver en rentesats eller talstørrelser vedrøren-
      de omkostningerne i forbindelse med forbrugerkreditten, skal indeholde standardoplys-
      ninger i overensstemmelse med denne artikel.
      …
                                               - 14 -
       2. standardoplysningerne skal klart, koncist og på en fremtrædende måde ved hjælp af
       et repræsentativt eksempel angive følgende:
       …
       3. …
       4. denne artikel berører ikke direktiv 2005/29/ef.”
i kommissionens guidelines on the application of directive 2008/48/ec (consumer credit
directive) in relation to costs and the annual percentage rate of charge (fra den 8. maj 2012)
er bl.a. anført:
       ”1. introduction
       the aim of the directive on credit agreements for consumers (ccd) is to facilitate the
       emergence of a well functioning internal market in consumer credit. this market should
       also offer a sufficient degree of consumer protection to ensure consumer confidence.
       …
       with regard to the information provided to the consumer, it should be noted that the di-
       rective on unfair commercial practices (the “ucpd”), provides for general safeguards
       which complement the ccd information requirements.
       …
       where there is a conflict between the provisions of the ucpd and other eu rules, such
       as the ccd, it follows from the lex specialis principle in article 3(4) of the ucpd that
       the more specific rules, and in this case the rules included in the ccd, prevail. in the
       ccd, reference to the relationship between the ucpd and the ccd with regard to the
       information requirements at the advertising stage is made in article 4(4) and recital 18,
       which confirms the lex specialis principle.
       in the areas and/or for aspects not covered by the ccd, the ucpd applies and com-
       pletes the framework by filling in the gaps.
       …
       2.6. credit information prior to the conclusion of the credit agreement
       chapter ii of the ccd sets out the requirements regarding the information to be provid-
       ed to the consumer prior to the conclusion of the credit agreement. the chapter covers
       both the requirements with regard to information at the advertising stage (article 4) and
       at the pre-contractual stage (articles 5-7). the aim is to provide the consumer with the
       information needed to compare different offers and to make an informed decision as to
       whether or not to enter into the credit agreement.
       …
       as regards the presentation of information provided to the consumer, the ccd sets out
       certain requirements:
                                              - 15 -
  •   in advertising, the standard information in article 4(2), illustrated by means of a
      representative example, should be presented in a clear, concise and prominent way. if
      the standard information is clear, it should not be difficult to find, nor should it be hid-
      den among other information. it should describe the offer concisely, in other words, not
      by lengthy or rambling descriptions. furthermore, it should be prominent, i.e. in text
      which is not too small or too difficult to read relative to other text in the advertisement.
      in particular, the standard information, including information on the representative ex-
      ample, should stand out in the advertising. it should also show clearly that the example
      is representative, allowing no risk of confusion with other information in the advertise-
      ment.
      …
      article 4 is without prejudice to the ucpd. this means that in addition to the infor-
      mation requirements mentioned in article 4 of the ccd, all advertising materials should
      contain any material information that the consumer needs in order to be able to make an
      informed choice, as required by articles 6 and 7 of the ucpd concerning misleading
      actions and omissions, provided that this would not contradict the ccd.”
af europa-parlamentets og rådets direktiv 2005/29/ef af 11. maj 2005 om virksomheders
urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af rådets
direktiv 84/450/eøf og europa-parlamentets og rådets direktiv 97/7/ef, 98/27/ef og
2002/65/ef og europa-parlamentets og rådets forordning (ef) nr. 2006/2004 (ucp-
direktivet) fremgår af præamblen og artikel 3 og 7 bl.a.:
      ”(10) … direktivet finder således kun anvendelse, hvis der ikke er specifikke fælles-
      skabsbestemmelser om særlige aspekter af urimelig handelspraksis som f.eks. oplys-
      ningskrav og bestemmelser om, hvordan oplysningerne skal præsenteres over for for-
      brugeren.
      …
      (18) alle forbrugere bør beskyttes imod urimelig handelspraksis; domstolen har imid-
      lertid efter iværksættelsen af direktiv 84/450/eøf i forbindelse med retsafgørelser i sa-
      ger om reklame fundet det nødvendigt at undersøge virkningen på en tænkt, typisk for-
      bruger. i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og for at den beskyttelse,
      der ligger i det, rent faktisk kan fungere, anvender dette direktiv som benchmark en un-
      der hensyntagen til sociale, kulturelle og sproglige forhold almindeligt oplyst, rimeligt
      opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger, således som denne fortolkes af
      domstolen, men sørger for at forebygge udnyttelse af forbrugere, hvis karaktertræk gør
      dem særligt sårbare over for urimelig handelspraksis. …
      artikel 3
      anvendelsesområde
      …
                                                - 16 -
       4. i tilfælde af uoverensstemmelse mellem dette direktivs bestemmelser og andre fæl-
       lesskabsbestemmelser om særlige aspekter af urimelig handelspraksis, vil sidstnævnte
       gælde for de pågældende særlige aspekter.
       …
       artikel 7
       vildledende udeladelser
       1. en handelspraksis betragtes som vildledende, hvis den i sin faktuelle sammenhæng,
       idet der tages hensyn til alle elementer og forhold og begrænsningerne ved kommunika-
       tionsmediet, udelader væsentlige oplysninger, som gennemsnitsforbrugeren har behov
       for i den pågældende situation for at træffe en informeret transaktionsbeslutning, og
       derved foranlediger gennemsnitsforbrugeren eller kan forventes at foranledige denne til
       at træffe en transaktionsbeslutning, som han ellers ikke ville have truffet.
       2. det betragtes også som en vildledende udeladelse, hvis en erhvervsdrivende, skjuler
       eller på en uklar, uforståelig, dobbelttydig eller uhensigtsmæssig måde præsenterer væ-
       sentlige oplysninger, jf. stk. 1 og under hensyntagen til elementerne i dette stykke, eller
       undlader at angive den kommercielle hensigt med den pågældende handelspraksis, hvis
       den ikke allerede fremgår tydeligt af sammenhængen, og hvis dette i nogen af disse til-
       fælde foranlediger gennemsnitsforbrugeren eller kan forventes at foranledige denne til
       at træffe en transaktionsbeslutning, som han ellers ikke ville have truffet.
       3. når det medie, der anvendes til at formidle denne handelspraksis, indebærer be-
       grænsninger i rum eller tid, skal der tages hensyn til disse begrænsninger og til foran-
       staltninger, som den erhvervsdrivende har truffet for at gøre oplysningerne tilgængelige
       for forbrugerne på anden måde, når det afgøres, om oplysninger er blevet udeladt.”
straf
overtrædelse af den nugældende markedsføringslovs § 18 er strafsanktioneret i lovens § 37,
stk. 3, som har følgende ordlyd:
       ”§ 37. …
       stk. 3. overtrædelse af bestemmelserne i § 5, stk. 1, § 6, stk. 1, 3 og 4, §§ 7 og 9-11, §
       14, stk. 1, § 15, § 16, stk. 3, § 18 og § 19, § 20, stk. 1, og § 21 og forsætlig overtrædelse
       af § 22 straffes med bøde, medmindre højere straf er forskyldt efter anden lovgivning.”
af de specielle bemærkninger til § 37 i lovforslaget (folketingstidende 2016-17, tillæg a,
lovforslag nr. l 40, s. 91 f.) fremgår bl.a.:
       ”den foreslåede bestemmelse er derudover en videreførelse af den gældende markeds-
       føringslovs § 30. bestemmelsen fastslår, hvilke bestemmelser i markedsføringsloven,
       der er strafbelagte og med hvilken strafferamme.
                                               - 17 -
      …
      i forbindelse med strafudmålingen skal der lægges vægt på overtrædelsens grovhed,
      omfang og den tilsigtede økonomiske gevinst.
      overtrædelser, der er enten grove, bevidste eller gentagne, bør straffes med bøder, der
      har en sådan størrelse, at de har en reel præventiv effekt.
      ved fastsættelsen af bøder i henhold til denne lov kan der tages hensyn til en række for-
      skellige faktorer, herunder den tilsigtede eller opnåede fortjeneste. i forhold til den for-
      tjeneste, der må antages at være indvundet eller tilsigtet ved overtrædelsen, har det dog i
      praksis vist sig, at det som regel er umuligt at føre noget bevis herfor. det skyldes, at
      bedømmelsen af den faktiske økonomiske effekt af et markedsføringstiltag i alminde-
      lighed er særdeles usikker.
      et andet parameter, der tidligere har været taget hensyn til i forbindelse med fastsættelse
      af bødens størrelse, er markedsomkostningerne. baggrunden for at anvende markedsfø-
      ringsomkostningerne i bødefastsættelsen var en formodning om en direkte sammen-
      hæng mellem den markedsføringsmæssige effekt og markedsføringsomkostningerne.
      tidligere kunne bøder derfor udmåles til det dobbelte af markedsføringsomkostningerne
      i førstegangstilfælde.
      på grund af de senere års praksis og den stigende markedsføring via internettet, hvor
      markedsføringsomkostningerne sammenlignet med f.eks. trykte medier eller tv-
      reklamer kan være meget begrænsede, er kriteriet om markedsføringsomkostningerne
      ikke længere altid tidssvarende. da en videreførelse af kriteriet om markedsføringsom-
      kostningerne vil indebære en risiko for skævvridning af bødeudmålingen afhængig af
      det valgte medie, bør markedsføringsomkostningerne derfor ikke længere indgå som et
      selvstændigt kriterie for bødeudmålingen. kriteriet bør derimod kun indgå som delele-
      ment, hvor dette måtte være relevant i forhold til den konkrete sag, hvor der er en for-
      modning for, at de anvendte markedsføringsomkostninger er en indikation for den til-
      sigtede økonomiske gevinst. det vil f.eks. være tilfældet i sager, hvor omkostningerne
      til markedsføringen er betydelige. i førstegangstilfælde kan der således i disse tilfælde
      tages udgangspunkt i det dobbelte af markedsomkostningerne.”
overtrædelse af den dagældende markedsføringslovs § 14 a var strafsanktioneret i markedsfø-
ringslovens § 30, stk. 3, som havde følgende ordlyd:
      ”§ 30.
      …
      stk. 3. overtrædelse af bestemmelserne i § 3, stk. 1 og 2, §§ 4-6, § 8, stk. 2 og 3, § 9, §
      12 a, stk. 1 og 2, § 13, stk. 1-4, § 14, § 14 a, § 15, stk. 3, § 16, stk. 1-4, og forsætlig
      overtrædelse af § 18 straffes med bøde, medmindre højere straf er forskyldt efter anden
      lovgivning. …”
                                                - 18 -
af det lovforslag, hvorved henvisningen til § 14 a blev indsat i den dagældende § 30, stk. 3,
fremgår bl.a. (folketingstidende 2009-10, tillæg a, lovforslag nr. l 91, s. 62):
       ”den foreslåede ændring af § 30, stk. [3], medfører, at den gældende strafbestemmelse i
       markedsføringsloven udvides til også at omfatte overtrædelser af § 14 a. dette medfø-
       rer, at overtrædelser af § 14 a på samme måde som overtrædelser af § 14 kan straffes
       med bøde.”
i bemærkningerne til det lovforslag, som førte til indsættelsen af § 30, stk. 3, i markedsfø-
ringsloven ved lov nr. 1389 af 21. december 2005, hedder det bl.a. (folketingstidende 2005-
06, tillæg a, lovforslag nr. l 13, s. 713 f.):
       ”bestemmelsen svarer stort set til den gældende markedsføringslovs § 22 og prismærk-
       ningslovens § 12, idet der dog er foretaget diverse konsekvensrettelser som følge af op-
       hævelsen af den gældende lovs specialforbud, overførslen af prismærkningslovens be-
       stemmelser samt ændringer i lovens paragrafnumre.
       …
       hvad angår strafniveauet for overtrædelser af markedsføringsloven har folketinget i
       forbindelse med behandlingen af tidligere lovforslag til markedsføringsloven, herunder
       l 211 fremsat den 2. marts 1994, tilsluttet sig, at bevidste, grove eller gentagne over-
       trædelser af markedsføringsloven bør straffes med bøder, der har en sådan størrelse, at
       de har en reel præventiv effekt.
       …
       forbrugerombudsmanden har til markedsføringsudvalgets betænkning udarbejdet en re-
       degørelse for udviklingen i bødeniveauet for overtrædelser af markedsføringsloven. det
       fremgår heraf, at der inden for de sidste år er blevet idømt ganske betydelige bøder for
       overtrædelser af markedsføringslovens vildledningsforbud. der er i forbindelse med
       udmålingen af disse bøder blevet lagt vægt på overtrædelsernes grovhed, omfang og den
       tilsigtede økonomiske gevinst. disse forhold bør fortsat spille en stor rolle ved fastsæt-
       telsen af en bødes størrelse.
       …
       som det fremgår af ovenstående er der normalt, at der ved udmåling af bøder skal tages
       hensyn til den indvundne eller tilsigtede fortjeneste, men at det i praksis ikke altid har
       vist sig muligt at føre bevis herfor, hvorfor der i stedet lægges vægt på markedsførings-
       omkostningerne ved udmålingen af bøden.
       …
       da der ikke har været ført mange sager vedrørende markedsføringslovens andre strafbe-
       lagte bestemmelser, er det ikke muligt at vurdere, om udviklingen i bødeniveauet for
       overtrædelser af vildledningsforbudet, også er slået igennem på andre områder, men det
       forudsættes, at dette vil være tilfældet.
                                               - 19 -
     det forventes således, at den skærpelse af bødeniveauet, som den seneste praksis fra sø-
     og handelsretten og højesteret er udtryk for, også vil slå igennem, når sager fremover
     behandles i byretterne eller afgøres ved bødeforlæg.”
forud for indførelsen af markedsføringslovens § 30 fandtes straffehjemlen i markedsførings-
lovens § 22, jf. lov nr. 428 af 1. juni 1994. af bemærkningerne til lovforslaget fremgår bl.a.
(folketingstidende 1993-94, tillæg a, lovforslag nr. l 211, sp. 7277 f.):
     ”forbrugerombudsmanden har især lagt vægt på at få fastlagt en ensartet og skærpet
     praksis for overtrædelse af lovens almindelige vildledningsforbud og bestemmelserne
     om tilgift og konkurrencer. det har vist sig, at det som regel er umuligt at føre noget be-
     vis for den indvundne eller tilsigtede fortjeneste ved en overtrædelse. dette skyldes, at
     bedømmelsen af den faktiske økonomiske effekt af et markedsføringstiltag i alminde-
     lighed er særdeles usikker. forbrugerombudsmanden har derfor i stedet taget udgangs-
     punkt i størrelsen af markedsføringsomkostningerne og ved tilgift og præmiekonkurren-
     cer størrelsen af tilgiftens eller præmiens værdi for forbrugeren, idet der er en formod-
     ning for, at den markedsføringsmæssige effekt har en direkte sammenhæng med disse
     værdier. det er normalt forholdsvis enkelt at føre et bevis for størrelsen heraf.
     i sager om overtrædelse af lovens § 2 har forbrugerombudsmanden, når der ikke kunne
     skønnes over størrelsen af den tilsigtede fortjeneste, gjort gældende, at bøden bør svare
     til de anvendte markedsføringsomkostninger, når overtrædelsen udgør et af hovedele-
     menterne i det samlede reklamefremstød. sø- og handelsretten har i en række sager
     fulgt dette synspunkt.
     i sager om overtrædelse af § 6 er det forbrugerombudsmandens synspunkt, at strafud-
     målingen skal svare til størrelsen af udgifterne til reklamering med ulovlig tilgift med
     tillæg af værdien af den ydede tilgift. tendensen i praksis er, at der ikke tages hensyn til
     værdien af den ydede tilgift, ligesom der i en sag, ufr 1993.631 sh, med en betydelig
     reklameudgift (750.000 kr.) kun blev idømt en bøde på 125.000 kr. til trods for, at der
     tillige var tale om gentagelse.
     i sager, hvor lotteriforbudet har været overtrådt til trods for en advarsel fra forbruger-
     ombudsmanden, har forbrugerombudsmanden nedlagt påstande om bøder, der svarer til
     tre gange præmiens værdi, regnet som værdien for forbrugeren. sø- og handelsretten
     har fulgt synspunktet om et fast forhold mellem præmie og bøde, men har lagt niveauet
     på 5/3 af præmiens værdi. dette bødeniveau har efter forbrugerombudsmandens opfat-
     telse ikke en tilstrækkelig præventiv effekt.
     …
     det er derfor fortsat hensigten at søge strafniveauet skærpet, navnlig hvor overtrædel-
     sen, bedømt efter markedsføringsindsatsens økonomiske størrelse, er af betydelig om-
     fang. en sådan skærpelse bør dels være, at der også ved omfattende overtrædelser an-
     vendes samme forhold mellem markedsføringens økonomiske omfang og bødens stør-
     relse, som ved mindre overtrædelser, dels at strafudmålingen generelt skærpes, således
     at der ved førstegangsovertrædelser af § 2 gives bøder på det dobbelte af markedsfø-
                                                - 20 -
       ringsudgiften, og at der ved overtrædelser af specialforbudene sker en tilsvarende skær-
       pelse.
       såfremt det kan sandsynliggøres, at en større fortjeneste har været tilstræbt, bør der ta-
       ges hensyn hertil.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om k.w. bruun import a/s ved den skete annoncering i forhold 1 og 2 har op-
fyldt markedsføringslovens krav om, at de lovpligtige standardkreditoplysninger skal angives
”på en fremtrædende måde”. hvis det ikke er tilfældet, er der spørgsmål om straffastsættelse.
ved landsrettens dom er k.w. bruun import (tidligere citroën danmark aps) i forhold 1
fundet skyldig i overtrædelse af den dagældende markedsføringslovs § 14 a, stk. 2, jf. stk. 1,
nu § 18, stk. 2, jf. stk. 1, ved i en annonce for finansieret køb af citroën c1, som blev bragt i
metroxpress den 10. og 17. juni 2016, at have markedsført kreditaftaler med angivelse af tal-
størrelser vedrørende omkostningerne ved forbrugerkredit uden at oplyse de lovpligtige stan-
dardoplysninger på en fremtrædende måde, idet der i annoncens overskrift med stor hvid tekst
på grøn baggrund stod ”kun 995,-/md.*”, mens de lovpligtige standardoplysninger blev vist
lige under overskriften med en markant mindre sort tekst på grøn baggrund.
k.w. bruun import er endvidere i forhold 2 fundet skyldig i overtrædelse af samme bestem-
melser ved fra den 13. til den 16. juni 2016 i en annonce for finansieret køb af citroën c1 vist
på 538 plakatstandere i byer i hele landet at have markedsført kreditaftaler med angivelse af
talstørrelser vedrørende omkostningerne ved forbrugerkredit uden at oplyse de lovpligtige
standardoplysninger på en fremtrædende måde, idet der i plakatens nederste venstre side med
stor sort tekst på hvid baggrund stod ”kun 995,-/md.*”, mens de lovpligtige standardoplys-
ninger blev vist lige under overskriften med en markant mindre sort tekst på hvid baggrund.
udtrykket ”på en fremtrædende måde”
af den dagældende markedsføringslovs § 14 a, stk. 2, jf. stk. 1, fremgik, at enhver markedsfø-
ring af kreditaftaler, der angiver en rentesats eller talstørrelser vedrørende omkostningerne i
forbindelse med forbrugerkredit, skal indeholde en række standardoplysninger, der bl.a. skal
angives ”på en fremtrædende måde”. dette krav følger i dag af markedsføringslovens § 18,
stk. 2, jf. stk. 1, der ligesom den tidligere § 14 a, stk. 1 og 2, gennemfører artikel 4, stk. 2, i
direktivet om forbrugerkreditaftaler (2008/48/ef).
                                                 - 21 -
artikel 4, stk. 2, tilsigter at skabe større gennemsigtighed på kreditmarkedet, så forbrugerne
nemmere kan overveje betingelserne og omkostningerne vedrørende kreditten og deres for-
pligtelser. formålet med bestemmelsen er at sætte forbrugerne i stand til at træffe beslutning
på et kvalificeret og oplyst grundlag.
i europa-kommissionens guidelines fra maj 2012 er anført, at der i udtrykket ”på en fremtræ-
dende måde” (”in a prominent way”) ligger, at teksten med standardoplysninger ikke må være
for lille eller for svær at læse set i forhold til anden tekst i annoncen. det fremgår endvidere,
at særligt standardoplysningerne og det repræsentative eksempel skal skille sig ud (”stand
out”) i annoncen.
højesteret finder efter en naturlig sproglig forståelse og henset til formålet med forbrugerkre-
ditdirektivets artikel 4, stk. 2, at udtrykket ”på en fremtrædende måde” må forstås som anført
af kommissionen. det vil afhænge af en konkret helhedsvurdering, om standardoplysningerne
står ”på en fremtrædende måde”.
den konkrete sag
højesteret tiltræder af de grunde, der er anført af landsretten, at de pligtmæssige standardkre-
ditoplysninger i annoncerne i forhold 1 og 2 efter en samlet vurdering af det visuelle udtryk
ikke kan anses for at være angivet på en fremtrædende måde.
k.w. bruun imports anbringende om ikke at have handlet uagtsomt er ikke omfattet af høje-
sterets prøvelsesret, jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, sammenholdt med § 912, stk. 1, nr. 4,
modsætningsvis.
herefter og da det, der i øvrigt er anført af k.w. bruun import, ikke kan føre til et andet resul-
tat, tiltræder højesteret, at selskabet i forhold 1 og 2 er fundet skyldig i overtrædelse af den
dagældende markedsføringslovs § 14 a, stk. 2, jf. stk. 1, nu § 18, stk. 2, jf. stk. 1.
det fremgår af lovforarbejderne, at der ved bødefastsættelsen skal lægges vægt på lovover-
trædelsens grovhed og omfang samt den opnåede eller tilsigtede økonomiske gevinst.
                                              - 22 -
der er i den foreliggende sag ikke ført bevis for, hvilken fortjeneste der er opnået eller tilsigtet
ved de skete lovovertrædelser i forhold 1 og 2. højesteret finder derfor, at bøden bør fastsæt-
tes under hensyntagen til de afholdte markedsføringsudgifter, idet det bemærkes, at der er tale
om betydelige udgifter (ca. 110.000 kr.)
der er ikke grundlag for at formilde straffen eller lade den bortfalde som følge af undskylde-
lig uvidenhed om retsreglerne, jf. straffelovens § 82, nr. 4, og § 83, eller som følge af andre
forhold.
tre dommere – jon stokholm, vibeke rønne og hanne schmidt – udtaler herefter:
vi finder efter en samlet vurdering, at bøden bør fastsættes til det dobbelte af markedsfø-
ringsudgifterne. vi lægger herved navnlig vægt på den betydelige udbredelse af reklamerne
og på, at der er tale om overtrædelser begået af en større erhvervsvirksomhed. bøden skal
forhøjes under hensyn til, at selskabet i 2015 har vedtaget en bøde på 100.000 kr. for overtræ-
delse af markedsføringslovens § 14 a. vi stemmer derfor for, at bøden fastsættes til 250.000
kr.
dommerne thomas rørdam og kristian korfits nielsen udtaler:
landsretten har fundet k.w. bruun import skyldig i uagtsom overtrædelse af den dagældende
markedsføringslovs § 14 a, stk. 2, jf. stk. 1, nu § 18, stk. 2, jf. stk. 1. der er således ikke tale
om, at k.w. bruun import er dømt for bevidst at have overtrådt reglerne. herefter og efter
lovovertrædelsernes karakter samt under hensyn til, at selskabet tidligere har vedtaget en bøde
for overtrædelse af markedsføringslovens § 14 a, finder vi, at bøden passende kan fastsættes
til 125.000 kr.
der træffes afgørelse efter stemmeflertallet.
konklusion
højesteret stadfæster landsrettens dom med den ændring, at bøden forhøjes til 250.000 kr.
                                         - 23 -
                                 thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at k.w. bruun import a/s skal betale en bøde
på 250.000 kr.
k.w. bruun import a/s skal betale sagens omkostninger for højesteret.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
- kmj
                                          udskrift
                                              af
                         sø- & handelsrettens dombog
                                         ____________
                                            dom
afsagt den 19. marts 2010
v-58-09
                                     søstrene grene import a/s
                                     (advokat claus madsen)
                                     mod
                                     igos a/s
                                     (advokat max g. sørensen)
indledning
sagens spørgsmål er, om igos a/s (igos) har krænket søstrene grene import a/s’ (søstre-
ne grene) varemærker ved at markedsføre en marmelade, hvor der på mærkaten er anført
’frk. anna’ over en silhuet af et kvindehoved.
påstande
søstrene grene har nedlagt følgende påstande:
                                                -2-
       1. igos tilpligtes at ophøre med brugen af det registrerede figurmærke vr 2008
           00389 i sammenhæng med en silhuet af et kvindehoved.
       2. igos forbydes at benytte en etiket som vist i bilag a til markedsføring og salg af
           marmelade.
       3. igos tilpligtes at ændre etiketten på et eventuelt restlager af marmelade som
           nævnt i påstand 1-2.
       4. igos tilpligtes at betale til 400.000 kr. til søstrene grene med procesrente fra sa-
           gens anlæg den 10. august 2009, subsidiært et efter retten fastsat mindre beløb.
igos har påstået frifindelse.
sagen er anlagt ved retten i glostrup og i medfør af retsplejelovens § 225, stk. 2, nr. 3, henvist
til sø- og handelsretten.
oplysningerne i sagen
søstrene grene er en kæde af butikker i danmark, der sælger forskelligartede produkter,
herunder marmelade, the og kaffe, til lave priser.
       søstrene grene har brugt et varemærke med to kvindesilhuetter siden butikskædens
start i 1974. varemærket er registreret den 16. februar 1996 (vr 1996 000991), blandt andet i
klasse 29:
                                                -3-
søstrene grene har tillige registreret ordmærket ’anna og clara’, som i virksomhedens mar-
kedsføring er navnene på de to kvinder i silhuetterne. varemærket er registreret den 26. ja-
nuar 1996 (vr 1996 00522) i blandt andet klasse 29, der omfatter blandt andet konserverede,
frosne, tørrede og kogte frugter og grøntsager samt geléer, syltetøj og kompotter.
      igos producerer levnedsmidler til bagerier og industrien, herunder primært marme-
lade, frugtblandinger og andre halvfabrikata. igos sælger derudover marmelade til detail-
handlen. igos har blandt andet en marmelade ’frk. anna’, der har en silhuet af en kvinde/
pige på etiketten. igos har den 23. januar 2008 fået registreret sit figurvaremærke (vr 2008
00389) i klasse 29. varemærket svarer til trykket på marmeladens etiket (nævnt i søstrene
grenes påstand som sagens bilag a):
analyseinstituttet tns gallup (gallup) har på vegne af søstrene grene udarbejdet en mar-
kedsundersøgelse til brug for sagen, hvor 564 personer har besvaret 3 spørgsmål om søstre-
ne grenes varemærker.
      det første spørgsmål var, hvilke forretninger der handler med billige gaveartikler, ting
til boligen, madvarer og lignende, de adspurgte kendte. ca. 14 procent svarede ’søstrene
grene’. gallup konkluderer herefter, at søstrene grene ikke er den første butik, som forbru-
gerne tænker på, når de bliver spurgt til billige gaveartikler mv.
      i det næste spørgsmål fik de adspurgte vist søstrene grenes varemærke med de to sil-
huetter. 95 procent kunne genkende logoet, og inden for aldersgrupperne 25-39 år var gen-
kendelsen 100 procent. gallups konklusion er herefter, at kendskabet til søstrene grenes lo-
go, når det forevises, er særdeles højt.
      i det tredje og sidste spørgsmål blev de adspurgte bedt om at angive navnene på de to
kvinder i logoet. blandt de 95 procent, der kendte logoet, svarede
      -   26 procent, at søstrene hedder anna og clara
      -   3 procent, at søstrene hed anna, men uden at nævne clara
                                                  -4-
       -   2 procent ’anna’ sammen med et andet, men forkert navn
       -   13 procent noget helt fjerde
       -   1 procent ikke, og
       -   størstedelen på 55 procent, at de hed ’søstrene grene’.
gallup konkluderede herefter, at navnet anna i ganske høj grad forbindes med søstrene
grene.
       søstrene grene har til brug for sagen fremlagt billeder af madvareprodukter fra bu-
tikskæden, der bærer navnene ’anna og clara’ såvel med som uden ovennævnte logo trykt
på etiketten.
       til brug for erstatningsudmålingen har søstrene grene ved to revisorerklæringer op-
lyst, at selskabets samlede markedsføringsomkostninger fra 1. maj 2008 til 30. april 2009 var i
alt 5.680.767 kr. søstrene grenes en gros salg af madvarer udgjorde i samme periode
32.371.423 kr., hvilket svarer til 24,1 procent af den samlede omsætning.
forklaringer
mikkel grene har forklaret, at hans forældre stiftede søstrene grene i 1970’erne. han har si-
den 1999 drevet virksomheden sammen sine to søskende. hans søster er administrerende di-
rektør, men alle tre deltager i den daglige ledelse. de har 30 butikker i alt og driver selv de
seks, mens resten drives på franchisebasis. de er repræsenteret i de fleste større byer i dan-
mark og har også butikker i norge, sverige og island.
       søstrene grene – anna og clara - er fiktive, men hans far havde idéen fra to fastre i
familien - de ugifte frøknerne grene, som hed anna og esther. de har brugt logoet fra star-
ten. det er en meget fremtrædende del af markedsføringen i butikkerne, hvor man ledes
igennem i et bestemt forløb og præsenteres for anna og clara undervejs. skilte i butikken
formidler historier om annas og claras færd ude i verden og om de varer, de har med hjem.
nogle af produkterne hedder enten anna eller clara. de har ikke solgt produkter med kun
én silhuet.
       de har solgt marmelade i mange år, hvilket de sammen med salg af kaffe og the er
kendt for. da det ofte er det, som kunderne kommer efter, bruger de madvarer som trækpla-
ster, men salget generer ikke noget større overskud. madvarerne, som primært er halvkon-
                                                -5-
serves og kølevarer, men ikke frostvarer, dækker ca. 25 procent af deres omsætning. netop i
disse år er de i gang med en større udvikling af deres madvaresortiment. de vil i højere grad
gå over til at sælge deres egne varer – ’private label’. de har foreløbig udviklet the og kaffe,
men endnu ikke marmelade, men det har de planer om.
      de blev opmærksomme på marmeladen ’frk. anna’ i 2009, da hans svoger mogens
larsen kontaktede igos for at indkøbe marmelade til butikkerne. igos havde mærket ’mar-
meladelyst’, men sælgeren gjorde mogens larsen opmærksom på, at de havde en anden
marmelade, som kunne være noget for dem. sælgeren oplyste, at den hed ’frk. anna’ og
havde en silhuet, der måske kunne ligne søstrene grenes. mogens larsen orienterede ejer-
kredsen om dette på et bestyrelsesmøde, hvor også deres advokat var til stede. da de opfat-
tede markedsføringen af ’frk. anna’ som en krænkelse, besluttede de at gå videre med sa-
gen.
      de har ikke haft henvendelser om frk. anna marmelade, hverken fra kunder eller le-
verandører. de har ikke undersøgt, om deres marmeladesalg er faldet siden 2007. generelt er
deres omsætning tredoblet over de sidste 10 år.
frank jakobsen tiltrådte som direktør i igos i begyndelsen af 2007. aktieselskabet igos
blev registreret i 1942 og har traditionelt forarbejdet og leveret frugtprodukter til bagere og
konditorer. virksomheden er nu en del af den svenske abdon gruppe. i dag kommer 80
procent af deres omsætning fra marmelade eller frugtfyld, herunder f.eks. frugter til økologi-
ske yoghurtprodukter. de resterende 20 procent kommer fra raffinering af sukker til flyden-
de produkter.
      da han blev ansat som direktør, var der planer om at lancere et marmeladeprodukt til
detailhandlen. profilen skulle være frisk og samtidig nostalgisk skabt i et feminint univers.
navnet anna kommer fra hans datter, ligesom silhuetten er tænkt som en ung pige. blom-
sterne på etiketten fandt hans kone på og resten - herunder farvevalget - er reklamebureauets
idé. de forhandler ’frk. anna’ i coops butikkerne kvickly, superbrugsen og dagli’brugsen,
men ikke fakta, da de ønsker at ligge i den eksklusive ende af coops sortiment. de leverer
også til visse bagere og enkelte grossister. deres andet produkt ’marmeladelyst’ er udviklet
til dansk supermarked. det er ikke et billigt produkt, men havner marmeladen på nettos
                                                -6-
hylder, hvilket de ikke kan forhindre, kan det få et discountpræg, som de ikke vil udsætte
’frk. anna’ for.
       han kender godt søstrene grene. han har ventet udenfor butikken, når hans kone har
været inde for at handle. han genkender ikke samtalen med mogens larsen, som den blev
gengivet af mikkel grene. mogens larsen havde spurgt til mulighederne, for at igos kunne
lave private label-marmelade til dem. det gør de normalt ikke, og de ønskede ikke at få deres
eget produkt ind hos søstrene grene, hvor den skulle sælges til discountpris. det var hans
klare indtryk, at mogens larsen kendte igos’ to mærker. de nåede ikke ret langt i drøftel-
serne, og derefter hørte han ikke mere fra mogens larsen.
       de har solgt 100.000-200.000 glas af ’frk. anna’. de er ikke stødt på nogen, der har tro-
et, at det var et produkt fra søstrene grene.
parternes synspunkter
søstrene grene har gjort gældende, at det ved markedsundersøgelsen er bevist, at søstrene
grene har et ekstremt velkendt varemærke. selv på de åbne spørgsmål scorer søstrene grene
højt i forhold til udbredelsen. silhuetterne og kvindehovederne er en helt essentiel del af
denne markedsføring og er med til at give varemærket sit betydelige særpræg. hertil kom-
mer, at en betydelig del af den relevante del af befolkningen forbinder anna og silhuetten
med søstrene grene. søstrene grene har brugt mange penge på at markedsføre konceptet.
det er oparbejdet gennem mange år, og særligt madvarer, herunder marmelade, er en væ-
sentlig del af det, som kunderne kommer for at købe. søstrene grenes varemærker er derfor
beskyttet efter varemærkelovens § 4, st. 1 og stk. 2.
        når kunderne ser kombinationen af frk. anna og en silhuet, vil en stor del af den re-
levante kundekreds tro, at igos’ marmelade stammer fra søstrene grene. det følger enty-
digt af retspraksis, at der er tale om en krænkelse, når en forbruger vil sætte et produkt i for-
bindelse med originalproduktet, og når der er en høj grad af lighed som i denne sag. det er
ubestridt, at søstrene grene markedsfører marmelade, og at man har markedsført madvarer
med navnene anna og clara, enten samlet eller hver for sig.
       søstrene grene er en velkendt varehuskæde, hvis navn nyder betydelig anseelse. igos
har derfor handlet i strid med markedsføringslovens § 1 ved at have brugt den som bilag a
fremlagte etiket.
                                                  -7-
       det ville være tilstrækkeligt at ændre etiketten, så der står ’frk. anna’ uden en silhuet
eller med en silhuet uden navnet anna anført. det er kombinationen af de to elementer, der
krænker søstrene grenes rettigheder.
       i forhold til påstand 3 gøres gældende, at en ændring af etiketten på igos restlager er
nødvendig for at varetage de forhold, der er nævnt i påstand 1 og 2, jf. varemærkelovens § 44
og markedsføringslovens § 22.
       søstrene grene har krav på vederlag og erstatning efter varemærkelovens § 43 og mar-
kedsføringslovens § 20, stk. 2 og 3. søstrene grene har ført det fornødne bevis for et tab. det
følger af retspraksis, at sandsynliggørelse af tab er tilstrækkeligt, og at en standardiseret er-
statning herefter udmåles på baggrund af en fiktiv licensaftale. søstrene grene har ikke fået
de oplysninger, der er efterspurgt i påstandsdokumentet om igos omsætning, dækningsbi-
drag mv. det må efter retspraksis komme igos til skade.
igos har gjort gældende, at der ikke er forvekslelighed mellem de to varemærker. søstrene
grenes varemærke består af to kvindehoveder i silhuet, der er en rose og en tekst ’søstrene
grenes handelskompagnie’. heroverfor står igos’ tekst ’frøken anna’ og en silhuet af en
pige. søstrene grenes varemærke har en karakteristisk grafisk udformning med rosen, kran-
sen, de to spejlede silhuetter og ordene, som ’frk. anna’ ikke har. det eneste, der er visuelt
og lydmæssigt sammenfaldende, er silhuetten og navnet anna. det følger af retspraksis, at
brug af almindelige grafiske elementer - her en silhuet - og almindelige navne- her anna -
skal friholdes fra beskyttelse, da det ellers i urimelig grad vil fratage andre fra at bruge dem i
deres markedsføring. hertil kommer, at søstrene grene ikke har brugt ordet frøken i deres
markedsføring, og der er ikke forvekslelighed mellem ordmærket ’anna og clara’ og igos’
’frk. anna’.
       yderligere gøres det gældende, at man i en sådan sag skal være forsigtig med at tale
om det udviskede erindringsbillede. ved undersøgelse af søstrenes grenes markedsposition
blev ingen af de adspurgte spurgt om igos’ produkter. det er dermed vanskeligt at se, at
der skulle være forvekslelighed fra kunders side.
       det gøres også gældende, at der ikke er vareforvekslelighed. i den varemærkeretlige
vurdering skal der ikke lægges vægt på, om der formelt er klassesammenfald, men på hvil-
ken praktisk anvendelse varemærket har. søstrene grenes varemærke henviser til en butik,
                                               -8-
et kendt koncept med mange varetyper repræsenteret og ikke til marmelade. ’frk. anna’ står
på hylden i brugsen, og varemærket bruges dermed på et enkeltstående, konkret produkt.
       markedsundersøgelsen viser, at søstrene grene er et velkendt varemærke, men ikke, at
det er velkendt indenfor den relevante fødevaregruppe marmelade. undersøgelsen doku-
menterer på ingen måde, at anna og clara er et velkendt varemærke. det er alene en fjerde-
del af de 95 procent, der ved, at søstrene hedder anna og clara. endelig gøres det gældende,
at søstrene grenes påstand om, at etiketterne skal fjernes vil være uproportionalt.
       i forhold til søstrene grenes krav på vederlag og erstatning gælder det, selv om bevis-
byrden er blevet lempet i denne type af sager, at søstrene grene stadig skal sandsynliggøre
kravet. dette er på ingen måde sket, hvorfor der ikke skal tilkendes noget beløb, selvom ret-
ten skulle komme frem til, at der er sket en krænkelse. subsidiært skal det udmålte beløb
under hensyn til produkternes karakter fastsættes ganske lavt. godtgørelse efter markedsfø-
ringsloven kræver ond tro og forveksling. dette er ikke tilfældet i nærværende sag.
sø- og handelsrettens afgørelse
to dommere (mette christensen og kai wöldike bested) udtaler:
retten finder det godtgjort, at der er varesammenfald mellem brugen af søstrene grenes va-
remærke og igos’ varemærke. spørgsmålet bliver herefter om varemærkerne kan forveks-
les. søstrene grenes varemærke er karakteristisk komponeret ved den samlende ovale form,
der indeholder de to kvindeportrætter samt rosen og teksterne i kanten og i midten. af disse
mange delelementer har igos kun en silhuet, der ikke som hos søstrene grene viser en
kvinde med opsat hår, men derimod afbilder en pige. retten finder herefter ikke, at der fore-
ligger forvekslelighed mellem de to figurmærker. i forhold til brugen af navnet anna har sø-
strene grene ikke godtgjort, at de har brugt ’frøken’ i kombination med navnet anna. ord-
mærket ’anna og clara’ hindrer ikke i sig selv igos fra bruge navnet anna. da der hermed
ikke foreligger en krænkelse, tages igos’ påstand om frifindelse til følge.
en dommer (jens zimmer christensen) udtaler:
søstrene grenes varemærker, der er karakteriseret ved de to kvindesilhuetter og navnene
anna og clara, er velkendte. det er ligeledes markant i igos’ varemærke med en silhuet af
                                                 -9-
et kvindehoved samt navnet anna. samme navn som den ene af søstrene grene. herefter
findes igos’ varemærke at frembyde en sådan lighed med søstrene grenes varemærker, at
det vil være nærliggende for det købende publikum at tro, at der er en forbindelse mellem
varemærkerne, ligesom der er risiko for egentlig forveksling. søstrene grenes påstand 1 og 2
tages herefter til følge.
      da der ikke har været faktisk forveksling, findes det ikke proportionalt at tilpligte
igos at fjerne de allerede trykte etiketter. igos frifindes herefter for påstand 3.
søstrene grene har ikke godtgjort, at der foreligger noget tab. da igos har været bekendt
med søstrenes grenes varemærker, skal igos et vederlag, der skønsmæssigt fastsættes til
20.000 kr.
der afsiges dom efter stemmeflertallet.
thi kendes for ret:
sagsøgte, igos a/s, frifindes.
sagsøger, søstrene grene import a/s, skal inden 14 dage betale 25.000 kr. til igos a/s i
sagsomkostninger. sagsomkostningsbeløbet forrentes efter renteloven § 8 a.
kai wöldike bested                      mette christensen              jens zimmer christensen
                                              (sign.)
                                          ___ ___ ___
                                udskriftens rigtighed bekræftes
                        p.j.v. sø- og handelsretten, den 19. marts 2010
 - 10 -


text:
                             højesterets dom
                           afsagt mandag den 13. juni 2016
sag 29/2015
(1. afdeling)
søfartens ledere som mandatar for a
(advokat poul hvilsted)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat bodil søes petersen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 23. afdeling den 17. september 2014.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, niels grubbe, marianne højgaard
pedersen, jon stokholm og jens kruse mikkelsen.
påstande
appellanten, søfartens ledere som mandatar for a, har nedlagt påstand om, at indstævnte,
skatteministeriet, skal anerkende, at udbetalinger til a fra hans arbejdsgiveradministrerede
pensionsordninger, der svarer til indbetalinger foretaget siden 1. januar 2008, er skatte- og
afgiftsfri.
skatteministeriet har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
løn og pensionsindbetalinger
a er ansat som skibsfører (kaptajn) hos rederiet a.p. møller a/s og gør tjeneste ombord på
et containerskib, der er indregistreret i dansk internationalt skibsregister (dis). hans lønind-
                                              - 2 -
komst er omfattet af sømandsbeskatningslovens § 5 som såkaldt dis-indkomst, hvilket inde-
bærer, at han modtager en nettoløn. der er i henhold til hans ansættelsesvilkår løbende foreta-
get indbetalinger (arbejdsgiver- og lønmodtagerbidrag) til en arbejdsgiveradministreret pen-
sionsordning hos pfa i forbindelse med udbetaling af hans dis-indkomst.
a har ikke haft anden skattepligtig lønindkomst i den relevante periode, dvs. siden 1. januar
2008. han har siden indkomståret 2012 modtaget visse skattepligtige pensionsudbetalinger fra
pfa.
ud over den anførte arbejdsgiveradministrerede pensionsordning i pfa har a i årene 2008,
2009, 2011 og 2012 indbetalt beløb på private rate- og kapitalpensioner. disse private pensio-
ner er ophævet mod betaling af afgift for ophævelse før tid. siden 2013 har a ikke haft pri-
vattegnede pensionsordninger.
kompensationsbeløb fra udligningskontoret
hjemmesiden for udligningskontoret for dansk søfart (www.udligningskontoret.dk) inde-
holder en ”orientering om dis og kompensation”. heraf fremgår bl.a.:
      ”1. indledende om dis
      i 1988 vedtog folketinget loven om dansk internationalt skibsregister (dis), der blandt
      andet betyder, at hyre optjent om bord på dis-skibe skal være fritaget for beskatning. i
      2005 blev reglerne for beskatning af søfolk væsentlig ændret; lovændringerne havde til
      formål at tilpasse reglerne om beskatning af søfolk til eu’s retningslinjer om statsstøtte
      til søtransportsektoren og forenkle reglerne, der tidligere var et samspil mellem kilde-
      skatteloven, ligningsloven og den dagældende sømandsfradragslov.
      …
      dis-ordningen betyder, at ansatte forhyret på et skib indregistreret i dis-registret, får
      udbetalt hyren, uden at der trækkes a-skat og arbejdsmarkedsbidrag. på årsopgørelsen
      vil dis-indkomsten stadig skulle medregnes som en del af a-indkomsten/den person-
      lige indkomst, men der sker en lempelse i selve skatteberegningen, således at der ikke
      bliver betalt skat af dis-indkomsten.
      at der ikke skal trækkes skat af den optjente dis-indkomst betyder umiddelbart, at sø-
      farende, der har personlige individuelle fradrag, ikke vil kunne udnytte skatteværdien af
      fradragene til nedsættelse af den beregnede skat. som eksempel på individuelle fradrag
      kan nævnes privattegnede pensionsordninger, renteudgifter, børne- og hustrubidrag
      samt uudnyttede fradrag overført fra ægtefælle (ingen indkomst i skatteåret eller under-
      skud af selvstændig virksomhed).
                                              - 3 -
      rederierne og de søfarendes organisationer har derfor aftalt, at søfarende, der har så-
      danne fradrag og er fuldt skattepligtige til danmark eller færøerne sammen med den
      aftalte hyre, skal have udbetalt et kompensationsbeløb svarende til skatteværdien af de
      uudnyttede individuelle fradrag. denne opgave forestås af udligningskontoret, og ud-
      betalingerne foregår i privat regi og er finansieret af de danske rederier.
      2. dis hyren indeholder
      der gives kun kompensation for personlige individuelle fradrag, idet fradrag, der er
      gældende for alle søfarende, er indregnet i den aftalte hyre.
      i den dis-hyre der er aftalt for sejlads i dis uden for begrænset fart, er skatteværdien af
      følgende fradrag indregnet:
      • skatteværdien af egenbidraget til overenskomstmæssige pensioner
      • skatteværdien af personfradraget
      • skatteværdien af bidrag til atp
      • skatteværdien af dis-fradraget på 56.900 kr. eller 105.000 kr.
      når standardfradraget benyttes, kan der ikke fratrækkes udgifter til fagforening, a-kasse
      og andre lønmodtagerudgifter. der beregnes dog kompensation for efterlønsbidraget.
      …
      4. kompensation
      for at få beregnet kompensation skal den søfarende enten indsende en begæring om ud-
      stedelse af kompensation til udligningskontoret …
      …
      hovedreglen er, at den søfarende skal have samme udnyttelse af sine fradrag, som andre
      fuldt skattepligtige personer. skattepligtige personer, der ikke har dis-indkomst, får
      nedsat skatten med skatteværdien af de personlige individuelle fradrag. dis-søfarende
      får udbetalt skatteværdien af fradragene ved siden af den aftalte dis-hyre som kompen-
      sationsbeløb.
      …
      5. eksempler på fradrag der berettiger til kompensation
      generelt gives der kompensation for alle individuelle fradrag der benyttes af skat til
      nedsættelse af skatten, heraf kan specielt nævnes:
      privattegnede pensioner:
      …”
der kan kun opnås kompensationstillæg for indbetaling på en arbejdsgiveradministreret pen-
sionsordning, hvis der indbetales mere end fastsat i overenskomsten (eller ansættelsesaftalen).
det fremgår af hjemmesiden under rubrikken ”spørgsmål og svar” som svar på spørgsmålet:
”hvad får jeg i kompensation hvis jeg tegner en supplerende pensionsordning, d.v.s. indbeta-
ler mere end den overenskomstmæssige indbetaling?”
                                                - 4 -
a har i henhold til denne udligningsordning modtaget kompensationstillæg for bl.a. sine ind-
betalinger på private rate- og kapitalpensioner i perioden 2008-2012, mens han ikke har
modtaget kompensationstillæg for indbetalinger på den arbejdsgiveradministrerede pensions-
ordning.
anbringender
søfartens ledere har navnlig anført, at as indbetalinger til sin arbejdsgiveradministrerede
pensionsordning er sket med frie midler (skattefri dis-indkomst), og når sådanne midler ind-
betales på en pensionsordning, følger det generelt af pensionsbeskatningslovens princip om
symmetri i beskatningen – og konkret af pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4 – at der kan
ske skatte- og afgiftsfri udbetaling af et beløb svarende til de skattefri indbetalinger.
det fremgår således både af sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 3, og af lovens forarbejder, at
der med loven er etableret et system med skattefritagelse for dis-indkomst. det ændrer ikke
herved, at dis-ordningen rent skatteteknisk er etableret som et fradrag, der nedbringer ind-
komst optjent om bord på skibe registreret i dis til 0 kr. det fremgår endvidere af forarbej-
derne til pensionsbeskatningslovens § 53 a fra 1998 og til lovens § 20, stk. 4, og § 32, stk. 1,
fra 2007, at formålet med bestemmelserne er at indføre symmetri i beskatningen, således at
manglende fradrags- eller bortseelsesret modsvares af, at udbetalinger er skattefri.
søfartens ledere har i anden række anført, at a ikke har haft fradrags- eller bortseelsesret for
sine pensionsindbetalinger til den arbejdsgiveradministrerede pensionsordning, og at udbeta-
lingerne derfor er skattefri efter pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4.
da as indbetalinger på pensionsordningen udelukkende hidrører fra skattefri dis-indkomst,
er betingelserne i § 20, stk. 4, opfyldt, fordi en skattefri indkomst ikke meningsfyldt kan redu-
ceres med et fradrag eller en bortseelsesret. resultatet vil i alle tilfælde være, at der ikke er
nogen betalbar skat og dermed ikke nogen realitet i eller økonomisk værdi ved hverken en
fradrags- eller bortseelsesret.
forarbejderne til pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4, nævner kun to eksempler på, at ud-
betalinger er skattepligtige, selv om indbetalingerne efter omstændighederne ikke har haft
                                                - 5 -
fradragsmæssig virkning for den pågældende skatteyder. det drejer sig om situationer, hvor
en skatteyders indkomst ikke overstiger personfradraget, og hvor en skatteyders indkomst er
omfattet af ligningslovens § 33 a om lempelse af beskatningen for arbejdsindkomst optjent
uden for danmark. da dis-ordningen på daværende tidspunkt havde eksisteret i 20 år og må
forudsættes velkendt af lovgiver, burde den i givet fald have været omtalt i forarbejderne, hvis
dis-indkomst ikke skulle kunne omfattes af undtagelsen i pensionsbeskatningslovens § 20,
stk. 4.
dis-ordningen med skattefri nettoløn er uden sidestykke i dansk skattelovgivning, og gene-
relle udtalelser i lovforarbejder kan derfor ikke ukritisk og løsrevet fra sammenhængen over-
føres på dis-ordningen. når det i forarbejderne anføres, at pensionsbeskatningslovens § 20,
stk. 4, ikke skal gælde, ”hvor fradragsretten ikke har kunnet udnyttes”, henviser lovgiver der-
for til et tilfælde, hvor fradragsretten ikke har kunnet udnyttes på grund af lønmodtagerens
egne forhold (som i de to ovenfor anførte eksempler), og ikke på grund af det ene faktum, at
lønmodtageren er ansat på et skib, som er registreret i dis.
a har i øvrigt ikke fået udbetalt kompensationstillæg for indbetalingerne på den arbejdsgiver-
administrerede pensionsordning fra udligningskontoret. han har for højesteret frafaldet at
gøre gældende, at han ikke skal beskattes af udbetalinger fra de private pensionsordninger, da
han har fået udbetalt kompensationstillæg fra udligningskontoret for sine indbetalinger hertil,
og han har derfor for højesteret tilpasset sin påstand i overensstemmelse hermed.
skatteministeriet har navnlig anført, at udbetalinger fra as pensionsordninger med løbende
udbetalinger ikke opfylder betingelserne i pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4, for at
kunne udbetales uden at skulle medregnes til den skattepligtige indkomst. der er således ikke
tale om udbetalinger fra ordninger, som svarer til indbetalinger, der ved hans opgørelse af den
skattepligtige indkomst ikke har været fradragsret eller bortseelsesret for. udbetalingerne vil
derfor være omfattet af hovedreglen i pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 1, hvorefter ud-
betalingerne skal medregnes til den skattepligtige indkomst.
området for undtagelsesbestemmelsen i pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4, fremgår klart
af lovens ordlyd, hvorefter det afgørende er, om der ”har været hel eller delvis fradrags- eller
bortseelsesret” for indbetalinger på pensionsordningen. anvendelsesområdet er også meget
                                              - 6 -
klart beskrevet i bestemmelsens forarbejder. det fremgår således af forarbejderne, at det afgø-
rende i relation til den symmetribetragtning, som søfartens ledere påberåber sig, er, om lov-
givningen hjemler fradragsret for den pågældende pensionsindbetaling. er dette ikke tilfældet,
vil de tilsvarende pensionsudbetalinger kunne udbetales skattefrit efter bestemmelsen. afgø-
rende er derimod ikke, om den pågældende skatteyder – af den ene eller den anden grund –
ikke skattemæssigt har haft glæde af den hjemlede fradragsret eller bortseelsesret.
i forarbejderne nævnes som eksempel på, at pensionsindbetalinger ikke har haft fradragsmæs-
sig virkning, at skatteyderens indkomst er undergivet lempelse efter ligningslovens § 33 a.
lempelse efter denne bestemmelse indebærer, at den samlede indkomstskat nedsættes med
det beløb, der forholdsmæssigt falder på den udenlandske indkomst. skattenedsættelsen –
lempelsen – efter sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 1, sker på akkurat samme måde, idet
den samlede indkomstskat nedsættes med det beløb, der forholdsmæssigt falder på dis-ind-
komsten.
der har i overensstemmelse med de gældende regler herom været fradragsret henholdsvis
bortseelsesret for as pensionsindbetalinger. om han ikke har kunnet udnytte fradragsretten
eller personligt ikke har haft gavn af bortseelsesretten, indebærer efter de meget klare forar-
bejder ikke, at pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4, finder anvendelse. det bemærkes her-
ved også, at der netop er bortseelsesret for as arbejdsgivers indbetalinger på den arbejdsgi-
veradministrerede pensionsordning, og for ham – som for alle andre lønmodtagere, der får
indbetalinger på tilsvarende pensionsordninger – indebærer det, at sådanne indbetalinger slet
ikke medregnes til den skattepligtige indkomst.
baggrunden for, at udligningskontoret ikke udbetaler kompensationstillæg for indbetalinger
til arbejdsgiveradministrerede pensionsordninger må antages at være, at den skattefri dis-løn,
herunder pensionsdelen, ved parternes aftale fastsættes under hensyntagen til skattefriheden,
jf. sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 3.
retsgrundlag
pensionsbeskatningsloven
                                                 - 7 -
lov om beskatningen af pensionsordninger mv., jf. lovbekendtgørelse nr. 1088 af 3. septem-
ber 2015, bestemmer bl.a.:
                                                   ”afsnit i
                     pensionsordninger m.v., hvor bidrag eller præmier er skattefri,
                                samt aldersopsparing og aldersforsikring
      …
                                                   kapitel 2
                                       den skattepligtige indkomst
      …
      § 19. ved opgørelsen af en arbejdstagers skattepligtige indkomst medregnes ikke beløb,
      der af arbejdsgiveren indbetales til en af kapitel 1 omfattet ordning for arbejdstageren,
      herunder indbetalinger til arbejdsmarkedets tillægspension vedrørende arbejdsgiver-
      betalte dagpengeydelser i henhold til lov om sygedagpenge…
      …
      § 20. til den skattepligtige indkomst medregnes:
      1) pension fra en pensionsordning med løbende udbetalinger. løbende ydelser fra
           forsikringer, som omfattes af § 5, er dog kun indkomstskattepligtige, såfremt de ud-
           betales til forsikrede selv eller i kraft af en begunstigelsesbestemmelse til forsikre-
           des ægtefælle, fraskilte ægtefælle eller samlever eller dennes livsarvinger under 24
           år eller forsikredes livsarvinger, stedbørn eller stedbørns livsarvinger under 24 år.
      …
      stk. 4. den del af udbetalinger fra pensionsordninger som nævnt i stk. 1, der svarer til
      indbetalinger på ordningen, som den skattepligtige efter § 55, 1. pkt., kan godtgøre at
      der ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst for ejeren eller kontohaveren ikke har
      været hel eller delvis fradrags- eller bortseelsesret for her i landet eller i udlandet, med-
      regnes ikke til den skattepligtige indkomst.
      ...
                                                   kapitel 3
                                                     afgift
      …
      § 32. den del af udbetalinger fra pensionsordninger, der svarer til indbetalinger på ord-
      ningen, som den afgiftspligtige efter kapitel 3 kan godtgøre at der ved opgørelsen af eje-
      rens eller kontohaverens skattepligtige indkomst ikke har været hel eller delvis fradrags-
      eller bortseelsesret for her i landet eller i udlandet, svares der ikke afgift af.
      …
                                                  afsnit ii a
                       indkomstskattepligtige pensionsordninger, forsikringer m.v.
      § 53 a. reglerne i stk. 2-5 gælder for
      1) livsforsikring, der ikke omfattes af kapitel 1,
                                                - 8 -
      …
      stk. 2. præmier eller bidrag til pensionsordninger m.v. som nævnt i stk. 1 kan ikke fra-
      drages ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst…
      …
      stk. 5. udbetalinger fra pensionsordninger m.v. som nævnt i stk. 1 til den personkreds,
      der er nævnt i § 55, 1. pkt., og som svarer til indbetalinger på ordningen, som der ved
      opgørelsen af ejerens skattepligtige indkomst har været hel eller delvis fradrags- eller
      bortseelsesret for her i landet eller i udlandet, medregnes til den skattepligtige ind-
      komst…”
pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4, blev indsat ved lov nr. 1534 af 19. december 2007. af
de specielle bemærkninger til denne bestemmelse i lovforslaget fremgår bl.a. (folketingsti-
dende 2007-08, 2. samling, tillæg a, lovforslag nr. l 9, s. 192):
      ”efter den gældende bestemmelse i lovens § 20 medregnes udbetalinger fra visse pensi-
      onsordninger til den skattepligtige indkomst, uanset om der har været fradrags- eller
      bortseelsesret for indbetalingerne.
      det foreslås at indskrænke denne bestemmelse, således at udbetalinger, der svarer til
      indbetalinger (opgjort efter et krone til krone princip), som personen ikke har opnået hel
      eller delvis fradragsret eller bortseelsesret for her i landet eller i udlandet, ikke medreg-
      nes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst.
      princippet bag den foreslåede bestemmelse er det samme som i den foreslåede bestem-
      melse i lovens § 32, jf. lovforslagets § 1, nr. 23, om afgifter af udbetalinger fra ordnin-
      ger omfattet af lovens afsnit i, samt delvist den foreslåede bestemmelse i lovens § 53 a,
      stk. 5, jf. lovforslagets § 1, nr. 35, om beskatningen af udbetalinger fra ordninger om-
      fattet af lovens afsnit ii a. der foreligger en formodning for, at der har været enten fra-
      dragsret eller bortseelsesret for alle indbetalinger til pensionsordningen. det er således
      op til indehaveren af pensionsordningen at dokumentere eller sandsynliggøre, at der
      ikke har været fradrags- eller bortseelsesret for indbetalingerne. dette gælder også, hvor
      indbetalingerne ligger langt tilbage i tid, hvor det kan være vanskeligt for indehaveren
      at fremskaffe dokumentationen, som for eksempel en erklæring herom fra udenlandske
      skattemyndigheder.
      udbetalinger, som modsvares af fradragsberettigede indbetalinger, medregnes til den
      skattepligtige indkomst, uanset at indbetalingerne efter omstændighederne ikke har haft
      fradragsmæssig virkning for den pågældende skatteyder. det kan være tilfældet, hvis
      skatteyderens indkomst ikke overstiger personfradraget, eller hvis skatteyderens ind-
      komst er undergivet lempelse efter ligningslovens § 33 a. meningen med reglen er
      alene at kompensere for situationer, hvor der ikke har været fradragsret for pensionsind-
      betalinger, men ikke hvor fradragsretten ikke har kunnet udnyttes.
      tilsvarende medregnes udbetalinger, som modsvares af fradragsberettigede indbetalin-
      ger, til den skattepligtige indkomst, uanset at indbetalingerne ikke har haft fuld fra-
      dragsværdi i den pågældendes skattepligtige indkomst. hvis der eksempelvis er foreta-
      get indbetalinger på en pensionsordning, som ikke berettiger til fradrag i højere progres-
                                                 - 9 -
       sionstrin, vil udbetalingerne blive beskattet. er der på den anden side tale om, at en be-
       løbsgrænse for fradrag er overskredet, således at den overskydende indbetaling ikke er
       fradragsberettiget, vil udbetalinger, der modsvares af denne del af indbetalingen, være
       skattefri.”
sømandsbeskatningsloven
lov om beskatning af søfolk (sømandsbeskatningsloven), jf. lov nr. 386 af 27. maj 2005 med
senere ændringer, bestemmer bl.a.:
                       ”beskatning ved arbejde om bord på dansk skib registreret i
                                    dansk internationalt skibsregister
       § 5. har en person, der er skattepligtig efter kildeskattelovens § 1, erhvervet lønind-
       komst ved arbejde om bord på et dansk skib, som er registreret i dansk internationalt
       skibsregister, og som anvendes til formål, som vil kunne omfattes af tonnageskattelo-
       ven, nedsættes den samlede indkomstskat med det beløb, der forholdsmæssigt falder på
       denne indkomst. 1. pkt. finder tilsvarende anvendelse på dødsboer omfattet af dødsbo-
       skattelovens § 1, stk. 2. gratialer og fratrædelsesgodtgørelser m.v., jf. ligningslovens
       § 7 u, er omfattet af 1. pkt., når den pågældende ydelse har direkte tilknytning til ar-
       bejde udført om bord på skib som nævnt i 1. pkt.
       …
       stk. 3. skattefritagelse efter stk. 1 og 2 er betinget af, at løn og godtgørelser m.v. er fast-
       sat under hensyn til skattefritagelsen.”
højesterets begrundelse og resultat
a er ansat som kaptajn på et containerskib, der er indregistreret i dansk internationalt skibs-
register (dis), og hans lønindkomst er derfor fritaget for beskatning efter sømandsbeskat-
ningslovens § 5. hans arbejdsgiver indbetaler bidrag til en pensionsordning i pfa. sådanne
pensionsbidrag skal efter pensionsbeskatningslovens § 19 ikke medregnes i hans skatteplig-
tige indkomst (bortseelsesret).
sagen angår, om a er berettiget til skatte- og afgiftsfrihed for udbetalinger fra den nævnte
arbejdsgiveradministrerede pensionsordning, i det omfang udbetalingerne modsvarer indbeta-
linger foretaget efter den 1. januar 2008.
højesteret tiltræder af de grunde, som landsretten har anført, at den omstændighed, at a ikke
har haft nogen skattemæssig fordel af bortseelsesretten for pensionsindbetalingerne, ikke kan
                                              - 10 -
føre til, at pensionsudbetalingerne er skatte- og afgiftsfri efter pensionsbeskatningslovens §
20, stk. 4.
det, som a har anført for højesteret om et generelt princip om symmetri i beskatningen, kan
ikke føre til et andet resultat.
højesteret stadfæster herefter dommen.
under hensyn til, at hovedforhandlingen måtte omberammes på grund af skatteministeriets
forhold, fastsættes sagsomkostningerne til delvis dækning af advokatudgift med 30.000 kr.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal søfartens ledere som mandatar for a betale 30.000 kr.
til skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.