text:
v003200v - kj
                         udskrift
                             af
              sø- & handelsrettens dombog
                        ____________
den 21. januar 2003 blev af retten i sagen
v-32-99
trip trap furniture a/s
(advokat per håkon schmidt)
    mod
trend bazaar aps
(advokat erling halskov)
afsagt sålydende
                          d o m:
denne sag angår spørgsmålet om, hvorvidt sagsøgte, trend
bazaar aps´, markedsføring af skamler og bakker som vist
på sagens bilag 1 og 2 er sket i strid med sagsøger, trip
trap furniture a/s´, eventuelle rettigheder efter ophavs-
retsloven og markedsføringsloven. endvidere drejer sagen
sig om, hvorvidt sagsøger har handlet i strid med mar-
kedsføringslovens §§ 1 og 2 ved sine udtalelser gengivet
i en avisartikel i fyens stiftstidende den 9. juni 2001.
påstande
                             - 2 -
sagsøger, trip trap furniture a/s, har nedlagt følgende
påstande:
   1. sagsøgte tilpligtes at anerkende at være uberettiget
      til at producere og markedsføre, herunder at impor-
      tere, eksportere eller på anden måde at sælge skam-
      ler som vist på bilag 1.
   2. sagsøgte tilpligtes at anerkende at være uberettiget
      til at producere og markedsføre, herunder at impor-
      tere, eksportere eller på anden måde at sælge bakker
      som vist på bilag 2.
   3. det forbydes sagsøgte at producere og markedsføre,
      herunder importere, eksportere eller på anden måde
      sælge skamler som vist på bilag 1.
   4. det forbydes sagsøgte at producere og markedsføre,
      herunder importere, eksportere eller på anden måde
      sælge bakker som vist på bilag 2.
   5. sagsøgte tilpligtes til sagsøger at betale erstat-
      ning og godtgørelse med kr. 200.000,00 med sædvanlig
      procesrente fra sagens anlæg den 12. marts 1999.
   6. sagsøgte idømmes straf.
   7. frifindelse vedrørende sagsøgtes selvstændige på-
      stand.
sagsøgte, trend bazaar aps, har nedlagt følgende på-
stande:
   1. vedrørende sagsøgers påstand 1 og 3 tages der be-
      kræftende til genmæle
                             - 3 -
   2. vedrørende sagsøgers påstand 2, 4, 5 og 6 nedlægges
       der påstand om frifindelse.
   3. sagsøger tilpligtes at anerkende at have handlet i
       strid med markedsføringslovens §§ 1 og 2, og sag-
       søgte bør tilkendes erstatning, fastsat skønsmæssigt
       af retten.
danish bamboo ejendomsselskab a/s har tillige været sag-
søgt under sagen. dette selskab er taget under konkursbe-
handling, og boet er ikke indtrådt i sagen. den 13. juni
2001 blev der afsagt udeblivelsesdom i overensstemmelse
med de nedlagte påstande.
sagsfremstilling
sagsøger har i en årrække produceret og markedsført en
række møbler og dekorationsgenstande, herunder en fionia
skammel og en fionia bakke begge udført i teaktræ.
fionia bakken har en sådan dimension, at den passer til
at kunne sættes på fiona skamlen, og bunden i bakken er
forhøjet med ½ cm i forhold til bakkens kant. på sagsø-
gers bakke er der et messingskilt, hvorpå står trip trap.
fiona skamlen og fiona bakken er gengivet nedenfor:
sagsøgte er et selskab, hvis formål er at drive virksom-
hed med handel af møbler. sagsøgte har i perioden 16. maj
                           - 4 -
til 23. juli 1997 købt forskellige af sagsøgers produk-
ter, herunder fionia bakken, men ikke fiona skamlen.
de af sagsøgte solgte produkter edward skamlen og edward
bakken begge udført i teak er gengivet nedenfor:
(sagens bilag 1)
 (sagens bilag 2)
sagsøgtes bakke har også et messingskilt, men med teksten
royal teak. sagsøgtes produkter har i det væsentlige sam-
me dimensioner som sagsøgers.
sagsøgers og sagsøgtes produkter har været forevist under
domsforhandlingen.
                           - 5 -
sagsøgers produkter er tegnet af jens quistgaard, som har
overdraget sine rettigheder til sagsøger. jens quistgaard
har i erklæring af 30. juli 1998 vedrørende blandt andet
skamlen oplyst, at ”…taburetterne er tegnet til trip trap
a/s i 1986 på basis af mine skitser og modeller, der da-
terer sig fra 1962…” i erklæring af 1. oktober 1994 ved-
rørende fionia bakken har jens quistgaard blandt andet
oplyst, at ”…bakken blev designet for trip trap i 1991 på
basis af mine skitser, der stammer tilbage til tiden ef-
ter 2. verdenskrig, hvor jeg som den første optog rist-
værk, som en væsentlig del af ”tabletop” programmet for
fa. dansk designs ltd., mount kisco, u.s.a…”
under sagen er der fremlagt en lang række eksempler på
sagsøgers markedsføring af produkterne samt artikler i
diverse magasiner for perioden juli 1987 til september
1998. endvidere er fremlagt enkelte eksempler på andre
produkters anvendelse af ristværk.
den 24. juni 1998 købte direktør ib møller fra trip trap
furniture a/s en edward skammel og en bakke hos sagsøgte
i dennes forretning i ringe.
sagsøgers advokat rejste i skrivelse af 14. august 1998
indsigelse overfor sagsøgte vedrørende salget af sagsøg-
tes edward skammel og bakke og gjorde gældende, at salget
krænkede sagsøgers rettigheder efter ophavsretslovens § 2
og markedsføringslovens § 1. sagsøgte afviste i skrivelse
af 14. august at have krænket sagsøgers produkter. sag-
søgtes advokat afviste i skrivelse af 22. februar 1999,
at der forelå en krænkelse, og oplyste, at sagsøgte ikke
havde flere skamler på lager og heller ikke havde til
hensigt at indkøbe flere.
                           - 6 -
arkitekt niels gammelgaard har som skønsmand i en skøns-
erklæring af 26. september 1999 efter besigtigelse af de
nævnte produkter besvaret følgende spørgsmål:
    ”1. er trip trap furniture a/s´ fionia bakke og
    fionia skammel hver især udtryk for en selvstæn-
    dig, original og kunstnerisk indsats? der ønskes
    i givet fald en begrundelse herfor.
    svar:
    fionia bakke, er efter min bedste overbevisning
    eksempel på en kreativ tænkning hvor ophavsmanden
    jens quistgaard anvender et risteværk af træ som
    man har anvendt i skibsbyggeri langt tilbage i
    tiden, sætter en træramme med to fræste håndtag
    rundt og forsyner den færdige bakke med et lille
    messingskilt med: trip trap denmark. alt i alt et
    glimrende funktionelt produkt, om dette kan nyde
    en ophavsretlig beskyttelse skal jeg lade retten
    afgøre, men min vurdering er at det ikke kan ude-
    lukkes at sådanne bakker har existeret også før
    2. verdenskrig. at der heller ikke i sagen fore-
    ligger en mønsterbeskyttelse kan understøtte min
    antagelse.
    fionia skammel er derimod et produkt der er et
    resultat af et unikt klapprincip. såfremt ikke
    andre har beskyttet dette, ville jeg være tilbø-
    jelig til at mene at der er tale om et selvstæn-
    digt værk i ophavsretlig forstand. men igen den
    manglende mønsterbeskyttelse, gør jo at andre kan
    have ophavsret.
    2. må der anses at være en tiltænkt sammenhæng
    mellem trip traps fionia bakke og trip traps fio-
    nia skammel, som øger funktionaliteten af et el-
    ler af begge produkterne?
    svar:
    det er klart at det er praktisk at kunne sætte
    bakken fra sig på taburetten, dvs. målene passer
    sammen og den lille kant på bakkens underside
    hindrer at bakken glider til siden i brugssitua-
    tionen.
    3. hvilke elementer præger fremtoningen af trip
    traps i indledningen nævnte fionia skammel og
    bakke.
    4. skønsmanden bedes oplyse, om disse elementer
    var kendt og anvendt for tilsvarende produkter,
    på tidspunktet for trip traps lancering af pro-
                       - 7 -
dukterne der skete henholdsvis: fionia bakke 1989
og skammel 1987.
svar på spørgsmål 3 og 4:
det kan ikke udelukkes at der før 1987 har eksi-
steret bakkeborde hvor bakken har stået oven på
et stativ som også har været anvendt til skammel.
5. hvilke elementer præger fremtoningen af trend
bazaars i indledningen nævnte bakke.
6. skønsmanden bedes beskrive ligheder og for-
skelle mellem sagsøgers og sagsøgtes bakker.
svar på spørgsmål 5 og 6:
lighederne er flere end forskellene, dog er trend
bazaar aps´ produkter mere primitivt udført med
hensyn til finish og kvalitet.
7. er det sandsynligt, at de af trend bazaar aps´
markedsførte i indledningen nævnte skamler og
bakker kan være fremstillet uden kendskab til de
af trip trap furniture a/s´ markedsførte i ind-
ledningen nævnte skamler og bakker ? ved besva-
relsen skal det lægges til grund, at trip trap
furniture a/s markedsførte sine produkter før
trend bazaar aps.
svar:
det er sandsynligt at trip traps produkter har
været anvendt som forbilleder.
8. fremtræder trend bazaar aps´ edward bakke ef-
ter en helhedsvurdering som eksemplarer af trip
trap furniture a/s´ fionia bakke i oprindelig el-
ler ændret skikkelse.
svar:
trend bazaar aps´ bakke anvender ikke risteværk i
træ, men i stedet en massiv træplade forsynet med
borede og til firkant stemte huller i en jammer-
lig kvalitet.
9. kan det antages, at trend bazaar aps´ edward
bakker udgør et nyt og selvstændigt værk eller
eventuelt er frembragt gennem en fri benyttelse
af et andet værk, således at de selvstændigt ny-
der ophavsretlig beskyttelse ?
svar:
                            - 8 -
    hverken det ene eller det andet produkt kan nyde
    en ophavsretlig beskyttelse efter min overbevis-
    ning. (se ad 1)
    10. fremtræder trend bazaar aps´ i indledningen
    nævnte bakke som en slavisk eller meget nærgående
    efterligning af trip trap furniture a/s´ i ind-
    ledningen nævnte bakke ?
    11. er der mellem trip trap furniture a/s´ og
    trend bazaar aps´ bakker en sådan lighed, at det
    må anses for en nærliggende mulighed, at det kø-
    bende publikum kan forveksle en af disse bakker
    fra trend bazaar aps med trip trap furniture a/s´
    bakker, herunder når produkterne ikke udstilles
    til salg ved siden af hinanden ? svaret ønskes
    begrundet.
    svar på spørgsmål 10 og 11:
    som det fremgår af mit svar: ad 8, er forskellene
    så store på de to bakkeprodukter, at en kvali-
    tetsbevidst opmærksom kunde ville kunne se en
    forskel selv om produkterne ikke er udstillet
    samtidig ved siden af hinanden. en mindre bevidst
    kunde vil sandsynligvis ikke kunne se en forskel
    i samme situation, idet helhedsindtrykket af beg-
    ge produkter er det samme, ”en bakke med firkan-
    tede huller i bunden”. derimod mener jeg at skam-
    lerne i en lignende udstillingssituation som
    nævnt ved bakkerne, vil være forvekselbare.”
sagsøgte har oplyst hos kebun fati furniture i indonesien
at have købt 260 stk. bakker og 700 stk. skamler, hvilket
med udsalgsprisen på henholdsvis 198,- kr. og 348,- kr.
gav sagsøgte en omsætning på 295.080,- kr. de fremlagte
fakturer fra kebun fati furniture vedrører perioden 9.
juli – 17. september 1998.
den 9. juni 2001 bragte fyens stiftstidende en artikel af
journalist jens færgemann under overskriften ”sag mod
trend bazaar for kopi af taburet”. artiklen har blandt
andet følgende indhold:
    ”…vi har anlagt sag, for at få stoppet kopierin-
    gen af vore møbler. den her sag drejer sig om et
    bestemt møbel, fortæller ib møller, trip traps
    grundlægger… de (trend bazaar red.) nægter at
                           - 9 -
    have gjort det, men fortsætter ikke desto mindre
    med at udstille den, selv om de ikke længere har
    den med i deres brochurer, siger ib møller… trend
    bazaar påstår, at de ikke er de rette at sagsøge,
    fordi det er et af deres selskaber, der hedder
    danish bamboo ejendomsselskab under konkurs, der
    har krænket vores rettigheder… oprindeligt er sa-
    gen anlagt for fem-seks år siden. – de trækker os
    rundt i manegen via deres mange selskaber og si-
    ger, at det ikke er dem, så er det et andet sel-
    skab, og så er det et tredje selskab, og så går
    det konkurs og så videre…, siger ib møller”
forklaringer
ib møller har forklaret, at han grundlagde trip trap i
1977 og var administrerende direktør indtil 2000. han er
i dag ansat som konsulent for sagsøgeren, efter at han
solgte virksomheden i forbindelse med et generations-
skifte.
inden produktionen af skamlen og bakken undersøgte han,
om der eksisterede tilsvarende på markedet. sagsøger har
et meget stort bladarkiv, fra hvilket han for eksempel
gennemså mange årgange af ”bo bedre” fra 60´erne uden at
finde lignende produkter. de abonnerer også på de fem re-
levante store udenlandske blade, og der har heller ikke
heri været noget tilsvarende i hvert fald til tilbage i
60´erne. skamlens ophavsmand, jens quistgaard, oplyste
dem om, at den aldrig har været produceret af dansk de-
signs ltd., da dette firma koncentrerede sig om tabletop
produkter. bakken har heller ikke tidligere været sat i
produktion i den i dommen viste form. der havde dog tid-
ligere været en produktion af mindre bakker, men de havde
ikke huller i bunden. ristværket stammer fra sejlskibe,
hvor det skabte lys til underdækket. trip trap indførte
det, da det maritime udseende er blevet trip traps vare-
mærke.
                           - 10 -
fionia skamlen er nærmest et ikon for virksomheden, og
man overvejede at gøre den til nyt brand for virksomheden
på grund af den megen medieomtale, den har fået. sagsø-
gers drachmann bænk er efterhånden mindre kendt af den
almindelige dansker end bakken og skamlen. den største
salgsmæssige succes har været bakken, som er solgt i
flere hundrede tusinder eksemplarer. bakken blev lavet
først. sagsøger har imidlertid i vidt omfang markedsført
bakken og skamlen som et sæt. de bruger mellem 15 og 20
mill. kr. om året på markedsføring. i 2000 var omsætning-
en på skamlen og bakken tilsammen 12 mill. kr. i 2001 var
den 7½ mill. kr. i 2002 har den pr. 30. september været 6
mill. kr. han er ikke bekendt med, hvad omsætningen var i
1999. i de opgørelser, han har, er der ikke sket en for-
deling mellem bakker og skamler. bruttoavancen er 107 kr.
pr. bakke og 270 kr. pr. skammel og har været det i de
år, som der er oplyst omsætningstal for.
de fik oprindeligt teaktræet fra indonesien. han under-
søgte ikke, om man i indonesien havde tilsvarende produk-
ter. i dag bruger de forskellige producenter i indone-
sien, singapore og thailand. de indgår eksklusivaftaler
med producenterne. sagsøger har en dansk træingeniør bo-
ende ude i produktionsområdet, som varetager deres inte-
resser og beskytter produktet. man skifter jævnligt pro-
duktionsområde og producenter, da der sker det, at områ-
det udvikler sig, når de lægger deres produktion der, og
det medfører efter nogen tid, at lønningerne stiger, og
man bliver derfor nødt til at flytte. sagsøger har ikke
haft produktion i det område, hvor sagsøger har købt sine
produkter.
når sagsøger bliver opmærksom på kopister, skriver man i
første omgang til dem og beder dem om at ophøre med deres
konkurrerende virksomhed. de større firmaer ophører ty-
pisk herefter, og man anlægger sag mod de firmaer, som
                           - 11 -
ikke retter sig efter kravet. der har været 42 sager. 28
sager er sluttet med en aftale, og 15 er uafsluttede.
han blev opmærksom på sagsøgtes salg af edward produk-
terne i juni 1998, hvor han kørte forbi sagsøgtes forret-
ning i ringe. han så en stor stak skamler og bakker på
omkring 25-30 stk.
han har ikke mødt sagsøgte på messer. han har derimod set
danish bamboo og danish rattan på messer, hvor danish
bamboo har markedsført ”royal teak” produkter, og det er
samme personkreds, der står bag danish bamboo, som står
bag trend bazaar. de har i hvert fald samme efternavne og
yvonne likouras, der er direktør i det sagsøgte selskab,
har været stifter af danish bamboo ejendomsselskab aps.
han har ikke undersøgt sammenhængen mellem personerne
nærmere, men prøvet gennem tegningsudskrifter at finde ud
af eventuelt personsammenfald.
en af trip traps medarbejdere, salgschef jette holmriis,
havde hos sagsøgtes forhandler, ”tendens”, set kopipro-
dukter med ”royal teak” påtrykt og indhentede et tilbud.
han er blevet opmærksom på, at datoen på fakturaen fra
købet af skammel og bakke hos sagsøgte ikke stemmer over-
ens med de af sagsøgte fremlagte fakturaer vedrørende
import af bakker og skamler, da sejltiden er 30 dage,
hvorfor der må være sket yderligere leverancer end dem,
sagsøgte har oplyst om.
han kender ikke det firma, der har fremsendt det af sag-
søgte fremlagte tilbud fra en producent i østen. sagsøger
modtager også denne type tilbud fra producenter. tilbude-
ne besvares enten med, at man sender en mand derud for at
få stoppet den konkurrerende virksomhed eller også sender
man et brev. der er et vist andel af kopisterne, der ikke
                           - 12 -
kan retsforfølges ved producenten, hvorfor man går efter
importøren.
han ikke havde set artiklen fra fyens stiftstidende før
denne sag, og han har ikke godkendt den. journalisten
ringede ham op og spurgte til sagen. journalisten spurgte
både vedrørende danish bamboo og sagsøgte. det er rig-
tigt, at han sagde til journalisten, at trend bazaar
fortsatte med at sælge kopiprodukter. det sagde han på
baggrund af de løbende oplysninger, han havde fået om ko-
piprodukter på en messe den 10. september 1998. han havde
også fået breve om kopiprodukter fra impex den 20. april
1999 og fra svendsen møbler den 7. februar 2000, og h.p.
værktøj havde oplyst, at de havde købt kopiprodukter af
danish bamboo i 1999. han har ikke sagt, at sagsøgte har
givet udtryk for, at man ikke er rette sagsøgte. det, han
sagde til journalisten, var, at det var svært at gennem-
skue, hvem der var ansvarlig, hvorfor trip trap havde
valgt at adcitere danish bamboo under sagen. han fandt
forholdene svære at gennemskue, idet yvonne likouras har
været med i flere af selskaberne, og antonios likouras
har skrevet et brev under for sagsøgte. han har ikke
anvendt ordene ”trukket rundt i manegen”. det må være
journalistens egen udlægning. der er således flere fak-
tuelle fejl i artiklen, f. eks. var der ikke to skøns-
mænd, og sagen har ikke varet 5-6 år.
antonios likouras har forklaret, at han begyndte som pro-
ducent i møbelbranchen i 1974. han har arbejdet sammen
med sine tre brødre og en svigerinde. i 1995 gik de hver
til sit. han har i dag et handelsfirma, da det ikke læn-
gere kan betale sig at importere træ til danmark. han be-
gyndte butikken trend bazaar sammen med sin kone. forret-
ningen er i dag fordelt med 75 % på grossistvirksomhed og
25 % på detailsalg fra butikken. i forhold til danish
bamboo er han ikke andet end samarbejdspartner og konkur-
                           - 13 -
rent. af de i de fremlagte tegningsudskrifter for trend
bazaar og danish bamboo ejendomsselskab nævnte personer
er yvonne likouras hans kone, georgios likouras hans
bror, rene likouras nielsen hans nevø, helle nielsen en
kontordame og jette likouras hans svigerinde.
sagsøgte købte i begyndelsen trip trap produkter til bu-
tikken. det var hans kone, der stod for indkøbene. om-
kring 1996/97 ringede han selv til trip trap for at høre,
om det var muligt at blive egentlig forhandler for dem,
hvilket han fik afslag på. han spurgte igen senere på en
messe, hvor han på ny fik afslag med den begrundelse, at
der kun er plads til en forhandler i odense. han fik dog
at vide, at han kunne få lov at forhandle et mindre mø-
belsortiment, hvis de placerede en stor ordre hos trip
trap. i den forbindelse viste han forretningens øvrige
sortiment frem, og et par dage efter opsagde trip trap
det hidtidige mindre samarbejde under henvisning til, at
der i forretningen havde været havemøbler, som krænkede
sagsøgers rettigheder. han accepterede, at samarbejdet
ophørte mod, at trip trap tog deres varer retur, hvilket
skete.
hans forretning har et areal på ca. 1000 m2, og trip trap
sortimentet udgjorde omkring 10 m2 heraf. han mener ikke,
sagsøgte på noget tidspunkt har købt fionia skamlen fra
trip trap. han har ikke købt skamlen og bakken og sendt
dem til østen til kopiering, men i østen kan man købe
produkter tilsvarende sagsøgers og sagsøgte på ethvert
gadehjørne.
leveringerne til trend bazaar er sket ved, at en leveran-
dør har opkøbt fra alle de små produktionssteder i en
landsby. han mener, at de har fået leveret 2000 bakker og
1000 taburetter. de fremlagte fakturaer er dem, de har
kunnet finde vedrørende leverancerne. han kan ikke ude-
                           - 14 -
lukke at have overset en tidligere levering, men det er
ikke sket bevidst. nogle af leverancerne solgte han vi-
dere til danish bamboo i uåbnede containere. det var kun
et lille parti, han solgte i sin egen butik. i butikken
er der vel solgt omkring 80-100 bakker og 20-30 skamler,
og det var derfor ikke noget problem at trække de reste-
rende varer i butikken tilbage efter henvendelsen fra
sagsøger. fortjenesten ved salg til danish bamboo var 5
%.
hans svar på sagsøgerens advokats henvendelse skal ses i
lyset af, at han svarede på det 10 minutter efter modta-
gelsen. han opfattede faxen således, at advokaten mente,
at han havde kopieret et sæt af stol og bakke. han tro-
ede, det drejede som om ”royal chair” og bakken. han op-
fattede ikke skamlen som en stol, og han opfattede ikke
skamlen og bakken som et sæt. derfor misforstod han skri-
velsen. efter henvendelsen importerede han ikke flere
skamler, og han importerede en anden type bakke, der ikke
svarer til de i denne sag viste produkter. da han fik fa-
xen, oplyste han danish bamboo om det, og de grinede sam-
men af den på grund af misforståelsen.
han hørte herefter ikke yderligere før end i februar
1999. han havde ikke haft produkterne i den mellemlig-
gende periode. han havde kun et eksemplar af bakken og
taburetten. han er enig i, at den taburet, de solgte, kan
forveksles med sagsøgers fionia skammel. han kendte godt
trip traps fionia skammel, inden de solgte edward skam-
len. han er ikke enig i, at bakken kan forveksles. han
mener, det er almindeligt med ristværk. han vil ikke sæl-
ge så dårlig kvalitet som de under sagen foreviste pro-
dukter fra hans butik, og i dag fører de ikke længere
håndlavede varer.
                           - 15 -
mange kunder og samarbejdspartere har fortalt ham om ar-
tiklen i fyens stiftstidende. forretningen har været ge-
neret, og han har fået mange opringninger. han fik også i
perioden efter afvist en planlagt låneoptagelse hos ban-
ken.
skønsmand arkitekt niels gammelgaard har vedstået den
afgivne skønserklæring og forklaret, at han ikke har
kendskab til tilsvarende produkter som trip traps fionia
skammel og bakke. indenfor skibsbygning er det alminde-
ligt med ristværk, og han har set lignende bakker rundt
om i verden på skibe. værkshøjden på bakken er ikke stor.
skamlen derimod er unik, og det er nemmere at få ophavs-
ret på et møbel. skamlen er et produkt, som det er svært
at variere, da den bygger på klapprincippet og skal til-
passes de menneskelige mål. det vil altid være en kunst-
nerisk udfoldelse i at overføre klapprincippet til en
skammel. det klapprincip, der er anvendt, kan nok ikke
lade sig gøre på anden måde. i danmark har han ikke set
et tilsvarende princip tidligere. han er heller ikke an-
dre steder stødt på et tilsvarende klapprincip, som er
meget specielt. han vil dog nødigt, at der gives ophavs-
ret til et sådant produkt. sagsøgtes skammel vil også for
den kvalitetsbevidste kunde være forvekslelig med sagsø-
gers skammel.
procedure
sagsøger har anført, at selvom sagsøgte har erkendt at
have krænket sagsøgers rettigheder, har sagsøger en selv-
stændig interesse i at få fastslået, at skamlen er op-
havsretligt beskyttet. skønsmanden ikke har set klap-
princippet tidligere, hverken i danmark eller i udlandet,
og skamlen har et særligt formsprog og er resultatet af
en anerkendt arkitekts designindsats.
                           - 16 -
sagsøgte bør tilpligtes at betale erstatning for sit salg
af skamlen, uanset om det lægges til grund, at importen i
vidt omfang er videresolgt til danish bamboo ejendomssel-
skab a/s. tabet for sagsøger er det samme, og sagsøgte
bærer ansvaret herfor. med en bruttoavance i 1. led på
270 kr. og et salg på 700 udgør erstatningen 189.000 kr.
hertil skal lægges en godtgørelse for krænkelse af op-
havsretten beregnet på grundlag af royalty på 15 % af
sagsøgtes omsætningen af detailsalget på 243.600 kr.
vedrørende bakken var skønsmanden afvisende for at til-
lægge den ophavsretlig beskyttelse, men det bør tillægges
betydning, at han ikke har set en tilsvarende i danmark,
og han ville ikke afvise, at jens quistgaard har givet
den sit eget særpræg. efter praksis på området bør også
en bakke kunne nyde ophavsretlig beskyttelse.
der er derimod ingen tvivl om, at bakken har særpræg i
markedsføringslovens forstand. den indgår i øvrigt i en
større serie og har været markedsført i omkring 15 år.
den har særpræg ved sit ristværk og metalskiltet. i for-
hold til den som bilag 2 viste bakke kan det konstateres,
at de har samme størrelsesforhold, og messingskiltet har
de tillige til fælles. der ses ikke at være nogen afgø-
rende variationer mellem de to produkter. de adskiller
sig således alene ved kvaliteten, og en dårlig kopi er
også en kopi. der er derfor sket en krænkelse efter mar-
kedsføringslovens regler.
vedrørende tabsopgørelsen anføres, at et salg fra sag-
søgte på i hvert fald 260 stk. medfører et tab på omkring
28.000 kr. for sagsøger, da bruttoavancen er 107 kr. hvis
bakken nyder ophavsretlig beskyttelse, er der tillige
grundlag for en godtgørelse på 15 % af sagsøgtes omsæt-
ning på 51.480 kr. beregnet ved en pris af 198 kr. pr.
stk. sagsøgtes gevinst er uden betydning for erstat-
                           - 17 -
ningsopgørelsen. det er en skærpende omstændighed, at
sagsøgte er en tidligere samarbejdspartner.
det gøres gældende, at der ikke er udvist passivitet,
idet tiden fra juni måned, hvor krænkelsen blev konstate-
ret, frem til januar blev anvendt på at undersøge marke-
det for at vurdere, om sagen skulle anlægges.
det gøres til støtte for strafpåstanden gældende, at der
bør gives en bøde på 10.-20.000 kr. henset til, at der er
tale om en forsætlig krænkelse.
for så vidt angår sagsøgtes selvstændige påstand, må det
være sagsøger uvedkommende, hvad en journalist gengiver
efter et telefoninterview. i øvrigt var indholdet i vidt
omfang sandt, da det først i dag er kommet frem, at sag-
søgte solgte en container med varerne til danish bamboo
ejendomsselskab a/s, der stod for det videre salg. sagsø-
ger har således ikke handlet i strid med god markedsfø-
ringsskik, og der bør derfor ske frifindelse vedrørende
denne påstand.
sagsøgte har anført, at idet sagsøgte har erkendt kræn-
kelserne af sagsøgers skammel og er ophørt med at mar-
kedsføre bakken, er det alene erstatningspåstanden, det
er nødvendigt at tage stilling til.
skamlen bør ikke kunne tillægges ophavsretlig beskyttel-
se. ristværk er kendt tilbage fra renæssancen. endvidere
har skønsmanden tilkendegivet, at han ikke mener, at den
kan nyde ophavsretlig beskyttelse. klapprincippet er det
eneste specielle, og princippet er i dag kendt for stort
set alle havemøbler.
det er efter skønsmandens erklæring klart, at bakken ikke
i sig selv kan nyde ophavsretlig beskyttelse, og sagsøger
                           - 18 -
har ikke ved de fremlagte bilag vist skamlen og bakken
som et sæt. det kan således ikke lægges til grund, at de
hører sammen som sådant. bakken kan derfor på ingen måde
nyde ophavsretlig beskyttelse.
bakken nyder heller ikke nogen markedsføringsmæssig be-
skyttelse, og den er ikke forvekslelig med sagsøgtes.
allerede af disse årsager er der ikke grundlag for er-
statning.
for så vidt angår opgørelsen af det solgte antal, har
sagsøgte dokumenteret leverancerne, og det er først under
domsforhandlingen, at sagsøger har gjort opmærksom på, at
der muligvis er en yderligere leverance. endvidere kan et
parti være sendt over flere gange. langt det meste er
solgt til danish bamboo ejendomsselskab a/s, over hvem
sagsøger har opnået dom. det kan således alene lægges til
grund, at sagsøgte har solgt 80-100 bakker og 20-30 skam-
ler.
sagsøger har ikke dokumenteret bruttoavancen alene ved
den afgivne forklaring, og de oplyste tal vedrører endvi-
dere en periode, der er irrelevant for den foreliggende
sag. sagsøger burde have fremlagt en revisorerklæring.
det bør også tillægges betydning, at fortjenesten for
sagsøgte kun var 5 % ved videresalget til danish bamboo.
der bør også af disse grunde ske frifindelse for sagsø-
gers påstande.
vedrørende sagsøgtes selvstændige påstand gøres det gæl-
dende, at der må lægges afgørende vægt på, hvor avisen
har sine oplysninger fra, hvorfor sagsøger må være an-
svarlig for oplysningerne i avisen. i artiklen står der
trend bazaar, uanset at det rettelig var danish bamboo,
                           - 19 -
der har foretaget disse handlinger. sagsøger burde, hvis
man var uenig i indholdet, have forsøgt at få en korrek-
tion optaget i avisen. sagsøgtes tab er ikke dokumente-
ret, men det er blevet sværere for sagsøgte at drive for-
retning efter denne artikel. ved vurderingen af skade-
virkningen må det tillægges betydning, at fyens stifts-
tidende er avisen på fyn. der må således gives sagsøger
medhold i den selvstændige påstand.
der er ikke forhold, som kan begrunde en bøde. kun over
for danish bamboo ville der muligvis være grundlag for en
bøde.
rettens afgørelse
sagsøgte har taget bekræftende til genmæle over for sag-
søgers påstand 1 om at anerkende at være uberettiget til
at importere, eksportere eller på anden måde sælge skam-
ler som vist på sagens bilag 1 samt sagsøgtes påstand 3
om, at der nedlægges forbud mod sagsøgtes salg af skamlen
på tilsvarende vis, hvorfor disse tages til følge.
for så vidt angår fionia skamlen finder retten efter
skønsmandens erklæring samt efter rettens besigtigelse af
den, at den er udtryk for en sådan original kunstnerisk
indsats, at den som brugskunst er beskyttet efter ophavs-
retslovens § 1.
efter skønsmandens erklæring og besigtigelsen af de to
skamler finder retten, at edward skamlen er forvekslelig
med fionia skamlen, hvorfor salget af den var en krænkel-
se af ophavretslovens § 2.
retten finder tillige, at edward skamlen er en tilstræbt
og nærgående efterligning af fionia skamlen og for kunder
forvekslelige, hvorfor den for en del kunders vedkommende
                           - 20 -
har været egnet til at fortrænge fioniaskamlen fra marke-
det. sagsøgtes salg har således været i strid med god
markedsføringsskik.
som følge af sagsøgtes markedsføring af edward skamlen i
strid med sagsøgers rettigheder efter ophavsretsloven og
markedsføringsloven bør der tillægges sagsøger godtgø-
relse og erstatning herfor.
efter skønsmandens erklæring og rettens besigtigelse af
fionia bakken finder retten ikke, at den er udtryk for en
sådan original kunstnerisk indsats, at den kan nyde be-
skyttelse efter ophavsretslovens § 1.
retten finder imidlertid henset til fioniabakken og ed-
wardbakkens ens dimensioner og fremtræden, hvor kun kva-
liteten og hullernes størrelse adskiller dem, sammenholdt
med at den er solgt sammen med skamlen fra sagsøgte, at
den er forvekslelig med sagsøgers fiona bakke. sagsøgte
har således ved sit salg af edward bakken udnyttet sag-
søgers markedsføring og herved handlet i strid med god
markedsføringsskik. betingelserne for nedlæggelse af
forbud mod sagsøgtes salg af bakken i overensstemmelse
med sagsøgers påstand findes at være til stede, ligesom
sagsøger har krav på erstatning.
efter oplysningerne om sagsøgtes salg og oplysningerne om
sagsøgers avance fastsættes godtgørelsen og erstatningen
for sagsøgtes salg af edward skamlen og bakken efter ret-
tens vurdering skønsmæssigt til 120.000 kr.
da sagsøgte ved sit salg af edward skamlen var bekendt
med sagsøgers fionia skammel, findes sagsøgte at have
handlet groft uagtsomt, hvorfor sagsøgte idømmes en bøde
for overtrædelsen af ophavsretslovens § 2. straffen for
                           - 21 -
overtrædelsen fastsættes efter § 76, stk. 1, nr. 1, til
en bøde på 10.000 kr.
angående sagsøgtes selvstændige påstand finder retten ar-
tiklen egnet til at miskreditere sagsøgte. retten finder
det imidlertid ikke godtgjort, at ib møller har udtalt
sig som gengivet i artiklen. sagsøgtes selvstændige på-
stand kan derfor ikke tages til følge.
                   thi kendes for ret:
sagsøgte, trend bazaar aps, skal anerkende at være ube-
rettiget til at producere og markedsføre, herunder at im-
portere, eksportere eller på anden måde sælge skamler og
bakker som vist på bilag 1 og 2.
det forbydes sagsøgte at producere og markedsføre, herun-
der importere, eksportere eller på anden måde sælge skam-
ler og bakker som vist på bilag 1 og 2.
sagsøgte skal inden 14 dage til sagsøger, trip trap fur-
niture a/s, betale 120.000 kr. med procesrente fra den
12. marts 1999.
sagsøgte idømmes en bøde på 10.000 kr., der tilfalder
statskassen.
sagsøgte skal inden samme frist betale 15.000 kr. i sags-
omkostninger til sagsøger samt omkostningerne ved syn- og
skønsforretningen på 18.750 kr.
                    mette christensen
vagn jacobsen                           per scheel-larsen
              - 22 -
              (sign.)
           ___ ___ ___
udskriftens rigtighed bekræftes
p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                             højesterets dom
                      afsagt mandag den 28. november 2011
sag 294/2009
(1. afdeling)
københavns kommune
(advokat anders valentiner-branth)
mod
elinstallatør jørgen holst aps
(advokat emil baumann geist)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 23. afdeling den 28. oktober 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, asbjørn jensen, jytte scharling, jens
peter christensen og oliver talevski.
påstande m.v.
appellanten, københavns kommune, har gentaget påstanden om afvisning, subsidiært frifin-
delse.
indstævnte, elinstallatør jørgen holst aps, har påstået stadfæstelse.
elinstallatør jørgen holst aps har endvidere nedlagt påstand om, at københavns kommune
skal anerkende, at indførelsen af et standsningsforbud i rosengården, københavn k, vil ud-
gøre et ekspropriativt indgreb over for selskabet.
københavns kommune har heroverfor påstået frifindelse.
sagen drejer sig om, hvorvidt elinstallatør jørgen holst aps har søgsmålskompetence til at få
prøvet gyldigheden af københavns kommunes afgørelse fra 2007 om etablering af et stands-
ningsforbud i gågaden rosengården i københavn, hvorfra selskabet driver sin virksomhed.
sagen angår endvidere spørgsmålet, om standsningsforbuddet var ugyldigt som følge af en
                                                - 2 -
række påberåbte mangler, herunder at selskabet ikke blev hørt som part, inden kommunen
indførte et standsningsforbud. for højesteret angår sagen yderligere, om indførelsen af et
standsningsforbud i rosengården udgør ekspropriation i forhold til selskabet.
anbringender
københavns kommune har med hensyn til påstanden om afvisning gentaget, at selskabet ikke
har søgsmålskompetence, fordi selskabet ikke har fornøden retlig interesse i at få prøvet
standsningsforbuddets gyldighed.
kommunen har med hensyn til den subsidiære påstand om frifindelse gentaget, at selskabet
ikke var part i sagen om etablering af et standsningsforbud, og at afgørelsen ikke var i strid
med proportionalitetsprincippet. kommunen har videre anført, at afgørelsen udelukkende var
båret af saglige hensyn. kommunen har endelig anført, at eventuelle sagsbehandlingsfejl m.v.
ikke havde nogen væsentlig betydning for afgørelsen om standsningsforbud.
kommunen har i relation til selskabets påstand om ekspropriation anført, at indførelsen af et
standsningsforbud ikke udgør et ekspropriativt indgreb i forhold til selskabet, men har karak-
ter af erstatningsfri regulering. en standsningsforbudszone udgør en generel regulering, hvis
sigte alene er at regulere objektivt bestemte situationer (standsninger i et givet tidsrum), og
som alene rammer en abstrakt personkreds (samtlige bilister, der færdes i rosengården). det
er en forudsætning for at fastslå, at standsningsforbudszonen i rosengården helt ekstraordi-
nært udgør et ekspropriativt indgreb over for selskabet, at selskabet godtgør, at standsnings-
forbuddet til trods for dets generelle karakter ud fra en samlet vurdering rammer selskabet på
en sådan måde, at dette hjemler et grundlovsmæssigt krav på erstatning. denne bevisbyrde
har selskabet ikke løftet, og selskabets manglende opfyldelse af de fremsatte opfordringer til
at dokumentere, på hvilken måde indførelsen af den tidsbegrænsede standsningsforbudszone
har gjort indgreb i selskabets rettigheder, skal tillægges processuel skadevirkning. da der i
denne sag ikke er indført et egentligt kørselsforbud, men alene et tidsbegrænset standsnings-
forbud, kan principperne i vejlovens § 69 ikke føre til, at der foreligger ekspropriation, såle-
des som selskabet gør gældende.
elinstallatør jørgen holst aps har i relation til københavns kommunes påstand om afvisning
gentaget, at selskabet har retlig interesse i at få prøvet gyldigheden af kommunens afgørelse
om standsningsforbud.
                                                 - 3 -
for så vidt angår kommunens påstand om frifindelse har selskabet gentaget, at det var part i
sagen om indførelsen af et standsningsforbud og skulle have været hørt. i øvrigt var afgørel-
sen uproportional. selskabet har yderligere anført, at kommunens afgørelse var udtryk for
magtfordrejning, og at den byggede på usaglige kriterier, idet standsningsforbuddet blev ind-
ført for at varetage særinteresser hos en række erhvervsdrivende i rosengården.
selskabet har til støtte for påstanden om ekspropriation anført, at et standsningsforbud har
direkte, væsentlig og individuel betydning for selskabet. forbuddet indebærer en væsentlig
forringelse af selskabets fornødne vejadgang. selskabet har i den forbindelse henvist til, at der
efter vejlovens § 69, stk. 2, skal betales erstatning, hvis anlæggelse af en ny offentlig vej eller
ombygning af en eksisterende vej medfører, at der ikke længere er fornøden vejadgang til en
ejendom. efter praksis finder bestemmelsen i vejlovens § 69 analog anvendelse i situationer,
hvor en beslutning efter færdselslovens bestemmelser om regulering af trafikken betyder, at
en ejendom ikke længere har fornøden adgang, herunder ved etablering af gågader, hvor nød-
vendig kørsel til en ejendom afskæres eller begrænses. ved etablering af gågader påhviler det
vejmyndigheden så vidt muligt at sikre, at der fortsat er fornøden vejadgang fra ejendomme
langs gågaden til offentlig vej, og en ejer af en ejendom har krav på erstatning, såfremt det
ikke er muligt for vejmyndigheden at etablere fornøden vejadgang.
supplerende sagsfremstilling
i en e-mail af 16. oktober 2007 fra leif henriksen, københavns kommune, til steen per byr-
gesen, københavns politi, hedder det bl.a.:
       ”…
       vi har fået en henvendelse fra de fleste forretninger i rosengården, som ønsker at vi
       hjælper dem, da der ofte parkeres i gågaden af lastbiler og erhvervskøretøjer. mange
       parkerer netop her, da der er standsningsforbudszone på kultorvet. jeg foreslår derfor at
       denne standsningsforbudszone udvides til også at gælde i rosengården. den skal så
       gælde i samme tidsrum nemlig kl. 11 – 17 og lørdag kl. 11 – 13.
       jeg skal bede om jeres holdning til dette. se i øvrigt medsendte skitse og foto af det ek-
       sisterende skilt på kultorvet.
       …”
i steen per byrgesens svar ved e-mail af 18. oktober 2007 hedder det bl.a.:
       ”…
       jeg har modtaget din mail vedrørende udvidelse af standsningsforbudszonen ved kul-
       torvet til at omfatte rosengården.
       jeg har besigtiget stedet, og fra politiets side er der intet til hinder for dette.
                                                - 4 -
      …”
efter landsrettens dom, som københavns kommune ankede til højesteret, genoptog kommu-
nen sagen om standsningsforbud og foretog ved brev af 24. november 2009 partshøring af
selskabet. i brevet anførte kommunen, at det efter kommunens vurdering var usikkert, om
selskabet havde den fornødne interesse i sagen til at være part i forvaltningslovens forstand,
men kommunen valgte for en god ordens skyld alligevel at partshøre selskabet.
efter modtagelsen af et høringssvar fra selskabet traf københavns kommune ved brev af 28.
januar 2010 en ny afgørelse om etablering af tidsbegrænset standsningsforbudszone i rosen-
gården. det hedder i afgørelsen bl.a.:
      ”…
      kommunen har – efter forudgående indhentelse af politiets samtykke – besluttet at ind-
      føre en tidsbegrænset standsningsforbudszone i rosengården gældende mellem kl. 11-
      17 på hverdage.
      grundlaget for kommunens afgørelse
      kommunen har ved afgørelsen lagt vægt på følgende almene hensyn:
      -        sikring af at gågaden fungerer som et attraktivt byrum af høj kvalitet med gode
               udfoldelsesmuligheder for de mange mennesker, der ønsker at benytte gågaden
               efter dens formål.
      -        sikring af et attraktivt og så vidt muligt bilfrit miljø i gaden, der giver mulighed
               for optimal udfoldelse for de mennesker, der vælger at bruge byen, herunder
               mulighed for at skabe liv gennem etablering af muligheder for udeservering mv.
      -        opfyldelsen af den samlede strategi for middelalderbyens byliv, som køben-
               havns borgerrepræsentation har vedtaget.
      at disse almene hensyn har stor vægt ved etableringen af attraktive byrum er veldoku-
      menteret ikke alene ved kommunens mangeårige erfaringer men også ved uafhængig
      forskning.
      …
      den trufne beslutning i forhold til rosengården er således et led i kommunen overord-
      nede strategi, og det er kommunens vurdering, at afgørelsen er fuldt tilstrækkeligt be-
      grundet i de ovenfor beskrevne vægtige almene hensyn, herunder i forhold tilat skabe et
      attraktivt og i videst muligt omfang bilfrit byrum.
      henset til de bemærkninger herom, som er anført i dit brev af 7. december 2009, skal
      det for god ordens skyld understreges, at det er de ovenfor anførte almene hensyn, der –
      som det også var tilfældet i forhold til den tidligere beslutning om at etablere en stands-
      ningsforbudszone i rosengården – har betydning for kommunens vurdering af, at der er
      det fornødne behov for etableringen af en tidsbegrænset standsningsforbudszone i ro-
      sengården.
                                          - 5 -
hensyn, der ikke er af almen karakter, herunder hensynet til at fremme enkelte er-
hvervsdrivendes særinteresser, har således ikke indgået i kommunens overvejelser. va-
retagelsen af sidstnævnte hensyn vil i øvrigt ikke lovligt kunne finde sted med hjemmel
i færdselslovens § 92. ved anvendelsen af færdselslovens § 92 er kommunen afskåret
fra at lægge vægt på andet end almene hensyn ved reguleringen af færdselsforholdene,
herunder parkeringsforholdene, på de offentlige veje, medmindre der undtagelsesvist er
etableret et særligt hjemmelsgrundlag, som tilfældet f.eks. er i forhold til reservation af
invalideparkeringspladser til bestemte borgere/køretøjer. kommunen kan således ikke
lovligt etablere et generelt tidsbegrænset standsningsforbud på en offentlig vej f.eks.
alene på grund af et særligt hensyn til en enkelt beboer eller en enkelt erhvervsdrivende.
for så vidt angår det anførte om, at den eksisterende gågadeskiltning vil kunne blive
suppleret af konkrete parkeringsforbudstavler, hvilket efter din vurdering ville have
samme effekt som en tidsbegrænset standsningsforbudszone, kan kommunen oplyse, at
bilister med køretøj må forventes at have kendskab til betydningen af de enkelte færd-
selstavler, herunder at en gågadezonetavle i sig selv indeholder et parkeringsforbud
undtagen i afmærkede felter. da der herudover er en formodning mod, at der opsættes
færdselstavler uden en selvstændig betydning, vil sådanne konkrete tavler kunne forvir-
re bilister i forhold til, om forbuddet starter ved denne tavle, og sådanne tavler vil derfor
kunne være vildledende idet det kunne forlede bilister til at tro at parkering er tilladt
hvor p-forbudstavlen ikke er opsat. der er et forbud mod indførelsen af sådan vildle-
dende afmærkning, jf. forudsætningsvist det anførte i færdselslovens § 99 og § 7 i be-
kendtgørelse om anvendelse af vejafmærkning. det anførte om supplerende afmærkning
vil derfor ikke kunne føre til et andet resultat.
kommunen har derfor også af denne grund i forhold til denne afgørelse alene lagt vægt
på de ovennævnte almene hensyn til sikring af et attraktivt byrum m.v.
det er derfor i det hele taget kommunens vurdering, at der er et sådant behov for den
pågældende tidsbegrænsede standsningsforbudszone, at det er tilstrækkeligt nødvendigt
at etablere en sådan zone allerede nu.
standsningsforbudszonens tidsmæssige udstrækning
ved fastlæggelsen af, hvilket nærmere tidsrum standsningsforbudszonen skal gælde i,
har kommunen på den ene side inddraget hensynet til at mindske de begrænsede gener,
som standsningsforbudszonen vil kunne medføre for gadens erhvervsdrivende og bebo-
ere og på den anden side varetagelsen af forbudszonens generelle sigte om at sikre et
attraktivt byrum, herunder et bilfrit miljø m.v.
rosengården er omgivet af en række gårdgader, herunder f.eks. kultorvet, hvor der alle-
rede var etableret en tidsbegrænset standsningsforbudszone i tidsrummet mellem klok-
ken 11 og 17. det er almindeligt anerkendt, at en ensartet regulering af de samme for-
hold øger bilisternes mulighed for at kende og forstå de indførte forbud m.v. såfremt
kommunen opererede med to forskellige tidszoner i et sammenhængende geografisk
område, ville dette kunne give anledning til meget tvivl, og endda til at enkelte bilister
ville kunne blive vildledt. også hensynet til at opnå en ensartet regulering af det sam-
lede område har indgået ved kommunens vurdering i forhold til den tidsmæssige ud-
strækning af standsningsforbudszonen.
det er under alle omstændigheder kommunen opfattelse, at det ved beslutningen om at
begrænse standsningsforbudszonen til kun at finde anvendelse i tidsrummet mellem
klokken 11 og 17, er blevet sikret, at forbudszonen ikke udstrækkes videre end formålet
tilsiger og berettiger.
                                          - 6 -
…
forbudszonens mulige ekspropriative karakter
kommunen har i forbindelse med sagens afgørelse overvejet, om det må antages, at ind-
førelsen af standsningsforbudszonen helt undtagelsesvis vil indebære begrænsninger for
din virksomhedsudøvelse i rosengården af en så intensiv karakter, at indførelsen af for-
budszonen konkret opnår ekspropriativ karakter.
det er kommunen vurdering, at dette ikke kan antages at være tilfældet.
kommunen har lagt vægt på, at de offentlige veje har karakter af infrastrukturarealer,
hvor der gælder en allemandsret. enkeltpersoner har som udgangspunkt ikke adgang til
at opnå særrettigheder over sådanne arealer.
dette er f.eks. udtrykkeligt fremhævet i vejlovens § 88, stk. 2, hvorefter der ikke kan
vindes hævd over offentlige veje. samme tankegang ligger bag bestemmelsen i § 90,
stk. 7, hvorefter en nedlæggelse af en offentlig vej ikke kan begrunde et erstatningskrav
mod kommunen.
hertil kommer, at dansk rets udgangspunkt er, at bilisterne skal parkere deres køretøj
inde på egen ejendom, jf. det anførte i udstykningsloven, byggeloven og vejloven her-
om. du har således ikke som erhvervsdrivende i rosengården en retsbeskyttet adgang
til ubegrænset at kunne parkere eller foretage af- og pålæsninger på offentlig vej i
umiddelbar tilknytning til din virksomheds domicil.
det helt klare udgangspunkt er, at en generel regulering i form af en tidsbegrænset
standsningsforbudszone ikke har karakter af et ekspropriativt indgreb, og derfor allerede
af denne grund ikke berettiger til en erstatning.
det kræver således meget stærke konkrete grunde i netop det foreliggende tilfælde, hvis
der helt undtagelsesvist skulle være tale om et ekspropriativt indgreb her.
det er kommunen opfattelse at der ikke i den konkrete situation foreligger sådanne
grunde, idet kommunen herved har lagt vægt på følgende:
-        at der i rosengården blev indført gågade, herunder et parkeringsforbud, delvist
         i 1975 og helt i 1978,
-        at du først erhvervede din virksomhed i 1985, hvorfor du således ved erhvervel-
         sen var bekendt med det eksisterende parkeringsforbud.
-        at det er alene er stramningen af reguleringen fra et parkeringsforbud til en tids-
         begrænset standsningsforbudszone, der kan være af betydning ved vurderingen
         af, om der er tale om et ekspropriativt indgreb, hvilket begrænser virkningen og
         intensiteten af indgrebet betydeligt.
-        at indgrebet er tidsbegrænset til perioden mellem klokken 11 og 17, hvorfor det
         i hvert til en vis grad er muligt at planlægge af- og pålæsning mv. til andre peri-
         oder. der kan herved også henvises til din forklaring til landsretten om, at der
         gennemsnitligt er under 10 akutopgaver om ugen, hvilket begrænser virkningen
         og intensiteten af indgrebet betydeligt.
                                                - 7 -
      -       at der er alternative parkeringspladser i området, selv om der kan være længere
              at gå. der kan herved henvises til, at der i mange ejendommen i københavn ikke
              er elevator, og at det i disse situationer er muligt for dine ansatte f.eks. at bære
              materialet fra vognen til 5. sal, når de er ude hos kunden, hvorfor det normalt
              også må være muligt for dine ansatte at bære materialet fra forretningen til f.eks.
              peter huitfeldtsgade eller fiolstræde.
      -       at du i din forklaring for landsretten oplyste, at virksomheden selvfølgelig har
              kunnet mærke krisen, men at der ikke herudover er sket den store ændring siden
              2007, hvorfor standsningsforbudszonen indførelse ultimo 2007 ikke i sig selv
              kan have haft den store betydning for omfanget af din virksomhed, hvilket be-
              grænser virkningen og intensiteten af indgrebet betydeligt.
      -       at du ikke herudover ses at have fremført konkrete oplysninger m.v., der kan
              underbygge en antagelse om, at indførelsen af et generelt og tidsbegrænset
              standsningsforbud i rosengården rammer dig på en måde, som må betragtes
              som atypisk og uforholdsmæssigt hårdt for et standsningsforbud.
      ved vurderingen af dette spørgsmål har kommunen endvidere lagt vægt på, at etablerin-
      gen af en standsningsforbudszone i medfør af færdselslovens § 92, har karakter af en
      generel regulering, hvis sigte alene er at regulere objektivt bestemte situationer (stands-
      ninger i et givet tidsrum), og som alene rammer generelt (samtlige bilister der færdes i
      rosengården).
      …
      proportionalitet
      det følger af ovenstående, at der er særdeles gode grunde til at indføre den pågældende
      tidsbegrænsede standsningsforbudszone, og at der ikke er meget tungtvejende grunde,
      der taler imod denne beslutning.
      det er på denne baggrund kommunens vurdering, at det ikke strider mod proportionali-
      tetsprincippet at træffe denne afgørelse.
      …”
i en udtalelse af 28. maj 2010 fra steen per byrgesen, københavns politi, hedder det bl.a.:
      ”…
      i denne sag som i alle andre vejsager, blev der startet en sag op i medfør af færdselslo-
      vens § 92, stk. 1, idet vejbestyrelsen for en offentlig vej med samtykke fra politiet kan
      træffe færdselsmæssige bestemmelser, som indvirker på vejens udnyttelse eller indret-
      ning.
      der blev i sagens anledning besigtiget i rosengården, der er udlagt som gågade. vej-
      myndighedens skitseforslag blev gennemgået, og den blev fundet i overensstemmelse
      med bekendtgørelse om anvendelse af vejafmærkning, således at overtrædelse af den
      opsatte skiltning og afmærkning kunne retshåndhæves.
      på den baggrund og for at forhindre ulovlig standsning eller parkering i rosengården
      meddelte vi i e-mail den 18. oktober 2007 politiets samtykke til den ønskede udvidelse
      af standsningsforbudszonen.
                                              - 8 -
      den 30. oktober 2007 fremsendte center for trafik en arbejdsrekvisition samt en af-
      mærkningsplan for tavlerne i rosengården.
      efterfølgende blev opsætningen af tavlerne færdigmeldt fra center for trafik, og vej-
      sektionen besigtigede på stedet den 18. januar 2008, hvor det blev konstateret, at tav-
      lerne var opstillet som aftalt.
      …”
områdechef steffen rasmussen fra københavns kommune har i en udtalelse af 18. juni 2010
anført bl.a.:
      ”…
      kommunen har et større antal gågader og pladser, hvor et væsentligt formål er at
      fremme et levende byliv og bymiljø.
      gågaderne er reserveret for gående, og det er forbudt at parkere i gågaderne. i en række
      tilfælde har parkeringsforbuddet imidlertid ikke været tilstrækkeligt til at sikre den al-
      mene formål – at fremme et levende byliv og bymiljø
      når kommunen for eksempel efter en konkret trafikal vurdering konstaterer, at der par-
      keres ulovligt i en gågade, og hvis ikke pålagte afgifter afhjælper dette over en periode,
      kan kommunen skærpe restriktionen og indføre standsningsforbud.
      det gælder blandt andet kultorvet og købmagergade.
      på kultorvet og i købmagergade har kommunen tidligere etableret standsningsforbuds-
      zoner kl. 11-17 på hverdage og kl. 11-13 på lørdage. rosengården ligger op imod kul-
      torvet og da kommunen efter besigtigelse og skærpet parkeringskontrol fandt at gågaden
      ikke levede op til det almene formål om at fremme byliv og bymiljø, udvidede vi
      standsningsforbudszonen til at omfatte rosengården. herved etablerede vi ensartede
      forhold begge steder.
      tilsvarende er der etableret tidsbegrænsede standsnings-forbudszoner kl. 11-04 på
      hverdage og kl. 11-04 på lørdage i f.eks. nyhavn mellem toldbodgade og bredgade i
      den side, hvor der foregår udeservering, og i blågårdsgade – også her grundet udeserve-
      ring.
      …”
færdselsloven
i færdselslovens § 92, stk. 1, hedder det under overskriften ”færdselsindskrænkninger” bl.a.:
      ”§ 92. vejbestyrelsen for en offentlig vej kan med samtykke fra politiet træffe færdsels-
      mæssige bestemmelser, som indvirker på vejens udnyttelse eller indretning. … der kan
      bl.a. træffes bestemmelse om
      1) parkering og standsning,
      2) etablering af fodgængerfelter og
      3) forbud mod visse færdselsarter, herunder med henblik på etablering af gågader.”
                                                - 9 -
bestemmelsen fik sin nuværende formulering ved lov nr. 292 af 28. april 2000 om ændring af
bl.a. færdselsloven. i bemærkningerne til det lovforslag, som bestemmelsen er baseret på,
hedder det bl.a. (l 156, folketingstidende 1999-2000, tillæg a, s. 4202):
       ”…
       ved forslagets § 1, nr. 11, foreslås det med bestemmelserne § 92 og § 92 a at ændre
       kompetencen til at træffe færdselsmæssige bestemmelser på offentlige veje og på pri-
       vate fællesveje i byerne, således at vejbestyrelsen fremover med enkelte undtagelser
       træffer afgørelse med samtykke fra politiet. efter de nugældende regler er det politiet,
       der med samtykke fra vejbestyrelserne eller vejmyndighederne, træffer sådanne færd-
       selsmæssige bestemmelser.
          de foreslåede bestemmelser er i overensstemmelse med regeringsgrundlaget af marts
       1998, hvori er anført, at der skal tilvejebringes lovgivningsmæssig mulighed for, at
       kommuner kan foretage trafikreguleringer. derudover har regeringen i en række tilfælde
       tilskyndet kommuner til at tage færdselssikkerhed på dagsordenen, herunder at udarbej-
       de egentlige trafikhandlingsplaner.
          det er regeringens vurdering, at der ved at give kommuner og amtskommuner mulig-
       hed for at foretage færdselsregulerende foranstaltninger, således at trafikhandlingsplaner
       og øvrig kommunal planlægning fremover i videre omfang kan gennemføres som en
       helhed, sikres en styrkelse af det lokale trafikpolitiske arbejde. det er ligeledes regerin-
       gens vurdering, at der for at styrke dette arbejde må ske en reel overførelse af kompe-
       tence, således at ansvaret for de færdselsregulerende foranstaltninger i forbindelse med
       trafikhandlingsplaner m.v. overgår til kommuner og amtskommuner.
       …”
højesterets begrundelse og resultat
spørgsmålet om søgsmålskompetence
københavns kommune, teknik- og miljøforvaltningen, traf i slutningen af 2007 i henhold til
færdselslovens § 92, stk. 1, en afgørelse, der bl.a. indebar, at standsning på hverdage mellem
kl. 11 og 17 var forbudt i gågaden rosengården i københavn. elinstallatør jørgen holst aps
drev virksomhed fra adressen rosengården 8, hvor selskabet havde butik, kontor og lager. det
må efter torben meilvangs forklaring lægges til grund, at selskabets ansatte i løbet af en ar-
bejdsdag jævnligt standsede i rosengården for bl.a. at hente materialer og værktøj. højesteret
finder på denne baggrund, at selskabet blev så konkret berørt af standsningsforbuddet, at sel-
skabet har retlig interesse i at få prøvet gyldigheden heraf. københavns kommunes påstand
om afvisning kan derfor ikke tages til følge.
spørgsmålet om gyldigheden af kommunens afgørelse fra 2007 om standsningsforbud
københavns kommunes sag om standsningsforbud blev indledt på baggrund af henvendelser
fra en anden erhvervsdrivende i rosengården, hvori der blev klaget over, at elinstallatør jør-
gen holst aps overtrådte det eksisterende parkeringsforbud. efter besigtigelse af forholdene
undlod kommunen at indføre et standsningsforbud. herefter kom der en henstilling fra alle er-
                                               - 10 -
hvervsdrivende i rosengården bortset fra selskabet om indførelse af et standsningsforbud i
rosengården. kommunen genoptog sagen og traf – efter at have indhentet samtykke fra po-
litiet – afgørelse om at indføre et standsningsforbud.
henset til baggrunden for, at kommunen genoptog sagen, og efter det ovenfor anførte om sel-
skabets brug af muligheden for at standse i rosengården finder højesteret, at selskabet på
trods af standsningsforbuddets generelle karakter måtte anses for at være så væsentligt og in-
dividuelt berørt heraf, at selskabet skulle tillægges partsstatus. af henvendelserne fra de andre
erhvervsdrivende i rosengården måtte kommunen forstå, at selskabets virksomhed adskilte
sig fra den almindelige butiksvirksomhed i gaden med hensyn til interessen i kortvarige
standsninger. selskabet burde derfor have været partshørt, inden kommunen traf afgørelse om
indførelse af standsningsforbuddet, jf. herved forvaltningslovens § 19, stk. 1.
efter bevisførelsen for højesteret findes det godtgjort, at kommunens afgørelse fra 2007 var
båret af hensynet til færdselsforholdene og udviklingen af byliv og bymiljø i området. disse
forhold er saglige hensyn, som kommunen kan lægge vægt på ved afgørelser efter færdselslo-
vens § 92, stk. 1. den omstændighed, at et standsningsforbud tillige var i en række erhvervs-
drivendes interesse, indebærer ikke, at afgørelsen er udtryk for magtfordrejning eller i øvrigt
usaglig. der er ikke under sagen fremkommet noget, som giver højesteret grundlag for at
tilsidesætte kommunens vurdering, hvorefter ulemperne ved standsningsforbuddet ikke stod i
misforhold til de hensyn, som kommunen kunne varetage. afgørelsen var derfor ikke i strid
med proportionalitetsprincippet.
kommunens afgørelse om standsningsforbud fra 2007 var således ikke ugyldig som følge af
magtfordrejning, inddragelse af usaglige kriterier eller manglende proportionalitet.
højesteret finder det tilstrækkeligt godtgjort, at der ikke ved partshøring af selskabet, inden
der blev truffet afgørelse om standsningsforbud, ville være fremkommet noget, som kunne
føre til en anden afgørelse. der er derfor heller ikke grundlag for at fastslå, at afgørelsen om
standsningsforbud var ugyldig som følge af manglende partshøring af selskabet.
ekspropriationsspørgsmålet
rosengården er en gågade i indre by i københavn, og parkering i rosengården har været for-
budt siden 1978. indførelsen af et tidsbegrænset standsningsforbud som sket i afgørelsen fra
2007 var et led i den trafikale udvikling i området, og denne afgørelse må som udgangspunkt
anses for en erstatningsfri regulering. det oplyste om standsningsforbuddets betydning for
                                               - 11 -
selskabets drift giver ikke grundlag for at fravige dette udgangspunkt og fastslå, at afgørelsen
udgjorde ekspropriation i forhold til selskabet, jf. grundlovens § 73.
efter det anførte tages københavns kommunes påstand om frifindelse til følge.
efter sagens baggrund og forløb finder højesteret, at ingen af parterne skal betale sagsom-
kostninger for landsret eller højesteret til den anden part.
                                     thi kendes for ret:
københavns kommune frifindes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for landsret eller højesteret til den anden part.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                       højesterets kendelse
                            afsagt fredag den 26. juni 2015
sag 229/2014
advokat ole bjørn christensen kærer afgørelse om fastsættelse af salær i sagen:
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat ole bjørn christensen)
i tidligere instans er truffet afgørelse af østre landsrets 5. afdeling den 14. maj 2014.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: marianne højgaard pedersen, jens peter christensen
og michael rekling.
påstande
kærende, advokat ole bjørn christensen, har nedlagt påstand om, at salæret forhøjes med
7.250,75 kr. med tillæg af moms.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
sagsfremstilling
advokat ole bjørn christensen var beskikket som forsvarer for tiltalte t, som ved retten i
glostrups dom af 22. november 2013 blev fundet skyldig i overtrædelse af straffelovens §
124, stk. 4, for som indsat i statsfængslet i vridsløselille at have været i besiddelse af en mo-
biltelefon og et simkort. han blev idømt 40 dages fængsel.
t ankede dommen med påstand om frifindelse, subsidiært formildelse.
                                               - 2 -
i forbindelse med ankesagen aflagde advokat ole bjørn christensen, der har kontor i kolding,
den 17. april 2014 et besøg hos tiltalte t, der sad varetægtsfængslet i slagelse arrest i en
anden sag end den, hvori advokat ole bjørn christensen var beskikket.
der blev afholdt hovedforhandling i østre landsret den 14. maj 2014. tiltalte t og et vidne
forklarede begge som for byretten. hovedforhandlingen varede en time.
advokat ole bjørn christensen anmodede om at få tillagt salær med 4.900 kr. med tillæg af
moms for hovedforhandlingen, 5.715,80 kr. med tillæg af moms i godtgørelse for køretid og
kilometergodtgørelse i forbindelse med hovedforhandlingen, 1.400 kr. med tillæg af moms for
det afholdte fængselsbesøg, 3.425,75 kr. med tillæg af moms for køretid og kilometergodtgø-
relse i forbindelse med fængselsbesøget, og 825 kr. med tillæg af moms for telefonsamtaler
med klienten, i alt 16.266,55 kr. med tillæg af moms.
landsretten stadfæstede byrettens dom og tillagde advokat ole bjørn christensen salær med
3.300 kr. med tillæg af moms for deltagelse i hovedforhandlingen samt 5.715,80 kr. med til-
læg af moms i godtgørelse for køretid og kilometergodtgørelse til hovedforhandlingen, i alt
9.015,80 kr. med tillæg af moms. landsretten bemærkede herved, at ”domfældte var ikke
varetægtsfængslet under denne sag, og telefonsamtalerne er omfattet af salæret.”
anbringender
advokat ole bjørn christensen har anført bl.a., at han skal tilkendes yderligere salær for ho-
vedforhandlingen samt salær for fængselsbesøget og telefonsamtalerne med sin klient. ho-
vedforhandlingen varede en time, og han har haft forberedelsesarbejde i forbindelse med ho-
vedforhandlingen, hvorfor det ikke er rimeligt, at han alene er blevet tilkendt den laveste vej-
ledende takst på 3.300 kr. der er ikke hjemmel til ikke at tilkende ham salær for fængselsbe-
søget, idet det ikke kan være en forudsætning for tilkendelse af salær, at hans klient er vare-
tægtsfængslet i netop den sag, som han er beskikket i. hans klient var varetægtsfængslet, og
han havde derfor alene mulighed for at besøge ham ved at foretage et fængselsbesøg. der
henvises herved til artiklen af thomas rørdam i tfk 2008.147, afsnit 2.3., hvoraf fremgår
bl.a., at det vil være nødvendigt med to – tre fængselsbesøg, når der er tale om en ankesag,
som omfatter såvel skyldsspørgsmålet som strafudmålingen. han har kun afholdt et enkelt
                                                - 3 -
fængselsbesøg med henblik på drøftelse af ankesagen og tilrettelæggelse af forsvaret. det kan
ikke forventes, at dette kunne være klaret over telefonen, idet hans klient er berettiget til at
modtage besøg fra sin forsvarer under ankesagen, og idet det har været nødvendigt at gen-
nemgå sagsmaterialet med klienten. et enkelt fængselsbesøg kan endvidere ikke anses for
urimeligt henset til den lange periode, der gik imellem sagens behandling i byretten og lands-
retten. retssikkerhedsmæssige hensyn tilsiger, at der bør tilkendes salær til en forsvarer, som
ikke er beskikket i den sag, hvori tiltalte sidder varetægtsfængslet, idet forsvareren til arre-
stanter er den eneste, som klienten frit og uforstyrret kan drøfte sagen med. for så vidt angår
telefonsamtalerne er der alene tale om et mindre tidsforbrug, og der henvises til tfk
2008.147, afsnit 2.3., hvoraf fremgår, at forsvareren har krav på vederlag for telefonsamtaler
med en klient, der er varetægtsfængslet i tillæg til vederlaget for selve hovedforhandlingen og
dennes forberedelse. der er heller ikke i disse tilfælde krav om, at klienten skal være vare-
tægtsfængslet i netop den sag, som forsvareren er beskikket i.
anklagemyndigheden har anført bl.a., at det af de vejledende salærtakster fremgår, at taksten
for hovedforhandlinger indtil to timer udgør mellem 3.300 kr. og 4.900 kr., og at taksten om-
fatter almindelig forberedelse. der er derfor ikke grundlag for at antage, at landsretten ved at
tilkende forsvareren 3.300 kr. i salær i en i øvrigt ukompliceret straffesag har fraveget ud-
gangspunktet for salærfastsættelsen. landsrettens bemærkning om, at domfældte ikke var
varetægtsfængslet under denne sag, må forstås således, at der hermed sigtes til, at forsvareren
ikke i relation til den konkrete sag har skullet drøfte forhold relateret til selve varetægts-
fængslingen, og bemærkningen kan ikke tages som udtryk for et generelt synspunkt om, at det
er en forudsætning for tilkendelse af salær for fængselsbesøg, at klienten er varetægtsfængslet
i den konkrete sag, der skal drøftes med forsvareren. det fremgår af tfk 2008.147, at det of-
test vil være fuldt tilstrækkeligt, at forsvareren drøfter sagen telefonisk med sin klient i stedet
for at afholde fængselsbesøg, hvis der alene er behov for en kort drøftelse, og antallet af
fængselsbesøg må i øvrigt skulle kunne anses for rimeligt. i nærværende sag kan der ikke
have været behov for andet end en telefonisk drøftelse af sagen, idet der er tale om en bevis-
mæssigt og juridisk ukompliceret sag af meget begrænset omfang. forsvareren havde været
beskikket for tiltalte i byretten og havde således talt med sin klient om sagen i denne forbin-
delse. der var ikke fremkommet nye beviser eller vidner inden ankesagen, og tiltalte forkla-
rede for landsretten det samme som for byretten. for så vidt angår telefonsamtalerne har
landsretten foretaget en helt konkret vurdering af sagens beskaffenhed og arbejdets omfang.
                                               - 4 -
der er ikke grundlag for at antage, at de sædvanlige principper for salærfastsættelse herved er
fraveget, og der er således ikke grundlag for at tilkende salær for telefonsamtaler med klienten
ved siden af det takstmæssige salær for hovedforhandlingen. der må herved lægges vægt på,
at det af landsretternes vejledende takster fremgår under pkt. a 10, at taksten for hovedfor-
handlingen også omfatter samtaler på kontoret med klienten, hvormed telefonsamtalerne må
sidestilles.
højesterets begrundelse og resultat
salær til en beskikket forsvarer i en straffesag skal, jf. herved højesterets kendelse af 9. okto-
ber 1990 gengivet i ufr 1990.885/2, fastsættes med udgangspunkt i de vejledende salærtak-
ster og med hensyntagen til det opnåede resultat, sagens beskaffenhed og arbejdets omfang.
det fremgår af retsbog af 14. maj 2014, at landsrettens salærfastsættelse er sket i overens-
stemmelse hermed, herunder også for så vidt angår salæret for fængselsbesøget, hvis afhol-
delse efter de oplyste omstændigheder ikke kan anses for rimelig begrundet.
herefter, og da det, som advokat ole bjørn christensen har anført, ikke giver højesteret
grundlag for at tilsidesætte landsrettens skøn og forhøje det tilkendte salær, stadfæstes lands-
rettens afgørelse.
                                        thi bestemmes:
landsrettens afgørelse stadfæstes.


text:
                                            udskrift
                                                af
                                   højesterets dombog
                             højesterets dom
                       afsagt mandag den 7. september 2009
sag 486/2007
(1. afdeling)
a
(selv)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat per lunde nielsen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 13. afdeling den 5. oktober 2007.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: torben melchior, per sørensen, thomas rørdam,
poul dahl jensen og jens peter christensen.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
appellanten, a, har påstået, at indstævnte, skatteministeriet, skal anerkende, at hans indkomst
for indkomståret 1999 nedsættes med yderligere 258.505,24 kr. han har subsidiært gentaget
sin hjemvisningspåstand.
a har taget bekræftende til genmæle vedrørende beløbet på 4.200 kr. for udgiftsposten
”fremmed arbejde” og vedrørende 23.500 kr. for den del af udgiftsposten ”regn-
skabsassistance”, der angår udgiften til nd revision. forskellen i forhold til påstanden for
landsretten skyldes de nævnte beløb samt nogle mindre beløbsmæssige justeringer.
                                              - 2 -
skatteministeriet har påstået stadfæstelse.
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, der er anført af landsretten, stadfæster højesteret dommen.
                                    thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a betale 30.000 kr. til skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms for-
kyndelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
                                            --oo0oo--
                               udskriftens rigtighed bekræftes.
                                        højesteret, den


text:
                             højesterets dom
                        afsagt fredag den 5. november 2010
sag 119/2010
(2. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t1
(advokat carsten fentz, beskikket),
t2
(advokat hanne reumert, beskikket) og
t3
(advokat jakob s. arrevad, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 22. december 2008 og af østre
landsrets 18. afdeling den 27. januar 2010.
i pådømmelsen har deltaget ni dommere: per sørensen, asbjørn jensen, poul søgaard,
thomas rørdam, jon stokholm, poul dahl jensen, vibeke rønne, jens peter christensen og
lars hjortnæs.
påstande
dommen er anket af t1, t2 og t3 med påstand om frifindelse i forhold 2, subsidiært
formildelse.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse.
anbringender
de tiltalte har vedrørende påstanden om frifindelse i forhold 2 bl.a. anført, at de kan tiltræde,
at den vold, som andre havde planlagt, var omfattet af straffelovens § 119, stk. 1, jf. § 245, og
                                                 - 2 -
at de fundne effekter var omfattet af de bestemmelser i våbenlovgivningen og fyrværkerilo-
ven, som landsretten har anført.
de tiltalte kan imidlertid ikke dømmes for medvirken til forsøg, idet de ikke har samlet de
effekter, der kunne anvendes til vold, og ikke har haft nogen aftale om eller rolle i forbindelse
med et muligt overfald på politiet. at de tiltalte lod sig anholde af politiet uden at gøre mod-
stand viser endvidere, at de ikke havde forsæt til at foretage de handlinger, som de forberedel-
seshandlinger, der er beskrevet i anklageskriftet, lægger op til.
for at man kan straffes for medvirken, må der kræves mere end den blotte tilstedeværelse, og
det må kræves dels, at man har foretaget sig noget aktivt i relation til andres aktive handlin-
ger, dels, at andres aktive handlinger ikke går ud over, hvad der i situationen er forventeligt
eller påregneligt. disse betingelser er ikke opfyldt i denne sag. kendskab til eller viden om
andres kriminelle hensigter eller forsæt er heller ikke tilstrækkeligt til, at man kan dømmes for
medvirken. de tiltaltes blotte tilstedeværelse i huset, hvor der blev foretaget strafbare hand-
linger af andre, medfører ikke et medvirkenansvar, især ikke, når de tiltalte på det tidspunkt,
da voldsudøvelsen skete, var blevet anholdt.
vedrørende den subsidiære påstand har de tiltalte anført, at de udmålte straffe bør nedsættes
under hensyn til almindelige strafudmålingsprincipper og i medfør af bestemmelserne i straf-
felovens § 21, stk. 2, § 23, stk. 1, 2. pkt., og § 82, nr. 14. en eventuel straf bør gøres helt eller
delvist betinget.
særligt vedrørende forhold 4 har t3 gjort gældende, at dette bør henføres under straffelovens
§ 119, stk. 3, idet forholdet blev begået under en anholdelse for at modvirke denne, og idet
der ikke var tale om et overfald som nævnt i bestemmelsen i § 119, stk. 1.
rigsadvokaten har anført, at betingelserne for at straffe de tiltalte for medvirken, herunder
medvirken til forsøg, som anført i landsrettens dom er opfyldt, navnlig på grund af de tiltaltes
nære tilknytning til og ophold i ungdomshuset i tiden frem til rydningen og på grund af deres
tilslutning til/solidarisering med gruppen af personer, der var involveret i planlægningen og
forberedelsen af vold mod politiet. på grundlag af landsrettens bevisresultat må de tiltalte an-
                                               - 3 -
ses for at have haft det fornødne forsæt, herunder også i relation til den planlagte vold mod
politiet, som på grund af politiets hurtige indsats ikke fik det planlagte og forberedte omfang.
forhold 4 er med rette henført under straffelovens § 119, stk. 1, idet der er udøvet vold i form
af flere spark.
der bør ske en skærpelse af de idømte straffe under hensyn til, at der er tale om flere perso-
ners planlægning og forberedelse af organiseret, omfattende og voldsom kamp mod politiet
med anvendelse af grov og farlig vold, herunder med livsfarlige våben, kasteskyts m.v.
supplerende sagsfremstilling
t2 har den 4. marts 2009 i retten på frederiksberg vedtaget at betale 4 dagbøder på i alt 700
kr. for overtrædelse af straffelovens § 264, stk. 1, nr. 1, begået den 6. oktober 2007.
højesterets begrundelse og resultat
ad forhold 2
landsretten har lagt til grund, at ingen af de tiltalte deltog aktivt i volden mod politiet under
rydningen af ungdomshuset den 1. marts 2007, men at de var klar over, at domstolene havde
truffet afgørelse om, at brugerne ikke længere var berettiget til at benytte ejendommen, at
brugerne i konsekvens heraf skulle udsættes af ejendommen, og at et betydeligt antal personer
var involveret i planlægningen af organiseret voldsom kamp med livsfarlige våben og kaste-
skyts m.m. mod de politifolk, der ville komme til at deltage i rydningen af det barrikaderede
hus.
herefter og efter landsrettens bevisresultat med hensyn til de tre tiltaltes ophold i huset i tiden
op til rydningsaktionen, herunder deres deltagelse i mandagsmøder m.v., finder højesteret, at
de alle tre ved deres tilknytning til ungdomshuset og deres ophold og færden i bygningen har
understøttet den planlagte og udøvede vold således, at de på strafbar måde har medvirket til
de i anklageskriftet nævnte overtrædelser af straffelovens § 119, stk. 1, jf. § 245, jf. til dels §
21, og af de bestemmelser i våbenlovgivningen og fyrværkeriloven, som er anført af lands-
retten. det bemærkes, at våbenlovens § 1, stk.1, nr. 4 og 6, nu er nr. 5 og 7, jf. lov nr. 538 af
26. maj 2010 om ændring af våbenloven og krigsmaterielloven.
                                                - 4 -
ad forhold 4
efter landsrettens bevisresultat tiltræder højesteret, at t3’s spark mod polititjenestemanden er
henført under straffelovens § 119, stk. 1.
straffene
ved straffastsættelsen må der i skærpende retning som anført af landsretten lægges betydelig
vægt på, at der blev planlagt organiseret, voldsom kamp med livsfarlige våben og kasteskyts
m.m. mod politifolk under udførelse af deres tjenestepligter. der må også lægges vægt på det
faktisk gennemførte angreb på politiet med sten, kanonslag og jernstænger m.v. under rydnin-
gen. i formildende retning må der lægges vægt på, at t1, t2 og t3 ikke deltog i selve
planlægningen eller i angrebet på politiet under rydningen.
for t3’s vedkommende må der i skærpende retning tillige lægges vægt på, at han i forhold 4
er fundet skyldig i overtrædelse af straffelovens § 119, stk. 1.
højesteret tiltræder herefter, at straffene for t1 og t2 er fastsat til fængsel i 9 måneder.
straffen for t2 fastsættes tillige i medfør af straffelovens § 89.
for så vidt angår t3 finder højesteret, at straffen bør nedsættes til fængsel i 10 måneder.
højesteret tiltræder, at der ikke er grundlag for at gøre straffene betinget.
med den nævnte ændring vedrørende t3 stadfæster højesteret herefter dommen.
                                       thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at straffen for t3 nedsættes til fængsel i 10
måneder.
statskassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.


text:
                             højesterets dom
                         afsagt fredag den 22. februar 2019
sag 203/2018
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat mariann jørn hansen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i nykøbing falster den 23. juni 2016 og af østre
landsrets 14. afdeling den 20. februar 2018.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: marianne højgaard pedersen, jon stokholm, poul
dahl jensen, henrik waaben og hanne schmidt.
sagen er afgjort uden mundtlig forhandling, jf. retsplejelovens § 930 a, jf. § 936, stk. 1.
påstande
dommen er anket af t med påstand om formildelse, således at 20 dage af den idømte
fængselsstraf på 60 dage skal være ubetinget, mens de resterende 40 dage gøres betinget med
vilkår om udførelse af samfundstjeneste i 60 timer inden for en længstetid på 6 måneder samt
med vilkår om alkoholistbehandling, misbrugsbehandling og psykiatrisk behandling, og i
øvrigt stadfæstelse.
anklagemyndigheden har tilsluttet sig denne påstand.
anbringender
                                                - 2 -
anklagemyndigheden har anført navnlig, at fængselsstraffen er udmålt i strid med straffelo-
vens § 64, 2. pkt., idet den ubetingede del af straffen overstiger en tredjedel af den samlede
straf.
t er idømt en samlet fængselsstraf på 60 dage, som er gjort delvist betinget med vilkår om
bl.a. udførelse af samfundstjeneste. den ubetingede del af straffen kan herefter maksimalt
udgøre 20 dage, jf. straffelovens § 64, 2. pkt., hvorefter en i medfør af § 58, stk. 1, fastsat
fængselsstraf ikke kan overstige 3 måneder eller en tredjedel af den samlede fængselsstraf.
straffen bør derfor formildes, således at den ubetingede del ændres fra 30 dage til 20 dage.
den betingede del af straffen udgør herefter 40 dage. som følge heraf bør der ske en
tilsvarende ændring af samfundstjenestevilkåret, således at antallet af samfundstjenestetimer
forhøjes fra 30 til 60 timer. en sådan ændring af straffen udgør samlet set en formildelse, selv
om antallet af samfundstjenestetimer forhøjes.
ved fastsættelsen af vilkårene for samfundstjenesten bør der lægges vægt på, at retten ifølge
forarbejderne til straffelovens § 63, stk. 1, skal tage udgangspunkt i den vejledende omreg-
ningstabel om fastsættelse af timetal og længstetid. der skal alene tages hensyn til den betin-
gede del af frihedsstraffen. det fremgår af tabellen, at der ved en straf på 40-50 dages betinget
fængsel skal udføres samfundstjeneste i 60 timer inden for en længstetid på 6 måneder. der er
ikke grund til at fravige omregningstabellen i den foreliggende sag.
der er ikke anledning til at ændre dommens bestemmelser om tillægsbøde, førerretsfrakendel-
se og konfiskation.
t har tilsluttet sig anklagemyndighedens bemærkninger.
retsgrundlag
straffelovens § 64 er sålydende:
          ”§ 64. i forbindelse med betinget dom med vilkår om samfundstjeneste kan der
          idømmes ubetinget fængselsstraf eller bøde efter reglerne i § 58. en i medfør af § 58,
          stk. 1, fastsat fængselsstraf kan dog ikke overstige 3 måneder eller en tredjedel af den
          samlede fængselsstraf.”
                                               - 3 -
bestemmelsen i § 64, 2. pkt., blev ændret ved lov nr. 152 af 18. februar 2015 om ændring af
straffeloven og lov om fuldbyrdelse af straf mv. (samfundstjeneste mv.). i lovforslagets spe-
cielle bemærkninger til § 1, nr. 9 (folketingstidende 2014-15, tillæg a, lovforslag nr. l 50)
hedder det bl.a.:
          ”det foreslås at indsætte en yderligere begrænsning i længden af den ubetingede fri-
          hedsstraf, der kan idømmes i forbindelse med en betinget dom med vilkår om sam-
          fundstjeneste, således at en sådan ubetinget fængselsstraf endvidere ikke kan oversti-
          ge en tredjedel af den samlede fængselsstraf.
          ud over at den ubetingede del af en kombinationsdom med vilkår om samfundstjene-
          ste fortsat ikke kan overstige 3 måneder, kan den ubetingede del af en sådan kombi-
          nationsdom således efter forslaget endvidere ikke overstige en tredjedel af den sam-
          lede fængselsstraf. dette vil have selvstændig betydning for kombinationsdomme,
          hvor den samlede fængselsstraf er fastsat til mindre end 9 måneder.”
højesterets begrundelse og resultat
t er fundet skyldig i vold og fornærmende tiltale over for en politiassistent (forhold 1),
spirituskørsel i frakendelsestiden med en promille på 1,87 (forhold 2), kørsel i
frakendelsestiden efter at have indtaget hash (forhold 3 og 4) og besiddelse af 0,35 gram hash
(forhold 5). straffen blev fastsat til fængsel i 60 dage, hvoraf 30 dage er ubetinget, mens
resten af straffen ikke skal afsones, hvis han ikke begår noget strafbart i en prøvetid på 1 år fra
endelig dom, inden for en længstetid på 6 måneder fra endelig dom udfører ulønnet
samfundstjeneste i 30 timer samt undergiver sig tilsyn af kriminalforsorgen i 1 år og efter
kriminalforsorgens nærmere bestemmelse i denne periode undergiver sig behandling mod
misbrug af alkohol og euforiserende stoffer, samt, hvis kriminalforsorgen finder det nødven-
digt, undergiver sig psykiatrisk behandling. t blev endvidere idømt en tillægsbøde på 3.000
kr. og frakendt retten til at føre motordrevet køretøj i 6 år fra den 15. oktober 2017, ligesom
der hos ham blev konfiskeret 0,35 gram hash.
t og anklagemyndigheden har nedlagt samstemmende påstande om, at landsrettens dom
ændres således, at kun 20 dage af den idømte straf på 60 dages fængsel gøres ubetinget, mens
de resterende 40 dage gøres betinget med vilkår om udførelse af samfundstjeneste i 60 timer
inden for en længstetid på 6 måneder samt med vilkår i øvrigt om behandling som fastsat ved
byrettens dom og tiltrådt af landsretten. parterne er endvidere enige om, at dommens øvrige
bestemmelser ikke bør ændres.
                                             - 4 -
t og anklagemyndigheden har henvist til bestemmelsen i straffelovens § 64, 2. pkt., hvorefter
den ubetingede straf ved en delvis betinget dom med vilkår om samfundstjeneste ikke kan
overstige 3 måneder eller en tredjedel af den samlede fængselsstraf.
højesteret er enig med parterne i, at bestemmelsen i § 64, 2. pkt., skal forstås således, at den
ubetingede del af straffen hverken kan overstige 3 måneder eller en tredjedel af den samlede
fængselsstraf.
højesteret tiltræder herefter parternes samstemmende påstande og ændrer landsrettens dom i
overensstemmelse hermed, således at t idømmes fængsel i 60 dage, hvoraf 20 dage er
ubetinget, mens de resterende 40 dage er betinget med vilkår om udførelse af
samfundstjeneste i 60 timer inden for en længstetid på 6 måneder samt med vilkår i øvrigt
som fastsat ved dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at 20 dage af straffen på fængsel i 60 dage
gøres ubetinget, mens de resterende 40 dage gøres betinget med vilkår om udførelse af sam-
fundstjeneste i 60 timer inden for en længstetid på 6 måneder og i øvrigt med de vilkår, der er
fastsat ved dommen.
statskassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.