text:
                              højesterets dom
                            afsagt fredag den 25. juni 2010
sag 330/2009
(2. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t2
(advokat niels anker rasmussen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 20. august 2009 og af østre
landsrets 20. afdeling den 21. oktober 2009.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: per sørensen, peter blok, poul søgaard, jytte
scharling, thomas rørdam, poul dahl jensen og hanne schmidt.
påstande
dommen er anket af anklagemyndigheden med påstand om skærpelse.
t2 har påstået formildelse og har herunder påstået sagens forhold 1 henført under
våbenlovens § 10, stk. 1, og ikke under straffelovens § 192 a.
anbringender
rigsadvokaten har anført, at besiddelse af skydevåben, der er omfattet af våbenlovens § 1,
stk. 1, nr. 1, ifølge forarbejderne til lovændringen i 2009 som udgangspunkt udgør en over-
trædelse af straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1, der omfatter besiddelse af skydevåben både på
bopælen og på offentligt sted. besiddelse af skydevåben omfattet af våbenlovens § 1, stk. 1,
nr. 1, skal således på grund af våbnenes generelle farlighed anses som besiddelse under særlig
skærpende omstændigheder efter straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1, og der er ikke i den fore-
liggende sag grundlag for at fravige udgangspunktet. i hvert fald foreligger der særlig skær-
                                                   - 2 -
pende omstændigheder i en situation som den foreliggende, hvor der er tale om en pistol isat
magasin med skarpe skud, der opbevares uforsvarligt på bopælen, og som er erhvervet på
strafbar vis. forhold 1 er derfor med rette henført under straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1.
der skal efter lovændringen fortsat i overensstemmelse med de hidtidige principper ske en
graduering af straffen efter omstændighederne ved overtrædelsen. det bør bl.a. tillægges
vægt, om våbnet er besiddet på offentligt tilgængeligt sted eller på bopælen mv., om der er
besiddet ammunition sammen med skydevåbnet, om der er tale om et eller flere våben, om
våbnet er anskaffet på strafbar vis, og om gerningsmanden tidligere er straffet for lignende
kriminalitet. i den foreliggende sag er der tale om besiddelse af en pistol med ammunition i en
lejlighed, hvor pistolen blev opbevaret uforsvarligt, og hvor der fandtes yderligere ammuni-
tion. hertil kommer, at pistolen var anskaffet på strafbar vis. straffen bør derfor fastsættes til
fængsel i ikke under 1 år og 3 måneder.
t2 har principalt gjort gældende, at sagens forhold 1 ikke skal henføres under straffelovens §
192 a, stk. 1, nr. 1, idet der ikke foreligger særlig skærpende omstændigheder. der er således
kun tale om et enkelt våben, ligesom der ikke foreligger gentagelse. våbnet er ikke fundet på
et opholdssted for kriminelle grupperinger med deraf følgende fare for, at våbnet vil blive
brugt i forbindelse med kriminalitet. forholdet skal derfor henføres under våbenlovens § 10,
stk. 1, jf. § 1, stk. 1, nr. 1, og straffen skal således nedsættes.
subsidiært har t2 anført, at minimumsstraffen på fængsel i 1 år i straffelovens § 192 a ikke er
absolut, og at der ved fastsættelsen af straffen ud over de øvrige omstændigheder ved
overtrædelsen også skal tages hensyn til hans motiv for at anskaffe sig pistolen og til hans
personlige forhold. det er en formildende omstændighed, at pistolen var anskaffet med
henblik på selvforsvar, idet han havde en konkret velbegrundet frygt for, at kriminelle
personer ville opsøge og skade ham. det er endvidere formildende omstændigheder, at
pistolen ikke har været uden for hjemmet, at han boede alene i lejligheden, og at han ikke
tidligere er straffet for ulovlig våbenbesiddelse.
supplerende oplysninger
i tiden efter østre landsrets dom af 27. marts 2002 er t2 yderligere straffet bl.a. ved lyngby
rets dom af 1. september 2003 for overtrædelse af straffelovens § 119, stk. 1 og 3, ved
                                                 - 3 -
københavns byrets dom af 9. april 2008 for overtrædelse af bekendtgørelse om euforiserende
stoffer og færdselsloven samt ved københavns byrets dom af 2. februar 2009 for
overtrædelse af bekendtgørelse om euforiserende stoffer og ordensbekendtgørelsen.
t2 har for byretten forklaret:
       ”… han købte pistolen i november eller december 2007. han købte den for 18.000 kr.
       han vidste godt, at han ikke fik den overdraget på lovlig vis. han købte den, fordi han
       var blevet truet. det var en jugoslav, b, som var leder af en kriminel gruppe, der havde
       truet ham. han har sidst hørt fra b sidste sommer, hvor han ringede og truede ham. han
       har også hørt, at b har været i danmark. han har aldrig haft pistolen med ude af
       lejligheden, den har bare ligget under hans hovedpude. han følte sig truet på livet. han
       tænkte på at aflevere den til politiet, da der var frit lejde, men gjorde det ikke på grund
       af frygt.”
retsgrundlaget
ved lov nr. 411 af 10. juni 1997 om ændring af bl.a. straffeloven og våbenloven (styrkelse af
politiets muligheder for at efterforske alvorlig kriminalitet) skete der ved indsættelsen af en
ny bestemmelse i våbenlovens § 10, stk. 2, med en strafferamme på fængsel indtil 2 år en
skærpelse af straffen for besiddelse af skydevåben under særlig skærpende omstændigheder.
i bemærkningerne til lovforslaget (lovforslag nr. l 98, folketingstidende 1996/97, tillæg a,
side 2510-2511) hedder det bl.a.:
       ”formålet med lovændringen er således hovedsageligt at skærpe straffene i de tilfælde,
       hvor skydevåben medbringes eller opbevares under omstændigheder, hvor der er en
       nærliggende risiko for, at våbnene vil blive anvendt til angreb eller forsvar i f.eks. opgør
       mellem forskellige rockergrupper. også personer uden tilknytning til rockermiljøet vil
       imidlertid være omfattet af skærpelsen.
       bestemmelsen foreslås udformet således, at strafferammen alene giver mulighed for
       fængselsstraf - men ikke bøde og hæfte - ved besiddelse af skydevåben under særligt
       skærpende omstændigheder, herunder besiddelse på offentligt tilgængelige steder af
       skydevåben med tilhørende ammunition og gentagne tilfælde af besiddelse af skydevå-
       ben.
       ved besiddelse af skydevåben på bopælen eller andre ikke offentligt tilgængelige steder
       uden særligt skærpende omstændigheder er udgangspunktet stadig bødestraf. det er
       ikke hensigten med lovændringen, at personer uden kriminel baggrund i øvrigt, som
       igennem en længere årrække i strid med våbenloven har haft et skydevåben liggende
       ubenyttet og måske glemt på bopælen, skal idømmes frihedsstraf. der kan her f.eks.
       være tale om personer, som har arvet et våben. der vil dog som efter hidtidig praksis
                                                 - 4 -
       kunne idømmes frihedsstraf, hvis opbevaringen af våbnet har været uforsvarlig, herun-
       der hvis det er opbevaret ladt eller sammen med ammunitionen.
       hvis der er tale om besiddelse på bopælen eller andre ikke offentligt tilgængelige ste-
       der, vil de særligt skærpende omstændigheder, som kan medføre, at overtrædelsen hen-
       føres under den nye bestemmelse i § 10, stk. 2, f.eks. være besiddelse af flere våben,
       især hvis der er tale om særligt farlige våben som f.eks. pistoler eller halvautomatiske
       rifler. halvautomatiske våben er våben, som kun affyrer ét skud, når aftrækkeren påvir-
       kes, men som genlader automatisk efter hver skudafgivelse.
       det er også en særligt skærpende omstændighed, at våbnene besiddes på tilholdssteder
       for rockergrupper eller hos personer med tilknytning til rockermiljøet, således at der er
       risiko for, at våbnene vil blive anvendt i f.eks. opgør mellem forskellige grupper. det vil
       endvidere være en skærpende omstændighed, hvis besidderen har skaffet sig våbnene på
       strafbar vis, f.eks. ved tyveri eller hæleri.
       hvis der er tale om særdeles farlige våben som f.eks. automatiske våben, herunder ma-
       skinpistoler og maskingeværer, håndgranater eller lignende, vil besiddelsen kunne være
       omfattet af den foreslåede bestemmelse i straffelovens § 192 a, jf. nedenfor pkt. 12.
       det forudsættes, at straffen for besiddelse af skydevåben på ikke offentligt tilgængelige
       steder under skærpende omstændigheder vil være fra 60 dages til 4 måneders fængsel
       afhængig af, om en eller flere skærpende omstændigheder er til stede samtidig.
       gentagelsestilfælde skal også betragtes som en særligt skærpende omstændighed. i
       disse tilfælde skal der ske en betydelig skærpelse af straffen, idet der her typisk vil være
       tale om personer, som efter, at et skydevåben er beslaglagt eller konfiskeret, på ny skaf-
       fer sig skydevåben. straffen forudsættes her at være fra 3 til 6 måneders fængsel.
       i tilfælde af besiddelse af skydevåben med tilhørende ammunition på offentligt tilgæn-
       gelige steder, forudsættes det, at straffen i førstegangstilfælde er mindst 4 måneders
       fængsel. det er ikke et krav, at våbenet er ladt, men den, der er i besiddelse af våbenet,
       skal samtidig være i besiddelse af ammunition på sin person, i en medbragt taske, i det
       køretøj, hvori han antræffes, eller på lignende lettilgængelig måde.
       i gentagelsestilfælde, herunder også når flere forhold foreligger til samtidig pådøm-
       melse, forudsættes straffen at være 6-8 måneders fængsel.”
i forslaget til lov nr. 501 af 12. juni 2009 om ændring af bl.a. straffeloven og våbenloven
(styrket indsats mod bandekriminalitet m.v.) blev der foreslået en ny bestemmelse i straffelo-
vens § 192 a om bl.a. besiddelse under særlig skærpende omstændigheder på offentligt til-
gængeligt sted af skydevåben med tilhørende ammunition (stk. 1, nr. 1) og om den, der i øv-
rigt overtræder lovgivningen om våben under særlig skærpende omstændigheder (stk. 2). af
lovforslagets bemærkninger (lovforslag nr. l 211, folketingstidende 2008/2009, tillæg a,
side 8069-8072) fremgår om denne ændring bl.a.:
                                         - 5 -
”3.2.2. den foreslåede bestemmelse i straffelovens § 192 a, stk. 1, vil i givet fald om-
fatte den, der overtræder våbenlovgivningen ved under særlig skærpende omstændighe-
der på offentligt tilgængeligt sted at besidde, bære eller anvende skydevåben med tilhø-
rende ammunition (nr. 1) eller andre våben eller eksplosivstoffer, når våbnet eller eks-
plosivstoffer på grund af deres særdeles farlige karakter er egnet til at forvolde betydelig
skade (nr. 2).
hvorvidt lovovertrædelsen med skydevåben sker under særlig skærpende omstændighe-
der, afhænger bl.a. af det pågældende skydevåbens farlighed, hvilket som hidtil fastlæg-
ges med udgangspunkt i våbenlovgivningens regulering af skydevåben, som er baseret
på en generel vurdering af våbnenes farlighed. det er således forudsat, at besiddelse mv.
af skydevåben på offentligt tilgængeligt sted vil være omfattet af den foreslåede § 192 a,
stk. 1, nr. 1, medmindre der er tale om skydevåben, som det alene er forbudt at besidde
for personer under 18 år, jf. våbenlovens § 1, stk. 2, litra a, jf. § 2, stk. 1, 2. pkt. (som
udgangspunkt luft- og fjederbøsser, bortset fra armbrøster og slangebøsser).
udgangspunktet vil således være, at besiddelse mv. af skydevåben, der er omfattet af
det generelle forbud i våbenlovens § 1, stk. 1, nr. 1, vil være omfattet af forslaget til
straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1. det er forudsat, at dette gælder, uanset om det på-
gældende skydevåben er i samlet eller adskilt stand, hvis de adskilte dele hurtigt og en-
kelt kan samles til et funktionsdygtigt skydevåben.
»skydevåben« omfattet af den foreslåede bestemmelse i straffelovens § 192 a, stk. 1, nr.
1, vil både kunne omfatte skydevåben, der er omfattet af den gældende bestemmelse i
straffelovens § 192 a, stk. 1 (f.eks. pistoler), og skydevåben, der på grund af deres sær-
deles farlige karakter er egnet til at forvolde betydelig skade, som i dag er omfattet af
bestemmelsen i straffelovens § 192 a, stk. 2 (f.eks. maskinpistoler).
udtrykket »med tilhørende ammunition« indebærer ligesom efter gældende ret ikke et
krav om, at skydevåbnet er skarpladt, men den, der er i besiddelse mv. af skydevåbnet,
skal samtidig være i besiddelse af ammunition på sin person, i en medbragt taske, i det
køretøj, hvori den pågældende antræffes, eller på anden lignende lettilgængelig måde.
der vil kunne forekomme tilfælde, hvor besiddelse mv. af de omhandlede skydevåben
på offentligt tilgængeligt sted – uanset våbnets karakter, jf. ovenfor - sker under ikke
særlig skærpende omstændigheder, således at det konkrete forhold ikke skal henføres
under den foreslåede bestemmelse i § 192 a, stk. 1, nr. 1. det samme gælder efter den
gældende bestemmelse i straffelovens § 192 a, stk. 1, og der tilsigtes ingen ændringer
heri. som eksempel kan således nævnes en situation, hvor en person transporterer våb-
net for en anden, som har våbentilladelse, f.eks. et medlem af en skytteforening, som
efter skydetræning har et hastende ærinde og derfor beder et familiemedlem, som ikke
har våbentilladelse, om at transportere våbnet til bopælen. tilsvarende vil tilfælde, hvor
en person har tilladelse til at besidde et skydevåben, men besidder det på et offentligt
tilgængeligt sted under omstændigheder, der er i strid med tilladelsen, i almindelighed
heller ikke skulle henføres under den foreslåede bestemmelse. sådanne tilfælde skal i
stedet bedømmes efter våbenlovens § 10, stk. 1.
                                          - 6 -
…
begrebet »offentligt tilgængeligt sted« skal ligesom efter gældende ret forstås som ste-
der, hvortil der er almindelig adgang, herunder veje, parker, offentlige transportmidler,
restauranter, forlystelsessteder og offentlige kontorer. besiddelse mv. af skydevåben i
en bil, som befinder sig på et offentligt tilgængeligt sted, er også omfattet af begrebet.
3.2.3. den foreslåede bestemmelse i straffelovens § 192 a, stk. 2, vil i givet fald omfatte
alle overtrædelser af våbenlovgivningen, der begås under særlig skærpende omstændig-
heder, og som ikke vil være omfattet af det foreslåede stk. 1 om besiddelse af skydevå-
ben med tilhørende ammunition mv. på offentligt tilgængeligt sted, jf. ovenfor.
den foreslåede bestemmelse i § 192 a, stk. 2, forudsættes således som udgangspunkt at
omfatte overtrædelser af våbenlovgivningen, der angår skydevåben afgrænset på samme
måde som i stk. 1, nr. 1, når overtrædelsen sker på offentligt tilgængeligt sted uden til-
hørende ammunition. på samme måde som nævnt ovenfor vil gerningen kunne begås
under konkrete omstændigheder, hvor besiddelsen mv. af skydevåbnet på offentligt til-
gængeligt sted ikke kan anses for at være sket under særlig skærpende omstændigheder,
og i så fald vil handlingen ikke være omfattet af den foreslåede bestemmelse i § 192 a,
stk. 2.
den foreslåede bestemmelse i § 192 a, stk. 2, vil endvidere omfatte ulovlig besiddelse
mv. af skydevåben på bopælen og andre ikke offentligt tilgængelige steder under særlig
skærpende omstændigheder. den foreslåede bestemmelse i stk. 2 vil således omfatte de
overtrædelser af våbenlovgivningen med skydevåben under særlig skærpende omstæn-
digheder, som i dag er omfattet af våbenlovens § 10, stk. 2.
ulovlig besiddelse mv. af skydevåben på bopælen og andre ikke offentligt tilgængelige
steder vil ikke altid udgøre særlig skærpende omstændigheder. det er forudsat, at per-
soner uden kriminel baggrund i øvrigt, som f.eks. har arvet et skydevåben og igennem
en årrække i strid med våbenlovgivningen har haft våbnet liggende ubenyttet (måske
glemt) på bopælen, ikke vil være omfattet af den foreslåede bestemmelse i straffelovens
§ 192 a. det samme gælder for personer uden kriminel baggrund i øvrigt, der har vå-
bentilladelse eller jagttegn, og blot har glemt at forny våbentilladelsen eller jagttegnet
inden for de relevante frister. sådanne overtrædelser vil i givet fald være omfattet af vå-
benlovens § 10, stk. 1.
…
3.2.4. strafferammen i den foreslåede bestemmelse i straffelovens § 192 a, stk. 1, er
som ovenfor nævnt fængsel i 1 år indtil 6 år. for lovovertrædelser, der er omfattet af
den gældende bestemmelse i straffelovens § 192 a, stk. 1, om skydevåben på offentligt
tilgængeligt sted, indebærer dette både en væsentlig forhøjelse af strafferammen fra
fængsel i indtil 4 år til fængsel indtil 6 år og indførelse af en minimumsstraf på fængsel
i 1 år. for lovovertrædelser, der er omfattet af den gældende bestemmelse i straffelo-
vens § 192 a, stk. 2, vil den foreslåede bestemmelse i § 192 a, stk. 1, alene indebære, at
der indføres en minimumsstraf på fængsel i 1 år, idet der allerede i dag er en straffe-
ramme på fængsel indtil 6 år for lovovertrædelser omfattet af den gældende § 192 a,
stk. 2.
                                         - 7 -
med den foreslåede bestemmelse i straffelovens § 192 a, stk. 1, lægges der op til en væ-
sentlig skærpelse af straffen for besiddelse mv. på offentligt tilgængeligt sted af skyde-
våben med tilhørende ammunition eller andre våben eller eksplosivstoffer, hvis våbnet
eller eksplosivstoffer på grund af deres særdeles farlige karakter er egnet til at forvolde
betydelig skade, under særlig skærpende omstændigheder.
det forudsættes, at straffen for ulovlig besiddelse mv. af skydevåben med tilhørende
ammunition på offentligt tilgængeligt sted som udgangspunkt mindst fordobles i forhold
til i dag. for ulovlig besiddelse mv. af skydevåben, der ikke på grund af sin særdeles
farlige karakter er egnet til at forvolde betydelig skade, (f.eks. enkeltskudsvåben), vil
det sige mindst 1 års fængsel. også i gentagelsestilfælde forudsættes der at ske en for-
dobling af straffen. det betyder, at straffen i gentagelsestilfælde som udgangspunkt for-
udsættes fastsat fra fængsel i 1 år og 4 måneder til fængsel i 1 år og 8 måneder.
…
3.2.5. fastsættelse af straffen for overtrædelse af den foreslåede bestemmelse i straffe-
lovens § 192 a, stk. 2, vil afhænge af de konkrete omstændigheder, f.eks. våbnets eller
eksplosivstoffets farlighed, mængden af våben eller eksplosivstoffer, og hvilke forhold
våben eller eksplosivstoffer opbevares under.
den foreslåede bestemmelse i § 192 a, stk. 2, indebærer en betydelig forhøjelse af straf-
ferammen for overtrædelser af våbenlovgivningen under særlig skærpende omstændig-
heder, idet strafferammen for besiddelse mv. af skydevåben, der tidligere ville være om-
fattet af våbenlovens § 10, stk. 2, forhøjes fra fængsel indtil 2 år til fængsel indtil 6 år,
ligesom strafferammen for besiddelse mv. af skydevåben omfattet af straffelovens § 192
a, stk. 1, forhøjes fra fængsel indtil 4 år til fængsel indtil 6 år. strafferammen forhøjes
ikke for overtrædelser af våbenlovgivningen, der angår våben eller eksplosivstoffer,
som på grund af deres særdeles farlige karakter indebærer en betydelig fare, idet der al-
lerede i dag er fastsat en strafferamme på fængsel indtil 6 år for sådanne våbenlovs-
overtrædelser, jf. straffelovens § 192 a, stk. 2.
straffen for overtrædelser af våbenlovgivningen under særlig skærpende omstændighe-
der omfattet af den foreslåede bestemmelse i § 192 a, stk. 2, herunder våbenlovsover-
trædelser, der angår skydevåben, forudsættes skærpet betydeligt. straffen for overtræ-
delser af våbenlovgivningen, der angår skydevåben, forudsættes i den forbindelse for-
doblet i forhold til i dag. det gælder både for besiddelse af skydevåben på offentligt til-
gængelige steder og på bopælen og andre ikke offentligt tilgængelige steder.
ulovlig besiddelse mv. af andre skydevåben end dem, der på grund af deres særdeles
farlige karakter er egnet til at forvolde betydelig skade (f.eks. en pistol) uden tilhørende
ammunition på offentligt tilgængeligt sted forudsættes som udgangspunkt straffet med
fængsel i 8 måneder. i gentagelsestilfælde forudsættes straffen som udgangspunkt fast-
sat til fængsel i fra 1 år til 1 år og 4 måneder. ulovlig besiddelse mv. af skydevåben
uden tilhørende ammunition på offentligt tilgængeligt sted, der på grund af deres sær-
deles farlige karakter er egnet til at forvolde betydelig skade (f.eks. en maskinpistol),
forudsættes for så vidt angår førstegangsovertrædelser som udgangspunkt straffet med
fængsel i mindst fra 1 år og 8 måneder til 2 år.
                                                 - 8 -
       ulovlig besiddelse mv. af andre skydevåben end dem, der på grund af deres særdeles
       farlige karakter er egnet til at forvolde betydelig skade (f.eks. en pistol), på bopælen og
       andre ikke offentligt tilgængelige steder forudsættes som udgangspunkt straffet med
       fængsel i 4-8 måneder bl.a. afhængigt af, om våbenet opbevares med eller uden ammu-
       nition, eller om våbenet opbevares under forhold, der i øvrigt indebærer en nærliggende
       fare for, at våbenet vil blive brugt til fare for andre. i gentagelsestilfælde forudsættes
       straffen som udgangspunkt fastsat til fængsel i 6-12 måneder. ulovlig besiddelse mv. på
       bopælen af skydevåben, der på grund af deres særdeles farlige karakter er egnet til at
       forvolde betydelig skade, forudsættes for så vidt angår førstegangsovertrædelser som
       udgangspunkt straffet med fængsel i mindst fra 1 år og 8 måneder til 2 år.
       …
       3.2.9. fastsættelsen af straffen i sager om overtrædelse af våbenlovgivningen under
       særlig skærpende omstændigheder vil i øvrigt fortsat bero på domstolenes konkrete vur-
       dering i det enkelte tilfælde, og de angivne strafniveauer vil kunne fraviges i op- eller
       nedadgående retning, hvis der i den konkrete sag er omstændigheder, der taler herfor, jf.
       dog ovenfor om den foreslåede minimumsstraf, som kun kan fraviges i medfør af den
       almindelige regel i straffelovens § 83.”
under folketingets behandling af lovforslaget fremsatte regeringen et ændringsforslag til be-
stemmelsen i § 192 a, der blev vedtaget. om bestemmelsen hedder det i folketingets retsud-
valgs betænkning af 20. maj 2009 (folketingstidende 2008/2009, tillæg b, side 1493):
       ”ændringsforslaget går ud på at udvide anvendelsesområdet for den foreslåede mini-
       mumsstraf for visse grove våbenlovsovertrædelser. det foreslås således, at minimums-
       straffen ikke kun – som efter lovforslaget – skal gælde i tilfælde, hvor skydevåben eller
       andre våben (end skydevåben) eller eksplosivstoffer af særdeles farlig karakter besid-
       des, bæres eller anvendes på offentligt tilgængeligt sted. minimumsstraffen skal efter
       ændringsforslaget herudover gælde ved andre grove overtrædelser, som vedrører de
       nævnte våben og eksplosivstoffer.
       regeringen ønsker således i lyset af bl.a. den aktuelle skærpede udvikling i den rocker-
       og banderelaterede konflikt, at der skal gælde en minimumsstraf på 1 års fængsel for
       alle grove våbenlovsovertrædelser, som vedrører skydevåben eller andre våben (end
       skydevåben) eller eksplosivstoffer af særdeles farlig karakter.”
i en tillægsbetænkning over lovforslaget afgivet af folketingets retsudvalg den 27. maj 2009
(folketingstidende 2008/2009, tillæg b, side 1731-1732) fremgår det bl.a.:
       ”et flertal i udvalget (v, s, df, sf og kf) indstiller lovforslaget til vedtagelse i den af-
       fattelse, hvori det foreligger efter 2. behandling.
       socialdemokratiets medlemmer af udvalget støtter op om bandepakken og havde til 2.
       behandling stillet et ændringsforslag med sigte på at få »lukket det hul«, der ifølge so-
       cialdemokratiets opfattelse var i det oprindelige lovforslag fra regeringen.
                                          - 9 -
ændringsforslaget fra socialdemokraterne fjernede den forskel, der var på, om våbnet
findes på en person i det offentlige rum, eller om våbnet opdages alle mulige andre ste-
der som i rockerborge eller i private boliger. den skærpede straf, regeringen havde lagt
op til, ville kun komme til at gælde, hvis våbnet blev opdaget på et offentligt sted, og
kun hvis våbnet opbevaredes med tilhørende ammunition.
det er socialdemokraternes opfattelse, at det oprindelige lovforslag var ulogisk og util-
strækkeligt, fordi mange våben findes andre steder end i det offentlige rum og også
uden tilhørende ammunition. og socialdemokraterne mener ikke, det skal være tilfæl-
digheder, der afgør, hvor man bliver taget med våbnet – og derfor tilfældigheder, der af-
gør, hvilken straf man får.
derfor valgte socialdemokraterne at stille et ændringsforslag. for socialdemokraterne
frygtede, at hvis ændringsforslaget fra socialdemokraterne ikke blev inkluderet i lov-
givningen, så vil rockere og bandemedlemmer blot opbevare våben og ammunition ad-
skilt og eventuelt have en »soldat« med sig til at bære enten det ene eller det andet, fordi
det vil betyde, at straffen bliver mindre.
socialdemokraternes forslag, som i øvrigt er inspireret af politidirektør hanne bech
hansens høringssvar, sidestiller derfor, om våbnet findes i det offentlige rum eller
hjemme i entreen, og om våbenet er ladt eller om ammunitionen ligger sammen med
våbnet.
som en konsekvens af den øgede straf foreslår socialdemokraterne også, at strafskær-
pelserne kommer til at omfatte eksplosivstoffer, der på grund af deres særdeles skade-
lige karakter er egnet til at forvolde betydelig skade, sådan at disse også udløser mini-
mumsstraf, og så våbnene på denne måde sidestilles. dette er også foreslået i hørings-
svaret fra københavns politi.
endelig understreges, at socialdemokraternes ændringsforslag ikke ændrer ved det
faktum, at der fortsat er en ventil i loven, således at ikke alle skal idømmes minimums-
straf.
der vil på trods af minimumsstraf stadig være mulighed for at gå under eller sørge for
bortfald af straf, »hvis oplysninger om gerningen, gerningsmandens person eller andre
forhold taler herfor«.
da regeringen, efter ændringsforslaget fra socialdemokraterne var stillet, selv valgte at
stille et lignende ændringsforslag, følger nedenfor socialdemokraternes kommentarer til
regeringens ændringsforslag.
socialdemokraterne stillede netop sit ændringsforslag, fordi det ville »lukke et hul«,
som der efter socialdemokraternes opfattelse var i regeringens oprindelige lovforslag.
og fordi socialdemokraterne ville sidestille skydevåben og eksplosivstoffer. men da det
åbenbart var væsentligt for regeringen ikke at vedtage et af oppositionens ændringsfor-
slag, stillede den derfor sit eget ændringsforslag, hvis retorik er mere omfattende, mens
indholdet er det samme.
                                              - 10 -
     der er dog skærpelser i regeringens ordlyd, og derfor stillede socialdemokraterne en
     række udvalgsspørgsmål for at få sikkerhed for, at ændringsforslaget, selv om det blev
     frembragt i hast, ikke ville medføre retssikkerhedsmæssige problemer.
     socialdemokraterne har nu fået svar på sine spørgsmål. især vil socialdemokraterne
     fremhæve svaret på spørgsmål 26, hvori rigspolitiet bemærker: »de stillede ændrings-
     forslag giver ikke rigspolitiet anledning til bemærkninger af politifaglig eller kriminal-
     præventiv karakter.«
     ligeledes skal det fremhæves, at rigsadvokaten i samme svar har anført, at det ifølge
     begge ændringsforslag fortsat er en betingelse, at overtrædelsen skal være sket under
     særligt skærpende omstændigheder.
     på baggrund af ovenstående svar til folketinget har socialdemokraterne ingen proble-
     mer med at tilslutte sig regeringens ændringsforslag, der er så meget lig socialdemo-
     kraternes.
     yderligere ønsker socialdemokraterne at fremhæve, at der fortsat er en ventil, således at
     straffen kan være under 12 måneders fængsel, og at det ikke er meningen, at de skær-
     pende omstændigheder vil blive brugt i retssager, hvor det ikke giver mening. ligesom
     rigsadvokaten bemærker, at der i bemærkningerne til lovforslaget er nævnt en række
     tilfælde, hvor der typisk ikke vil foreligge særligt skærpende omstændigheder, og at det
     forudsættes, at disse tilfælde fortsat ikke vil være omfattet af den foreslåede bestem-
     melse i straffelovens § 192 a, stk. 1, og at det således fortsat vil bero på en konkret vur-
     dering af de foreliggende omstændigheder, om en overtrædelse skal henføres under be-
     stemmelsen, jf. herved også justitsministerens besvarelse af spørgsmål 28.”
under folketingets behandling af lovforslaget stillede folketingets retsudvalg samråds-
spørgsmål a til justitsministeren. ministeren blev bedt om detaljeret at redegøre for afgræns-
ningen af de tilfælde, der er omfattet af minimumsstraffen. i det udkast til talepapir, der dan-
nede grundlag for justitsministerens besvarelse den 27. maj 2009, hedder det bl.a.:
     ”2. afgørende for, om en konkret våbenlovsovertrædelse vedrørende skydevåben eller
     andre særdeles farlige våben eller eksplosivstoffer vil være omfattet af forslaget til straf-
     felovens § 192 a, stk. 1, og af den foreslåede minimumsstraf, er altså, om overtrædelsen
     er begået under særlig skærpende omstændigheder. hvis dette ikke er tilfældet, skal
     forholdet ligesom i dag i stedet henføres under straffebestemmelsen i våbenlovens § 10.
     der er i lovforslagets bemærkninger redegjort nærmere for, hvad der ligger i betingelsen
     om, at overtrædelsen skal være begået under særlig skærpende omstændigheder.
     er der f.eks. tale om skydevåben, vil der, når forbrydelsen er begået på offentligt til-
     gængeligt sted, bl.a. kunne lægges vægt på våbnets farlighed, sådan at luft- og fjeder-
     bøsser ikke omfattes, og der kan dernæst lægges vægt på, om der foreligger specielle
     konkrete omstændigheder, der indebærer, at der ikke foreligger særlig skærpende om-
     stændigheder. som eksempel kan nævnes en situation, hvor et medlem af en skyttefore-
                                                - 11 -
       ning efter skydetræning har et hastende ærinde og derfor beder et familiemedlem, som
       ikke har våbentilladelse, om at transportere våbnet til bopælen. som et andet eksempel
       kan nævnes en person uden kriminel baggrund i øvrigt, som har våbentilladelse eller
       jagttegn og blot har glemt at forny våbentilladelsen eller jagttegnet inden for de rele-
       vante frister.
       er forbrydelsen vedrørende skydevåbnet begået på et ikke offentligt tilgængeligt sted,
       vil der bl.a. kunne lægges vægt på, om der er tale om et enkelt eller flere våben sam-
       menholdt med våbnenes farlighed og opbevaringsmåden, om våbnet findes på tilholds-
       steder for kriminelle grupperinger med den deraf følgende fare for, at våbnet vil blive
       brugt i forbindelse med kriminalitet, om våbnet er anskaffet på strafbar vis – f.eks. ved
       tyveri eller hæleri – og om der er tale om gentagelsestilfælde.
       i den sidste ende vil det afhænge af rettens konkrete vurdering af de foreliggende om-
       stændigheder, om f.eks. ulovlig besiddelse af et skydevåben i det enkelte tilfælde ikke
       sker under særlig skærpende omstændigheder, således at forholdet vil være omfattet af
       våbenlovens § 10 og ikke af straffelovens § 192 a – og dermed heller ikke af mini-
       mumsstraffen.”
højesterets begrundelse og resultat
fire dommere – poul søgaard, jytte scharling, poul dahl jensen og hanne schmidt – udtaler:
det er et hovedspørgsmål under sagen, om t2s besiddelse af pistolen på bopælen må anses
for sket under særlig skærpende omstændigheder og dermed er omfattet af straffelovens § 192
a, stk. 1, nr. 1, eller om forholdet kun er omfattet af våbenlovens § 10, stk. 1.
forud for lov nr. 501 af 12. juni 2009 var ulovlig besiddelse af skydevåben på bopælen straf-
bar efter våbenlovens § 10, stk. 1. forholdet var dog omfattet af bestemmelsen i § 10, stk. 2,
hvis der forelå særlig skærpende omstændigheder. bestemmelsen i § 10, stk. 2, var indsat ved
lov nr. 411 af 10. juni 1997.
i det lovforslag, der førte til lov nr. 501 af 12. juni 2009, var der bl.a. et forslag om at flytte
ulovlig besiddelse under særlig skærpende omstændigheder af skydevåben på bopælen eller
andre ikke offentligt tilgængelige steder fra våbenlovens § 10, stk. 2, til straffelovens § 192 a,
stk. 2, med en strafferamme på fængsel indtil 6 år. med den foreslåede ændring tilsigtedes en
skærpelse af straffen for forhold af den nævnte karakter, der hidtil havde været straffet med
fængsel i mellem 60 dage og 4 måneder, således at straffen skulle fordobles til fængsel i 4-8
måneder. under folketingets behandling af lovforslaget skete der en yderligere opkriminali-
sering, idet ulovlig besiddelse under særlig skærpende omstændigheder af skydevåben på bo-
                                                - 12 -
pælen eller andre ikke offentligt tilgængelige steder blev omfattet af straffelovens § 192 a, stk.
1, og dermed af et strafminimum på fængsel i 1 år.
bemærkningerne til § 192 a, stk. 2, i det fremsatte lovforslag indeholder en række bidrag til
forståelsen af udtrykket ”særlig skærpende omstændigheder”, når der er tale om ulovlig besid-
delse af skydevåben på bopælen. det fremgår heraf, at besiddelse af skydevåben på bopælen
ikke altid vil udgøre særlig skærpende omstændigheder. det er således anført, at personer
uden kriminel baggrund i øvrigt, som f.eks. har arvet et skydevåben og igennem en årrække i
strid med våbenlovgivningen har haft våbnet liggende ubenyttet (måske glemt) på bopælen,
ikke vil være omfattet. det samme gælder for personer uden kriminel baggrund i øvrigt, der
har våbentilladelse eller jagttegn, og som blot har glemt at forny våbentilladelsen eller jagt-
tegnet inden for de relevante frister. endvidere er det anført, at bestemmelsen vil omfatte de
overtrædelser af våbenlovgivningen under særlig skærpende omstændigheder, som hidtil har
været omfattet af våbenlovens § 10, stk. 2. i forbindelse med ændringen under folketingets
behandling, hvorved de her behandlede forhold blev flyttet fra forslaget til straffelovens § 192
a, stk. 2, til § 192 a, stk. 1, nr. 1, fremkom der ikke yderligere bidrag til fastlæggelsen af, hvad
der skal forstås ved ”særlig skærpende omstændigheder”.
vi finder herefter, at det må bero på en samlet vurdering af de foreliggende omstændigheder,
om besiddelse af skydevåben på bopælen må anses for begået under særlig skærpende om-
stændigheder i straffelovens § 192 a, stk. 1’s forstand. der kan herved lægges vægt på de
momenter, der er nævnt i forarbejderne til lov nr. 411 af 10. juni 1997 (den tidligere bestem-
melse i våbenlovens § 10, stk. 2) og til lov nr. 501 af 12. juni 2009 (straffelovens § 192 a).
i det foreliggende tilfælde fandt politiet en pistol under hovedpuden i sengen i t2s lejlighed.
pistolen var isat et magasin med 15 skarpe skud. t2 havde købt pistolen af en ukendt person
for 18.000 kr., og han havde efter sin forklaring anskaffet sig pistolen, fordi han følte sig truet
af en person, der var leder af en kriminel gruppe. han er tidligere straffet adskillige gange,
bl.a. for indbrudstyverier af særlig grov beskaffenhed, vold mod politiassistent og for
overtrædelse af lovgivningen om euforiserende stoffer.
under disse omstændigheder, herunder navnlig at pistolen var umiddelbart tilgængelig og klar
til brug, og at t2 havde skaffet sig pistolen på strafbar vis, finder vi, at våbenlovsovertrædel-
                                               - 13 -
sen må anses for begået under særlig skærpende omstændigheder, og at forholdet således med
rette er henført under straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1.
straffen for et tilfælde som det foreliggende må som udgangspunkt fastsættes til fængsel i 1
år, der er minimumsstraffen for overtrædelse af § 192 a, stk. 1, nr. 1. vi finder, at der ikke er
omstændigheder, der kan begrunde en fravigelse af dette udgangspunkt, og vi stemmer derfor
for at nedsætte straffen til fængsel i 1 år.
tre dommere – per sørensen, peter blok og thomas rørdam – udtaler:
straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1, fastsætter en straf af fængsel fra 1 år til 6 år for ”den, der
overtræder lovgivningen om våben … ved under særlig skærpende omstændigheder at ind-
føre, udføre, transportere, erhverve, besidde, bære, anvende, tilvirke, udvikle eller med hen-
blik på udvikling forske i … skydevåben”. den gældende affattelse af § 192 a hidrører fra lov
nr. 501 af 12. juni 2009 om ændring af bl.a. straffeloven, hvis undertitel er ”styrket indsats
mod bandekriminalitet m.v.” efter det lovforslag, som førte til den vedtagne lov, skulle § 192
a, stk. 1, nr. 1, alene omfatte ”den, der overtræder lovgivningen om våben … ved under særlig
skærpende omstændigheder på offentligt sted at besidde, bære eller anvende … skydevåben
med tilhørende ammunition”.
i forhold til lovforslaget blev anvendelsesområdet for § 192 a, stk. 1, nr. 1, således udvidet
bl.a. ved, at ordene ”på offentligt tilgængeligt sted” og ”med tilhørende ammunition” udgik.
lovens forarbejder indeholder ikke en nærmere redegørelse for konsekvenserne heraf set i
lyset af, at bestemmelsen fortsat alene omfatter besiddelse m.v. af skydevåben ”under særlig
skærpende omstændigheder”.
efter de forklarende bemærkninger afgivet af socialdemokraternes medlemmer af retsudval-
get i dettes tillægsbetænkning af 27. maj 2009 synes udvidelsen af bestemmelsens anvendel-
sesområde på de nævnte to punkter at være begrundet i, at der, navnlig i relation til rockere og
andre bandemedlemmer, forekommer situationer, hvor det må anses for tilfældigt, om våbnet
findes på et offentligt tilgængeligt sted eller på en privat bopæl eller et andet ikke offentligt
tilgængeligt sted, og om den, der besidder våbnet, selv tillige er i besiddelse af ammunition
hertil.
                                               - 14 -
anklagemyndigheden har anført, at § 192 a, stk. 1, nr. 1, som udgangspunkt finder anvendelse
på enhver overtrædelse af våbenloven ved besiddelse af et skydevåben, hvad enten våbnet
besiddes på offentligt sted eller på privat bopæl m.v., og hvad enten den pågældende samtidig
er i besiddelse af ammunition til våbnet, eller dette ikke er tilfældet. et så bredt anvendelses-
område for bestemmelsen er imidlertid ikke foreneligt med kravet om, at der skal foreligge
særlig skærpende omstændigheder.
ved gennemførelsen i 1997 af den nu ophævede bestemmelse i våbenlovens § 10, stk. 2, om
besiddelse af skydevåben under særlig skærpende omstændigheder var det i forarbejderne for
så vidt angår besiddelse på bopæl eller andet ikke offentligt tilgængeligt sted forudsat, at be-
siddelse af ammunition sammen med våbnet ikke i sig selv indebar, at der forelå særlig skær-
pende omstændigheder, og at dette også gjaldt, selv om våbnet med ammunition var opbeva-
ret uforsvarligt. der er ikke i forarbejderne til straffelovens § 192 a, stk. 1 – heller ikke i det,
der er anført som begrundelse for ændringen i forhold til lovforslaget – holdepunkter for at
antage, at en anden forståelse er tilsigtet for så vidt angår denne bestemmelse. tværtimod sy-
nes justitsministeren i besvarelsen af samrådsspørgsmål a at fastholde den afgrænsning, som
blev lagt til grund i relation til våbenlovens § 10, stk. 2.
efter vores opfattelse kan overtrædelse af våbenloven ved besiddelse af skydevåben på privat
bopæl eller andet ikke offentligt tilgængeligt sted herefter kun anses for omfattet af § 192 a,
stk. 1, nr. 1, hvis der foreligger andre særlige omstændigheder end de nævnte. i betragtning
kommer navnlig tilfælde, hvor besiddelsen af skydevåbnet har forbindelse med bande- eller
anden kriminalitet, men også andre forhold, herunder at der er tale om adskillige farlige sky-
devåben, eller at der foreligger gentagelse, vil kunne føre til, at forholdet er omfattet af § 192
a, stk. 1, nr. 1. i besvarelsen af samrådsspørgsmål a anføres – ligesom i bemærkningerne til
den tidligere bestemmelse i våbenlovens § 10, stk. 2 – at der tillige vil kunne lægges vægt på,
om våbnet er anskaffet på strafbar vis, f.eks. ved tyveri eller hæleri. den omstændighed, at
den pågældende i forbindelse med erhvervelsen af skydevåbnet har gjort sig skyldig i et en-
keltstående hæleriforhold – hvilket ofte vil være tilfældet – bør imidlertid efter vores opfat-
telse ikke tillægges væsentlig betydning.
                                                - 15 -
i den foreliggende sag må det i overensstemmelse med t2s forklaring lægges til grund, at han
alene har haft pistolen med tilhørende ammunition liggende på sin bopæl, og at hans
besiddelse af pistolen ikke har forbindelse med bandekriminalitet eller anden igangværende
kriminalitet. efter det foran anførte kan forholdet herefter ikke anses for omfattet af
straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1. den omstændighed, at han har erkendt sig skyldig i forsøg
på hæleri i forbindelse med erhvervelsen af pistolen, kan ikke føre til et andet resultat.
den betydelige skærpelse af straffen for overtrædelse af våbenloven ved besiddelse af skyde-
våben under særlig skærpende omstændigheder, som gennemførelsen af straffelovens § 192 a,
stk. 1, nr. 1, er udtryk for, bør også slå igennem i tilfælde, hvor våbenloven overtrædes ved
besiddelse af skydevåben, uden at der foreligger særlig skærpende omstændigheder, og hvor
forholdet derfor skal henføres under våbenlovens § 10, stk. 1. efter denne bestemmelse er
straffen bøde, fængsel indtil 4 måneder eller under skærpende omstændigheder fængsel indtil
2 år.
i den foreliggende sag har t2 på sin bopæl under hovedpuden i sin seng opbevaret en pistol
isat magasin med skarpe skud. vi finder, at der foreligger skærpende omstændigheder som
nævnt i våbenlovens § 10, stk. 1, og at straffen passende kan fastsættes til fængsel i 6
måneder.
der afsiges dom efter stemmeflertallet, således at straffen for t2 fastsættes til fængsel i 1 år.
t2 har under sagen været frihedsberøvet fra den 17. juni 2009 til den 12. januar 2010.
                                       thi kendes for ret:
t2 straffes med fængsel i 1 år.
t2 skal betale sagens omkostninger for byretten, mens statskassen skal betale sagens
omkostninger for landsret og højesteret.


text:
p001200e - apo
                          udskrift
                              af
               sø- & handelsrettens dombog
                         ____________
den 12. april 2006 kl. 10.00 blev af retten i sagen
p-12-05
topcare dk a/s
(advokat steffen olsen-kludt)
   mod
finance credit danmark a/s u/konkurs
(advokat michael serring)
afsagt sålydende
                           d o m:
denne sag drejer sig om, hvorvidt finance credit danmark
a/s under konkurs (herefter benævnt boet) er pligtig at
anerkende, at sagsøgeren, topcare dk a/s, er berettiget
til forrentning af et hovedkrav på 494.633,49 kr., som
boet har godkendt i henhold til konkurslovens § 94.
sagsøgeren har nedlagt påstand om, at boet tilpligtes at
anerkende, at sagsøger er berettiget til forrentning af
494.633,49 kr. fra den 22. november 2002, subsidiært fra
den 11. december 2002, mere subsidiært fra den 12. januar
2003 til den 29. november 2004, med fradrag af 2.838,06
                           - 2 -
kr., som udgør anerkendte renter for perioden den 1. sep-
tember 2004 til den 1. oktober 2004.
boet har nedlagt påstand om frifindelse.
sagens nærmere omstændigheder:
sagsøgeren og finance credit danmark a/s havde igennem en
årrække et finansielt samarbejde omkring inddrivelse af
sagsøgers fakturatilgodehavender.
den 22. november 2002 trådte finance credit danmark a/s i
betalingsstandsning og ønskede derefter ikke at admini-
strere sagsøgers fordringer. de fakturaer, der var i fi-
nance credit danmark a/s’ besiddelse, blev returneret til
sagsøgeren.
i en kortere periode herefter modtog finance credit dan-
mark a/s en del fejlindbetalinger på sagsøgerens fordrin-
ger. fejlindbetalingerne fortsatte også efter, at finance
credit danmark a/s var taget under konkursbehandling den
11. december 2002.
som følge af fejlindbetalingerne anmeldte sagsøgerens ad-
vokat den 12. december 2002 et krav på 494.633,49 kr.
over for boet.
ved brev af 27. april 2004 anmeldte sagsøgerens advokat
et samlet krav mod boet på 1.384.046,50 kr. og fremsendte
i den forbindelse en opgørelse over fejlindbetalingerne.
ved brev af 29. juni 2004 afviste boet størrelsen af det
anmeldte krav.
den 3. august 2004 afholdt parterne et møde med henblik
på drøftelse af sagsøgerens krav. på mødet deltog sagsø-
gerens direktør, morten dall, sammen med advokat steffen
olsen-kludt ved advokatfuldmægtig thomas booker og på
vegne boet kurator, advokat michael serring. på mødet
fremkom der et forslag til en samlet forligsmæssig løs-
ning, som blandt andet indebar, at boet over for sagsøge-
                            - 3 -
ren skulle anerkende en fordring på 494.633,49 kr. som §
94-krav. det er om forrentning af denne fordring, at der
er opstået tvist mellem parterne.
ved brev af 4. august 2004 orienterede advokat michael
serring sine medkuratorer om forligsforslaget. af brevet
fremgår blandt andet:
        ”… under mødet den 3. august 2004 fremkom der et
        forslag fra topcare dk aps til forligsmæssig af-
        klaring af mellemværendet, som efter min umiddel-
        bare opfattelse bør tiltrædes.
        konkursboets mellemværende med topcare dk aps kan
        opdeles i en række elementer.
        i perioden umiddelbart før betalingsstandsningen
        skete der indbetalinger på administrerede for-
        dringer, som efter fradrag af gebyrer m.m. kan
        opgøres til kr. 346.715,51. kravet er indstillet
        til godkendelse i henhold til konkurslovens § 97.
        der er anlagt retssag herom ved skifteretten med
        krav om status som separatist.
        umiddelbart   efter   anmeldelsen  af  betalings-
        standsning (den 25. november 2002) skete der en
        fejlindbetaling ved, at en af topcare dk aps’
        kunder fejlagtigt indbetalte kr. 30.006,25 i ste-
        det for kr. 3.006,25. topcare dk aps har indfriet
        kundens krav på tilbagebetaling af det for meget
        betalte. der verserer ligeledes retssag herom ved
        skifteretten, med krav om separatiststatus eller
        subsidiært status i henhold til konkurslovens §
        94. kravet er alene indstillet til godkendelse
        efter konkurslovens § 97.
        for de administrerede fordringer er der i perio-
        den under betalingsstandsningen og under konkurs-
        behandlingen indbetalt en række beløb, som efter
        opgørelse heraf er indstillet til godkendelse ef-
        ter henholdsvis konkurslovens § 94 og § 93, og
                   - 4 -
der er sket udbetaling i overensstemmelse hermed.
det godkendte og udbetalte beløb indeholder også
et vist omfang af ”fejlindbetalinger” som følge
af, at der først på et senere tidspunkt er kommet
opmærksomhed på dette forhold.
i perioden efter konkursdekretets afsigelse er
der sket en række fejlindbetalinger fra kunder,
der i stedet skulle have betalt direkte til top-
care dk aps eller til et andet factoringsselskab.
efter indledende vanskeligheder må disse fejlind-
betalinger antages at være afklaret, og der er
sket udbetaling enten til kunden eller til topca-
re dk aps.
endelig er der i forhold til topcare dk aps en
særlig variant af problemet med fejlindbetalin-
ger. kort inden anmeldelsen af betalingsstands-
ning havde topcare dk aps indleveret et stort an-
tal nye fakturaer til køb eller administration
for et samlet beløb på kr. 1.181.693,34. efter
aftale med tilsynet blev disse fakturaer imidler-
tid returneret til topcare dk aps, som herefter
selv måtte varetage inddrivelsen. for en stor del
af disse fakturaers vedkommende skete der imid-
lertid alligevel indbetaling fra kunderne til fi-
nance credit danmark a/s, blandt andet som følge
af kundernes vane med at betale dertil. topcare
dk aps har opgjort, at sådanne fejlindbetalinger
under betalingsstandsningen udgør i alt kr.
578.279,27. jeg har ikke umiddelbart mulighed for
at kontrollere rigtigheden af tallet.
under mødet den 3. august 2004 fremkom direktør
morten dall, topcare dk aps, med en rimeligheds-
betragtning om, at hovedårsagen til de omfattende
fejlindbetalinger   under   betalingsstandsningen
var, at fakturaerne var blevet returneret. hvis
fakturaerne ikke var blevet returneret, men i
stedet overtaget af finance credit danmark a/s
til inddrivelse, ville topcare dk aps for sådanne
                    - 5 -
administrerede fakturaer have haft krav i henhold
til konkurslovens § 94 for indbetalingerne sket
under betalingsstandsningen (med fradrag af geby-
rer), og med status i henhold til konkurslovens §
93 for indbetalinger efter konkursdekretets afsi-
gelse. herigennem ville topcare dk aps have opnå-
et betalingen for langt hovedparten af fakturaer-
ne.
direktør morten dall meddelte, at topcare dk aps
gerne indestår for eventuelle krav, som kunderne
måtte rejse mod konkursboet som følge af fejlind-
betalingerne. dette kan formentlig ske således,
at topcare dk aps formelt tiltransporterer kon-
kursboet kravet mod kunden i henhold til de på-
gældende fakturaer, samtidig med en udtrykkelig
bekræftelse af at hæfte for beløbet, hvis kunden
med rette skulle fremsætte krav overfor konkurs-
boet om tilbagebetaling af beløbet.
i forlængelse heraf fremkom direktør morten dall
med et forligsforslag til afklaring af det samle-
de mellemværende. forligsforslaget er baseret på,
at hans primære interesse er at opnå udbetaling
af beløbene, som er indbetalt fejlagtigt under
betalingsstandsningen (opgjort af topcare dk aps
til kr. 578.279,27).
direktør morten dall tilbød et forlig således, at
topcare dk aps frafalder fuldt ud kravene omfat-
tet af den verserende retssag – henholdsvis kr.
346.715,51 hidrørende fra ”almindelige” indbeta-
linger i perioden inden betalingsstandsningen og
kr. 27.000 fra den fejlagtige indbetaling fra en
kundes side umiddelbart efter anmeldelsen af be-
talingsstandsningen. der sker endvidere frafald
af ”fejlindbetalinger”, opgjort af topcare dk aps
til kr. 49.011,50 i henhold til de returnerede
fakturaer, som nåede at blive indbetalt til fi-
nance credit danmark aps inden anmeldelsen af be-
talingsstandsning.
                            - 6 -
        til gengæld ønsker topcare dk aps krav i henhold
        til konkurslovens § 94 (og dermed udbetaling)af
        indbetalingerne, som er sket under betalings-
        standsningen i henhold til de returnerede faktu-
        raer, opgjort af topcare dk aps til kr.
        578.279,27. der skal heri ske fradrag af det be-
        løb, som allerede er udbetalt ”for meget” til
        topcare dk aps i forbindelse med den tidligere
        fordringsprøvelse.
        i givet fald skal betaling fra konkursboets side
        ske senest 1. september 2004, uden tilskrivning
        af renter. i forbindelse med den verserende rets-
        sag skal hver part i givet fald bære egne omkost-
        ninger.
        som nævnt ovenfor finder jeg, at der bør indgås
        et forlig i overensstemmelse hermed. udover pro-
        cesrisikoen forbundet med, om kravene i henhold
        til fejlindbetalingerne muligvis vil blive til-
        lagt status i henhold til konkurslovens § 94,
        lægger jeg vægt på, at der fra topcare dk aps
        sker frafald af krav som i øvrigt er berettigede,
        for et samlet beløb på ca. kr. 420.000.
        jeg beder jer meddele, om i kan tiltræde, at jeg
        indgår forlig i overensstemmelse med det ovenstå-
        ende …”.
ved fax af 30. august 2004 fra advokat michael serring
til advokat steffen olsen-kludt blev vilkårene for forli-
get opsummeret. om forliget fremgår det blandt andet:
        ”… på baggrund af drøftelserne under mødet den 3.
        august 2004 om en samlet forligsmæssig afklaring
        af parternes mellemværende kan jeg i overensstem-
        melse med det anførte nedenfor tiltræde oplægget
        til forlig. i forliget indgår en række elementer:
                           - 7 -
        …
        jeg kan tiltræde, at parternes samlede mellemvæ-
        rende forliges således, at der sker godkendelse i
        henhold til konkurslovens § 94 af kravet, som
        hidrører fra ”fejlindbetalingerne” opgjort til
        kr. 578.279,27. i dette beløb skal der dog ske
        fradrag af beløbene, som i forbindelse med den
        tidligere fordringsprøvelse allerede er godkendt
        og udbetalt ”for meget” til deres klient ud fra
        de betragtninger, der ellers har været lagt til
        grund fra konkursboets side.
        i forbindelse med et sådant forlig frafalder de-
        res klient fuldt ud kravene omfattet af den ver-
        serende retssag på henholdsvis kr. 346.715,51 og
        kr. 27.000 uden at modtage nogen dividende heraf.
        der sker endvidere frafald af ”fejlindbetalinger”
        foretaget umiddelbart inden anmeldelsen af beta-
        lingsstandsning, som af deres klient er opgjort
        til kr. 49.011,50, således at deres klient heller
        ikke modtager nogen dividende heraf.
        ved forligets indgåelse hæver deres klient rets-
        sagen, og hver part bærer egne omkostninger.
        …
        på den baggrund finder jeg, at forligsbeløbet til
        forventet godkendelse i henhold til konkurslovens
        § 94 og udbetaling til deres klient udgør kr.
        494.633,49 …”.
ved brev af 7. september 2004 indkaldte boet til for-
dringsprøvelse den 21. september 2004. af indkaldelsen
sendt til sagsøgers advokat fremgår blandt andet:
          ”… i konkursboet har de på deres klients vegne
          anmeldt en række forskellige krav, primært i
          henhold til konkurslovens § 82, som sammenlagt
                           - 8 -
         udgør henholdsvis kr. 27.000 (gældbog nr. 36) og
         kr. 1.357.048,10 (gældbog nr. 37).
         der er tidligere sket indstilling til godkendel-
         se af krav i henhold til konkurslovens § 93 på
         kr. 55.537,50 og i henhold til konkurslovens §
         94 på kr. 408.213,93. der er sket udbetaling i
         overensstemmelse med godkendelsen af disse krav.
         for den resterende del af kravet anmeldt på veg-
         ne deres klient, herunder både kravene tidligere
         indstillet til godkendelse med kr. 27.000 i hen-
         hold til konkurslovens § 97 (gældbog nr. 36) og
         kr. 346.715,51 i henhold til konkurslovens § 97
         (gældbog nr. 37), og hvorom der verserer rets-
         sag, tillige med den resterende del af det an-
         meldte krav, har jeg indstillet følgende
         fordringen indstilles til godkendelse med kr.
         494.633,49 i henhold til konkurslovens § 94
         den resterende del af kravet anmeldt på deres
         klients vegne … indstilles til afvisning.
         …
         om baggrunden for min indstilling henviser jeg
         til drøftelserne under vort møde 3. august 2004
         og min telefax af 30. august 2004.
         det er tillige en forudsætning for den afgivne
         indstilling, at den verserende retssag hæves af
         deres klient, og at hver part bærer egne omkost-
         ninger i forbindelse med retssagen.”
ved brev af 27. oktober 2004 tiltrådte sagsøgers advokat
forliget i henhold til vilkårene gengivet i faxen af 30.
august 2004. at tiltrædelsen fremgår blandt andet:
        ”… idet jeg henviser til ovennævnte sag, kan jeg
        på vegne min klient tiltræde, at de udbetaler i
        henhold til deres indstilling af 7. september
        2004, dog således at der tages forbehold for,
                            - 9 -
        hvorvidt beløbet kr. 55.537,50 er indeholdt i min
        klients opgørelse af fejlindbetalingerne. min
        klient er pt. i færd med denne undersøgelse.
        jeg vedlægger endvidere til deres orientering ko-
        pi af min skrivelse af d.d. til sø- og handels-
        retten, hvorefter jeg venligst skal bede dem be-
        kræfte over for retten, at parterne bærer egne
        omkostninger…”.
ved brev af 10. november 2004 til sagsøgers advokat med-
delte advokat michael serring, at han efter modtagelse af
brevet af 27. oktober 2004 med tilhørende erklæring fra
sagsøgeren, kopi af brev til sø- og handelsretten og
retsbogsudskrift fra samme, hvorefter den anlagte retssag
var afsluttet, fandt, at vilkårene for udbetaling af det
godkendte krav på 494.633,49 kr. var opfyldt. beløbet
blev herefter anvist til udbetaling.
ved brev af 5. december 2004 anmodede sagsøgers advokat
boet om at fremsende de tilskrevne renter af beløbet fra
betalingsstandstidspunktet    til udbetalingstidspunktet.
dette afviste advokat michael serring ved brev af 10. de-
cember 2004 (fejlagtigt dateret 10. november 2004). af
brevet fremgår blandt andet:
        ”… under vort møde den 3. august 2004 blev det
        imidlertid aftalt, at forligsbeløbet skulle beta-
        les uden renter.
        …
        på den baggrund finder jeg ikke anledning til be-
        taling af renter fra konkursboets side…”.
sagsøger udtog herefter stævning den 9. marts 2005.
forklaringer:
advokat michael serring har forklaret, at mellemværendet
mellem sagsøger og boet gav anledning til mange drøftel-
ser med kreditorerne. sagsøgeren havde været en stor kun-
                           - 10 -
de, og der var sket indbetaling af beløb efter betalings-
standsningen og også efter konkursdekretet. den anlagte
retssag vedrørte to krav. det var i forbindelse med rets-
sagen, at advokatfuldmægtig thomas booker på vegne sagsø-
geren i sommeren 2004 foreslog, at de skulle holde mødet
3. august 2004. han tog håndskrevne noter i mødet og har
gemt sit mødenotat. ved mødets start gennemgik advokat-
fuldmægtig thomas booker og han selv de forskellige beløb
og opgørelser, uden at de kom nogen vegne. derefter til-
bød morten dall at ville frafalde beløbene på 352.049 kr.
og 49.011,50 kr. mod at få det fejlindbetalte beløb fra
tiden efter betalingsstandsningen på 578.279,27 kr. iføl-
ge vidnets håndskrevne noter fra mødet var det en betin-
gelse, at sagsøgeren skulle droppe sagsanlægget mod at få
det fejlindbetalte beløb på 578.279,27 kr. det var i den
forbindelse også en forudsætning, at der ikke skulle be-
tales renter eller omkostninger, og at betalingen skulle
ske senest den 1. september 2004. dette fremgår også af
hans håndskrevne mødenotat, for på mødet gjorde han det
udtrykkeligt klart, at hver part skulle bære egne sagsom-
kostninger, og at betaling var uden renter. han husker
ikke, om nogen sagde noget specifikt til dette, men de
smilede alle tre venligt til hinanden, og han sagde, at
han ville drøfte forligsforslaget med de øvrige kurato-
rer.
morten dall har forklaret, at han har været direktør hos
sagsøgeren siden januar 2003. ved mødet den 3. august
2004 havde han et mandat fra sin bestyrelse til at lukke
sagen for ca. 550.000 kr. beløbets størrelse skyldtes, at
sagsøgeren likviditetsmæssigt manglede et tilsvarende be-
løb. forliget var efter hans opfattelse klokkeklart, og
den senere forligstekst var identisk med det konkrete
forslag. sagsøgerens formål med forliget var at opnå li-
kviditet. som betingelse for forliget skulle sagsøgeren
afstå fra yderligere retssager, og den igangværende skul-
                           - 11 -
le afsluttes for at formindske omkostningerne. under mø-
det bad han om at få lidt tid alene med advokatfuldmægtig
thomas booker, som han så kort drøftede forligsforslaget
med. det stod klart for dem, at der var tale om godt
497.000 kr. som § 94 krav og dertil renter, hvilket ville
medføre, at han kom hjem med ca. 555.000 kr., hvilket
svarede til bestyrelsens krav. sagsøgeren ville så tabe
ca. 425.000 kr. på sagen. der blev ikke konkret drøftet
noget om renter, og advokat michael serring gjorde ikke
opmærksom på, at det skulle være uden renter. det ville
han aldrig være gået med til. der var jo tale om sagsøge-
rens penge, som fejlagtigt var blevet indbetalt til boet.
han havde selv udfærdiget opgørelsen fra bogholderiet til
advokat michael serring. det var efter hans specifikati-
on, at advokat michael serring accepterede, at der var
sket en fejl.
thomas booker har forklaret, at han ikke længere er ansat
hos sagsøgerens advokat. forliget af 30. august 2004 var
en opfølgning på mødet med morten dall og advokat michael
serring på advokat serrings kontor. fra mødet husker han,
at der var uoverensstemmelse om opgørelsen af kravet. man
drøftede beløbets størrelse og blev enige om de 494.000
kr. i medfør af konkurslovens § 94. advokat michael ser-
ring forlod lokalet, og han og morten dall havde lejlig-
hed til at tale sammen. han sagde til morten dall, at
renterne også ville få status som § 94-krav. rentespørgs-
målet blev ikke drøftet med advokat michael serring.
procedure:
advokat steffen olsen-kludt har på vegne sagsøgeren gjort
gældende, at det på mødet den 3. august 2004 var kende-
ligt for deltagerne, at hovedkravet skulle forrentes, og
at forrentningen skulle ske i henhold til konkurslovens §
94, jf. konkurslovens § 98, nr. 1.
                           - 12 -
kurator tog hverken på mødet eller i den efterfølgende
forligstekst  forbehold om,  at  hovedkravet ikke  skulle
forrentes. det ville da også have været en usædvanlig be-
tingelse i forliget og ikke acceptabelt for sagsøgeren.
forligsteksten var i øvrigt meget omfattende og detalje-
ret, og såfremt det havde været aftalt, at der ikke skul-
le ske forrentning, ville det have været en del af tek-
sten.
for så vidt angår det tidspunkt, fra hvilket forretningen
skal ske, må det som udgangspunkt være fra fristdagen,
den 22. november 2002, subsidiært fra konkursdagen den
11. december 2002 eller i hvert fald fra den 12. januar
2003 som følge af sagsøgerens rentepåkrav afgivet den 12.
december 2002.
advokat michael serring har på vegne boet gjort gældende,
at det var en del af forligsbetingelserne, som blev af-
talt på mødet 3. august 2004, at hovedkravet ikke skulle
forrentes. dette fremgår både af hans mødenotat og af den
efterfølgende orientering til hans medkuratorer.
sagsøgerens krav mod boet skyldtes fejlindbetalinger fra
kunder, og disse indbetalinger var ikke boets ansvar. al-
lerede af den grund er sagsøgeren ikke berettiget til
forrentning af sit krav. forrentning kræver, at hovedkra-
vet er tilstrækkeligt tydeligt, og det blev det først ef-
ter indgåelsen af forliget.
konkursboet har betalt renter for den periode, hvor mang-
lende betaling var boets ansvar, men hovedkravet må i øv-
rigt være rentefrit som aftalt. under alle omstændigheder
kan der ikke kræves rente fra tiden før konkursdekretets
afsigelse.
                           - 13 -
skifterettens bemærkninger:
efter de afgivne forklaringer om forligsforhandlingerne
på mødet den 3. august 2004 finder skifteretten det ikke
tilstrækkelig godtgjort, at rentespørgsmålet blev drøftet
mellem parterne, eller at der på anden måde blev indgået
aftale vedrørende forrentning af anmelderens krav. det
forhold,  at  kurator,  advokat  michael serring, i  sine
håndskrevne noter fra mødet har anført ”uden renter” og i
brevet af 4. august 2004 til sine medkuratorer har be-
skrevet betalingen som værende ”uden tilskrivning af ren-
ter”, godtgør ikke i sig selv, at der blev indgået en af-
tale om, at forligsbeløbet ikke skulle forrentes.
i advokat michael serrings brev af 30. august 2004 til
sagsøgerens advokat er der detaljeret redegjort for be-
tingelserne  for  forligets  indgåelse,  herunder omkost-
ningsspørgsmål og sagsøgerens frafald af krav omfattet af
en verserende retssag. derimod er der ikke anført noget
om forrentning af forligsbeløbet på trods af, at sagsøge-
rens advokat ved brev af 12. december 2002 i forbindelse
med opgørelse af sit tilgodehavende havde fremsat rente-
påkrav. tilsvarende indeholder boets indkaldelse af 7.
september 2004 til fordringsprøvelse heller ingen bemærk-
ninger om rentespørgsmålet, men alene en opregning af
forligsbetingelserne med henvisning til mødet den 3. au-
gust 2004 og brevet af 30. august 2004.
som sagen er forelagt for skifteretten, består det beløb
på 494.633,49 kr., hvorom der blev indgået forlig mellem
parterne, dels af fejlindbetalinger fra betalingsstands-
ningsperioden og dels af fejlindbetalinger fra starten af
konkursperioden. der er ikke i forbindelse med domsfor-
handlingen nærmere redegjort for de enkelte posteringer.
da der er indgået forlig vedrørende den samlede hoved-
stol, som i brevet af 12. december 2002 var opgjort til
                           - 14 -
1.325.033,15 kr., finder skifteretten det imidlertid uden
betydning for spørgsmålet om krav på forrentning af ho-
vedstolen,  hvorvidt   hovedkravet  oprindeligt  fremstod
klart eller først blev det ved forligets indgåelse.
der er enighed mellem parterne om, at sagsøgerens hoved-
krav har status i henhold til konkurslovens § 94. da det
således ikke er godtgjort, at der er indgået nogen aftale
om, at sagsøgerens krav ikke skulle forrentes, eller at
konkursboet i øvrigt har godtgjort, at der er taget et
kendeligt forbehold om, at der ikke skal ske forretning,
findes sagsøgeren at have krav på forretning af sit krav
i henhold til konkurslovens § 94, jf. konkurslovens § 98.
det fremgår ikke af sagen, hvornår hovedkravet egentlig
er opstået, men da sagsøgeren den 12. december 2002 har
afgivet rentepåkrav, tager skifteretten derfor sagsøge-
rens mere subsidiære påstand til følge.
for så vidt angår sagens omkostninger, fastsættes disse
under hensyn til sagens omfang, værdi og medgåede tid til
25.000 incl. retsafgift på 500 kr.
                   thi kendes for ret:
finance credit danmark a/s under konkurs tilpligtes at
anerkende, at topcare dk a/s er berettiget til forrent-
ning af 494.633,49 kr. fra den 12. januar 2003 til den
29. november 2004 med fradrag af 2.838,06 kr., som udgør
renterne for perioden den 1. september 2004 til den 1.
oktober 2004.
i sagsomkostninger betaler finance credit danmark a/s un-
der konkurs inden 14 dage til topcare dk a/s 25.000 kr.
              - 15 -
    jeanette melchior
              (sign.)
           ___ ___ ___
udskriftens rigtighed bekræftes
p.j.v. sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                                            dom
afsagt den 11. juni 2014 af vestre landsrets 10. afdeling (dommerne poul hansen, vogter og
stig glent-madsen) i ankesag
v.l. b–0005–13
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat david auken, københavn)
mod
a
(advokat christian falk hansen, åbyhøj)
og kæresag
v.l. b_3326_12
a
(advokat christian falk hansen, åbyhøj)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat david auken, københavn).
retten i hjørring har den 6. december 2012 afsagt dom i 1. instans (sagerne bs 3-1973/2011
og bs 3-159/2012).
påstande
vedrørende registreringsafgift
                                              - 2 -
for landsretten har appellanten, skatteministeriet, gentaget sin påstand for byretten om
frifindelse.
indstævnte, a, har påstået stadfæstelse og har subsidiært gentaget sin subsidiære påstand for
byretten.
vedrørende momstilsvar
a har gentaget sine påstande for byretten, dog således at beløbet 995.437 kr. rettelig vedrører
perioden 1. januar – 31. december 2008.
skatteministeriet har påstået stadfæstelse af den frifindelse, der skete ved byrettens dom.
supplerende sagsfremstilling
skatteministeriet har for landsretten fremlagt de fragtbreve, som har dannet grundlag for
godkendelse af udførsel af fire biler nævnt i bilag 2 i skats afgørelse af 22. september 2010
vedrørende moms, omtalt i afgørelsen side 3 og 4 (ekstrakten side 315 og 316).
forklaringer
a har afgivet supplerende forklaring for landsretten. der er endvidere afgivet forklaring af b.
a har supplerende forklaret, at han ikke var bekendt med, at slutsedlerne var falske. han
havde heller ikke nogen mistanke herom. de biler, han købte, kunne kun bruges til eksport.
næsten alle bilerne ville have givet underskud, hvis de ikke reelt var solgt videre til en
forhandler i udlandet. afgiftsrefusionen alene kunne således ikke dække den udgift, han
havde på langt de fleste af bilerne. den udenlandske valuta, han fik fra salget af bilerne,
vekslede han som regel i en vekselbutik i bazar vest i aarhus, som gav den bedste kurs. c
har aldrig snydt ham. han har altid fået de penge, som han skulle have fra ham. skat har
aldrig haft bemærkninger til hans anmeldelser. skat har aldrig krævet anden dokumentation.
havde skat blot fra begyndelsen krævet kopi af fragtbrevet vedrørende hver enkelt bil, ville
han have sørget for at få en sådan kopi. ingen biler er fundet i danmark, og han har ikke
                                               - 3 -
kendskab til, at nogen af bilerne skulle være i danmark. listen over biler, der skulle være
indregistreret i hviderusland, ekstrakten side 325 f., er udfærdiget på hans foranledning af en
kammerat, som var god til edb. han gav ham de bilag, han lå inde med. kammeraten fik en
kasse øl for sit arbejde med at skrive listen efter disse bilag. listen har han givet til søren
fjordbak, som via en særlig adgang til registreringssystemet i hviderusland har fundet 55 af
bilerne i hviderusland. han fik ikke andet at vide, end at bilerne skulle sælges til udenlandske
bilhandlere. han gik ud fra, at bilerne skulle til italien eller tyskland. han så bare på
dokumenterne. han vidste ikke, at bilerne skulle ende i hviderusland eller litauen. der er
ikke rejst en straffesag mod ham i anledning af denne sag. i dag arbejder han på nordsøen på
en boreplatform.
b har forklaret, at han er nabo til a. han har kendt ham gennem mange år. han hjalp a med
at køre brugte biler ned til en plads ved aarhus, når a havde travlt med sin forretning. han
husker ikke, hvem der kørte bilerne, de nærmere omstændigheder ved transporten, eller hvor
bilerne præcist blev kørt hen. han har nok hjulpet til 10-20 gange. han var med til at køre
bilerne til en plads uden for aarhus. derefter kørte han og a videre til en auktion eller til
basar vest, hvor der skulle skrives slutseddel. han har mødt c på bilauktionen i aarhus og en
enkelt gang været hjemme hos c. han ved ikke, hvad der nærmere skete med bilerne, efter de
var sat på pladsen uden for aarhus. han har flere gange afleveret bilnøgler til c.
procedure
parterne har i det væsentlige gentaget deres anbringender for byretten og har procederet i
overensstemmelse hermed.
landsrettens begrundelse og resultat
vedrørende registreringsafgift
det følger af registreringsafgiftslovens § 7 b, at registreringsafgift kan godtgøres, såfremt
køretøjet afmeldes fra motorregisteret og udføres fra landet. efter lovens § 7 c godtgøres
afgiften, når den afgiftspligtige værdi er fastslået, og forvaltningen har modtaget
”dokumentation for køretøjets afmeldelse … og udførsel her fra landet”. det følger af
                                               - 4 -
forarbejderne til bestemmelsen, at der ved udførsel til andre eu-lande skal fremlægges
passende dokumentation i form af faktura, bevis på indregistrering eller andet, som
skattemyndighederne skønner egnet som dokumentation. at der gælder et egentligt
dokumentationskrav fremgår også af skats blanket vedrørende ”regulering af
registreringsafgift”, hvori blandt andet er anført: ”afgiften godtgøres, når der er indsendt
dokumentation for køretøjets afmeldelse... og dokumentation for udførsel her fra landet...).
efter bevisførelsen, herunder a’ egen forklaring og sagsfremstillingen i landsskatterettens
afgørelser, lægges det til grund, at a ikke selv stod for udførslen, men overlod dette til …
auto ved …, som var i kontakt med køberne. a havde hverken fysisk eller telefonisk kontakt
med køberne, idet andre forestod det praktiske, herunder transport og udfærdigelse af
slutsedler. a modtog slutsedlerne fra c fra … auto. når han fik dem, var de udfyldt med
køberstempel. han udfyldte så slutsedlerne med bilmærke og model. prisen blev aftalt med c
og påført slutsedlen. c fik nøglerne vil bilen. a kørte bilerne til en plads i aarhus.
transporten herfra havde han ikke noget med at gøre.
det lægges endvidere til grund, at a, da det viste sig, at slutsedlernes angivelse af køber ikke
var korrekt, og slutsedlerne derfor blev afvist som fornøden dokumentation for udførsel,
efterfølgende ikke – ud over det af skat anerkendte – har været i stand til at dokumentere, at
bilerne, som han har fået afgiftsgodtgørelse for, faktisk er udført her fra landet.
af de grunde, som byretten har anført, tiltrædes det, at de slutsedler, som c har tilvejebragt, i
det hele må forkastes som dokumentation for, hvem der har købt bilerne. slutsedlerne udgør
derfor ikke den dokumentation for, at bilerne er ført ud af landet, som skatteforvaltningen fra
godtgørelsessagens opstart har krævet som forudsætning for udbetaling af godtgørelse.
a har heller ikke på anden måde dokumenteret, at bilerne er udført her fra landet. han har
derfor ikke krav på afgiftsgodtgørelse, og han skal som følge heraf tilbagebetale den
godtgørelse, som han med urette har modtaget.
det bemærkes herved, at a ikke på noget tidspunkt har fået tilsagn fra forvaltningen om, at
slutsedlerne var tilstrækkelig dokumentation. han kan under de givne omstændigheder heller
ikke have haft nogen berettiget forventning om, at der ikke ville blive stillet yderligere krav til
                                              - 5 -
dokumentation, hvis slutsedlerne måtte vise sig at være falske eller i øvrigt måtte blive
forkastet som dokumentation. han har ved at gennemføre eksporten af bilerne på den ovenfor
beskrevne måde handlet så uforsigtigt, at han selv bærer risikoen for, at han ikke senere kan
tilvejebringe den fornødne dokumentation for, at bilerne faktisk er ført ud af landet. det er i
den henseende ikke tilstrækkeligt, at det søges sandsynliggjort, at en del af bilerne nu befinder
sig uden for eu, eller at det efter omstændighederne i øvrigt ved driften af hans virksomhed
sammenholdt med hans økonomiske dispositioner måtte være overvejende sandsynligt, at
bilerne ikke længere er i danmark.
betingelserne for godtgørelse af registreringsafgift eller for ikke at skulle tilbagebetale den
allerede udbetalte afgiftsgodtgørelse er således ikke til stede, og landsretten tager herefter
skatteministeriets påstand om frifindelse til følge for så vidt angår spørgsmålet om
registreringsafgift.
vedrørende momstilsvar
fritagelse for den moms, der skal betales efter momslovens § 4, stk. 1, er betinget af, at varen
transporteres til et andet eu-land, og at erhververen er momsregistreret i et andet eu-land.
det følger af momslovens § 34, stk. 1, jf. § 54, stk. 1, at afgiftsfritagelsen efter § 34, stk. 1,
forudsætter indsendelse af lister.
efter bevisførelsen lægges det til grund, at a ikke har indleveret lister for 2. halvår af 2008 og
for 3 kvartaler i 2009. herefter, da slutsedlerne ikke kan udgøre dokumentation for, at bilerne
er leveret i et andet eu-land, da a ikke har fremlagt kopi af fragtbreve eller tilsvarende
dokumenter, der objektivt dokumenterer, at bilerne er transporteret ud af landet, og da han
ikke har godtgjort, at han – under de ovenfor under registreringsafgift anførte
omstændigheder – har truffet enhver rimelig foranstaltning, der stod i hans magt for at sikre,
at den levering inden for fællesskabet, som han har foretaget, ikke førte til deltagelse i svig,
tiltrædes det, at betingelserne for momsfritagelse efter momslovens § 34, stk. 1, ikke er
opfyldt.
det tiltrædes endvidere, at betingelserne for anvendelse af brugtmomsreglerne ikke er opfyldt,
idet det ikke er godtgjort, at de omhandlede biler blev afgiftsberigtiget efter
                                               - 6 -
brugtmomsordningen ved salget til a, som heller ikke har opfyldt de formelle betingelser for
anvendelse af brugtmomsordningen.
landsretten tiltræder herefter byrettens dom for så vidt angår momstilsvaret, hvorfor
skatteministeriet i det hele frifindes for de påstande, som a har nedlagt.
sagsomkostninger
efter udfaldet af ankesagen har a i det hele tabt sagen, jf. retsplejelovens § 312, stk. 5, og §
315, jf. § 312, stk. 1, og han skal derfor betale sagens omkostninger for begge retter til
skatteministeriet med i alt 604.000 kr. beløbet omfatter 4.000 kr. til retsafgift og 600.000 kr.
inkl. moms til udgifter til advokatbistand.
landsretten har ved fastsættelsen af beløbet til udgifter til advokatbistand på den ene side lagt
vægt på sagens samlede, betydelige økonomiske værdi og på den anden side sagens
begrænsede omfang, herunder at der ikke har været foretaget syn og skøn eller tilsvarende
bevisførelse, at mængden af dokumenter i sagen har været begrænset, og at der har været tale
om to forholdsvis mindre og velafgrænsede juridiske problemstillinger.
                                   t h i k e n d e s f o r r e t:
skatteministeriet frifindes.
a skal betale sagens omkostninger for begge retter til skatteministeriet med 604.000 kr.
de idømte sagsomkostninger skal betales inden 14 dage og forrentes efter rentelovens § 8 a.