text:
                        højesterets dom
                     afsagt fredag den 16. november 2018
sag bs-13497/2018-hjr
(2. afdeling)
bc ejendomme, vejle a/s
(advokat niels holger printz)
mod
nordea bank danmark a/s
(advokat kristian paaschburg)
i tidligere instanser er afsagt dom af boligretten i holstebro den 27. juni 2016
samt af vestre landsrets 4. afdeling den 10. oktober 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: marianne højgaard pedersen, poul
dahl jensen, michael rekling, lars apostoli og anne louise bormann.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
supplerende sagsfremstilling
af lejekontrakt fra 2003 mellem nordea bank danmark a/s og den daværende
ejer af ejendommen nørregade 14, holstebro, fremgår bl.a.:
       ”erhvervslejekontrakt
       …
       §2
       anvendelse
       …
                                                2
     ved fraflytning skal lejer for egen regning fjerne genstande anbragt på ejendom-
     men…, herunder retablere flader, facader m.v., medmindre udlejer skriftligt fra-
     falder kravet herom.
     …
     § 18
     fraflytning og aflevering af det lejede
     ved lejemålets ophør skal lejer senest kl. 12 den dag, det lejede fraflyttes, selvom
     det er en helligdag eller dagen før en helligdag, aflevere det lejede med, hvad der-
     til hører i samme stand som ved overleveringen, dvs. vel vedligeholdt, ryddet og
     rengjort. i modsat fald er den fraflyttende lejer pligtig at betale leje i den tid, det
     tager at istandsætte lokalerne.
     enhver af parterne kan forlange, at der senest 14 dage før flyttedagen afholdes en
     fælles besigtigelse af det lejede med henblik på at aftale omfanget og gennemfø-
     relsen af lejers istandsættelsesforpligtelse. såfremt den ved gennemgangen aftalte
     istandsættelse ikke er udført – eller efter udlejers skøn ikke udført tilfredsstillende
     – inden det lejedes aflevering, sker istandsættelse ved udlejers foranledning og for
     lejers regning.
     det kan aftales, at de lejer påhvilende istandsættelsesforpligtelser kapitaliseres, og
     at det således fastsatte beløb betales kontant af lejer ved lejemålets ophør. i så fald
     er lejer ikke berettiget til at lade lejemålet istandsætte, og den nærmere frem-
     gangsmåde vil være den, at der afholdes en fælles besigtigelse af lejemålet med
     henblik på udarbejdelse af en beskrivelse af de lejer påhvilende istandsættelsesar-
     bejder. umiddelbart efter afholdelsen af denne besigtigelse indhenter udlejer to
     tilbud fra anerkendte håndværkere på udførelsen af de beskrevne istandsættelses-
     arbejder. lejer er herefter forpligtet ved udlejers påkrav at betale udlejer beløbet i
     henhold til det laveste tilbud samt teknikerhonorar og leje for istandsættelsesperi-
     oden.”
ved købsaftale af 3. december 2013 blev ejendommen solgt for 26 mio. kr. til
braaten & pedersen aps eller ordre med overtagelse den 31. december 2014.
overtagelsesdatoen blev senere udsat til den 31. marts 2015. i købsaftalen hed-
der det bl.a.:
     ”5. ejendommens stand
     5.1. ejendommen overtages af køber som beset og i den stand, hvori den er og fo-
     refindes på tidspunktet for købsaftalens underskrift, dog med hensyntagen til for-
     ringelse som følge af almindeligt slid og ælde i perioden indtil overtagelsesdagen.
     …
     12. lejeforhold
     12.1. køber overtager ejendommen fri for lejemål og andre brugsrettigheder.
     ejendommen er p.t. udlejet til nordea bank danmark a/s. sælger indestår for at
     alle forhold med lejer er udlignet senest pr. overtagelsesdatoen. det bemærkes, at
     den aktuelle lejekontrakt ikke har været forelagt køber, idet sælger garanterer for,
     at lokalerne er fraflyttet af lejer senest pr. overtagelsesdatoen.
                                              3
      sælger har afvist at fremvise lejeaftalen, hvorfor det ikke har været muligt for
      medvirkende ejendomsmægler at rådgive sælger på dette område.”
anbringender
bc ejendomme, vejle a/s har anført navnlig, at et istandsættelseskrav i en situ-
ation som den foreliggende ikke forudsætter, at der er ført bevis for, at der ved
et efterfølgende salg af ejendommen er lidt et økonomisk tab grundet mang-
lende istandsættelse.
i øvrigt kan det lægges til grund, at bc ejendomme har lidt et tab ved salget af
ejendommen som følge af den istandsættelse, som nordea bank danmark a/s
var forpligtet til at udføre, men som ikke blev udført.
nordeas manglende opfyldelse af sin kontraktmæssige forpligtelse udgør en
grov ansvarspådragende misligholdelse af lejekontrakten, og bc ejendomme
vil herefter være berettiget til at kræve erstatning.
udgangspunktet for erstatningsudmåling i kontraktforhold er den positive op-
fyldelsesinteresse, og da misligholdelsen består i manglende opfyldelse af plig-
ten til istandsættelse ved fraflytning, må opfyldelsesinteressen opgøres som ud-
bedringsudgifterne hertil, dvs. udgifterne til at bringe det lejede i kontraktmæs-
sig afleveringsstand. det er ikke et krav, at udbedringsarbejderne faktisk gen-
nemføres, jf. bl.a. højesterets dom af 26. august 2009 (ufr 2009.2779).
det fremgår af lejekontrakten, at parterne kan aftale, at istandsættelsesomkost-
ningerne kapitaliseres. bc ejendomme har utvivlsomt kunnet forudsætte, at en
sådan kapitalisering ville være mulig, blot den samlede økonomiske byrde ved
en kapitalisering ikke var større for nordea end udgiften til kontraktmæssig
istandsættelse. nordea overlod da også istandsættelsen til bc ejendomme, da
nordea fraflyttede ejendommen uden at foretage nogen form for istandsættelse.
det bør fortsat være det klare juridiske udgangspunkt, at et fraflytningskrav
opgøres til udgiftstabet, som kompenserer for lejerens misligholdelse af sine
kontraktforpligtelser, hvorimod efterfølgende dispositioner ikke bør tillægges
betydning.
det er nordeas bevisbyrde, at der foreligger sådanne helt særlige omstændig-
heder, at bc ejendomme trods det klare fraflytningskrav alligevel ikke kan rette
et sædvanligt istandsættelseskrav mod nordea.
hvis bevisbyrden for, at bc ejendomme har lidt et tab ved salget af ejendom-
men på grund af den manglende istandsættelse, måtte påhvile bc ejendomme,
er denne bevisbyrde løftet.
                                             4
bc ejendommes bevisbyrde bør i øvrigt lempes. det kontraktretlige istandsæt-
telseskrav hviler på en bevidst og dermed grov misligholdelse fra nordeas side.
de efterfølgende begivenheder har principielt intet med fraflytningskravet at
gøre, hvorfor det kan være meget vanskeligt at dokumentere sammenhængen
mellem nordeas misligholdelse og den efterfølgende transaktion. bc ejen-
domme har i øvrigt fremlagt alt relevant materiale og oplyst sagen loyalt.
det afgørende må være de samlede overdragelsesvilkår, altså ”den samlede
pakke”. overdragelsessummen blev handlet ned fra 32 mio. kr. til 26 mio. kr.,
og bc ejendomme skulle oppebære lejeindtægter og beløbet til istandsættelse af
ejendommen, da ejendommen blev solgt uden lejere.
ejendommen blev solgt som den ”er og forefindes”, og da købsaftalen er ind-
gået før lejers fraflytning, ligger det fast, at ejendommen er overtaget af køber
uden istandsættelse, og uden at køber efter købsaftalen har kunnet forvente, at
ejendommen blev istandsat af nordea. der er ikke i købsaftalen taget stilling til,
hvad ejendommen ville have kostet, hvis lejers istandsættelsesforpligtelse var
blevet iagttaget, men det er sandsynligt, at ejendommen istandsat ville have
kunnet sælges til en højere købesum til braaten & pedersen aps eller til andre.
det har formodningen imod sig, at braaten & pedersen eller enhver anden kø-
ber ikke ville have betalt mere for ejendommen, hvis de samtidig havde overta-
get retten til at fremføre et ganske betydeligt istandsættelseskrav mod en fra-
flyttende lejer. det fremgår af købsaftalen, at bc ejendomme ikke udleverede
lejekontrakten til braaten & pedersen i forbindelse med handlen, og istandsæt-
telsen har således ikke indgået i parternes forhandlinger om ejendommen. bc
ejendomme stillede krav om selv at få adgang til at afregne med nordea frem-
for at lade køber overtage dette.
det strider mod al sund fornuft, at et betydeligt økonomisk krav mod en fraflyt-
tende lejer ikke skulle have en værdi for en køber af ejendommen. braaten &
pedersen kunne således uden videre have rejst fraflytningskravet mod nordea,
og da ejendommen ikke var købt med henblik på nedrivning, men derimod til
fortsat udlejning, ville nordea ikke kunne have rejst relevante indsigelser mod
et fraflytningskrav rejst af braaten & pedersen.
bl.a. brian christensens forklaringer underbygger, at et salg til braaten & pe-
dersen til den aftalte købesum netop forudsatte, at bc ejendomme selv kunne
rette fraflytningskravet mod nordea, og at det gennemførte salg af ejendom-
men således ikke med rimelighed kan betragtes isoleret.
der er ingen holdepunkter i aftalegrundlaget eller korrespondancen for, at en
istandsættelse af ejendommen ville være uden betydning for prisen for ejen-
                                            5
dommen, men der er utvivlsomt en formodning for, at prisnedsættelsen i hvert
fald delvist skyldes lejers manglende istandsættelse.
nordea bank danmark a/s har anført navnlig, at nordea ved at fraflytte leje-
målet uden at istandsætte dette har misligholdt lejeaftalen, men at der ikke er
tale om en grov misligholdelse.
nordea hæfter for økonomisk opfyldelse af bc ejendommes positive opfyldel-
sesinteresse og ikke for udgifter til istandsættelse efter aflevering.
bc ejendomme har ikke lidt et tab ved nordeas manglende istandsættelse af le-
jemålet ved fraflytning, idet ejendommen er solgt forud for nordeas fraflytning,
og salgsprisen for ejendommen ikke var påvirket af den manglende istandsæt-
telse, jf. bl.a. højesterets dom af 26. august 2009 (ufr 2009.2779).
tabets eksistens og størrelse afhænger af, om ejendommen er blevet solgt til en
lavere pris på grund af nordeas manglende opfyldelse af sin forpligtelse til
istandsættelse ved fraflytning, og at dette kan erkendes af køber og sælger som
et reelt aftalevilkår. eftersom hverken køber eller sælger på tidspunktet for afta-
lens indgåelse kunne vide, om lejemålet blev afleveret istandsat, måtte en sådan
aftale nødvendigvis indeholde to salgspriser – en pris, hvis lejemålet aflevere-
des istandsat, og en anden pris, som var lavere, hvis lejemålet afleveredes uden
istandsættelse. køber og sælger indgik imidlertid ikke en sådan aftale.
køber ville ikke have betalt mere for ejendommen, hvis den havde været
istandsat, da hele ejendommen alligevel skulle ombygges fra almindelige kon-
torlejemål til butikker, og enhver istandsættelse efter lejeaftalen derfor ville
være værdiløs.
det fremgår således heller ikke af købsaftalen, at købesummen var nedsat som
følge af ejendommens stand ved overtagelsen.
det påhviler bc ejendomme at dokumentere, at der er lidt et tab samt størrel-
sen heraf, og bevisbyrden er ikke løftet.
lejemålets faktiske stand ved fraflytningen den 1. marts 2015 var ikke og kunne
ikke være hverken bc ejendomme eller ejendommens køber bekendt ved købs-
aftalens indgåelse den 3. december 2013 og kunne derfor ikke realistisk have
indgået i parternes overvejelser.
den reelle værdi af ejendommen – solgt uden lejere og dermed indtægter – med
henblik på omdannelse til butikker var 26 mio. kr. køber var ikke interesseret i
at overtage forpligtelserne som udlejer og i at skulle betale mere for ejendom-
men i håb om at få dette tilbage ved lejemålets aflevering, og køber var slet ikke
                                              6
interesseret i at tage risikoen for, at lejer rent faktisk valgte at aflevere istandsat.
salget af ejendommen til den aftalte pris var bc ejendommes eget valg og ikke
en aftale med køber om en nedsat pris på grund af lejemålets stand, som var
ukendt på aftaletidspunktet.
der er aldrig indgået en aftale om kapitalisering af istandsættelsesforpligtelsen.
lejeaftalens § 18 har et ganske andet formål end at sikre udlejer en bonus ved
fraflytning.
højesterets begrundelse og resultat
bc ejendomme, vejle a/s udlejede ejendommen nørregade 14, holstebro, til
nordea bank danmark a/s. ved købsaftale af 3. december 2013 solgte bc ejen-
domme ejendommen til overtagelse den 31. marts 2015. det var en betingelse
for køber, at nordea var fraflyttet på overtagelsesdagen, og ejendommen skulle
overtages i den stand, som den var på tidspunktet for købsaftalens underskrift.
bc ejendomme skulle sørge for, at ”alle forhold med lejer er udlignet senest pr.
overtagelsesdagen”. i begyndelsen af 2015 fraflyttede nordea lejemålet. i hen-
hold til lejekontrakten skulle nordea aflevere lejemålet i samme stand som ved
overleveringen. parterne er enige om, at nordea ikke opfyldte denne forplig-
telse.
som følge af nordeas manglende istandsættelse rejste bc ejendomme krav
mod nordea om betaling af ca. 1,8 mio. kr. svarende til de udgifter, der ifølge
bc ejendomme ville være forbundet med en istandsættelse med fradrag af det
depositum på ca. 1 mio. kr., som nordea havde betalt. nordea afviste kravet
bl.a. med den begrundelse, at bc ejendomme ikke har lidt noget tab som følge
af den manglende istandsættelse, idet bc ejendomme havde solgt ejendommen
inden nordeas fraflytning.
boligretten udskilte spørgsmålet, om bc ejendomme havde lidt et tab, til sær-
skilt afgørelse. for højesteret angår sagen derfor alene, om nordea skal frifin-
des, allerede fordi bc ejendomme ikke har lidt et tab.
som det fremgår af højesterets dom af 26. august 2009 (ufr 2009.2779), bortfal-
der lejers forpligtelse til at betale for istandsættelse ved fraflytning ikke, blot
fordi udlejer ikke lader arbejderne udføre, men efterfølgende sælger ejendom-
men uden istandsættelse. udlejer har således krav på erstatning for det tab, som
måtte være lidt som følge af den manglende istandsættelse. bevisbyrden for, at
der er lidt et tab, påhviler udlejer.
et eventuelt tab må opgøres således, at bc ejendomme økonomisk bliver stillet,
som om nordea havde opfyldt sin istandsættelsesforpligtelse (positiv opfyldel-
sesinteresse). da nordea fraflyttede lejemålet, var ejendommen allerede videre-
solgt til en fast pris, uden at køber havde krav på istandsættelse, og en istand-
                                          7
sættelse ville derfor ikke have haft nogen værdi for bc ejendomme. herefter og
i øvrigt af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder højesteret, at bc
ejendomme ikke har lidt et tab som følge af den manglende istandsættelse.
højesteret tiltræder på denne baggrund, at nordea skal frifindes for bc ejen-
dommes påstand om betaling af istandsættelsesudgifter. da boligretten ikke har
taget stilling til nordeas selvstændige påstand om tilbagebetaling af depositum,
skal sagen som anført af landsretten hjemvises til behandling af denne påstand.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                          thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal bc ejendomme, vejle a/s betale 80.000
kr. til nordea bank danmark a/s.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne høje-
steretsdoms afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                                              dom
afsagt den 7. februar 2014 af vestre landsrets 6. afdeling (dommerne hanne kildal, hanne
harritz pedersen og mette vinding (kst.)) i ankesag
v.l. b–3107–12
sydøstjyllands politi
(kammeradvokaten v/advokat sanne h. christensen, københavn)
mod
a
(advokat niels l. johansen, vejle)
retten i kolding har den 26. november 2012 afsagt dom i 1. instans (rettens nr. bs 3-
193/2011).
påstande
for landsretten har appellanten, sydøstjyllands politi, gentaget sin påstand for byretten.
indstævnte, a, har gentaget sin påstand om frifindelse.
supplerende sagsfremstilling
det fremgår af as årsopgørelse for 2011, at hans personlige indkomst i 2011 udgjorde 54.287
kr. det fremgår af årsregnskabet for as virksomhed vedrørende samme år, at årets resultat
efter renter var 82.451 kr. ifølge en betalingsoversigt af 1. januar 2013 fra betalingsservice
betaler a blandt andet 2.741 kr. om måneden i husleje efter fradrag af boligstøtte og 2.456 kr.
i underholdsbidrag.
                                                - 2 -
a har for landsretten haft advokat beskikket i medfør af retsplejelovens § 259, stk. 3, 2. pkt.
forklaringer
a har afgivet supplerende forklaring for landsretten.
a har supplerende forklaret, at hans økonomiske forhold ikke har ændret sig, siden han var i
byretten. han driver et pizzeria i ..., og da der for nyligt er åbnet et andet pizzeria i samme by,
regner han med, at hans indtægt vil falde. han har ikke kontakt med b, men hans kammerater
har fortalt, at de har været på bs autoværksted, hvor b stadig arbejder. de har også fortalt, at
b bare smider sin medicin ud. han er ligeledes bekendt med, at b for 2-3 måneder siden
solgte en bil til en tolk med fortjeneste. han ejer ikke selv ejendom i danmark eller i udlan-
det.
procedure
sydøstjyllands politi har for landsretten gjort gældende bl.a., at det fremsatte krav ikke er
forældet.
sydøstjyllands politi har til støtte herfor principalt gjort gældende, at politiet i medfør af den
ordning, der er etableret ved offererstatningsloven, tidligst har kunnet gøre sit regreskrav gæl-
dende efter, at erstatningsnævnet har truffet afgørelse, idet staten først på dette tidspunkt er
indtrådt i skadelidtes krav mod skadevolder. forældelsesfristen på 3 år skal derfor regnes fra
det tidspunkt, erstatningsnævnet har truffet afgørelse om de enkelte dele af kravet, hvorfor
fristen skal regnes fra henholdsvis den 27. juni 2008, den 11. august 2008, den 25. februar
2010 og den 31. oktober 2011, hvor b blev tilkendt henholdsvis 800 kr., 139.130,02 kr.,
37.600 kr. og 2.750.625,15 kr., jf. forældelseslovens § 2, stk. 1. ingen af kravene er således
forældede.
sydøstjyllands politi har subsidiært gjort gældende, at det fremsatte krav ikke er forældet, idet
forældelsesfristen tidligst kan regnes fra den dag, hvor fordringshaveren fik eller burde have
fået kendskab til fordringen. politiet har ikke før erstatningsnævnets afgørelser haft kendskab
                                                - 3 -
til fordringerne, hvorfor forældelsesfristen først skal regnes fra datoerne for erstatningsnæv-
nets afgørelser. da stævningen er indleveret inden 3 år fra disse afgørelser, er der ikke ind-
trådt forældelse, jf. forældelseslovens § 3, stk. 2.
mere subsidiært har sydøstjyllands politi gjort gældende, at forældelse tidligst indtræder 1 år
efter erstatningsnævnets afgørelser, idet forældelsen har været afbrudt i forbindelse med er-
statningsnævnets behandling af sagen. b indbragte sagen for erstatningsnævnet, inden foræl-
delsesfristens udløb, og forældelsen indtræder derfor tidligst 1 år efter erstatningsnævnets
afgørelse, jf. forældelseslovens § 21, stk. 2.
sydøstjyllands politi har videre gjort gældende, at forældelsen tidligst kan indtræde 1 år efter
erstatningsnævnets afgørelser, jf. forældelseslovens § 12, stk. 2, fordi politiet og a må be-
tragtes som solidarisk hæftende, idet b havde valget mellem at rette krav mod a eller at rejse
krav i medfør af offererstatningsloven.
mest subsidiært har sydøstjyllands politi gjort gældende, at politiet har været afskåret fra at
afbryde forældelsen på grund af en hindring, der ikke beror på politiets forhold, hvorfor for-
ældelsen tidligst kan indtræde 1 år efter erstatningsnævnets afgørelser, jf. forældelseslovens §
14, stk. 1.
hvis sydøstjyllands politi ikke kan få medhold i sine principale og subsidiære anbringender,
er det gjort gældende, at politiets regreskrav i anledning af erstatningsnævnets afgørelser af
25. februar 2010 og 31. oktober 2011 ikke er forældede, idet sagen er anlagt inden 1 år efter
disse afgørelser.
vedrørende kravets størrelse har sydøstjyllands politi gjort gældende, at kravet er opgjort på
baggrund af de godtgørelses- og erstatningsbeløb, der er udbetalt til b i medfør af erstat-
ningsnævnets afgørelser. kravets opgørelse er ikke bestridt under sagen, og a har ikke ført
bevis for, at der ikke har været tilstrækkeligt grundlag for at udbetale godtgørelse og erstat-
ning i det skete omfang. sydøstjyllands politi, der i medfør af offererstatningslovens § 17, stk.
1, er indtrådt i skadelidtes erstatningskrav, har derfor et regreskrav svarende til de beløb, der
er udbetalt i anledning af erstatningsnævnets afgørelser.
                                                - 4 -
a er straffet med fængsel i 10 måneder for den handling, som begrunder kravet. der er tale
om en forsætlig lovovertrædelse af grov karakter, og der foreligger ikke sådanne helt særlige
omstændigheder, at der er grundlag for at lempe erstatningsansvaret efter erstatningsansvars-
lovens § 24. a skal derfor tilpligtes at betale det fulde beløb for den skade, som han har påført
b. under hensyn til ansvarets beskaffenhed er der derfor ikke grundlag for at foretage den
lempelse, der er foretaget i byretten.
a har for landsretten navnlig gjort gældende, at sydøstjylland politis krav er forældet. efter
offererstatningslovens § 17, stk. 1, indtræder staten i skadelidtes krav mod skadevolder i det
omfang, der ydes erstatning. sydøstjyllands politis krav kan derfor ikke betragtes som et selv-
stændigt krav, men må betragtes som et afledet krav. da kravet er afledt fra bs krav mod a,
forældes regreskravet sammen med bs krav. efter forældelseslovens § 2, stk. 4, regnes foræl-
delsesfristen fra tidspunktet for skadens indtræden. af byrettens dom i straffesagen fremgår
det, at skadelidte oplyste, at han ikke var i stand til at arbejde. skadelidte har således på tids-
punktet for byrettens dom af 19. december 2007 været bekendt med, at hans erhvervsevne var
påvirket af skaden.
da sydøstjyllands politi først har indleveret stævning den 25. januar 2011, var kravet forældet
på tidspunktet for stævningens indlevering. der er ikke grundlag for at regne forældelsesfri-
sten fra et senere tidspunkt efter forældelseslovens § 3, stk. 2, idet b ikke har været ubekendt
med fordringen. der er endvidere ikke grundlag for at anvende forældelseslovens § 14, stk. 1,
idet b ikke på noget tidspunkt har været afskåret fra at afbryde forældelsen ved sagsanlæg på
grund af hindringer.
allerede fordi a ikke har været part i sagen, mens den blev behandlet ved erstatningsnævnet,
finder forældelseslovens § 21, stk. 2, ikke anvendelse. da staten og a endvidere ikke kan be-
tragtes som solidarisk hæftende, finder forældelseslovens § 12, stk. 2, heller ikke anvendelse.
hvis landsretten når frem til, at kravet ikke er helt eller delvist forældet, har a gjort gældende,
at det under landsrettens behandling af sagen er dokumenteret, at det vil være urimeligt tyn-
gende for ham, såfremt han skal betale erstatning. på baggrund af hans økonomiske forhold
må det lægges til grund, at han ikke har mulighed for at betale erstatning, hvorfor erstatnings-
ansvaret skal bortfalde, subsidiært nedsættes, jf. erstatningsansvarslovens § 24. det skal ved
                                               - 5 -
vurderingen af, om erstatningsansvaret skal bortfalde eller nedsættes, tillige tillægges betyd-
ning, at b var den aggressive part i forbindelse med voldsudøvelsen, og at b har fået erstat-
ning, hvorfor der ikke er et hensyn at tage til skadelidte.
a har ikke bestridt godtgørelses- og erstatningskravet størrelsesmæssigt.
landsrettens begrundelse og resultat
efter offererstatningslovens § 17, stk. 1, indtræder staten i skadelidtes erstatningskrav mod
skadevolder. kravet kan derfor kun gøres gældende inden for rammerne af det krav, som ska-
delidte ellers ville have haft mod skadevolder, og det må som udgangspunkt også gælde i for-
ældelsesmæssig henseende.
sydøstjyllands politi rejste den 25. august 2009 et krav på ca. 140.000 kr. over for a og an-
førte i brevet, at b havde rejst yderligere krav over for erstatningsnævnet. politiet rejste den
29. juni 2010 på ny et regreskrav vedrørende varigt mén og henviste i den forbindelse til er-
statningsnævnets afgørelse af 25. februar 2010, hvori var anført, at nævnet ville vende tilbage
til sagen om eventuel yderligere godtgørelse for varigt mén, når arbejdsskadestyrelsens ud-
talelse forelå.
den omstændighed, at erstatningsnævnet først den 31. oktober 2011 traf afgørelse vedrørende
yderligere méngodtgørelse og erstatning for tab af erhvervsevne mv. kan ikke føre til, at for-
ældelsesfristen skal regnes fra noget senere tidspunkt end skadestidspunktet den 22. august
2007, jf. forældelseslovens § 2, stk. 4.
staten opnår således ikke bedre ret end skadelidte, hvilket også gælder i relation til spørgs-
målet om suspension og tillægsfrister.
skadelidte har ikke været ubekendt med fordringen eller skadevolderen, ligesom han ikke har
været afskåret fra at afbrydelse forældelsen på grund af en hindring, der ikke beror på hans
forhold. som følge heraf er der ikke grundlag for at suspendere forældelsesfristen eller ud-
skyde den efter forældelseslovens § 3, stk. 2, eller § 14.
                                                 - 6 -
efter § 21, stk. 2, indtræder forældelse tidligst 1 år efter, at myndigheden har givet meddelelse
om sin afgørelse, hvis en sag om fordringens eksistens eller størrelse eller en sag, som er af-
gørende herfor, inden forældelsesfristens udløb er indbragt for en administrativ myndighed. i
forarbejderne til lov om forældelse af fordringer (lov nr. 522 af 6. juni 2007) anføres følgende
om bestemmelsen:
                 ”…
                 at sagen skal være »indbragt« for en administrativ myndighed, indebærer, at
                 det er en forudsætning, at den pågældende myndighed har kompetence til at
                 træffe realitetsafgørelse i sagen. endvidere er det en forudsætning, at både for-
                 dringshaveren og skyldneren har nær tilknytning til sagen, således at skyldne-
                 ren må antages at kunne påregne, at myndighedens afgørelse eventuelt kan give
                 anledning til, at fordringshaveren rejser et krav over for skyldneren. det er der-
                 for en betingelse for, at der sker foreløbig afbrydelse af forældelsen efter stk. 2
                 - i de tilfælde, hvor fordringshaveren eller skyldneren ikke er den administra-
                 tive myndighed, der behandler sagen - at både fordringshaveren og skyldneren
                 er part i sagen.
                 …”
som det fremgår af det anførte citat, kan forældelseslovens § 21, stk. 2, alene anvendes, hvis
skyldner har været part i sagen i forbindelse med dens behandling ved den administrative
myndighed. det fremgår af § 7 i forretningsorden for erstatningsnævnet, at skadevolderen
efter det almindelige forvaltningsretlige partsbegreb ikke anses som part i erstatningsnævnets
sag. herefter og da a ikke har været part i erstatningsnævnets sag, er der ikke grundlag for at
fastsætte en tillægsfrist efter forældelseslovens § 21, stk. 2.
det fremgår af forældelseslovens § 12, at bestemmelsen omfatter solidarisk hæftende skyld-
nere. ifølge forarbejderne til bestemmelsen omfatter den ikke det afledede krav mod en ska-
devolder, som tilkommer en tredjemand, der helt eller delvis har dækket skadelidtes tab. da
sydøstjyllands politis regreskrav som anført er afledt af bs erstatningskrav mod a, finder
forældelseslovens § 12, stk. 2, ikke anvendelse.
efter det ovenfor anførte er kravet forældet den 1. januar 2011, og da stævning først er indle-
veret den 25. januar 2011, er statens eventuelle regreskrav forældet, jf. forældelseslovens § 2,
stk. 4, og § 3, stk. 1, sammenholdt med § 30, stk. 1.
landsretten tager derfor as påstand om frifindelse til følge.
                                               - 7 -
efter sagens udfald og forløb skal sydøstjyllands politi til statskassen betale 106.250 kr. i
sagsomkostninger for begge retter.
                                   t h i k e n d e s f o r r e t:
a frifindes.
sydøstjyllands politi skal til statskassen betale sagens omkostninger for begge retter med
106.250 kr.
beløbet skal betales inden 14 dage og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark