text:
f003200i - apo
                                  udskrift
                                       af
                    sø- & handelsrettens dombog
                                ____________
den 8. marts 2006 blev af retten i sagen
f-32-04
1) danmarks jurist- og økonomforbund s.m.f.
  a
  (advokat arvid andersen)
2) danmarks jurist- og økonomforbund s.m.f.
  b
  (advokat arvid andersen)
  mod
1) internet invest holding a/s
  (advokat john korsø jensen)
2) saxo bank a/s
  (advokat john korsø jensen)
afsagt sålydende
                                     d o m:
indledning og påstande
                                       - 2 -
sagen vedrører udnyttelse af tildelte aktieoptioner efter ansættelsesforholdets
ophør, herunder gyldigheden af et vilkår om, at aktieoptionerne bortfaldt, hvis
medarbejderens ansættelse var ophørt på udnyttelsestidspunktet.
som mandatar for a har danmarks jurist- og økonomforbund nedlagt påstand
om:
principalt
internet invest holding a/s og saxo bank a/s tilpligtes at anerkende, at a med
virkning fra den 30. september 2004 er ejer af 9.000 stk. aktier i saxo bank a/s
af nominelt 1 kr.
subsidiært
1.
internet invest holding a/s og saxo bank a/s tilpligtes at anerkende, at a med
virkning fra den 30. september 2004 er ejer af 3.375 stk. aktier i saxo bank a/s
af nominelt 1 kr.
2.
internet invest holding a/s tilpligtes at betale 15.637,50 kr. med tillæg af pro-
cesrente fra den 30. september 2004, subsidiært fra sagens anlæg den 5. no-
vember 2005.
mere subsidiært
internet invest holding a/s tilpligtes at betale 24.999,84 kr. med tillæg af pro-
cesrente fra den 30. september 2004, subsidiært fra sagens anlæg den 5. no-
vember 2005.
som mandatar for b har danmarks jurist- og økonomforbund nedlagt påstand
om:
principalt
internet invest holding a/s og saxo bank a/s tilpligtes at anerkende, at b med
virkning fra den 30. september 2004 er ejer af 36.000 stk. aktier i saxo bank
a/s af nominelt 1 kr.
subsidiært
1.
                                        - 3 -
internet invest holding a/s og saxo bank a/s tilpligtes at anerkende, at b med
virkning fra den 30. september 2004 er ejer af 6.750 stk. aktier i saxo bank a/s
af nominelt 1 kr.
2.
internet invest holding a/s tilpligtes at betale 81.315,00 kr. med tillæg af pro-
cesrente fra den 30. september 2004, subsidiært fra sagens anlæg den 5. no-
vember 2004.
mere subsidiært
internet invest holding a/s tilpligtes at betale 99.999,36 kr. med tillæg af pro-
cesrente fra den 30. september 2004, subsidiært fra sagens anlæg den 5. no-
vember 2004.
sagens omstændigheder
a og b blev begge ansat i midas fondsmæglerselskab a/s (herefter midas), siden
saxo bank a/s, som er et datterselskab af internet invest holding a/s.
a blev ansat som juridisk konsulent på funktionærvilkår fra den 20. januar 2000
ved ansættelsesaftale af 10. januar 2000. b blev ansat som direktionsassistent
på funktionærvilkår fra den 23. november 1998 ved ansættelsesaftale af 28. ok-
tober 1998. medarbejdernes lønforhold fremgår af forklaringerne nedenfor.
den 8. maj 2000 sendte kim fournais, medejer af internet invest holding a/s,
en e-mail til ”all midas employees” under overskriften ”robin, eric og b vil købe
aktier i midas, i skal derfor have det samme tilbud!”. ejerne af moderselskabet
internet invest holding a/s, kim fournais og lars christensen, ønskede forud
for etablering af en medarbejderaktieordning at afklare, om medarbejderne på
almindelige vilkår ville købe aktieportioner af mindst 100.000 kr. ved egen finan-
siering og for egen risiko. det fremgik af mailen, at midas var i gang med at fin-
de den rigtige model til at udstede medarbejderaktier, og at det efter udstedelse
af medarbejderaktier ikke længere, i denne omgang, ville være muligt at købe
aktier i midas. medarbejderaktieordningen ville blive konstrueret således, at den
ikke ville kunne føre til tab for medarbejderne. forudsætningen for et eventuelt
udbytte under denne ordning var, at man havde deltaget i arbejdet for at nå mi-
das mål: ”ideen er, kort fortalt, at man ikke kan få fuldt udbytte af en langsigtet
upside i midas uden at deltage i arbejdet for at nå vores mål. med andre ord,
man skal være ansat i midas for at kunne bibeholde sine aktier”. de i mailen om-
talte ordninger blev ikke konkretiseret.
                                         - 4 -
den 4. august 2000 fik medarbejderne tilbud om option på køb af aktier eller
adgang til aktietegning (warrants) i midas. kim fournais og lars christensen
vurderede, hvilket tilbud den enkelte medarbejder skulle have. brevet til a in-
dledtes med ”we have great pleasure in informing you that in recognition of your
contribution to midas, you have been granted a warrant/option rights that upon
exercise would represent 0,025 % of the current shareholdings of midas”. bre-
vet var vedlagt en vejledning “pros and cons of subscribing to opti-
ons/warrants”. løbetiden for både optioner og warrants var 4 år. tilbuddet til
medarbejderne udgjorde total set 4,25 % af aktierne i midas. det blev anført, at
”please remember that we are likely to make additional allocations from time to
time in the future, thereby ensuring that new employees get the change to join
and that existing allocations may be increased in exceptional circumstances.”
brevet afsluttedes med en tak for en værdifuld indsats for midas. i vejledningen
blev det oplyst, at ”subscribtion to shares in the company via options will give
you as the owner of the options, the right, but not the obligation to purchase
shares in the company at a future date (i.e. in 4 years time)”, og “you will be re-
quired to exercise the option and physically purchase the shares in 4 years
time.” midas anbefalede warrants til fordel for optioner under hensyn til de skat-
temæssige forhold.
såvel a som b valgte at benytte optionsordningen. begge underskrev den 24.
august 2000 en aftale om option på køb af nom. 1.800 henholdsvis 7.200 aktier.
af aftalens pkt. 2.1 fremgik, at optionen kunne udnyttes i perioden fra den 1.
august 2004 til den 30. september 2004 ved kontant betaling og under betingel-
se af, at medarbejderen tiltrådte en investerings- & aktionæroverenskomst af
24. august 2000. medarbejderen havde ikke ret til at overdrage eller pantsætte
optionen til tredjemand. aftalens pkt. 6.1 omhandlede konsekvensen ved ophør
af ansættelsesforholdet og er afgørende for tvisten under denne sag:
            ”såfremt medarbejderens ansættelse bringes til ophør af medarbejderen eller
            selskabet uanset årsagen hertil, eller i tilfælde af medarbejderens dødsfald,
            før udnyttelse af optionen kan finde sted, jfr. det under p. 2.1. anførte, bort-
            falder optionen.”
aktieoptionerne blev konverteret i forbindelse med kapitaludvidelse og etablering
af bankvirksomhed, saxo bank a/s. as option udgjorde herefter nom. 9.000 ak-
tier i saxo bank a/s, og bs option udgjorde herefter nom. 36.000 aktier i saxo
bank a/s.
a fratrådte sin stilling den 31. januar 2002. den 29. september 2004 meddelte
a, at hun ønskede at udnytte optionen. b fratrådte sin stilling den 30. april 2001.
                                        - 5 -
den 30. september 2004 meddelte b, at hun ønskede at udnytte optionen. beg-
ge indbetalte købesummen til saxo bank a/s.
der er under sagen enighed om beregningen af aktieoptioner. de forholdsmæs-
sige tilbagebetalingskrav i tilfælde af, at der alene er krav på en forholdsmæssig
udnyttelse af aktieoptionerne, fremgår af de subsidiære påstande 2.
forklaringer
b har forklaret, at hun blev uddannet cand.jur. i januar 1991. siden gennemfør-
te hun hd i organisation og har været beskæftiget i den finansielle branche, ar-
bejdsskadestyrelsen, lærestandens brandforsikring og midas.
arbejdsopgaverne i midas omfattende juridiske opgaver for direktionen, afholdel-
se af møder, udarbejdelse af referater, kontakt til finansstyrelsen og intern in-
formation. der var 32 medarbejdere i midas, da hun blev ansat i 1998. i foråret
2001 var der ca. 100 medarbejdere. hun havde ansvaret for hr, herunder an-
sættelseskontrakter, og refererede til finansdirektør robin patel.
månedslønnen udgjorde 32.000 kr. ved ansættelsen og steg til 36.000 kr. den 1.
juli 1999 og igen til 39.000 kr. den 1. oktober 1999. dertil kom bonus- og aktie-
ordningerne. hendes opgaver udviklede sig med virksomhedens vækst. den 1.
januar 2000 blev hun chefjurist. lønforhøjelsen til 36.000 kr. var på midas initia-
tiv, mens forhøjelsen til 39.000 kr. blev besluttet af midas på hendes initiativ.
bonusordningen var på ca. 10 % om måneden og blev udbetalt kvartalsvis. bo-
nusordningen begyndte i 2000 og fortsatte. hun fik bonus på mellem 6 og 10 %
hver måned efter ledelsens vurdering. der var ingen lønforhandlinger efter 2000,
og robin patel meddelte hende og andre medarbejdere, at der skulle holdes igen
med lønreguleringen henset til, at der både var bonus- og aktieprogrammer.
hun hørte dette flere gange, men husker ikke de nærmere omstændigheder.
mailen af 8. maj 2000 kom i forlængelse af ledelsens drøftelse af en medarbej-
deraktieordning. hun og flere andre havde spurgt, om de kunne købe aktier, da
hun var overbevist om, at det være en god investering. mailen blev fulgt op af
en mundtlig introduktion for medarbejderne. der var muligheder for direkte køb,
optioner og warrants. da hun ikke regnede med at være i virksomheden de føl-
gende fire år, fravalgte hun aktiekøbsordningen og tog imod optionsordningen.
hun kan ikke huske, om der blev holdt individuelle møder med medarbejderne,
men der blev gjort meget ud af at informere. hun deltog ikke i udarbejdelsen af
                                        - 6 -
informationsmaterialet. det primære ansvar for ordningen lå hos advokat korsø
jensen.
hun noterede sig pkt. 6.1 i optionsaftalen, og som jurist vidste hun, at det var et
åbent spørgsmål, om en sådan klausul kunne håndhæves. hun fik kendskab til
redegørelserne fra advokaten korsø jensens kontor herom, da det var en del af
hendes arbejde at se denne korrespondance.
hun opsagde selv sin stilling.
a har forklaret, at hun blev uddannet cand.jur. i efteråret 1999. midas var hen-
des første ansættelsessted. hendes afdelingschef var b. månedslønnen begyndte
på 24.000 kr. og steg efter prøvetiden til 26.000 kr. på virksomhedens initiativ.
på eget initiativ var der lønforhandling i april måned 2001, hvorefter lønnen steg
til 28.500 kr. der var ikke yderligere lønforhandlinger. i april måned 2001 talte
hun med karen elisabeth heltoft, der indtrådte i bs stilling, om, at hun ikke kun-
ne stige mere i løn på grund af bonus- og aktieordningerne. hvert kvartal fik hun
udbetalt bonus efter bedømmelse.
hun modtog mailen af 8. maj 2000, men hun købte ikke aktier udover medar-
bejderaktieordningen, som 35 ud af ca. 40 medarbejdere fik tilbud om. de fleste
valgte optionsordningen, og kun 10 valgte warrants. hun opfattede det som en
generel ordning for alle medarbejdere bortset fra nogle enkelte medarbejdere,
studenter og deltidsansatte. hun valgte optioner, fordi hun skulle have penge op
ad lommen for at købe warrants.
hun mente ikke, at pkt. 6.1 i aftalen var gyldig, og hun så advokat korsø jen-
sens notat herom.
kim fournais har forklaret at han er administrerende direktør i internet invest
holding a/s. karen elisabeth heltoft skulle være væk i en periode, og hun pege-
de på b som erstatning. ved ansættelsen af b blev bonus og aktier ikke drøftet.
han har ikke skrevet ansættelseskontrakten. han havde ikke meget med as an-
sættelse at gøre.
tanken om en medarbejderaktieordning opstod i foråret/sommeren 2000. robin
patel spurgte, om han måtte købe aktier i virksomheden. lars christensen og
vidnet ejede intern invest holding a/s, som ejede midas. de ønskede at lave en
ordning, som kunne medvirke til at fastholde medarbejdere i en længere periode
og sikre deres loyalitet. den første medarbejderaktieordning, som er omtalt i
                                        - 7 -
mailen af 20. maj 2000, blev ikke til noget, fordi de ikke ønskede, at medarbej-
derne skulle løbe en risiko. aktierne skulle motivere medarbejderne i arbejdet
med at opbygge virksomheden med mulighed for en risikofri gevinst ved at del-
tage på sigt.
robin patel udarbejdede vejledningen ”pros & cons” i august 2000 til medarbej-
derne, for at de kunne få et grundlag for at vælge ordning. der var frit valg med
hensyn til optioner eller warrants, hvis værdi var identisk med strike-prisen. op-
tionerne var gratis og kunne udnyttes, hvis de blev noget værd. det var kun an-
satte, der kunne deltage. ud af 50 medarbejdere fik 45 tilbud om at deltage, og
alle tog imod det. de få, der ikke fik tilbuddet, ville formentlig ikke være i sel-
skabet på sigt. 15-20 personer tegnede aktier for egne midler.
lars christensen og han gav deres aktier til de medarbejdere, der ville være
med de næste 4 år. de kendte de pågældende personer og besluttede, hvor me-
get der skulle allokeres til hver enkelt. optionsaftalens pkt. 6.1 afspejlede, at de,
der loyalt blev i virksomheden i 4 år og gjorde en indsats, skulle belønnes. der
var tale om en ekstra belønning for loyalitet og indsats udover løn og bonus.
medarbejderne skulle have del i en eventuel ”optur” for selskabet. værdiforøgel-
sen skulle ses over den 4-årige periode. de, der ikke bidrog til virksomhedens
vækst, skulle ikke være omfattet af en gevinst. ordningen trådte ikke i stedet for
lønregulering eller lignende. bonusordningen regulerede det lønmæssige. aktier-
ne var noget andet.
i begrænset omfang blev der allokeret yderligere aktier til medarbejdere i 2001,
2002 og 2003. tildelingen skete atter efter lars christensens og hans diskretio-
nære vurdering i forhold til at sikre loyalitet hos dem, der skulle være med til at
opbygge virksomheden. hovedsageligt er der ikke givet til de samme flere gan-
ge. der er 425 ansatte i virksomheden i dag.
en aktiebeholdning på 1.000 aktier svarer til ca. 50.000 kr. i dag.
robin patel har forklaret, at han er finansdirektør i saxo bank a/s, ligesom han
var det i midas. han havde ikke noget med ansættelse af a eller b at gøre.
han spurgte lars christensen og kim fournais, om det var muligt at købe aktier
i selskabet, og deltog i drøftelserne om, hvordan det kunne lade sig gøre. den
første ordning blev ikke gennemført.
                                       - 8 -
b fik en usædvanlig stor lønforhøjelse i juli måned 1999 på hendes eget og midas
initiativ. der var nærmest tale om en genforhandling af ansættelseskontrakten.
ultimo 1999 ønskede b og to andre medarbejdere at drøfte deres lønforhold, og
da b var en nøgleperson i selskabet, blev der opnået enighed om endnu en løn-
forhøjelse.
bonusordningen var en diskretionær tildeling efter hvert kvartal, hvis kvartalet
havde udvist overskud. de omfattede medarbejderne fik i så fald op til 10 %
ekstra af hver månedsløn i forhold til udvist engagement. midas havde overskud
hvert kvartal og udbetalte bonus hver måned med gennemsnitligt 6-9 % af løn-
nen.
procedure
danmarks jurist- og økonomforbund har som mandatar for a og b gjort
gældende, at optionsaftalens pkt. 6 er ugyldig som værende i strid med funktio-
nærlovens § 17 a, stk. 1. funktionærloven skal beskytte arbejdstagerne.
selvom begge parter var bekendt med klausulen, afskæres retten til efter funk-
tionærlovens § 17 a og aftalelovens § 36 at tilsidesætte ugyldige klausuler ikke.
anvendelsen af funktionærlovens § 17 a forudsætter, at der er tale om en rettig-
hed, som har karakter af løn eller vederlag, som dette forstås i funktionærloven.
medarbejdernes hovedsynspunkt er derfor, at optionstildelingen havde karakter
af løn/vederlag.
lønbegrebet er ikke afgrænset lovgivningsmæssigt. eu-rettens definition af løn i
ligelønsdirektivet er det tætteste, man kan komme på en indholdsmæssig af-
grænsning af begrebet. i praksis er parterne på arbejdsmarkedet ikke i tvivl om,
hvad der er løndele, og domstolene konstaterer ofte uden videre, at noget må
anses for løn. en fast definition vil være uheldig i forhold til muligheden for at
udvikle området. retspraksis har bidraget væsentligt til fortolkningen.
§ 17 a omfatter alle ydelser, som opfylder to grundbetingelser/karakteristika:
for det første skal ydelsen udspringe af en ansættelsesaftale, være vederlag for
en arbejdsydelse eller med andre ord ydes som led i et ansættelsesforhold. for
det andet skal medarbejderen have et retskrav på ydelsen, hvilket vil sige, at
medarbejderen har et grundlag for at håndhæve ydelsen. grundlaget kan være
aftale, overenskomst eller sædvane. bonus, tantieme, provision, gratiale m.v. er
omfattet. optionsordninger er uanset ordningens indhold også omfattet. sel-
                                         - 9 -
skabsretlige overvejelser er unødvendige. den formelle betegnelse er ikke afgø-
rende, det er de materielle kriterier, som afgrænser begrebet. skattemæssige
spørgsmål er også uden betydning for afgrænsningen.
”vederlægges” er nøgleordet i § 17 a i forhold til definitionen af løn. ordet blev
indføjet i 1964 i forbindelse med en kodificering af praksis. optionsordninger var
ikke i tankerne dengang, men der blev indført en retlig standard, som skal for-
tolkes tidssvarende af domstolene. et forslag om at ændre ordet til ”oppebærer”
blev ikke vedtaget. det er således ikke en forudsætning, at ydelsen er aftalt på
forhånd, eller at ydelsen har en vis tilbagevendende karakter. det er tilstrække-
ligt, at der er givet tilsagn om ydelsen ved, at ydelsen gives som modydelse for
medarbejderens levering af sin arbejdskraft. når noget ydes som led i et ansæt-
telsesforhold, er der tale om løn. i dette ligger der et tilsagn. den konkrete opti-
onsordning er knyttet op på en betingelse om ansættelse. der er formodning for,
at der er tale om løn, og de sagsøgte har bevisbyrden for noget andet. ydelsen
er ikke en gave.
efter retspraksis er de sagsøgtes argument om, at ordningen falder uden for
funktionærloven grundet ordningens enkeltstående og diskretionære karakter,
ikke holdbar. der er utvivlsomt tale om et retskrav i kraft af, at der blev indgået
en aftale. de sagsøgtes argument om, at der ikke var givet tilsagn på forhånd,
må afvises.
følgen af, at en ydelse har karakter af løn og er omfattet af § 17 a, er, at bort-
faldsklausuler ikke kan opretholdes. § 17 a kodificerer retspraksis om, at fortjen-
te rettigheder ikke kan mistes bagudrettet. § 17 a har derfor ikke nødvendigvis
selvstændig betydning ved siden af det almindelige princip om, at velerhvervede
rettigheder ikke kan mistes ved opsigelse.
fra retspraksis fremhæves, at det ved u 2005.671 h (intel) og u 2004.1480 h
(novo) blev fastslået, at ordningerne var omfattet af § 17 a uanset ordningernes
formål. der er ikke grundlag for en forholdsmæssig andel, fordi princippet er, at
man har krav på samtlige optioner, som man har fået tildelt. de sagsøgte har ik-
ke påvist, at der i den konkrete sag er forskel til intel-sagen. højesteret udtaler,
at optioner har en værdi ved tildelingen uanset kursværdien på dette tidspunkt,
og at det er uden betydning, om optionerne tildeles bagud- eller fremadrettet.
som det fremgår af bevisførelsen i denne sag, er optionsordningen knyttet til
ansættelsesforholdet. der var en kobling mellem arbejdsindsats og ydelsen: ak-
tierne blev tildelt individuelt fra person til person afhængigt af den pågældendes
                                          - 10 -
indsats. kun de ansatte kunne deltage. hovedparten af medarbejderne deltog,
og der var således tale om en generel ordning. ordningen blev betragtet som løn
og var årsagen til, at der ikke blev givet lønforhøjelser efter 1999.
de sagsøgte skal betale renter efter renteloven. medarbejderne skulle indbetale
købsprisen og har ikke haft rådighed over beløbet.
internet invest holding a/s og saxo bank a/s har gjort gældende, at sa-
gen reelt er en prøvelse af, om der kan sættes lighedstegn mellem enhver form
for optionsordning og lønbegrebet.
det er en selvfølge, at medarbejdeaktieordningen rettede sig mod medarbejder-
ne. det anerkendes, at erhvervede rettigheder ikke kan mistes, men det er un-
der forudsætning af, at rettigheden er erhvervet på de vilkår, som er gældende.
en aftale om, at en medarbejder får en lønforhøjelse om 4 år, hvis vedkommen-
de fortsat er i firmaet, vil ikke give ret til forholdsmæssig lønforhøjelse ved fra-
træden allerede efter 6 måneder. vilkåret for rettigheden er, at vedkommende
er ansat på det pågældende tidspunkt.
der er ikke i ansættelseskontrakterne eller på andet grundlag givet a eller b
retskrav på optioner. mailen af den 20. maj 2000 angik nogle overvejelser, som
ikke blev til noget og ikke kan skabe rettigheder.
warrants- og optionsordningen blev tilbudt under nogle særlige vilkår, som med-
arbejderne måtte forvente, var gældende. ordningen er indgået som led i almin-
delig aftalefrihed. hvis man ikke længere var ansat på tidspunktet for udnyttel-
sen, bortfaldt adgangen til at udnytte optionerne. pkt. 6.1, bortfaldsklausulen, er
klar, tydelig og let forståelig for alle.
ordningen blev tilbudt til de relativt få medarbejdere, der var ansat dengang, og
var således ikke et led i en større ordning. der blev ikke skabt adgang til eller
forventning om retskrav på optioner. tildelingen var skønsmæssig og blev be-
sluttet af lars christensen og kim fournais. strike-kursen var ikke lavere end for
dem, der købte aktier på normale vilkår, hvorfor optionerne ikke havde nogen
værdi på tildelingstidspunktet. det var reelle og normale aktietegninger, hvor
medarbejderne ikke betalte en krone, men de var nødsaget til at afvente 4 års
indsats i selskabet og derefter købe aktier for at opnå en eventuel fortjeneste.
der var ingen pligt til at købe. optionerne var en gratis lodseddel. det havde ik-
ke været forgæves arbejde, hvis medarbejderen ikke opnåede en fortjeneste på
                                        - 11 -
kursgevinsten, for der var ikke tale om løn. alle modtog deres normale løn og
bonus.
bs og as forklaringer om, at de så advokat korsø jensens notater om bortfalds-
klausulen, må være en erindringsforskydelse, da notaterne først fremkom efter
novo-dommen i 2004. der er ikke grundlag for at sidestille ordningen med opti-
oner, der tildeles som led i ansættelsesvilkåret i kraft af en løbende ordning, jf.
intel-dommen. ordningen var skønsmæssig og ikke løbende, hvilket klart blev
tilkendegivet af lars christensen og kim fournais. begrundelsen for ordningen
var at give medarbejderne mulighed for at tegne aktier, hvis de ønskede det, så
længe dette ikke påførte medarbejderne en risiko. det var tale om at stille et til-
bud til rådighed for medarbejderne, som kun kunne medføre gevinst. der var ik-
ke tale om at fastsætte vederlag efter tilgængelige kriterier, og tildelingen var
således ikke påregnelig for medarbejderne.
optionerne kompenserede ikke for den almindelige lønudvikling og repræsente-
rede ikke en substantiel del af vederlaget for det daglige arbejde. det er ikke
godtgjort, at optionerne blev anvendt som lønforhandlingsmekanisme. afgørende
er, at der blev givet lønforhøjelser. b fik store lønforhøjelser over en kort periode
samt udbetalt bonus på mellem 6 og 10 % hver måned.
ordningerne er derfor ikke omfattet af funktionærlovens § 17 a, og argumentati-
onen om, at ydelserne er omfattet af § 17 a, fordi der er tale om løn, er cirku-
lær. retspraksis har ikke udelukket muligheden for at etablere en ordning, som
falder uden for § 17 a.
det må afvises, at en aftale indgået med to juridiske medarbejdere kan være i
strid med aftalelovens § 36. aftalen må respekteres efter sit indhold, og der er
afgørende forskelle fra de optionsprogrammer, som tidligere har været forelagt
domstolene.
de sagsøgte selskaber anerkender at skulle tilbagebetale de indbetalte beløb,
men renten må være den opnåede indlånsrente. de sagsøgte kunne ikke gøre
andet end at indsætte beløbene på en bankkonto. de sagsøgte kan i øvrigt aner-
kende de talmæssige opgørelser.
subsidiært gøres det gældende, at der højst kan blive tale om forholdsmæssig
udnyttelse af optionerne henset til ordningens formål. der er ikke grundlag for
samme konklusion som i novo-dommen, idet der ikke er fastsat delmålsresulta-
                                       - 12 -
ter. havde ordningen været inddelt i for eksempel perioder på 6 måneder, ville
resultatet have givet sig selv.
rettens begrundelse og resultat
efter de afgivne forklaringer og den øvrige bevisførelse kan det lægges til grund,
at optionstildelingen ikke var led i et løbende optionsprogram. for hovedparten
af medarbejderne var der tale om en enkeltstående tildeling af optioner. antallet
af optioner varierede fra medarbejder til medarbejder afhængig af ledelsens vur-
dering af den enkeltes betydning og værdi for selskabet i de kommende år. en
eventuel gevinst ved udnyttelse af optionerne kunne ifølge kim fournais betrag-
tes som en belønning for at have deltaget i at skabe værditilvækst i virksomhe-
den og kunne motivere, fastholde og skabe loyalitet blandt medarbejderne.
a og b har forklaret, at de var opmærksomme på, at optionerne først kunne ud-
nyttes ca. 4 år efter tildelingen, jf. optionsaftalens pkt. 2.1, og at optionerne
faldt bort, hvis deres ansættelsesforhold var ophørt inden dette tidspunkt, jf. op-
tionsaftalens pkt. 6.1. a og b fratrådte, inden optionerne kunne udnyttes.
højesteret har i dommene u 2005.671 (intel) og u 2004.1480 (novo) fastslået,
at aktieoptioner må anses for at have en økonomisk værdi på tildelingstidspunk-
tet, som også er erhvervelsestidspunktet, uanset om optionerne bliver tildelt
bagudrettet for en allerede udført præstation, fremadrettet i personalefastholdel-
sesøjemed eller efter en kombination af disse hensyn. tildelte optioner kunne i
intel-sagen efter en analogi af funktionærlovens § 17 a, jf. § 21, ikke fratages
en medarbejder på grund af fratræden før udnyttelsestidspunktet, idet et vilkår
herom blev kendt ugyldigt. der var tale om en årlig tildeling af optioner som led i
den løbende aflønning kombineret med tildeling af optioner bestemt ved ansæt-
telsen. i novo-sagen blev optionerne tildelt bagudrettet på grundlag af de øko-
nomiske resultater. højesteret fastslog, at der var fuld udnyttelsesret for optio-
ner vedrørende regnskabsår, hvor medarbejderen havde været ansat hele året,
og forholdsmæssig tildelings- og udnyttelsesret for optioner vedrørende det
regnskabsår, hvor medarbejderen fratrådte, uanset at optionerne i henhold til
optionsaftalen ikke kunne tildeles/udnyttes som følge af en opsigelse af ansæt-
telsesforholdet.
2 dommere - mette christensen og jørn kristian jensen - stemmer for følgende
resultat:
                                       - 13 -
tildelingen af optioner skete med henblik på medarbejdernes indsats og fasthol-
delse i den kommende 4-årige periode. tildelingen findes således at være be-
grundet i ansættelsesforholdet og at måtte sidestilles med ydelser, som omfattes
af funktionærlovens § 17 a, hvorfor optionsaftalens pkt. 6.1 må tilsidesættes
som ugyldig, jf. funktionærlovens § 21. henset til, at optionerne blev tildelt
fremadrettet for at sikre medarbejdernes arbejdsindsats og loyalitet over en
længere årrække, og at medarbejderne således ville opnå en andel af selskabets
eventuelle værditilvækst, finder retten, at a og b alene har krav på en forholds-
mæssig udnyttelse af de tildelte optioner for den periode, hvor de gjorde en ind-
sats for selskabet, hvorfor as og bs subsidiære påstande bør tages til følge. med
hensyn til renter bemærkes det, at de sagsøgte selskaber ikke har krævet, at
der skulle ske indbetaling af beløbene, hvorfor tilbagebetalingsbeløbene alene
skal forrentes med indlånsrente fra den 30. september 2004.
1 dommer – lars kristiansen – stemmer for følgende resultat:
tildelingen af optioner skete på baggrund af en vurdering af den enkelte medar-
bejders værdi på tildelingstidspunktet med henblik på medarbejderens indsats
og fastholdelse i den kommende 4-årige periode. tildelingen findes således at
være begrundet i ansættelsesforholdet og at måtte sidestilles med ydelser, som
omfattes af funktionærlovens § 17 a, hvorfor optionsaftalens pkt. 6.1 må tilside-
sættes som ugyldig, jf. funktionærlovens § 21. da a og b erhvervede retten til
optionerne på tildelingstidspunktet, findes de ikke at kunne fratages a og b del-
vist, jf. u 2004.1480 h og u 2005.671 h. as og bs principale påstande bør her-
efter tages til følge.
der afsiges dom efter flertallets resultat.
internet invest holding a/s og saxo bank a/s skal til danmarks jurist- og øko-
nomforbund i sagsomkostninger betale i salær 20.000 kr. med tillæg af moms og
til delvis dækning af retsafgift 1.200 kr.
                           thi kendes for ret
internet invest holding a/s og saxo bank a/s skal anerkende, at a med virkning
fra den 30. september 2004 er ejer af 3.375 stk. aktier i saxo bank a/s af no-
minelt 1 kr.
                                         - 14 -
internet invest holding a/s skal inden 14 dage til a betale 15.637,50 kr. med til-
læg af indlånsrente fra den 30. september 2004.
internet invest holding a/s og saxo bank a/s skal anerkende, at b med virkning
fra den 30. september 2004 er ejer af 6.750 stk. aktier i saxo bank a/s af no-
minelt 1 kr.
internet invest holding a/s skal inden 14 dage til b betale 81.315,00 kr. med til-
læg af indlånsrente fra den 30. september 2004.
internet invest holding a/s og saxo bank a/s skal betale sagsomkostninger til
danmarks jurist- og økonomforbund med 20.000 kr. med tillæg af moms og
1.200 kr. til dækning af retsafgift.
  lars kristiansen               mette christensen           jørn kristian jensen
                                         (sign.)
                                      ___ ___ ___
                           udskriftens rigtighed bekræftes
                           p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
h95/2000v - kig
                                     udskrift
                                         af
                     sø- & handelsrettens dombog
                                    ____________
                        afsagt den 27. februar 2002
sag h-95/1999           tryg-baltica forsikring a/s
                        (advokat henrik thal jantzen)
                                    mod
                        wilson freight systems a/s
                        (advokat mogens bach)
                                    og
                        wilson freight systems a/s
                        (advokat mogens bach)
                                    mod
                        j. henningsen a/s
                        (advokat medea plesner petersen)
                                    dom
sagen angår ansvaret for bortkomst af en 40’ container lastet med 8,2 mio. cigaretter
under en dør-til-dør transport fra vallensbæk, danmark, til vilnius, litauen. godset
var af house of prince a/s, vallensbæk, solgt til house of prince lietuva, vilnius,
litauen. i anledning af bortkomsten har tryg-baltica forsikring a/s udbetalt
erstatning til sælgeren og rejst krav mod den kontraherende transportør, wilson
freight systems a/s (i det følgende: wilson). ved afgørelsen af dette krav skal der
navnlig tages stilling til, om kravet er undergivet ansvarsbestemmelserne i nsab
2000.
                                          - 2 -
       wilson har rejst regreskrav mod j. henningsen a/s, og der skal i den
forbindelse bl.a. tages stilling til, om j. henningsen a/s var transportør eller alene
transportformidler, og efter hvilke retsregler ansvaret skal bedømmes.
sagsfremstilling
wilson har igennem en årrække udført transporter for house of prince a/s. senest
blev der den 11. februar 1998 som resultat af en genforhandling vedrørende ansvaret
for afgifter indgået en overenskomst om tobakstransporter mellem house of prince
a/s og bl.a. wilson. det fremgår af aftalens pkt. 1, at wilson ”[f]or alle opgaver er
... ansvarlig ... i henhold til nsab 2000”, og at dette ”… ansvar er beløbsmæssigt
begrænset til varens værdi eksklusive alle former for told, afgifter, skat eller
lignende.”
       i forbindelse med disse tobakstransporter havde wilson et samarbejde med j.
henningsen a/s, der den 5. marts 1997 havde givet wilson tilbud på transport af
cigaretter i 40’ containere kaj københavn - dør vilnius til en nærmere angiven fast
pris pr. container.
       wilson udstedte den 10. juni 1998 en bookingbekræftelse vedrørende den
konkrete transport, hvoraf det fremgik, at godset skulle indlastes i en container i
vallensbæk den 17. juni 1998 kl. 07:30, hvor containeren ville blive afhentet den 18.
juni 1998 kl. 07:00 og samme dag afgå fra københavn med et feederskib. derefter
stod der etd (estimated time of departure) fra felixstowe på ”eastwind” den 24.
juni 1998 og eta (estimated time of arrival) i klaipeda den 26. juni 1998 og eta
vilnius samme dag. forneden på bookingbekræftelsen stod der: ”medlem af dansk
speditørforenings garantifond – ansvarsbestemmelser, venligst se bagsiden”, og på
bagsiden anførtes under overskriften ”forretningsbetingelser”, at alle opgaver
udføres i henhold til nordisk speditørforbunds almindelige bestemmelser, ligesom
det nærmere anførtes bl.a., hvorledes disse bestemmelser begrænser ansvaret, og
hvilke forældelsesregler der finder anvendelse.
       efter at containeren var lastet og plomberet hos sælgeren i vallensbæk, blev
den af en vognmand for wilson kørt til københavns havn og derfra sendt med et
feederskib til felixstowe. her blev containeren den 24. juni 1998 indlastet i
linierederiet kursiu linijas skib m/s eastwind.
       wilson har den 24. juni 1998 i københavn udstedt et combined transport bill
of lading. det angives i dette konnossement, at ”[t]he goods and instructions are
                                         - 3 -
accepted and dealt with subject to the standard conditions printed overleaf”. blandt
de trykte betingelser på bagsiden findes klausuler om wilsons ansvar, herunder om
ansvarsbegrænsning til 2 sdr pr. kilo manglende bruttovægt, og om forældelse af
ansvaret for fuldstændig bortkomst efter 11 måneder regnet fra overtagelsen af
godset.
      linierederiet kursiu linija har den 24. juni 1998 ligeledes udstedt et
konnossement. på dette konnossements bagside findes en række klausuler bl.a. om
værneting i london og om ansvarsperioden (intet ansvar før indlastning i,
henholdsvis efter losning fra skibet). endvidere findes der en klausul om, at
”servants and agents of the carrier” kan påberåbe sig samme retsstilling som ”the
carrier” (en såkaldt himalaya-klausul).
      efter at containeren var ankommet til klaipeda, blev containeren den 27. juni
1998 henstillet på en terminal tilhørende klaipeda stevedoring company (i det
følgende: klasco ab), hvorfra en ukendt person efter det oplyste uberettiget fik
den udleveret under omstændigheder, der i øvrigt ikke er nærmere klarlagt.
      wilson har den 3. juli 1998 sendt faktura for transporten til house of prince
a/s, og heri henvises til ansvarsbestemelserne i nsab. der foreligger endvidere en
faktura fra j. henningsen a/s til wilson, som er dateret den 8. oktober 1998, og som
henviser til dansk skibsmæglerforenings almindelige bestemmelser.
forklaringer
tidligere kontorleder i distributionsafdelingen hos house of prince a/s, bo
skovgaard jensen, har bl.a. forklaret, at house of prince a/s siden 1995 har
samarbejdet med wilson om tobakstransporter til hele verden. i perioden indtil
indgåelsen af aftalen om den konkrete transport til litauen havde wilson medvirket i
omkring 400 tobakstransporter. det er altid fremgået af wilsons tilbud, at
ansvarsgrundlaget var nsab. konnossementer, som udstedes i forbindelse med de
enkelte transporter, sendes først til house of prince a/s, efter at skibet er sejlet.
disse konnossementer sendes af house of prince a/s sammen med sagens øvrige
dokumenter til modtageren. konnossementerne har betydning for retten til at kræve
godset udleveret, men ændrer efter hans opfattelse ikke noget ved den indgåede
transportaftale mellem house of prince a/s og wilson.
                                          - 4 -
underdirektør hos wilson kjeld olesen har bl.a. forklaret, at wilson er en del af
nordens største transportkoncern med en omsætning på ca. 6,6 mia. kr. og 2.200
ansatte. wilson udfører mange transporter. da wilson ikke selv havde transporter til
litauen, henvendte wilson sig til j. henningsen a/s, der havde litauen som en af
sine destinationer. under forhandlingerne oplyste j. henningsen a/s ikke, at j.
henningsen a/s alene havde ansvar som mægler, agent eller formidler, og der blev
heller ikke fra j. henningsen a/s’ side påberåbt nogen former for ansvars-
begrænsninger. han har ikke hæftet sig ved, at der på j. henningsen a/s´ brevhoved
bl.a. står ”agency” og ”liner service”. det er hans opfattelse, at j. henningsen a/s
påtog sig opgaven som transportør, idet j. henningsen a/s afgav tilbudet om
transport i eget navn og til fast pris. wilson udstedte konnossementet af 24. juni
1998, således at det kunne bruges som legitimationsdokument for udlevering af
godset. der foreligger i sagen ikke noget kvitteret konnossement.
direktør i og tidligere medejer af j. henningsen a/s jørgen henningsen har bl.a.
forklaret, at j. henningsen a/s er agent i danmark for kursiu linija, og at det er i
denne egenskab, j. henningsen a/s har afgivet tilbud til wilson om transport af
godset til litauen. j. henningsen a/s handlede dog i eget navn for derved at kunne
opnå en lavere transportpris fra linierederiet. han har ikke selv indgået aftalen med
wilson. ansvarsbegrænsningen og det forhold, at j. henningsen a/s afgav tilbud
som agent for kursiu linija, burde være fremgået af tilbuddet af 5. marts 1997.
ansvarsbegrænsningen på fakturaen af 8. oktober 1998 er påført, da han havde set en
kollega benytte en lignende klausul. det må skyldes en fejl hos j. henningsen a/s, at
fakturaen først er udstedt den 8. oktober 1998 og således mere end 3 måneder efter
bortkomsten af godset. det af kursiu linija udstedte konnossement er formentlig
sendt til wilson omkring 8 dage efter afskibningen fra felixstowe.
påstande
tryg-baltica forsikring a/s har nedlagt påstand om, at wilson skal betale
846.197,47 kr. med tillæg af procesrente fra sagens anlæg den 18. juni 1999, til
betaling sker.
       wilson har heroverfor påstået frifindelse.
                                         - 5 -
wilson har nedlagt påstand om, at j. henningsen a/s skal friholde wilson for ethvert
krav, som wilson måtte blive dømt til at betale til tryg-baltica forsikring a/s.
      j. henningsen a/s har principalt påstået afvisning og subsidiært frifindelse.
anbringender
tryg-baltica forsikring a/s´ advokat har gjort gældende, at retsgrundlaget mellem
house of prince a/s og wilson er overenskomsten af 11. februar 1998, der henviser
til nsab 2000. også bookingbekræftelsen af 10. juni 1998 henviser hertil, og det
samme gør i øvrigt den senere faktura. dette aftalte retsgrundlag kan wilson ikke
ensidigt ændre i forhold til house of prince a/s og dermed tryg-baltica forsikring
a/s ved en uge efter godsets overtagelse at udstede et konnossement med afvigende
vilkår, som ikke har været gjort til genstand for forhandling mellem parterne. wilson
er derfor ansvarlig for godsets bortkomst under den aftalte dør-til-dør transport efter
reglen i nsab 2000 § 15, idet godset bortkom, inden det var afleveret på
bestemmelsesstedet i vilnius. wilson er efter denne bestemmelse objektivt ansvarlig
for godsets bortkomst, uanset om bortkomsten er en følge af tyveri eller skyldes
udlevering af godset til personer, der ikke var i besiddelse af det dokument, hvormed
godset kunne kræves udleveret. wilson har ikke godtgjort, at bortkomsten af godset
skyldtes forhold, for hvilke wilson eller nogen, som wilson hæfter for, ikke er
ansvarlige. kravet mod wilson er ikke forældet og er lavere end den aftalte
ansvarsbegrænsning, jf. nsab 2000 § 30, henholdsvis § 22.
      såfremt retten mod forventning skulle komme frem til, at det er
konnossementet, der bestemmer retsgrundlaget mellem house of prince a/s og
wilson, er wilson ligeledes ansvarlig for bortkomsten af godset, idet wilson ikke har
godtgjort, at der foreligger ansvarsfritagelsesgrunde. navnlig har wilson ikke
godtgjort, at godset i lossehavnen i klaipeda skulle udleveres til klasco ab med
henblik på udlevering til videre transport eller toldbehandling, og at wilson derfor
efter udleveringen ikke var ansvarlig for godset, jf. sølovens § 274, stk. 3, nr. 3.
wilson har intet foretaget sig for at få belyst, hvad der er blevet af det værdifulde
gods.
wilsons advokat har gjort gældende, at der mellem house of prince a/s og wilson
var truffet aftale om en multimodal transport, og at retsforholdet mellem disse parter
er undergivet bestemmelserne i det af wilson udstedte combined transport bill of
                                          - 6 -
lading. det følger således af nsab 2000 § 1, at nsab 2000 ikke finder anvendelse,
når andet er aftalt i det multimodale transportdokument. kravet over for wilson er
derfor forældet ifølge konnossementets klausul herom, idet forældelsesfristen udløb
den 28. marts 1999, og idet sagen først blev anlagt den 18. juni 1999. hvis forældelse
ikke var indtrådt, ville wilsons ansvar endvidere ifølge konnossementets bestem-
melser være begrænset til 2 sdr pr. kg. manglende bruttovægt eller i alt 26.240
sdr.
      i forhold til j. henningsen a/s har wilsons advokat gjort gældende, at sø- og
handelsretten er rette værneting, idet j. henningsen a/s har hjemting her.
afvisningspåstanden blev i øvrigt først nedlagt i processkrift 1 af 8. februar 2001 og
er dermed nedlagt for sent, jf. retsplejelovens § 248.
      j. henningsen a/s har i forhold til wilson påtaget sig at udføre transporten kaj
københavn-dør vilnius i eget navn og til fast pris og har under forhandlingerne ikke
angivet, at j. henningsen a/s alene var transportformidler. j. henningsen a/s må
derfor i forhold til wilson anses som transportør. det er uden retlig relevans, at
wilson mere end 3 måneder efter, at godset var bortkommet, modtog en faktura fra j.
henningsen a/s, hvori der var henvist til dansk skibsmæglerforenings almindelige
bestemmelser og angivet en ansvarsbegrænsning på 50.000 kr. kursiu linijas
konnossement kan ikke ændre transportaftalen mellem wilson og j. henningsen a/s.
j. henningsen a/s er herefter objektivt ansvarlig for godsets bortkomst, idet der ikke
er anført grunde, der kan medføre fritagelse for dette ansvar.
      såfremt retten måtte finde, at søloven finder anvendelse på forholdet, er j.
henningsen a/s ansvarlig for godsets bortkomst efter sølovens § 275 og må betale
fuld erstatning, da ansvaret efter søloven ikke kan begrænses, jf. sølovens §§ 280 og
281. kravet er ikke forældet, jf. sølovens § 501, stk. 2, modsætningsvis.
j. henningsen a/s’ advokat har til støtte for sin afvisningspåstand, som efter
advokatens opfattelse bør tages under påkendelse, påberåbt sig, at der kun er
værneting for sagen i london ifølge det konnossement, som kursiu linija har
udstedt i forbindelse med transporten, og som opfylder betingelserne i ef-
domskonventionens art. 17. denne bestemmelse i konnossementet kan j.
henningsen a/s påberåbe sig i medfør af konnossementets himalaya-klausul. j.
henningsen a/s var nemlig i forhold til wilson ikke transportør, men optrådte alene
som agent for kursiu linija, og det er derfor det af kursiu linija udstedte
konnossement, der bestemmer retsforholdet mellem wilson og j. henningsen a/s.
                                          - 7 -
      frifindelsespåstanden begrundes med, at det følger af angivelsen af
ansvarsperioden i konnossementet, at kursiu linija og som følge af himalaya-
klausulen tillige j. henningsen a/s ikke har ansvar for forhold, der som bortkomsten
af godset i denne sag indtræffer efter godsets losning fra skibet. j. henningsen a/s´
ansvar kan under alle omstændigheder ikke overstige 50.000 kr., jf. bestemmelserne i
dansk skibsmæglerforenings almindelige bestemmelser, som der er henvist til i j.
henningsen a/s´ faktura af 8. oktober 1998.
      skulle retten finde, at søloven skal anvendes på forholdet, er j. henningsen
a/s ikke ansvarlig for bortkomsten af godset, da godset var overgivet til klasco
ab, som er en myndighed, der efter lokale regler skulle have godset overgivet, jf.
sølovens § 274, stk. 3. nr. 3.
sø- og handelsrettens afgørelse
mellem house of prince a/s og wilson blev der den 24. februar 1998 indgået en
overenskomst om tobakstransporter, som regulerer wilsons ansvar ved at henvise til
nsab 2000, og som begrænser wilsons ansvar for told, afgifter, skat eller lignende.
overenskomsten afløste en tidligere overenskomst, som var blevet genforhandlet af
hensyn til afgiftsansvaret. retten finder derfor, at der mellem house of prince a/s og
wilson som professionelle parter er indgået aftale om, at wilsons ansvar skal
bedømmes efter nsab 2000. wilsons bookingbekræftelse af 10. juni 1998 henviser
da også vedrørende ansvaret til nsab 2000.
      wilson kunne ikke ved den 24. juni 1998 - seks dage efter påbegyndelsen af
transporten og uden forudgående forhandling med house of prince a/s - at udstede
et konnossement ensidigt ændre den således indgåede aftale i forhold til house of
prince a/s, jf. herved tillige princippet i sølovens § 292, stk. 3, modsætningsvis.
      efter nsab 2000 § 15 er speditøren ansvarlig for bortkomst af godset, som
indtræffer i tiden fra godsets overtagelse og indtil dets aflevering på
bestemmelsesstedet. godset bortkom i klaipeda og blev således ikke afleveret på
bestemmelsesstedet i vilnius. wilson har ikke løftet bevisbyrden for, at en af
ansvarsfritagelsesgrundene i nsab 2000 § 16 er til stede. navnlig er de af wilson
fremlagte oplysninger om omstændighederne ved godsets bortkomst særdeles
mangelfulde, og det er ikke godtgjort, at bortkomsten skyldtes forhold, som
speditøren ikke kunne undgå, og hvis følger han ikke kunne afværge, jf. nsab 2000
§ 16, litra g.
                                         - 8 -
       tryg-baltica forsikring a/s skal således have medhold.
       j. henningsen a/s' afvisningspåstand er fremsat for sent og kan allerede af
denne grund ikke tages til følge, jf. retsplejelovens § 248, stk. 1, 2. pkt. bestem-
melsen i ef-domskonventionens artikel 17 giver i øvrigt efter konventionens artikel
3 alene adgang til at træffe aftale vedrørende supplerende værneting, men giver ikke
hjemmel til at indgå aftaler, som afskærer wilson fra efter eget valg at anlægge sag
ved j. henningsen a/s´ hjemting, jf. konventionens artikel 2 og ufr 1975.428 h.
det samme følger af princippet i sølovens § 310, stk. 1, nr.1.
       j. henningsen a/s havde med wilson indgået aftale om transport af godset kaj
københavn-dør vilnius i eget navn og til en fast pris pr. container uden at gøre det
klart, at j. henningsen a/s alene var agent eller formidler og ikke påtog sig ansvar
som transportør. j. henningsen a/s har derfor i forhold til wilson ansvar som
transportør. allerede af denne grund er det konnossement, som blev udstedt af den af
j. henningsen a/s antagne selvstændige medhjælper, kursiu linija, uden betydning
for retsforholdet mellem wilson og j. henningsen a/s. heller ikke fakturaen af 8.
oktober 1998 kan tillægges betydning for dette retsforhold, navnlig fordi wilson ikke
kan blive bundet ved passivitet over for angivelser vedrørende retsforholdet mellem
parterne i en faktura.
       retten finder, at godset i forholdet mellem wilson og j. henningsen a/s må
anses for bortkommet under en stykgodstransport, jf. sølovens § 274, stk. 1 og 2. j.
henningsen a/s har ikke bevist, at gældende love eller forskrifter i lossehavnen
foreskrev, at godset skulle overgives til klasco ab, jf. sølovens § 274, stk. 3, nr.
3.
       j. henningsen a/s er derfor ansvarlig for bortkomsten efter sølovens § 275,
idet j. henningsen a/s ikke har godtgjort, at bortkomsten ikke skyldtes fejl eller
forsømmelse af j. henningsen a/s eller nogen, for hvem j. henningsen a/s svarer.
       da erstatningsbeløbet ikke overstiger grænserne i sølovens § 280, tages
wilsons påstand over for j. henningsen a/s herefter til følge.
                     t h i k e n d e s f o r r e t:
wilson freight systems a/s skal inden 14 dage efter denne doms afsigelse til tryg-
baltica forsikring a/s betale 846.197,47 kr. med tillæg af procesrente fra sagens
anlæg den 18. juni 1999, til betaling sker, samt sagens omkostninger med 61.000 kr.
                                          - 9 -
j. henningsen a/s skal inden samme frist friholde wilson freight systems a/s for
disse beløb og selv betale 50.900 kr. i sagsomkostninger.
jørn hansen                         elmer.                henning hummelmose
                                         (sign.)
                                    ___ ___ ___
       udskriftens rigtighed bekræftes. sø- & handelsrettens kontor, den
                                          p.j.v.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
- evh
                                        udskrift
                                             af
                         sø- & handelsrettens dombog
                                       ____________
                                           dom
afsagt den 15. august 2012
p-41-11
                                   foreningen copydan kulturplus (tidl. båndkopi)
                                   (advokat johan schlüter ved advokatfuldmægtig jesper
                                   langsted)
                                   mod
                                   retail business a/s under konkurs
                                   (kurator, advokat michael serring, ved advokat anne
                                   malling hansen)
indledning
denne sag drejer sig om, hvorvidt konkursboet er berettiget til at afvise et af foreningen co-
pydan kulturplus (tidl. båndkopi) anmeldt krav på 2.307.866,00 kr. i konkursboet.
påstande
foreningen copydan kulturplus (tidl. båndkopi) har nedlagt påstand om, at retail business
a/s under konkurs tilpligtes at anerkende, at foreningen copydan kulturplus er kreditor i
konkursboet med et simpelt krav på 2.307.866,00 kr.
                                               -2-
retail business a/s under konkurs har nedlagt påstand om frifindelse.
der er mellem parterne enighed om kravets størrelse.
oplysningerne i sagen
i oktober, november og december 2005 solgte retail business a/s som importør en større
mængde blanke medier til aldi-koncernen.
retail business a/s skulle som importør og videreforhandler af blankbåndsmedier afregne
blankbåndsvederlag til copydan, jf. ophavsretslovens § 39.
blankbåndsvederlaget forfaldt til betaling senest henholdsvis den 30. november 2005, den 31.
december 2005, samt den 31. januar 2006, jf. ophavsretslovens § 46.
størrelsen af det opgjorte krav på blankbåndsvederlaget fremgår af faktura nr. 310502028,
dateret 12. december 2005 og faktura nr. 310700593, dateret 11. april 2007, fra copydan til re-
tail business a/s. de to fakturabeløb udgør tilsammen påstandsbeløbet i denne sag.
retail business a/s indberettede de medier, som vedrører copydans faktura 310502028 af 12.
december 2005, hvilket udgør medierne solgt i oktober 2005, som indeholdes i faktura
101001-101004 (bilag 20-23). faktura 310700593 blev udarbejdet senere på baggrund af faktu-
ra 101005-101013 mellem retail business a/s og aldi-selskaberne, da retail business a/s ik-
ke havde indberettet disse korrekt. fakturaen vedrører vederlag for perioden oktober, no-
vember og december 2005.
retail business a/s afregnede ikke de fakturerede beløb.
copydan henvendte sig derfor til aldi-selskaberne og anmodede om, at aldi-selskaberne be-
talte det skyldige blankbåndsvederlag på 2.307.866 kr. til copydan. dette gjorde aldi-
selskaberne den 19. april 2006, da både copydan og aldi-selskaberne anså aldi-selskaberne
                                                -3-
for medansvarlig for betaling af blankbåndsvederlaget. hermed anså copydan sig for fyl-
destgjort.
den 19. juli 2006 blev retail business a/s taget under konkursbehandling ved dekret afsagt
af sø- og handelsrettens skifteret og adv. michael serring blev udpeget som kurator.
i begyndelsen af november 2005 havde retail business a/s indgået en samarbejdsaftale med
parkerhouse finans danmark a/s (tidl. amfa finans danmark a/s), hvor retail business
a/s til eje til parkerhouse finans danmark a/s havde transporteret ethvert krav på betaling
for retail business a/s’ leverancer af blankbåndsmedier til aldi-selskaberne.
som følge af aldi-selskabernes betaling af blankbåndsvederlaget til copydan modregnede
aldi-selskaberne et tilsvarende beløb over for parkerhouse finans danmark a/s.
den 26. juli 2006 henvendte kurator i retail business a/s under konkurs, ved advokat troels
tuxen, sig til copydan for at få oplysninger om mellemværender samt opgørelser over skyl-
dige blankbåndsvederlag.
den 22. august 2006 anmeldte copydans advokat et krav opgjort til 772.190,10 kr. overfor
konkursboet.
ved skrivelse af 3. oktober 2006 redegjorde copydans advokat nærmere for det anmeldte
krav, herunder at det anmeldte krav alene vedrørte retail business a/s’ leverancer til com-
puter city. herudover blev der redegjort for baggrunden for, at aldi betalte blankbåndsve-
derlaget til copydan: ”aldi var ved samhandlen med retail business a/s vidende om den
manglende betaling af blankbåndsvederlag, og befandt sig derfor i ond tro om retail busi-
ness a/s retsstridige aktivitet. ved således at have været i ond tro, har aldi pådraget sig et
ansvar efter almindeligt erstatningsretlige principper herom.” endvidere oplyses: ”da aldi,
som redegjort for ovenfor, har betalt vederlaget vedrørende disse fakturaer, er betalingspå-
kravet frafaldet fra min klients side.”
                                                -4-
i brev af 24. november 2006 til kurator gentog copydans advokat, ”at faktura nr. 310502028
ikke længere gøres gældende mod retail business a/s, da blankbåndsvederlaget anses, som
det er dem bekendt, betalt af aldi”.
ved brev af 7. december 2006 anmodede kurator v/ adv. troels tuxen copydans advokat om
at fremsende en kopi af faktura 310502028 samt specifikation af hvorledes denne faktura er
opgjort.
i brev af 3. marts 2007 redegjorde copydans advokat nærmere for copydans opgørelse af det
beløb på 2.307.866,00 kr. som retail business a/s skulle have betalt i blankbåndsvederlag.
det oplyses i denne forbindelse, at faktura nr. 310502028 tidligere var sendt til retail busi-
ness a/s i forbindelse med den oprindelige inkassoskrivelse af 20. februar 2006. kopi af fak-
turaen var vedlagt brevet af 3. marts 2007.
den 11. april 2007 fakturerede copydan det opgjorte yderligere vederlag for perioden okto-
ber, november og december 2005 over for retail business a/s. beløbet blev opgjort til
806.006,00 kr.
den 1. november 2007 lagde parkerhouse finans danmark a/s sag an mod aldi-selskaberne
ved retten i roskilde med påstand om, at aldi-selskaberne ikke kunne frigøre sig for sin
forpligtelse over for parkerhouse finans danmark a/s ved betaling af blankbåndsvederlaget
til copydan. stævningen blev udarbejdet af advokat troels mørch tuxen.
den 18. marts 2009 indleverede copydan interventionsstævning i sagen.
i oktober 2009 underskrev copydan og aldi-selskaberne en friholdelseserklæring. det frem-
går blandt andet af friholdelseserklæringen, at ”
2. … såfremt en endelig ikke påankelig dom måtte angive, at aldi ikke har været berettiget
til at betale beløbet med frigørende virkning til copydan, men derimod skal betale beløbet
stort 2.307.866,00 kr. til parkerhouse finans danmark a/s, har parterne aftalt, at copydan vil
friholde aldi for betalingen af dette beløb på nedenstående vilkår.
                                                -5-
…
2.2 friholdelsen forudsætter, at aldi anker en eventuel afgørelse, som måtte pålægge aldi at
betale den del af fakturaen, som vedrører blankbåndsvederlaget, til parkerhouse finans
danmark a/s. …”
den 21. december 2009 afsagde retten i roskilde dom i sagen mellem parkerhouse finans
danmark a/s, aldi-selskaberne og copydan. af dommen fremgår det, at aldi-selskaberne
dømtes til at betale det påstævnte beløb til parker house finans a/s.
aldi-selskaberne ankede herefter dommen, efter friholdelseserklæringen indhold således, at
copydan kulturplus ikke intervenerede i ankesagen.
ved brev af 3. september 2010 skrev advokat nicky valbjørn som advokat for copydan
blandt andet følgende til konkursboet retail business a/s under konkurs: ”som bekendt ver-
serer der p.t. en sag for landsretten mellem aldi-koncernen og parkerhouse finans danmark
a/s. såfremt sagens udfald i landsretten bliver det samme som for byretten, tager jeg forbe-
hold for at anmelde et krav stort kr. 2.307.866,00 i konkursboet efter retail business a/s,
hvilket svarer til størrelsen af det blankmedievederlag, som retail business a/s skylder co-
pydan båndkopi, såfremt landsretten kommer frem til, at aldis betaling af blankmedieveder-
lag direkte til copydan båndkopi ikke er sket med frigørende virkning.”
den 27. april 2011 stadfæstede østre landsretten byrettens dom.
copydan friholdt herefter aldi-selskaberne.
den 22. juni 2011 anmeldte advokat nicky valbjørn på vegne af copydan kravet, under hen-
visning til forbeholdet i brevet af 3. september 2010. anmeldelsen skete under henvisning til,
og var vedlagt, kopi af faktura nr. 310502028, hvor der faktureres for 1.501.860,00 kr. og fak-
turanr. 310700593, hvor der faktureres for 806.006,00 kr.
                                                  -6-
ved brev af 23. juni 2011 meddelte kurator v/ adv. troels tuxen blandt andet, at det umid-
delbart var kurators opfattelse, at kravet var forældet i henhold til forældelseslovens regler.
advokat nicky valbjørn redegjorde på vegne af copydan ved brev af 21. juli 2011 nærmere
for kravet, herunder at: ”grundlaget for nærværende anmeldelse i konkursboet på 2.307.866
kr. er tidspunktet for copydans underskrivelse af friholdelseserklæringen den 30. oktober
2009, hvor copydan båndkopi får et betinget krav mod konkursboet. subsidiært er grundla-
get for nærværende anmeldelse landsrettens dom af 27. april 2011, hvor friholdelseserklæ-
ringen får virkning efter sit indhold. subsidiært gøres det gældende, at § 21 i den nye foræl-
delseslov medfører, at kravet ikke er forældet. …”
kurator oplyste i brev af 19. august 2011, at kurator på fordringsprøvelsesmøde ville indstil-
le, at kravet blev afvist, da det blev anset for uberettiget, udokumenteret og forældet. indstil-
lingen blev fastholdt ved fordringsprøvelsen den 6. september 2011, hvorefter denne sag
blev anlagt den 4. oktober 2011.
forklaringer
troels mørch tuxen har blandt andet forklaret, at han som advokat hos bech-bruun har fo-
restået behandlingen af konkursboet på vegne kurator, adv. michael serring. han har be-
handlet boet i hele perioden siden 2006, hvor retail business a/s blev taget under konkurs-
behandling. han husker at have modtaget brev af 3. september 2010 fra advokat nicky
valbjørn, hvori advokat nicky valbjørn som advokat for copydan båndkopi (nu foreningen
copydan kulturplus) tager forbehold for at anmelde af et krav på 2.307.866,00 kr. i konkurs-
boet. han genkendte ikke kravets størrelse. han undrede sig lidt over brevet, fordi han hu-
skede, at copydan båndkopi (nu foreningen copydan kulturplus) tidligere havde anmeldt
et krav på 772.190,10 kr. og samtidig havde frafaldet at anmelde yderligere krav i konkurs-
boet. han noterede, at konkursboet havde modtaget brevet af 3. september 2010. det var ik-
ke hans opfattelse, at brevet krævede en besvarelse fra konkursboets side. han havde kend-
skab til, at der verserede en retssag mellem parkerhouse finans danmark a/s og aldi karls-
lunde k/s og aldi kolding k/s, idet han som advokat for parkerhouse finans danmark a/s
                                                  -7-
havde udfærdiget stævningen. efter at have udfærdiget stævningen overdrog han sagen til
en anden advokat på kontoret, som førte sagen. han fulgte derefter ikke med i retssagen,
men behandlede udelukkende konkursboet. det er muligt at han så interventionsstævnin-
gen, men han husker det ikke. han kendte derfor heller ikke udfaldet af retssagen. det er
korrekt, at konkursboet afventede, at østre landsret skulle afsige dom i ankesagen, idet par-
kerhouse finans danmark a/s efter at have modtaget betaling fra aldi skulle afregne over
for konkursboet, jf. tilgodehavende anført i konkursboets kreditorinformation nr. 3 af 17. no-
vember 2006. parkerhouse danmark finans a/s havde købt fordringerne af retail business
a/s tæt på kurs 100. parkerhouse finans danmark a/s indbetalte mellem 2-3 mio. kr. til
konkursboet. efter at der var blevet afsagt dom i ankesagen og sket indbetaling fra parker-
house danmark finans a/s blev der afholdt afsluttende fordringsprøvelse og dernæst udar-
bejdet og indsendt boregnskab til skifteretten.
parternes argumenter
foreningen copydan kulturplus (tidl. båndkopi) har i al væsentlighed procederet i over-
ensstemmelse med påstandsdokument af 1. juni 2012, hvori det til støtte for den nedlagte på-
stand blandt andet er gjort gældende, at:
vederlaget
i henhold til ophavsretslovens § 39, stk. 1, jf. stk. 2, skal den, der erhvervsmæssigt fremstiller
eller indfører lyd- eller videobånd, betale vederlag til ophavsmændene til værker, som er ud-
sendt i radio eller fjernsyn, eller som er udgivet på fonogram, film, videogram eller lignende.
anmeldte virksomheder skal efter udløbet af hver vederlagsperiode (måneden) og senest
ved udgangen af den følgende måned til fællesorganisationen angive mængden af udlevere-
de lyd- og videokassettebånd og disses spilletid, jf. ophavsretslovens §§ 42 og 43. virksom-
heden skal senest samtidig med angivelsen indbetale vederlaget til organisationen, jf. op-
havsretslovens § 46.
                                               -8-
i 2005 solgte retail business a/s en større mængde blanke medier til aldi-koncernen, men
afregnede ikke det pligtmæssige blankmedievederlag efter ophavsretslovens § 39 til copy-
dan i den forbindelse. størrelsen af blankbåndsvederlaget fremgår af faktura 310502028 og
310700593 fra copydan til retail business a/s.
ifølge ophavsretslovens § 46 skulle indberetning være sket senest den 30. november 2005 for
faktura 101001-101004 (bilag 20-23), 31. december 2005 for faktura 101005-101010 (bilag 24-
29), samt 31. januar 2006 for faktura 101011-101013 (bilag 30-32), ligesom blankbåndsveder-
laget forfaldt samme datoer.
konkurslovens § 38
konkurslovens § 38 udgør den tidsmæssige grænse mellem krav, der kan gøres gældende
over for konkursboet og krav, der ikke kan gøres gældende. i den henseende er det afgøren-
de, om kravet er stiftet inden konkursdekretets afsigelse.
copydans fordring bestod, som beskrevet oven for, inden afsigelse af konkursdekret den 19.
juli 2006, da fordringen vedrører blankbåndsvederlag for perioden oktober, november og de-
cember 2005.
aldi-koncernen indvilligede i at betale det skyldige blankbåndsvederlag til copydan under
forudsætning af, at aldi-koncernen var forpligtet til dette og kunne betale med frigørende
virkning. som følge af aldi-koncernens betaling frafaldtes copydans krav mod konkursboet
i første omgang.
aldi-koncernen kunne imidlertid ikke med frigørende virkning betale det skyldige blank-
båndvederlag til copydan, hvorfor den oprindelige fordring mellem copydan og konkurs-
boet består. aldi-koncernens betaling har ikke efterfølgende ændret stiftelsestidspunktet for
det oprindelige krav.
tilbagesøgning og friholdelseserklæring
                                                 -9-
sideløbende med byretssagen underskriver copydan og aldi-koncernen en friholdelseser-
klæring den 30. oktober 2009. det fremgår af dennes pkt. 2, at såfremt en endelig dom måtte
konstatere, at aldi ikke har været berettiget til at betale blankmedievederlaget med frigøren-
de virkning til copydan, men derimod skal betale et beløb stort kr. 2.307.866 – blankbånds-
vederlaget - til parkerhouse finans danmark a/s, vil copydan friholde aldi-selskaberne for
betalingen af nævnte beløb. aldi-koncernen forpligtede sig samtidig til at anke en byrets-
dom, som gik parterne imod.
aldi-koncernen ville ligeledes kunne gøre et krav gældende mod copydan som følge af beta-
lingen, da det blev fastslået ved østre landsrets dom af 27. april 2011, at aldi-koncernen ik-
ke med frigørende virkning kunne betale til copydan, hvorfor aldi-koncernen uden frihol-
delsesaftalen ville kunne kræve tilbagesøgning.
det er således copydan, der har et krav mod konkursboet og af denne grund har aldi-
koncernen ikke anmeldt et krav i konkursboet.
forældelseslovens § 17
fakturaerne vedrører perioden oktober, november og december 2005. disse forældes efter 5
år, jf. § 1 i forældelsesloven af 1908 sammenholdt med den nugældende forældelseslovs § 30,
stk. 2, hvorefter fordringer stiftet inden forældelseslovens ikrafttræden den 1. januar 2008
tidligst forældes den 1. januar 2011, medmindre fordringen inden dette tidspunkt ville være
forældet såvel efter forældelseslovens bestemmelser som efter forældelsesloven af 1908s be-
stemmelser. dette er ikke tilfældet, og copydans krav i henhold til fakturaerne i bilag 1 og 2
forældes således tidligst i november 2010.
inden november 2010 og forældelsens indtræden anmeldte copydan sit krav i konkursboet
den 3. september 2010, hvorved forældelsen afbrydes, jf. forældelsesloven § 17, stk. 1 nr. 2,
hvorefter forældelsen afbrydes ved anmeldelse af fordringen i et konkursbo.
ved anmeldelse med forbehold ved brev af 3. september 2010, angives størrelsen af copy-
dans krav, samt en angivelse af, at beløbet vedrørte manglende betaling for blankbåndsve-
                                                 - 10 -
derlag, samt at kravet ville blive realiseret, såfremt østre landsret stadfæstede retten i ros-
kildes dom.
copydans anmeldelse med forbehold for indtræden af en senere begivenhed må sidestilles
med en anmeldelse efter konkurslovens § 147, stk. 2, som er betinget af indtræden af en sene-
re begivenhed. en betinget fordring og en fordring med forbehold kan være lige usikre, og
der foreligger ingen begrundelse for at differentiere.
konkursboet afventede endelig behandling af konkursboet til efter østre landsrets afgørel-
se, hvorfor retail business har været bekendt med indholdet af anmeldelse og det krav, som
den verserende sag ved østre landsret vedrørte, da sagen vedrører den eksakt samme for-
dring.
copydans betingede anmeldelse ved brev af 3. september 2010 indeholdt en præcis beskri-
velse af den nærliggende begivenhed, som inden for et relativt kort tidsrum ville blive afkla-
ret ved østre landsrets dom, hvorfor denne skulle være taget i betragtning af retail busi-
ness ved anmeldelsen.
herudover fremgår baggrunden for copydans fakturaer og vederlagets størrelse i bilagene
til advokatfuldmægtig peter kaas’ brev af 3. marts 2007 til retail business. bilag 7 til advo-
katfuldmægtig peter kaas’ brev af 3. marts 2007 indeholder retail business’ indberetning til
copydan, mens bilag 9 indeholder en oversigt over alle salg mellem retail business og aldi-
koncernen, som copydan har udarbejdet en oversigt over og beregnet blankbåndsvederlaget
for på baggrund af alle fakturaer imellem retail business og aldi-koncernen.
det kan ikke komme copydan til skade, at konkursboet i første omgang ikke reagerede på
copydans anmeldelse med forbehold for udfaldet af ankesagen.
i forbindelse med ovenstående bemærkes, at højesterets dom i ufr1974.371h fastslog, at et
betinget krav skulle anerkendes som en betinget fordring i et konkursbo, da der var ydet 10
års garanti ved køb af termoruder fra et selskab, der nu var under konkurs, og der var ikke
                                               - 11 -
tilstrækkeligt grundlag for at anse muligheden for, at garantien kunne blive aktuel, for så
fjern, at krav om afsætning til dækning af dividende af garantikravet af denne grund kunne
afvises. kravet anerkendtes derfor som simpelt krav betinget af, at garantien blev effektiv, og
boet tilpligtedes at afsætte dividende af kravet til udbetaling, såfremt garantien blev effektiv,
jfr. konkurslovens § 132, nu § 147.
copydan kulturplus har afbrudt forældelse af kravet ved anmeldelse til konkursboet den 3.
september 2010 efter forældelseslovens § 17, stk. 1, nr. 2.
forældelseslovens § 21
copydan gør subsidiært gældende, at copydans krav ikke er forældet, jf. forældelseslovens
§ 21.
i henhold til forældelseslovens § 21 indtræder forældelse tidligst 1 år efter endelig afgørelse
af en retssag anlagt af eller mod fordringshaveren om grundlaget for fordringen.
parkerhouse anlagde retssag mod aldi-selskaberne den 1. november 2007. copydan var ho-
vedintervenient og part i sagen som følge af interventionsstævning den 18. marts 2008.
sagen vedrørte betaling af ovenstående blankbåndsvederlag og aldi-koncernens manglende
betaling af parkerhouses fakturaer som følge af modregning af blankbåndsvederlaget betalt
til copydan.
retail business’ salg af blankbåndsmedier til aldi-koncernen og efterfølgende modregning
vedrører således samme fordring som nærværende sag.
retten i roskilde afsagde dom den 21. december 2009, og østre landsret afsagde dom den
27. april 2011 med stadfæstelse af byrettens dom.
                                                  - 12 -
der er følgelig ikke indtrådt forældelse, da der inden forældelsesfristens udløb af eller mod
fordringshaveren er anlagt retssag om grundlaget for fordringen, hvorefter forældelse ind-
træder tidligst 1 år efter sagens endelige afgørelse, jf. konkurslovens § 21.
retail business a/s under konkurs har i al væsentlighed procederet i overensstemmelse
med påstandsdokument af 1. juni 2012, hvori det til støtte for den nedlagte påstand blandt
andet er gjort gældende, at copydans krav, som copydan over for konkursboet har støttet
på en friholdelseserklæring indgået den 30. oktober 2009, er et krav, der er opstået efter frist-
dagen, hvorfor kravet ikke er et anmeldelses- og dividendeberettiget krav i konkursboet, jf.
konkurslovens § 38.
konkursboet gør subsidiært gældende, at kravet ikke er anmeldelses- og dividendeberettiget
i konkursboet, idet kravet var ophørt ved forældelse på tidspunktet for anmeldelsen af kra-
vet den 22. juni 2011.
copydan har desuden den 24. november 2006 frafaldet kravet under faktura nr. 310502028
stort 1.501.860 kr. over for konkursboet.
kravet er først anmeldt i konkursboet den 22. juni 2011. copydans brev af 3. september 2010,
hvor copydan meddelte konkursboet, at copydan tog forbehold for at anmelde et krav, har
ikke fristafbrydende virkning i henhold til forældelseslovens § 17.
hensynet bag forældelsesreglerne – at bidrage til at fordringer afvikles eller bringes på det
rene inden for rimelig tid – tilsigter ikke, at en sådan meddelelse kan afbryde forældelse,
særligt når meddelelsen ikke er ledsaget af en redegørelse om baggrunden for kravet.
den fordring copydan i brev af 3. september 2010 tog forbehold for at gøre gældende mod
konkursboet, er så upræcist beskrevet, at kurator ikke kunne identificere fordringen, hvorfor
meddelelsen heller ikke uden forbeholdet ville have opfyldt betingelserne til at afbryde for-
ældelsen i medfør af forældelseslovens § 17.
                                                 - 13 -
det forhold, at copydan intervenerede i retssagen mellem parkerhouse finans danmark a/s
og aldi-selskaberne, har ikke foreløbig afbrydende virkning over for konkursboet, allerede
fordi den pågældende retssag ikke vedrørte grundlaget for den fordring, som copydan gør
gældende i konkursboet.
sagen vedrørte ikke spørgsmålet om, hvorvidt aldi-selskaberne havde handlet ansvarspå-
dragende over for copydan og dermed berettigelsen af det af copydan fremsatte erstat-
ningskrav mod aldi-selskaberne. interventionen afbrød dermed ikke forældelsen af copy-
dans krav over for konkursboet i medfør af forældelseslovens § 21.
for det tilfælde, at retten måtte finde, at retssagen mellem parkerhouse og aldi-selskaberne
med copydan som intervenient havde foreløbig fristafbrydende virkning, gør konkursboet
gældende, at forældelsen af det af copydan fremsatte krav indtrådte 1 år efter sagens ende-
lige afgørelse i forhold til copydan, som var tidspunktet for retten i roskildes dom den 21.
december 2009. dette indebærer, at forældelsen af fordringen indtrådte den 21. december
2010. copydan anmeldte først kravet den 22. juni 2011.
copydan har ikke godtgjort, at copydan på andet grundlag kan gøre krav gældende mod
konkursboet.
sø- og handelsrettens afgørelse
der er enighed mellem parterne om opgørelsen af kravet på i alt 2.307.866,00 kr. i henhold til
ophavsretslovens § 39 for retail business a/s salg af blanke medier til aldi vest k/s og aldi
marked k/s og enighed om at kravet vedrører perioden oktober, november og december
2005.
i henhold til ophavsretslovens § 46 skal anmeldte virksomheder efter udløbet af hver veder-
lagsperiode og senest ved udgangen af den følgende måned til fællesorganisationen indbeta-
                                                - 14 -
le vederlaget (blankbåndsvederlaget) til organisationen. vederlagsperioden er måneden, jf.
samme lovs § 42.
skifteretten finder på denne baggrund, at kravet var stiftet ved konkursdekretets afsigelse, jf.
konkurslovens § 38.
det forhold, at aldi-selskaberne på baggrund af en aftale mellem copydan og aldi-selskab-
erne i første omgang betalte blankbåndsvederlaget til copydan, og at copydan først efter
konkursdekretets afsigelse den 19. juli 2006 tilbagebetalte det af aldi-selskaberne indbetalte
vederlag, ændrer ikke herved.
det kan som ubestridt i sagen lægges til grund, at det i sagen omhandlede blankbåndsveder-
lag forfaldt til betaling senest henholdsvis den 30. november 2005, den 31. december 2005 og
den 30. januar 2006.
der er tale om fordringer, der er stiftet inden den nye forældelseslov - lov nr. 522 af 6. juni
2007 - trådte i kraft, hvorfor fordringerne er undergivet 5-årig forældelse efter 1908-loven, jf.
ikrafttrædelsesbestemmelsen i 2007-forældelseslovens § 30, stk. 1.
skifteretten finder at advokat nicky valbjørns brev af 3. september 2010 til kurator, med for-
behold på vegne af copydan båndkopi (nu copydan kulturplus) om at anmelde kravet
overfor konkursboet, såfremt aldi ikke får medhold i at koncernens betaling til copydan er
sket med frigørende virkning, indeholder en så præcis identifikation af kravet, både beløbs-
mæssigt og med angivelse af baggrunden for kravet, at dette må anses for anmeldt med for-
ældelsesafbrydende virkning, jf. forældelseslovens § 17. hertil kommer, at kurator v/ adv.
troels tuxen også i forbindelse med tidligere sagsbehandling i konkursboet og i forbindelse
med sin bistand til udarbejdelse af den stævning parkerhouse finans danmark a/s indgav
mod aldi-selskaberne må anses for bekendt med baggrunden for kravet.
skifteretten tager derfor copydan kulturplus’ påstand til følge.
                                               - 15 -
for så vidt angår sagsomkostningerne fastsættes disse under hensyn til sagens omfang og re-
sultat. det er oplyst at copydan kulturplus ikke er momsregistreret. der er betalt retsafgift
med 27.850 kr.
                                      thi kendes for ret:
retail business a/s under konkurs skal anerkende, at foreningen copydan kulturplus er
kreditor i konkursboet med et simpelt krav på 2.307.866,00 kr.
i sagsomkostninger skal retail business a/s under konkurs inden 14 dage betale 140.000 kr.
til foreningen copydan kulturplus.
sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.
                                         mette bøcher
                                            (sign.)
                                         ___ ___ ___
                                udskriftens rigtighed bekræftes
                       p.j.v. sø- og handelsretten, den 15. august 2012