text:
                             højesterets dom
                          afsagt torsdag den 26. marts 2015
sag 260/2014
(2. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat bent aagaard, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i holstebro den 3. april 2014 og af vestre lands-
rets 1. afdeling den 28. august 2014.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, jytte scharling, marianne
højgaard pedersen, oliver talevski og lars apostoli.
påstande
dommen er anket af t med påstand om, at udvisningen gøres betinget.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
anbringender
t har til støtte for påstanden om betinget udvisning navnlig anført, at ubetinget udvisning vil
være i strid med danmarks internationale forpligtelser og dermed også i strid med udlændin-
gelovens § 24 b, stk. 3, jf. § 26, stk. 2. det kan ikke føre til et andet resultat, at han er dømt
for strafbare forhold, som er omfattet af udlændingelovens § 22, nr. 4 og 6, og som er begået i
prøvetiden for den betingede udvisning i henhold til vestre landsrets dom af 31. oktober
2012. ubetinget udvisning med indrejseforbud i 6 år er en særligt belastende og uproportional
reaktion, navnlig under hensyn til hans personlige forhold og til karakteren af de strafbare
                                                - 2 -
forhold, han har begået. han var kun 12 år, da han kom til danmark i 2003, og han har ikke
været i filippinerne siden et ferieophold i 2006. han har derfor også glemt meget af sproget
og har ingen nære familierelationer i filippinerne. han har derimod kontakt med sin mor og
stedfar samt mindre søskende, som alle bor i danmark. det er også i danmark, han har gået i
skole og har sine venner. på den baggrund vil en ubetinget udvisning med indrejseforbud i 6
år være i strid med den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 8 ifølge den eu-
ropæiske menneskerettighedsdomstols praksis, når grundlaget alene er simpel værtshusvold
og småforseelser som besiddelse af euforiserende stoffer til eget brug – også selv om der har
været forstraffe bl.a. for voldsforhold.
anklagemyndigheden har til støtte for påstanden om stadfæstelse navnlig anført, at udlændin-
gelovens formelle betingelser for ubetinget udvisning er opfyldt, idet t i prøvetiden for den
betingede udvisning i henhold til vestre landsrets dom af 31. oktober 2012 har begået nye
strafbare forhold, som i sig selv kan give anledning til udvisning efter udlændingeloven, jf. §
24 b, stk. 3, jf. § 22, nr. 4 og 6. hertil kommer, at ubetinget udvisning ikke vil være i strid
med danmarks internationale forpligtelser og derfor skal gennemføres efter loven.
for spørgsmålet om danmarks internationale forpligtelser er den europæiske menneskeret-
tighedskonventions artikel 8 afgørende, og det fremgår af menneskerettighedsdomstolens
praksis, at der skal foretages en konkret proportionalitetsvurdering med afvejning af de mod-
stående hensyn. det er i overensstemmelse med artikel 8, at byretten og landsretten i den
konkrete sag har konkluderet, at hensynet til t’ interesse i at forblive i danmark efter om-
stændighederne må vige for hensynet til forebyggelse af forbrydelse.
i den konkrete afvejning af de modstående interesser bør der særligt lægges vægt på, at t ikke
har etableret familieliv i danmark og aldrig er blevet velintegreret i det danske samfund, men
lige siden sin ungdom vedvarende har været kriminel. han har ikke ladet sig påvirke af tidli-
gere straffe for kriminalitet – heller ikke selv om han to gange tidligere er blevet udvist betin-
get som følge af sin kriminalitet. der har ikke kun været tale om småkriminalitet, men der-
imod gentagne tilfælde af voldskriminalitet og berigelseskriminalitet. yderligere har der væ-
ret tale om bl.a. trusler, brandstiftelse og mange overtrædelser af lov om euforiserende stoffer.
han var allerede fyldt 18 år, da han begik de forbrydelser, som gav anledning til de betingede
udvisninger ved henholdsvis vestre landsrets dom af 24. august 2011 og vestre landsrets
                                                - 3 -
dom af 31. oktober 2012. ved disse domme blev han i øvrigt idømt længere fængselsstraffe.
hertil kommer, at den kriminalitet, som ligger til grund for den indankede dom, vedrører vold
i gentagelsestilfælde og har medført en ubetinget straf på 5 måneders fængsel.
han har ikke kun tilknytning til danmark, men også til filippinerne, hvor han boede, indtil
han blev 12 år, og hvor han fortsat har familie.
supplerende sagsfremstilling
t blev første gang udvist betinget ved vestre landsrets dom af 24. august 2011. ved denne
dom blev han idømt straf af fængsel i 1 år og 3 måneder for bl.a. en række indbrudstyverier
samt indbrudsforsøg, brandstiftelse (ildspåsættelse af en stjålet bil) og overtrædelse af be-
kendtgørelsen om euforiserende stoffer (besiddelse af euforiserende stoffer til eget brug). ved
vestre landsrets dom af 31. oktober 2012 blev han idømt en fællesstraf af fængsel i 10 må-
neder og på ny udvist betinget for ulovlig tvang og vidnetrusler. han havde i forening med
flere andre udsat forurettede for vold og trusler i forbindelse med en såkaldt ”inkassoforret-
ning”.
ud over de domme, der er nævnt i byrettens og landsrettens dom, er t yderligere straffet med
bøde ved udeblivelsesdomme den 6. maj og 23. juli 2014 for overtrædelse af bekendtgørelsen
om euforiserende stoffer (besiddelse af euforiserende stoffer til eget brug). endvidere er han
ved dom af 10. september 2014 blevet idømt en tillægsstraf af fængsel i 40 dage for bl.a. be-
siddelse af 10 gram kokain til eget brug, salg af 70 gram hash samt overtrædelser af færd-
selsloven og restaurationsloven.
i en udtalelse af 18. juni 2012 til brug for sagen, der blev afgjort ved vestre landsrets dom af
31. oktober 2012, har udlændingestyrelsen bl.a. oplyst følgende:
       ”pågældende har ved afhøring af 1. maj 2012 til politiet oplyst,
              - at han efter sin indrejse i danmark startede i 8. klasse på sønderlandsskolen
                   i holstebro,
              - at han derefter gennemførte 9. klasse på skoleskibet ”marilyn anne”,
              - at han efter 9. klasse påbegyndte uddannelse på handelsskolen i holstebro,
                   men at han kort efter blev smidt ud på grund af for meget fravær,
              - …
              - at han taler og skriver flydende dansk,
              - at han spiller street basket og fodbold samt træner i fitnesscenter,
                                                  - 4 -
                -   …
                -   at han gik i skole på filippinerne fra børnehaveklasse til 7-8. klasse,
                -   at han taler filippinernes internationale sprog, tagalog, samt den ene af lan-
                    dets to dialekter,
                -   at han tidligere havde kontakt til venner og familie på filippinerne, men at
                    kontakten var stoppet, og han var ikke bekendt med om, de stadig levede,
                -   at han i 2006 var på en måneds ferie på filippinerne, samt
                    at han frygtede for sit liv, hvis han blev udvist til filippinerne, da han kom-
                    mer fra et område, hvor folk der er opvokset i europa bliver forfulgt, og at
                    dette skete, fordi befolkningen altid troede, at man havde mange penge, hvis
                    man kom fra europa.”
t er til brug for denne sag blevet afhørt om sine nuværende personlige forhold. af en politi-
rapport af 2. februar 2015 fremgår bl.a. følgende:
       ”afhørte har arbejdet inden for restaurations branchen og vil gerne være kok, men af-
       hørte var aldrig kommet i gang med uddannelsen, da det altid endte med at han blev an-
       holdt til en sag. starten af august 2014 startede afhørte på teknisk skole i holstebro,
       hvor han skulle i gang med kokke uddannelsen, men blev anholdt igen og uddannelsen
       afbrudt, som så ofte før. afhørte er lige nu her blevet tilbudt nogle amu kurser af
       kommunen, som det er meningen afhørte skal starte på nu her.
       …
       afhørte er single og har ingen børn. afhørte har sin mor og to halvsøskende på 11 år og
       8 år her i danmark. der ud over har afhørte ingen familie i danmark.
       …
       afhørte oplyste, at hans mor taler filippinsk til afhørte, men afhørte taler altid dansk til
       moderen. afhørte blev i sin tid af sin stedfar opfordret til, at lærer dansk og integrerer
       sig i danmark, hvorfor kontakten til familien på filippinerne blev begrænset og afhørte
       ingen kontakt har med dem i dag.”
i en anden politirapport af 2. februar 2015 er der bl.a. anført følgende:
       ”jobcenteret, struer kommune oplyste, at t har været på flere projekter, men de er ble-
       vet afbrudt. det sidste t deltog i var et brobygger projekt gennem uch, hvor man
       skulle forberede de unge mennesker til en uddannelse. starten gik i august måned 2014,
       men det generelle billede er, at t ofte kom forsent, udeblev eller meldte sig syg mere
       reglen en undtagelsen.
       så billedet af t omkring det arbejdsmæssige er, at han har svært ved at overholde afta-
       ler og er meget ustabil i sig frem møde.”
i en udtalelse af 16. februar 2015 fra rita grøn, som har været mentor for t ved uddannel-
sescenter holstebro, hedder det bl.a.:
                                             - 5 -
     ”t har gået her på uc-holstebro, hvor han deltog i projektet eud-start, træningsba-
     nen. t har gået her i 2 omgange, og begge gange har han desværre måttet afbryde forlø-
     bene. første gang fordi han blev varetægtsfængslet og anden gang fordi han skulle af-
     sone en dom …
     ts mål for uddannelse er at blive kok, hvilket han har rigtig gode anlæg for. men det
     kniber jo selvfølgelig for t at holde fokus på sin uddannelse. han er dybt stresset fordi
     han har dommen om udvisning hængende over hovedet, …
     t er meget lærenem og dygtig til at integrer sig. derfor har jeg forsøgt at inddrage ham i
     et positivt læringsmiljø og stille ham over for gode og sunde rollemodeller. han var
     mødestabil mens han gik her og jeg så ham som venlig, høflig og velfungerende i klas-
     sen, hvor han udviste en positiv tilgang til de faglige udfordringer, som han blev præ-
     senteret for.”
af en politirapport af 16. februar 2015 vedrørende afhøring af t’ mor, m, fremgår bl.a.:
     ”m oplyste, at på filippinerne er der afhørte mor og søskende, de har nok selv, men vil
     hvis t bliver udvist hjælpe ham og give ham husly. kulturerne er meget forskellige,
     men mormor skal nok tage sig af t så godt hun kan, da hun er syg.
     m vil give t en beskrivelse, hvordan han finder hjem til sin mormor.
     forespurgt oplyste m, at t kun har m og 2 søstre i danmark, det er det eneste familie.”
retsgrundlag
udlændingelovens § 24 b, stk. 3, er sålydende:
     ”en udlænding, der er idømt betinget udvisning efter stk. 1, skal udvises, medmindre
     dette vil være i strid med danmarks internationale forpligtelser, hvis den pågældende i
     prøvetiden for den betingede udvisning begår nyt strafbart forhold, som kan give anled-
     ning til udvisning efter §§22-24, og der inden prøvetidens udløb foretages rettergangs-
     skridt. kan der ikke ske udvisning, jf. § 26, stk. 2, skal udlændingen udvises betinget på
     ny. prøvetiden fastsættes efter reglerne i stk. 2.”
udlændingelovens § 26, stk. 2, er sålydende:
     ”en udlænding skal udvises efter §§ 22-24 og § 25, medmindre dette vil være i strid
     med danmarks internationale forpligtelser.”
                                                - 6 -
det fremgår af udlændingelovens § 22, nr. 4 og 6, at en udlænding, som har haft lovligt op-
hold her i landet i mere end de sidste 9 år, kan udvises, hvis han idømmes ubetinget friheds-
straf efter lov om euforiserende stoffer eller for vold, jf. straffelovens § 244.
en bestemmelse om betinget udvisning blev indsat i udlændingelovens § 24 b ved lov nr. 429
af 5. oktober 2006. bestemmelsen blev ændret i forbindelse med en skærpelse af udvisnings-
reglerne ved lov nr. 758 af 29. juni 2011 og fik sin nuværende ordlyd ved lov nr. 569 af 18.
juni 2012.
af bemærkningerne til lovforslaget vedrørende lovændringen i 2012 (l 180 af 26. april 2012)
fremgår bl.a.:
       ”1. lovforslagets baggrund og formål
       …
       med forslaget ønsker regeringen at understrege, at det ene og alene er op til domstolene
       at foretage en konkret vurdering af, om udvisning eller betinget udvisning er mulig in-
       den for rammerne af danmarks internationale forpligtelser.
       der vil fortsat i alle sager om udvisning efter §§ 22-24 – dvs. i alle de tilfælde, hvor
       domstolene tager stilling til spørgsmålet om udvisning i forbindelse med en straffedom,
       der indebærer frihedsstraf – skulle foretages en skærpet afvejning efter § 26, stk. 2, af,
       om der kan ske udvisning.
       der er ikke tilsigtet nogen ændring af domstolenes praksis i sager om udvisning af kri-
       minelle udlændinge. personer, der kan udvises efter de gældende regler, vil også frem-
       over blive udvist. den klare hovedregel i udvisningssager, hvor udlændinge idømmes
       frihedsstraf for begået kriminalitet, vil således fortsat være, at der skal ske udvisning.
       udvisning kan kun undlades, hvis udvisning vil være i strid med danmarks internatio-
       nale forpligtelser.
       …
       5.3 forholdet til internationale konventioner
       til brug for administrationen af de omhandlede bestemmelser i § 26, stk. 2, og § 24 b,
       finder justitsministeriet det formålstjenligt, at lovforslaget indeholder en beskrivelse af
       danmarks internationale forpligtelser.
       …
       efter emrk artikel 8, stk. 1, har enhver ret til respekt for blandt andet sit privat- og fa-
       milieliv. ingen offentlig myndighed må gøre indgreb i udøvelsen af denne ret, medmin-
       dre det sker i overensstemmelse med loven og er nødvendigt i et demokratisk samfund
       af hensyn til den nationale sikkerhed, den offentlige tryghed eller landets økonomiske
       velfærd, for at forebygge uro eller forbrydelse, for at beskytte sundheden eller sædelig-
       heden eller for at beskytte andres rettigheder og friheder, jf. artikel 8, stk. 2.
                                         - 7 -
i det omfang, der med en konkret afgørelse om udvisning foretages indgreb i udlændin-
gens privat- og familieliv, skal staten påvise, at betingelserne for indgrebet er opfyldt, jf.
artikel 8, stk. 2.
det følger af emds praksis, at indgreb i udlændingens privat- og familieliv skal stå i
rimeligt forhold til de formål, indgrebet (udvisningen) skal varetage (proportionalitets-
afvejning). denne proportionalitetsafvejning foretages på baggrund af en samlet og
konkret vurdering af en række elementer.
efter emd’s praksis vil det i almindelighed være proportionalitetsafvejningen, der er
afgørende for, om en udvisning af en kriminel udlænding vil være forenelig med emrk
artikel 8. emd har i sin nyere praksis angivet retningslinjer for proportionalitetsafvej-
ningen, bl.a. med henblik på at vejlede de nationale domstole om anvendelsen af artikel
8 i udvisningssager og har i den forbindelse understreget, at den vægt, der må lægges på
de enkelte kriterier, nødvendigvis varierer efter den enkelte sags konkrete omstændig-
heder, jf. maslov mod østrig, dom af 23. juni 2008, pr. 70. i den nævnte doms pr. 68
opregnes følgende kriterier:
    - den begåede kriminalitets art og grovhed
    - varigheden af den udvistes ophold i bopælslandet
    - tiden efter den begåede kriminalitet og den pågældendes adfærd i denne periode
    - de berørte personers statsborgerskab
    - den udvistes familiesituation, herunder ægteskabets varighed og andre faktorer,
        der viser familielivets effektivitet
    - hvorvidt ægtefællen havde kendskab til kriminaliteten da forholdet blev etableret
    - hvorvidt der er børn i ægteskabet og i så fald deres alder
    - alvorligheden af de problemer den medfølgende ægtefælle i givet fald vil blive
        udsat for i den udvistes oprindelsesland
    - børnenes bedste interesser og velbefindende, herunder navnlig alvorligheden af
        de vanskeligheder, som den udvistes børn med sandsynlighed vil møde i det
        land, som den udviste udvises til, og
    - fastheden af sociale, kulturelle og familiemæssige bånd med værtslandet og med
        modtagerlandet.
…
selv om proportionalitetsafvejningen som nævnt altid vil være konkret, kan der på bag-
grund af emd’s praksis med nogen forenkling opstilles tre hovedkategorier af sager om
adgangen til at udvise kriminelle udlændinge efter emrk artikel 8:
    1) tilfælde af grov kriminalitet, hvor der næsten uanset familiemæssig eller anden
        tilknytning til opholdslandet vil være vidtgående adgang til udvisning, såfremt
        udlændingen har blot et minimum af reel tilknytning til sit oprindelsesland…
        …
    2) tilfælde af mindre alvorlig, men dog ikke ubetydelig, eller eventuel gentagen
        kriminalitet, hvor udvisningsadgangen fortrinsvis vil bero på en nærmere vurde-
        ring af udlændingens relative tilknytning til opholdslandet og oprindelseslandet,
        herunder dennes familiesituation…
        …
                                                   - 8 -
          3) tilfælde, hvor udlændingens tilknytning til opholdslandet er særdeles stærk på
               grund af opvækst, langvarigt ophold, familiemedlemmer eller andre tilknyt-
               ningsfaktorer, og hvor der derfor kun ved meget alvorlig kriminalitet vil fore-
               ligge så tungtvejende grunde til udvisning, at proportionalitetskravet anses for
               opfyldt. hvis kriminaliteten har været mindre alvorlig, eller der er forløbet læn-
               gere tid uden recidiv, siden den blev begået, vil tilknytningen i sådanne tilfælde
               normalt føre til, at udvisning anses for uproportional, i hvert fald hvis denne er
               forbundet med langvarigt eller permanent indrejseforbud.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår for højesteret alene spørgsmålet om udvisning.
t er ved den indankede dom fundet skyldig i bl.a. tre tilfælde af vold, jf. straffelovens § 244,
jf. § 247, samt flere overtrædelser af bekendtgørelsen om euforiserende stoffer, og han er
idømt en ubetinget straf af fængsel i 5 måneder. det er forhold, som kan give anledning til
udvisning efter udlændingelovens § 22, nr. 4 og 6. de pågældende forhold er begået i prøveti-
den for den betingede udvisning efter vestre landsrets dom af 31. oktober 2012, og retter-
gangsskridt vedrørende disse forhold er ligeledes foretaget inden prøvetidens udløb. dette
indebærer, at han skal udvises, medmindre det vil være i strid med danmarks internationale
forpligtelser, jf. § 24 b, stk. 3, jf. § 26, stk. 2. spørgsmålet er, om udvisning vil være i strid
med den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 8.
t er 24 år, ugift og har ikke børn. han har imidlertid boet i danmark siden 2003, og udvis-
ning vil derfor indebære et indgreb i hans privatliv, jf. konventionens artikel 8, stk. 1. et så-
dant indgreb er kun berettiget, hvis betingelserne i artikel 8, stk. 2, er opfyldt.
udvisningen har som nævnt hjemmel i loven og har til formål at forebygge forbrydelse og at
sikre den offentlige orden, hvilket er legitime formål ifølge artikel 8, stk. 2. der skal herefter
alene tages stilling til, om det må anses for nødvendigt i et demokratisk samfund at udvise af
hensyn til disse formål. dette beror på en proportionalitetsvurdering, og menneskerettigheds-
domstolen har opstillet en række kriterier, som indgår i denne vurdering. i en sag som den
foreliggende, der angår en voksen ung mand, som ikke har etableret egen familie, indgår i
proportionalitetsvurderingen navnlig det samfundsmæssige behov for udvisning under hensyn
til karakteren og alvoren af den tidligere og nu begåede kriminalitet. i bedømmelsen indgår
endvidere, hvor længe den pågældende har opholdt sig her i landet samt styrken af de familie-
mæssige, sociale og kulturelle bånd til opholdslandet og statsborgerskabslandet.
                                                - 9 -
t er tidligere flere gange idømt længere fængselsstraffe, og han er trods to tidligere domme
om betinget udvisning fortsat med at begå kriminalitet i prøvetiden, herunder flere tilfælde af
vold mod sagesløs. det er kriminalitet, han har begået som voksen, og på baggrund af de
mange domme, han har modtaget gennem årene, og hans personlige forhold er der grund til at
formode, at han også fremover vil begå kriminalitet i danmark, hvis han ikke udvises.
han kom til danmark i 2003 i en alder af 12 år for at blive familiesammenført med sin mor.
han er i dag 24 år og har således boet her i landet i ca. halvdelen af sit liv. ud over sin mor
har han to halvsøstre, men ikke anden familie i danmark. han har ikke formået at færdiggøre
en uddannelse eller at opnå fast arbejde. der er dog ikke tvivl om, at han har en sådan tilknyt-
ning til danmark, at udvisning med indrejseforbud i 6 år vil indebære en væsentlig belastning
for ham.
han er filippinsk statsborger og født og opvokset i filippinerne, hvor han har boet de første
12 år af sit liv, og hvor han har gået i skole indtil 7.-8. klasse. han taler og forstår også spro-
get i dette land, hvor hans mormor og mors søskende fortsat har bopæl. han har således en
ikke ubetydelig social, kulturel og familiemæssig tilknytning til filippinerne.
efter en samlet helhedsvurdering finder højesteret herefter, at udvisningen af t med indrejse-
forbud i 6 år må anses for en proportional foranstaltning med henblik på at forebygge krimi-
nalitet og sikre den offentlige orden. da udvisningen dermed ikke er i strid med danmarks
internationale forpligtelser, tiltræder højesteret, at betingelserne for udvisning er opfyldt.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
t skal betale sagens omkostninger for højesteret.


text:
                       højesterets kendelse
                             afsagt torsdag den 25. juni 2015
sag 108/2015
danerka group aps
(advokat johan løje)
mod
2b scandinavia aps
(advokat henrik løbger)
i tidligere instans er truffet afgørelse af sø- og handelsretten den 8. maj 2015.
danerka group aps har ved ankestævning af 15. maj 2015 anket dommen til højesteret.
denne kendelse angår, om betingelserne for anke til højesteret i retsplejelovens § 368, stk. 4,
2. pkt., er opfyldt.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, lene pagter kristensen, poul dahl
jensen, vibeke rønne og jens peter christensen.
påstande
danerka group aps har nedlagt påstand om, at højesteret antager ankesagen til realitetsbe-
handling.
2b scandinavia aps har nedlagt påstand om, at højesteret afviser anken.
sagsfremstilling mv.
ved dom af 8. maj 2015 fandt sø- og handelsretten, at per aagaard jepsen havde været be-
rettiget til at opsige sit samarbejde med danerka group aps den 31. december 2013, og at
                                                - 2 -
danerka group efter dette tidspunkt ikke havde været berettiget til at producere, markedsføre
og sælge en række møbelprodukter, som var omfattet af per aagaard jepsens ophavsret.
retten forbød på den baggrund danerka group at producere, eksportere, markedsføre, sælge
eller på anden måde disponere over de pågældende produkter, ligesom danerka group blev
pålagt at betale 100.000 kr. i erstatning til 2b scandinavia aps, som ved aftale af 10. decem-
ber 2013 med per aagaard jepsen havde erhvervet udnyttelses- og brugsrettighederne til pro-
dukterne. danerka group blev endvidere pålagt at offentliggøre et uddrag af dommen på sin
hjemmeside og udsende en cirkulæreskrivelse med oplysninger om dommen til sine kunder,
leverandører og agenter. endelig blev danerka group pålagt at betale sagens omkostninger
med 50.000 kr.
i sø- og handelsrettens begrundelse og resultat hedder det bl.a.:
       ”parterne er enige om, at de omhandlede produkter nyder ophavsretligt beskyttelse, og
       at per aagaard jepsen er indehaver af ophavsretten til de pågældende værker, jf. op-
       havsretslovens § 1, hvilket retten herefter lægger til grund.
       per aagaard jepsen indgik i maj 2009 en række efter det oplyste identiske samarbejds-
       aftaler vedrørende de omhandlede produkter med selskabet danerka a/s, der efter det
       oplyste var ejet af per aagaard jepsen selv igennem et holdingselskab. af det fremlagte
       eksempel på en sådan samarbejdsaftale fremgår, at per aagaard jepsen ved de pågæl-
       dende aftaler overdrog sin eneret til at producere og sælge de pågældende produkter
       globalt til danerka a/s, jf. aftalens pkt. 1.3 og 5.1. de pågældende rettigheder blev så-
       ledes ud fra aftalens ordlyd endeligt overdraget til danerka a/s.
       der er enighed mellem parterne om, at de pågældende rettigheder ved danerka a/s’
       konkurs gik tilbage til per aagaard jepsen, og at danerka group således ikke fik vide-
       reoverdraget de pågældende rettigheder til de omhandlede produkter af danerka a/s
       under konkurs ved indgåelsen af overdragelsesaftalen den 16. november 2011.
       per aagaard jepsen og danerka group indgik efterfølgende et formløst samarbejde, der
       indebar, at danerka group udnyttede per aagaard jepsens eneret til at producere, mar-
       kedsføre og sælge de omhandlede produkter mod afregning til per aagaard jepsen af en
       royalty på 5 %, der svarer til royaltysatsen i aftalen mellem per aagaard jepsen og da-
       nerka a/s.
       danerka group har imidlertid ikke godtgjort, at der mellem per aagaard jepsen og da-
       nerka group er indgået en aftale om, at samarbejdet i øvrigt er baseret på samme vilkår,
       som i aftalen mellem per aagaard jepsen og danerka a/s, således at de pågældende
       rettigheder af den grund på tilsvarende vis er endeligt overdraget fra per aagaard jepsen
       til danerka group. der er således hverken i de fremlagte breve fra november 2011 til
       kurator, i den mellem per aagaard jepsen og erik thode jørgensen fremlagte korre-
                                          - 3 -
spondance fra samme periode, eller i per aagaard jepsens og erik thode jørgensens
øvrige korrespondance og ageren sikre holdepunkter for, at dette har været per aagaard
jepsen eller erik thode jørgensens hensigt.
dommerne flemming bent lindeløv og mette skov larsen udtaler herefter:
danerka group har endvidere ikke godtgjort, at det i øvrigt, herunder som følge af sam-
arbejdets varighed, kan anses for aftalt, at de pågældende rettigheder er endeligt over-
draget fra per aagaard jepsen til danerka group, eller at per aagaard jepsen skulle
have givet danerka group en uopsigelig ret til at udnytte de pågældende rettigheder.
efter bevisførelsen lægger vi derimod til grund, at per aagaard jepsen og erik thode
jørgensen ved indgåelsen af samarbejdet reelt ikke forholdt sig til parternes eventuelle
adgang til at opsige samarbejdet. det almindelige udgangspunkt er herefter, at enhver af
parterne er berettigede til at opsige samarbejdet med et passende varsel, og danerka
group har ikke godtgjort, at der findes en kutyme, der under de foreliggende omstæn-
digheder kan føre til et andet resultat.
under hensyn til karakteren og varigheden af samarbejdet med danerka group har per
aagaard jepsen været berettiget til at opsige samarbejdet med tre måneders varsel til
udløbet af en måned. per aagaard jepsen har således været berettiget til ved brev af 6.
september 2013 at opsige samarbejdet med danerka group til ophør den 31. december
2013, og danerka group har efter dette tidspunkt ikke været berettiget til at producere,
markedsføre og sælge de af sagen omhandlede produkter. vi stemmer på den baggrund
for at tage 2b scandinavias påstand 1 til følge.
danerka groups produktion, markedsføring og salg af de omhandlede produkter i peri-
oden efter den 31. december 2013 udgør en krænkelse af ophavsrettighederne til de på-
gældende produkter, jf. ophavsretslovens § 2. da krænkelsen i hvert fald er sket ved
uagtsomhed, skal danerka group betale erstatning til den forurettede, jf. ophavsretslo-
vens § 83, stk. 1.
da udnyttelses– og brugsrettighederne til de omhandlede produkter efter den 31. de-
cember 2013 har været overdraget fra per aagaard jepsen til 2b scandinavia, må 2b
scandinavia i perioden herefter anses for den forurettede i forhold til danerka groups
krænkelse af disse rettigheder.
danerka groups uretmæssige salg af de omhandlede produkter i perioden efter den 31.
december 2013 og frem til afsigelsen af denne dom må antages at have skadet 2b scan-
dinavias salg af de omhandlede produkter. 2b scandinavia har dermed lidt et afsæt-
ningstab, der må opgøres skønsmæssigt. det må i den forbindelse tages i betragtning,
dels hvilken omsætning og fortjeneste danerka group efter sine egne oplysninger har
haft på produkterne, dels at 2b scandinavia som nystartet virksomhed ikke kan antages
at ville have haft en tilsvarende omsætning fra begyndelsen, og at 2b scandinavia ikke
har fremlagt dokumentation for sin egen fortjeneste ved salg af de pågældende produk-
ter.
danerka group har endvidere handlet i strid med god markedsføringsskik, jf. markeds-
føringslovens § 1, ved i sin pressemeddelelse vedrørende byrettens kendelse om mid-
lertidigt forbud at oplyse, at usikkerheden vedrørende retten til produktion af de om-
handlede stole nu var fjernet, hvilket, danerka group må have vidst, ikke var korrekt.
                                         - 4 -
oplysningen har desuden været egnet til yderligere at skade 2b scandinavias mulighe-
der for at afsætte sine produkter, hvilket må anses for tilsigtet. indholdet af danerka
groups e-mail af 30. oktober 2013 til en række af danerka groups agenter kan derimod
ikke anses for retsstridigt, idet danerka group på daværende tidspunkt stadig var beret-
tiget til at producere og sælge de omhandlede produkter. ved udmålingen af erstatning
må der desuden tages et vist hensyn i nedadgående retning til 2b scandinavias uret-
mæssige udnyttelse i en periode af danerka groups referencer, hvilket efter vores opfat-
telse ligeledes er i strid med god markedsføringsskik. som sagen er oplyst, er der dog
ikke grundlag for at nedsætte erstatningen under hensyn til 2b scandinavias benyttelse
af de fotografier af de omhandlede produkter, som er optaget af brahl fotografi.
danerka groups betaling af royalty til per aagaard jepsen efter den 31. december 2013
findes endelig at være uden betydning for udmålingen af erstatning til 2b scandinavia
for danerka groups krænkelse af 2b scandinavias rettigheder.
efter en samlet vurdering fastsættes det samlede erstatningsbeløb herefter skønsmæssigt
til 100.000 kr.
efter sagens forløb og udfald finder vi, at en offentliggørelse af uddrag af dommen,
herunder med oplysning om dommens datering, sø- og handelsrettens journalnummer,
parternes navne og en gengivelse af dommens præmisser og konklusion, er en nødven-
dig sanktion, jf. ophavsretslovens § 84a og markedsføringslovens § 20, stk. 1. en sådan
offentliggørelse kan efter vores opfattelse passende ske ved offentliggørelse på danerka
groups hjemme-side i 30 dage samtidig med udsendelse af en cirkulæreskrivelse med
de samme oplysninger til danerka groups relevante kunder, leverandører og agenter.
under hensyn til sagens omstændigheder er der ikke grundlag for at pålægge danerka
group at betale en bøde. danerka group frifindes derfor for påstand 4.
dommer carsten vagn jacobsen udtaler:
efter min opfattelse er det i møbelbranchen fast kutyme, at en designer ikke kan opsige
en aftale indgået med en producent om udnyttelse af produktions- og salgsrettighederne
til et design, medmindre det er udtrykkeligt aftalt. den pågældende kutyme er bl.a.
kommet til udtryk i den standardaftale, der er godkendt af foreningen danske desig-
nere (mdd), danske arkitekters landsforbund (dal) og foreningen dansk møbelin-
dustri (dmi), hvoraf fremgår bl.a., at rettighederne ”overdrages” fra designeren til pro-
ducenten, og som derfor som udgangspunkt ikke indeholder en bestemmelse om opsi-
gelse. jeg finder ligeledes, at formanden for retsudvalget hos danske designere, chri-
stian hvidt, i sin erklæring af 11. december 2013 har bekræftet, at der gælder en sådan
kutyme. per aagaard jepsen og erik thode jørgensen hos danerka group er desuden
begge professionelle parter med indgående kendskab til branchen, og de må derfor have
kendskab til den pågældende kutyme. per aagaard jepsen har da også selv anvendt den
nævnte standardaftale ved indgåelse af aftalerne med danerka a/s samt ved udarbej-
delse af de samarbejdsaftaler, der blev udleveret til erik thode jørgensen på mødet den
27. marts 2013.
det formløse samarbejde mellem per aagaard jepsen og danerka group forløb efter det
oplyste uden problemer fra november 2011 frem til mødet den 27. marts 2013, ligesom
danerka group i den pågældende periode regelmæssigt afregnede royalty til per
                                                - 5 -
       aagaard jepsen. det er endvidere ikke anført, at det oprindeligt var parternes hensigt, at
       samarbejdet blot skulle være midlertidigt, og det er ikke godtgjort, at per aagaard jep-
       sen på tidspunktet for aftalens indgåelse forudsatte, at samarbejdet skulle kunne opsiges,
       eller at det var en væsentlig forudsætning for per aagaard jepsen, at der blev indgået en
       aftale om medejerskab.
       på den anførte baggrund finder jeg, at per aagaard jepsen ikke har været berettiget til at
       opsige samarbejdet med danerka group vedrørende de omhandlede rettigheder, der er
       endeligt overdraget til danerka group. jeg stemmer herefter for at tage danerka groups
       påstand om frifindelse til følge.
       der afsiges dom efter stemmeflertallet.”
parternes synspunkter
danerka group har anført, at sagen vedrører fortolkning af den mellem danske designere,
møbelbrancheforeningen og danske arkitekter indgåede standardaftale om royaltyberegning
i forbindelse med industrielt design. det er et væsentligt stridspunkt i sagen, hvilken kutyme
der kan anses at gælde inden for møbelbranchen. i den indankede dom fandt sø- og handels-
rettens flertal, at der ikke forelå en kutyme, hvorimod rettens eneste sagkyndige dommer med
specialviden om møbelbranchen afgav en længere dissens, hvori han fandt, at der bestod en
kutyme om uopsigelighed. under ankesagen vil det blive gjort gældende, at retten bør følge
en sagkyndig dommers udsagn, når det er så klart, som i denne sag. sagen kan få videreræk-
kende konsekvenser, da den kan være med til at afklare, hvilken kutyme der findes på mø-
belmarkedet i danmark.
sagen må tillige anses for principiel, idet den vedrører spørgsmålet om fortolkning af en roy-
altykontrakt, herunder om en sådan kontrakt indebærer, at der er sket en varig overdragelse af
en del af ophavsretten til producenten. dette forhold ses der ikke endegyldigt at være taget
stilling til i tidligere dansk retspraksis.
hertil kommer, at sagen allerede én gang har været behandlet i østre landsret, der fulgte 2b
scandinavias påstand, hvorfor der ved en fornyet behandling i østre landsret er en risiko for,
at landsretten vil føle sig bundet af sin tidligere afgørelse.
2b scandinavia har anført, at sagen omhandler, hvem af parterne der har retten til at udnytte
produktions- og salgsrettighederne til de omhandlede produkter. sagen rejser ikke noget prin-
cipielt spørgsmål, som kan have betydning for andre end parterne og per aagaard jepsen.
                                                - 6 -
sagen handler først og fremmest om, hvilke vilkår der gælder for det formløse samarbejde,
der frem til marts 2013 bestod mellem per aagaard jepsen og danerka group, herunder om
det formløse samarbejde kunne opsiges, eller om samarbejdet havde udmøntet sig i en eksklu-
siv og uopsigelig overdragelse af produktions- og salgsrettighederne. vurderingen heraf beror
på en konkret vurdering af sagens faktiske omstændigheder, herunder de forudsætninger, for-
handlinger og drøftelser mv., der pågik i efteråret 2011, og den implementering af rettigheds-
udøvelsen, der efterfølgende fandt sted.
i forbindelse med denne vurdering er det naturligvis relevant at se på ”standardaftalerne” i
branchen, herunder om disse aftaler indeholder en opsigelsesbestemmelse, men dette er ikke
ensbetydende med, at den ene eller anden ”standardaftale” kan siges udfyldende at regulere
parternes ”formløse” samarbejde. det forhold, at en dissentierende (sagkyndig) dommer me-
ner, at der findes et fast udgangspunkt om uopsigelighed, gør hverken, at sagen bliver princi-
piel eller kan have relevans for andre.
højesterets begrundelse og resultat
af retsplejelovens § 368, stk. 4, 2. pkt., fremgår, at domme, der er afsagt af sø- og handels-
retten, kan ankes til højesteret,
       ”hvis sagen er af principiel karakter og har generel betydning for retsanvendelsen og
       retsudviklingen eller væsentlig samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt, eller hvis andre
       særlige grunde i øvrigt taler for, at sagen behandles af højesteret som 2. instans.”
den uoverensstemmelse mellem parterne, som sø- og handelsretten har taget stilling til i
dommen, angår, hvem af parterne der har rettighederne til at producere, markedsføre og sælge
en række møbelprodukter.
afgørelsen heraf beror navnlig på, om per aagaard jepsen kan anses for endeligt at have
overdraget ophavsretten til produkterne til danerka group aps eller at have givet danerka
group en uopsigelig ret til at udnytte rettighederne til produkterne. stillingtagen hertil må
antages at bero på en konkret vurdering af sagens faktiske omstændigheder. det, som da-
nerka group har anført om eksistensen af en særlig kutyme inden for møbelbranchen, beror
ligeledes navnlig på en bevismæssig vurdering. som sagen foreligger, er der ikke grundlag for
                                                - 7 -
at antage, at en afgørelse af sagen vil være af principiel karakter og have generel betydning
for retsanvendelsen og retsudviklingen eller væsentlig samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt.
der ses heller ikke at foreligge andre særlige grunde, der taler for, at sagen bør kunne ind-
bringes for højesteret som 2. instans.
på denne baggrund finder højesteret, at betingelserne for anke til højesteret ikke kan anses
for opfyldt, jf. retsplejelovens § 368, stk. 4, 2. pkt.
højesteret afviser derfor anken, jf. retsplejelovens § 368, stk. 6, 2. pkt., jf. stk. 4, 2. pkt.
                                        thi bestemmes:
denne anke afvises fra højesteret.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                       højesterets kendelse
                          afsagt onsdag den 3. oktober 2012
sag 125/2012
nordania finans a/s
(advokat michael gregersen)
mod
naja maria nielsen
i tidligere instanser er afsagt kendelser af retten i roskilde den 2. november 2011 og af østre
landsrets 14. afdeling den 22. december 2011.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: jytte scharling, jon stokholm og vibeke rønne.
påstande
kærende, nordania finans a/s, har nedlagt påstand om, at naja maria nielsen udsættes af og
nordania finans a/s indsættes formelt i besiddelsen af bil af mærket mitsubishi colt 1,1,
cash, stelnr. xmcxnz32a7f017556, reg. nr. yc 50 134.
indkærede, naja maria nielsen, har ikke udtalt sig under sagen.
anbringender
nordania finans a/s har principalt navnlig anført, at naja maria nielsen har opgivet ejen-
domsretten til bilen, idet hun har afmeldt bilen i centralregistret for motorkøretøjer, har hen-
stillet den hos sin tidligere mand og er udrejst til grønland. endvidere svarer hun ikke på de
breve, som er sendt til hende. naja maria nielsen har endvidere stiltiende samtykket i tilba-
getagelse af bilen, og der stilles ikke krav om, at samtykket skal være udtrykkeligt. da norda-
nia finans har erklæret sig indforstået med, at bilen bliver taget tilbage til fuld og endelig af-
gørelse, er kreditaftalelovens § 48, stk. 2, ikke til hinder for, at sagen bliver fremmet. kredit-
aftalelovens § 48, stk. 2, er efter sin ordlyd alene til hinder for, at der bliver indgået en aftale
                                                - 2 -
med debitor om betaling af restfordringen og tilsigter derved at undgå omgåelse af kreditaf-
talelovens § 41. derimod tilsigter den ikke at afskære nordania finans fra at søge fyldestgø-
relse i den tilbagetagne genstand.
nordania finans har subsidiært navnlig gjort gældende, at naja maria nielsen har lagt hin-
dringer i vejen for tilbagetagelsen ved at forlade landet uden at tage kontakt til nordania fi-
nans og ved ikke at reagere på henvendelser fra selskabet. ved afhentningen fremstod bilen
som forladt, idet den var uden dæk og nummerplader, ligesom den ikke var kaskoforsikret.
nordania finans var derfor ud fra negotiorum gestio-lignende betragtninger berettiget til at
sikre sin betingede ejendomsret ved at sikre bilen og dermed forhindre, at den led yderligere
skade eller forsvandt under en fogedsag. nordania finans har efter tilbagetagelsen iagttaget
sin tabsbegrænsningspligt, hvilket tillige er i naja maria nielsens interesse. der foreligger
således særlige omstændigheder, jf. § 48, stk. 1, hvorfor fogedforretningen bør gennemføres,
hvilket i praksis tidligere er anerkendt i u1984.268v. endelig skete afhentningen af bilen
efter aftale med naja maria nielsens tidligere mand, på hvis grund bilen var henstillet.
supplerende sagsfremstilling
ved brev af 30. marts 2011 opsagde nordania finans a/s købekontrakten under henvisning
til, at der ikke var betalt ydelser den 1. januar, 1.februar, 1. marts og 1. april 2011.
den 5. april 2011 ophørte forsikringsdækning af bilen.
den 20. april 2011 anmodede nordania finans a/s sin advokat om bl.a. at hjemtage bilen. i
brevet hedder det bl.a.:
        ”bruger er opsagt pga. restance på aftalen. yderligere har vi modtaget information fra
        forsikringsselskabet om at der ikke længere er forsikringsdækning.
        derudover har debitors tidligere mand kontaktet os og sagt at bilen holder på hans ejen-
        dom. han vil ikke længere have den holdende. bilen mangler dæk og nummer plader og
        han vil kontakte politiet og bede dem om at afhente den.
        nb! bemærk i øvrigt at debitor er flyttet til grønland.”
i en mail af 25. maj 2011 fra dansk konsulent gruppe aps ved jonas petersen til mille liva
thomassen hedder det:
                                                - 3 -
        ”bilen er afhentet af camoni og kørt til bilsalg.dk
        eksmanden ville ikke have bilen stående på adressen mere og blev glad for, at bilen en-
        delig blev fjernet.
        som han også har sagt til nordania, så har han flere gange bedt politiet om at gøre no-
        get, hvilket bare ikke er sket.”
retsgrundlag
kreditaftalelovens § 41 har følgende ordlyd:
”er det solgtes værdi mindre end kreditgiverens tilgodehavende efter § 38, har kreditgiveren
kun krav på betaling af det overskydende beløb, i det omfang særlige omstændigheder taler
derfor, navnlig hvis forbrugeren har udvist forsømmelighed ved brugen eller opbevaringen af
det købte eller har lagt hindringer i vejen for tilbagetagelsesforretningen.”
i kreditaftalelovens § 48, stk. 1, hedder det:
”har kreditgiveren uden fogedrettens medvirken taget det solgte tilbage fra forbrugeren uden
dennes samtykke, skal fogedretten afvise en fogedforretning i anledning af købet eller tilba-
getagelsen, medmindre der foreligger særlige omstændigheder eller kreditgiver efter tilbage-
tagelsen har erhvervet et særligt retsgrundlag.”
af de specielle bemærkninger til forslaget til den nugældende kreditaftalelovs § 48 fremgår,
at bestemmelsen svarer til den dagældende kreditkøbslov § 31 (folketingstidende1989/99,
tillæg a, sp. 2078).
i forarbejderne til kreditkøbslovens § 31, stk. 1, hedder det bl.a.(folketingstidende 1981/82,
tillæg a, sp. 1723):
”reglen gælder ikke, hvis køberen har samtykket i den udenretlige tilbagetagelse. samtykke
til tilbagetagelsen kan efter omstændighederne foreligge stiltiende, f.eks. ved at køberen har
efterladt den solgte bil uden for sælgerens forretning.
da det i visse særlige tilfælde ville være urimeligt at afvise en umiddelbar fogedforretning,
selv om sælgeren har udøvet selvtægt, giver reglen mulighed for, at fogedretten undtagelses-
vis ikke afviser kreditors begæring. der kan således tænkes tilfælde, hvor også køberen er
interesseret i en opgørelse i fogedretten på det foreliggende grundlag, eller hvor køberen har
lagt alvorlige hindringer i vejen for en tilbagetagelsesforretning.”
højesterets begrundelse og resultat
                                               - 4 -
af de grunde, som fogedretten har anført, tiltræder højesteret, at naja maria nielsen hverken
udtrykkeligt eller stiltiende har givet samtykke til, at nordania finans a/s kunne tage bilen
tilbage.
da nordania finans ikke har erhvervet et særligt retsgrundlag, kan en umiddelbar fogedfor-
retning i medfør af kreditaftalelovens § 48, stk. 1, kun fremmes, såfremt der foreligger særlige
omstændigheder. dette gælder også, hvis kreditor erklærer sig indforstået med at tage gen-
standen tilbage til fuld og endelig afgørelse af parternes mellemværende.
naja marie nielsen henstillede forud for sin udrejse til grønland den omhandlede bil på sin
tidligere mands ejendom. der foreligger ikke oplysninger om, under hvilke omstændigheder
dette skete. der foreligger heller ikke nærmere oplysninger om omstændighederne i forbin-
delse med nordania finans a/s’ afhentning af bilen, herunder for eventuelle forhold, der
udelukkede anvendelse af den i loven anførte fremgangsmåde.
højesteret finder det herefter ikke godtgjort, at naja maria nielsen har lagt alvorlige hindrin-
ger i vejen for nordania finans a/s’ tilbagetagelse af bilen, eller at der i øvrigt foreligger så-
danne særlige omstændigheder, at nordania finans a/s var berettiget til at tilbagetage bilen
uden bistand fra fogedretten, jf. kreditaftalelovens § 48.
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse.
                                        thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.


text:
                       højesterets kendelse
                           afsagt fredag den 25. april 2014
sag 58/2014
tivoli a/s
(advokat jens jakob bugge)
mod
pressalit group a/s
(advokat claus barrett christiansen)
i tidligere instans er afsagt dom af sø- og handelsretten den 12. marts 2014.
tivoli a/s har ved ankestævning af 26. marts 2014 anket dommen til højesteret.
denne kendelse angår, om betingelserne for anke til højesteret i retsplejelovens § 368, stk. 4,
2. pkt., er opfyldt.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, lene pagter kristensen, jon stokholm,
poul dahl jensen og jens peter christensen.
påstande
tivoli a/s har nedlagt påstand om, at højesteret antager ankesagen til realitetsbehandling.
pressalit group a/s har oplyst, at selskabet ikke har bemærkninger til, om betingelserne for
anke til højesteret er opfyldt.
sagsfremstilling mv.
ved sø- og handelsrettens dom af 12. marts 2014 fandt retten, at tivoli a/s havde været be-
rettiget til som sket at ophæve en licensaftale fra 2003 med pressalit group a/s som licensta-
                                                  - 2 -
ger om brug af varemærket tivoli i forbindelse med markedsføring af toiletsæder, og pres-
salit group a/s blev bl.a. dømt til at betale 50.000 kr. til tivoli a/s for uberettiget brug af
varemærket tivoli.
af sagsfremstillingen i sø- og handelsrettens dom fremgår bl.a.:
       ”licensaftalen
       …
       3. brug af licensgivers varemærke
       …
       3.3. licensen gives for følgende varer:
       klasse 11 – toiletsæder. licenstager kan ikke bruge varemærket for andre varer og tje-
       nesteydelser. licenstager er alene berettiget til at bruge varemærket for toiletsæder.
       3.4. licenstager er uberettiget til at lade varemærket eller enhver anden betegnelse eller
       virksomhedsnavn indeholdende varemærket eller dermed forvekslelige betegnelser re-
       gistrere, medmindre licensgiver forudgående har givet skriftlig tilladelse hertil.
       3.5. licenstager er ikke berettiget til at bruge betegnelsen tivoli som en del af li-
       censtagers navn.
       3.6. licenstager skal bruge varemærket på en sådan måde, at dette ikke udvandes …
       aktivt skal søge at forhindre, at varemærket bliver en generel betegnelse indenfor områ-
       det toiletsæder…
       3.7. herudover må licenstager ikke anvende varemærket som en del af et sammensat
       mærke udover tivoli med tilføjelse af et nummer eller anden lignende identifikation (pt
       anvendes numrene 2 315/316, 2 323/324 samt 55/56).
       …
       7. licensafgift
       7.1. licensafgiften udgør årligt 5 % af selskabets fakturerede omsætning på produkter
       solgt under anvendelse af varemærket på det danske marked. varer, der eksporteres,
       medregnes ikke.
       8. opgørelse over salg
       8.1. licenstager er forpligtet til årligt og senest 30 dage efter udløbet af hvert kalenderår
       at fremsende opgørelse over realiseret licensgivende omsætning under anvendelse af
       varemærket på det danske marked som anført i pkt. 7.1 til licensgiver samt afregne det
       skyldige beløb til licensgiver. det skyldige beløb forrentes fra forfaldstidspunktet med
       diskontoen + 6 %.
       …
       13. misligholdelse
                                                - 3 -
      13.1. hver af parterne er berettiget til at ophæve nærværende aftale og kræve erstatning
      som følge af den anden parts væsentlige misligholdelse. ophævelse på grund af mang-
      lende betaling eller anden misligholdelse, der kan afhjælpes, kan dog først ske 14 dage
      efter forgæves påkrav om afhjælpning af misligholdelse med præcis angivelse af den
      påberåbte misligholdelse og af, at manglende opfyldelse af påkravet kan medføre op-
      hævelse.”
      …
      tivoli ophævede den 7. september 2011 licensaftalen…”
i sø- og handelsrettens begrundelse og afgørelse hedder det bl.a.:
      ”prægningen af ”tivoli 2” på pressalit’s toiletsæder fremstår ikke udelukkende som
      brug af ord, men må også opfattes figurligt, især på grund af udformningen af 2-tallet
      omkring i’et, og er desuden forvekslelig med tivolis meget kendte grandjean logo.
      denne anvendelse af ordmærket ”tivoli” er derfor i strid med licensaftalen.
      anvendelsen af ordet tivoli sammen med ordet pressalit som f.eks. i ”pressalit tivoli”
      udgør sammensatte varemærker og er derfor ligeledes i strid med licensaftalens pkt. 3.7.
      …
      efter stemmetallet findes pressalits anvendelse af ordene soft, soft d og soft universal
      efter ordet tivoli herefter ikke at være i strid med licensaftalens pkt. 3.7.
      sammenfattende finder retten, at pressalit har handlet i strid med licensaftalen i et så-
      dant omfang, at tivoli havde ret til at ophæve aftalen som sket den 7. september 2011,
      og således at ophævelsen havde virkning efter den i aftalen indeholdte frist på 14 dage,
      dvs. fra den 21. september 2011.
      …
      vedrørende de krænkelser af tivolis rettigheder, der ligger før tidspunktet for ophævel-
      sen af licensaftalen, finder retten efter det foreliggende, at tivoli har udvist en så stor
      grad af passivitet med hensyn til at håndhæve parternes aftale og gøre indsigelser imod
      pressalits faktiske brug af ordmærket tivoli, som det må lægges til grund, at tivoli i
      vidt omfang var bekendt med, at der ikke er grundlag for at pålægge pressalit at betale
      vederlag til tivoli for denne periode.
      …
      med hensyn til tivolis krav om afregning af licens for eksportsalg i perioden efter afta-
      lens ophør bemærker retten, at licensaftalen som nævnt alene omfattede salg i danmark,
      og at der efter aftalens ophør ikke har været en varemærkeregistrering af ordet tivoli i
      klasse 11 udenfor danmark. herefter, og da det heller ikke er godtgjort, at der skulle
      være indgået en aftale herom mellem parterne, er der ikke grundlag for at pålægge pres-
      salit at betale licensafgift for eksportsalg til tivoli for denne periode.”
                                                 - 4 -
ved ankestævning af 26. marts 2014 ankede tivoli a/s sø- og handelsrettens dom til høje-
steret og nedlagde i det væsentlige de samme påstande som for sø- og handelsretten, herun-
der en påstand om betaling af 20 mio. kr. for retsstridig brug af varemærket tivoli.
tivoli a/s’ synspunkter
tivoli a/s har til støtte for, at betingelserne for anke til højesteret er opfyldt, jf. retsplejelo-
vens § 368, stk. 4, 2. pkt., anført bl.a., at sø- og handelsrettens dom rejser et principielt
spørgsmål om, hvorvidt det har afgørende betydning for passivitetsvurderingen, om ond tro
hos varemærkekrænkeren relaterer sig til krænkerens registrering af et varemærke eller til
krænkerens brug af et varemærke uden registrering. varemærkelovens § 9 må i relation til
spørgsmålet om passivitet fortolkes i overensstemmelse med varemærkelovens § 8 og vare-
mærkedirektivets artikel 9, og det vil være i strid med eu-retten, hvis de to situationer be-
handles forskelligt. sø- og handelsrettens dom rejser tillige et principielt spørgsmål om,
hvorvidt der ved passivitetsvurderingen kan lægges vægt på, at parterne har indgået en licens-
aftale, herunder om licensaftalen pålægger varemærkeindehaveren en udvidet undersøgelses-
pligt.
tivoli har endvidere anført, at sø- og handelsrettens manglende tilkendelse af vederlag for
eksportsalg indebærer, at varemærkeindehaveren stilles ringere i en situation, hvor der har
været en aftale, der er ophørt, end hvis der ikke var indgået nogen aftale, og der er intet
grundlag i varemærkeloven eller i øvrigt for at behandle disse to situationer forskelligt. sø- og
handelsrettens krav om udenlandsk varemærkeregistrering som forudsætning for vederlag for
eksportsalg er en nyskabelse i dansk ret, som vil have vidtrækkende betydning for retsanven-
delsen og retsudviklingen. sagen omfatter også andre principielle spørgsmål af generel betyd-
ning for retsanvendelsen og retsudviklingen, herunder om fortolkningen af varemærkelovens
§ 40 i lyset af eu-domstolens dom af 23. april 2009 i sag c-59/08, copad. sagen har i øvrigt
en sådan karakter, størrelse og kompleksitet, at der foreligger ”andre særlige grunde”, som i
sig selv kan begrunde, at sagen kan ankes til højesteret.
retsgrundlaget
af retsplejelovens § 368, stk. 4, 2. pkt., som affattet ved lov nr. 84 af 28. januar 2014 om æn-
dring af retsplejeloven m.v. (sagstilgangen til højesteret), fremgår, at domme, der er afsagt af
sø- og handelsretten, kan ankes til højesteret,
                                                 - 5 -
       ”hvis sagen er af principiel karakter og har generel betydning for retsanvendelsen og
       retsudviklingen eller væsentlig samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt, eller hvis andre
       særlige grunde i øvrigt taler for, at sagen behandles af højesteret som 2. instans.”
af forarbejderne til bestemmelsen, jf. lovforslag l 96 af 11. december 2013, folketingsti-
dende 2013-14, tillæg a, bemærkningerne til lovforslagets § 1, nr. 14 (§ 368, stk. 4-6), frem-
går, at
       ”anke til højesteret af domme afsagt af sø- og handelsretten som udgangspunkt skal
       opfylde de krav, der med forslaget til retsplejelovens § 226, stk. 1 (lovforslagets § 1, nr.
       8), er opstillet for at henvise en sag fra byret til landsret med deraf følgende adgang til
       direkte anke til højesteret…
       der kan dog inden for sø- og handelsrettens særlige sagsområde være sager, hvor der
       kan siges at være andre særlige grunde, herunder sagens internationale karakter, der vil
       kunne tale for, at sagen skal kunne afgøres af højesteret som 2. instans. det foreslås
       derfor, at det almindelige kriterium for behandling i højesteret som 2. instans – at sagen
       er af principiel karakter og har generel betydning for retsanvendelsen og retsudviklingen
       eller væsentlig samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt – i forhold til sager fra sø- og
       handelsretten suppleres med en mulighed for anke til højesteret, når der foreligger ”an-
       dre særlige grunde” hertil.”
af bemærkningerne til lovforslagets § 1, nr. 8 (§ 226, stk. 1) fremgår endvidere:
       ”vurderingen af, om en sag har ”principiel karakter”, forudsættes at være den samme
       som hidtil. det drejer sig således navnlig om sager, der vedrører lovfortolkning, eller
       som i øvrigt angår et principielt retligt spørgsmål. uden for kategorien af sager af prin-
       cipiel karakter falder således fortsat f.eks. sager, hvis afgørelse hovedsagelig beror på en
       konkret bevismæssig vurdering eller på en skønsmæssig afvejning af en række momen-
       ter, hvor denne afvejning er uden vidererækkende betydning.
       henvisning kan kun ske, hvis sagen ud over sin principielle karakter også har en generel
       betydning for retsanvendelsen og retsudviklingen eller en væsentlig samfundsmæssig
       rækkevidde i øvrigt. der vil efter omstændighederne være tale om en skønspræget vur-
       dering, hvor det navnlig må indgå, om sagen efter sin karakter er egnet til at sikre, at
       domstolsreformens mål vedrørende højesterets rolle kan sikres, og derfor bør kunne
       indbringes for højesteret som 2. instans uden særlig tilladelse.”
højesterets begrundelse og resultat
den uoverensstemmelse mellem parterne, som sø- og handelsretten har taget stilling til i
dommen, angår i første række, om tivoli a/s havde ret til at hæve licensaftalen. afgørelsen
                                                - 6 -
af denne tvist må antages i det væsentlige at bero på en konkret fortolkning af den indgåede
licensaftale samt en konkret bedømmelse af parternes adfærd.
sagen angår i anden række det økonomiske opgør mellem parterne i forbindelse med tivolis
ophævelse af licensaftalen, herunder om tivoli har udvist retsfortabende passivitet i forbin-
delse med håndhævelsen af licensaftalen, og om tivoli er berettiget til vederlag for eksport-
salg. en afgørelse af disse spørgsmål må antages i det væsentlige at bero på en konkret vurde-
ring af de faktiske omstændigheder, herunder aftaleforholdet mellem parterne, bedømt i lyset
af det relevante retsgrundlag. som sagen foreligger, er der ikke, hvad disse spørgsmål angår,
grundlag for at antage, at en afgørelse af sagen vil være af principiel karakter og have generel
betydning for retsanvendelsen og retsudviklingen eller væsentlig samfundsmæssig række-
vidde i øvrigt.
der ses heller ikke at foreligge andre særlige grunde, der taler for, at sagen bør kunne ind-
bringes for højesteret som 2. instans.
på denne baggrund finder højesteret, at betingelserne for anke til højesteret ikke kan anses
for opfyldt, jf. retsplejelovens § 368, stk. 4, 2. pkt.
højesteret afviser derfor anken, jf. retsplejelovens § 368, stk. 6, 2. pkt., jf. stk. 4, 2. pkt.
                                        thi bestemmes:
denne anke afvises fra højesteret.


text:
                       højesterets kendelse
                         afsagt tirsdag den 13. februar 2018
sag 205/2017
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat henrik hougaard)
i tidligere instans er afsagt kendelse af vestre landsrets 13. afdeling den 20. juni 2017.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: vibeke rønne, jens peter christensen og lars
hjortnæs.
påstande
t har nedlagt påstand om, at vestre landsrets kendelse om afvisning af hans anke ophæves,
og at sagen hjemvises til landsretten til realitetsbehandling.
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens kendelse, dog såle-
des at landsrettens kendelse ophæves for så vidt angår afvisningen af udmålingsanken, og at
sagen hjemvises til landsretten til fornyet behandling heraf.
sagsfremstilling
t blev ved retten i århus’ dom af 30. november 2016 idømt 3 måneders fængsel for
blufærdighedskrænkelse, jf. straffelovens § 232. han blev ved dommen udvist af danmark
med indrejseforbud i 4 år.
t ankede ved domsafsigelsen dommen til vestre landsret med påstand om frifindelse,
subsidiært formildelse. anklagemyndigheden ankede til skærpelse.
                                                 - 2 -
ankesagen blev berammet til hovedforhandling i landsretten den 20. og 21. juni 2017.
den 9. juni 2017 sendte ts beskikkede forsvarer, advokat henrik hougaard, en mail til
landsretten med anmodning om, at hovedforhandlingen blev udsat til tidligst den 1. oktober
2017 under henvisning til, at t på grund af alvorlig sygdom i familien opholdt sig i bulgarien.
anklagemyndigheden protesterede mod at udsætte sagen. vestre landsret besluttede ved
retsbog af 13. juni 2017, at oplysningerne ikke kunne anses som dokumentation for lovligt
forfald og derfor ikke kunne danne grundlag for udsættelse af ankesagen. landsretten
bemærkede samtidig, at man gik ud fra, at forsvareren havde vejledt t om kravene til
dokumentation for lovligt forfald.
landsretten forkyndte den 16. juni 2017 kl. 10.08 indkaldelsen til hovedforhandlingen telefo-
nisk for t. i forkyndelsespåtegningen er rubrikkerne ”pågældende må antages at have forstået
telefonsamtalen” og ”pågældende blev oplyst om eventuel udeblivelsesvirkning” afkrydset,
og det er anført, at pågældende blev vejledt om, at meddelelsen med bilag er eller vil blive
sendt til ham pr. mail til angivet mailadresse. under ”eventuelle bemærkninger” er anført, at
t var i bulgarien indtil september. der er af en af landsrettens medarbejdere samme dato
udarbejdet en håndskrevet notits, hvoraf det fremgår, at t under telefonsamtalen var blevet
oplyst om, at han skulle give møde og var blevet gjort bekendt med udeblivelsesvirkningerne,
samt at han var blevet bedt om samme dag at sende dokumentation for sygdom til sin
forsvarer.
t udeblev fra hovedforhandlingen den 20. juni 2017, og forsvareren begærede sagen udsat.
anklagemyndigheden påstod anken afvist og tilkendegav i så fald at ville frafalde sin
kontraanke.
landsretten afsagde den 20. juni 2017 kendelse om afvisning af ts anke med følgende
begrundelse:
      ”der fremlagdes notits om telefonforkyndelse foretaget den 16. juni 2017. det fremgår
      af notitsen, at tiltalte måtte antages at have forstået samtalen, og at tiltalte under samta-
      len havde oplyst en mailadresse, hvortil meddelelsen om indkaldelsen med bilag ville
      blive tilsendt.
                                                - 3 -
      retsformanden oplyste, at tiltalte forud for forsvarerens anmodning af 9. juni 2017 om
      udsættelse havde kontaktet landsretten telefonisk med oplysning om, at han ikke kunne
      møde til retsmøde i danmark, da hans hustru var gravid.
      forkyndelsespåtegning med bilag blev udleveret til forsvareren og anklageren.
      forsvareren anførte til støtte for sin påstand om udsættelse, at der ikke er sket lovlig
      forkyndelse i medfør af retsplejelovens § 155, stk. 1, nr. 6, jf. § 156 a, idet det er en for-
      udsætning herfor, at tiltalte har forstået forkyndelsen og den fremsendte dokumentation.
      de foretagne forkyndelsesbestræbelser er ikke sket betryggende. derfor bør der ikke ske
      afvisning under henvisning til den skete telefonforkyndelse, uden at forsvareren får lej-
      lighed til at afhøre den pågældende forkyndelsesmedarbejder om dennes vurdering af
      tiltaltes forståelse af samtalen. der burde være sket forkyndelse i statstidende, da tiltalte
      ikke har bopæl i danmark.
      anklageren har til støtte for afvisningspåstanden anført, at der er sket lovlig forkyndelse
      i overensstemmelse med bestemmelsen i retsplejelovens § 155, stk. 1, nr. 6, jf. § 156 a.
      selvom tiltalte efter det oplyste for tiden opholder sig i bulgarien, står han stadig regi-
      streret med adresse i danmark. i øvrigt fremgår det af oplysningerne om tiltaltes hen-
      vendelser til landsretten og forsvareren, at han er bekendt med tidspunktet for retsmø-
      det, hvorfor forkyndelsen også anses for sket i medfør af § 163, stk. 2.
      landsretten afsagde kl. 10.30
                                                 kendelse:
      efter oplysningerne om tiltaltes telefoniske henvendelser til landsretten og forsvareren i
      anledning af det berammede retsmøde anser landsretten det for ubetænkeligt at lægge til
      grund, at tiltalte er bekendt med tidspunktet for retsmødet, og tiltalte har bl.a. pr. mail
      fået tilsendt indkaldelsen med bilag til retsmødet. der er derfor sket forkyndelse i med-
      før af retsplejelovens § 163, stk. 2.
      der er tillige sket forkyndelse af tiltalte telefonisk den 16. juni 2017, jf. retsplejelovens
      § 155, stk. 1, nr. 6, jf. § 156 a.
      tiltalte er på trods af indkaldelserne alligevel udeblevet uden at have fremsendt doku-
      mentation for lovligt forfald. tiltaltes anke omfatter bevisbedømmelsen. da sagen ikke
      med nytte kan behandles uden tiltaltes tilstedeværelse, afviser landsretten tiltaltes anke,
      jf. retsplejelovens § 920, stk. 2.
                                             thi bestemmes:
      denne ankesag afvises.”
det er oplyst, at det fremgår af det centrale personregister, at t var tilmeldt adressen x-vej
56 i odder indtil den 15. januar 2017, og at han herefter står som udrejst af danmark til
bulgarien.
                                               - 4 -
anklagemyndigheden har oplyst, at en medarbejder ved landsretten telefonisk har oplyst, at
man efter telefonforkyndelsen den 16. juni 2017 forsøgte at sende indkaldelsen til hovedfor-
handlingen til den mailadresse, som t havde oplyst, men at meddelelsen ikke gik igennem.
anbringender
t har anført navnlig, at indkaldelsen til hovedforhandlingen i landsretten ikke er lovligt
forkyndt for ham.
han besidder hverken tilstrækkelige dansk- eller engelskkundskaber til at kunne forstå betyd-
ningen af en telefonforkyndelse på dansk eller engelsk, og det kan derfor ikke antages, at han
har forstået telefonsamtalen, jf. retsplejelovens § 155, stk. 1, nr. 6, jf. § 156 a. i byretten var
det således nødvendigt at anvende bulgarsk tolk. han har endvidere ikke som foreskrevet i
retsplejelovens § 155, stk. 1, nr. 6, forinden eller efter telefonsamtalen fået tilsendt eller over-
draget indkaldelsen, ligesom han ikke efterfølgende havde fået tilsendt en bekræftelse på for-
kyndelsen. han modtog heller ikke landsrettens brev med indkaldelsen, da han var udrejst af
danmark til bulgarien.
det bør ikke lægges ham til last, at han ikke inden hovedforhandlingen den 20. juni 2017 nåe-
de at melde tilbage, at han ikke havde modtaget indkaldelsespapirerne. kravet i lovforarbej-
derne om, at han i tilfælde af manglende modtagelse af dokumenter selv har ansvaret for at
bede om genfremsendelse, kan ikke under nærværende sags særlige omstændigheder med
rimelighed pålægges ham.
landsretten har oplyst statsadvokaten om, at mailen med fremsendelse af indkaldelsen ikke
gik igennem. digital forkyndelse kan således heller ikke anses for lovligt foretaget.
han havde ikke selv anledning til at kontakte sin forsvarer forud for hovedforhandlingen i
landsretten, da han hverken havde modtaget indkaldelsen eller på anden vis var blevet oriente-
ret om tidspunktet for hovedforhandlingen. det var derimod hans forsvarer, der ringede til
ham.
                                                 - 5 -
der er i øvrigt ikke hjemmel til at afvise hans subsidiære anke til formildelse. dette følger af
højesterets kendelse i ufr 2017.3419.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at forkyndelsen af indkaldelsen til hovedforhandlin-
gen i landsretten var lovlig.
på baggrund af det anførte i landsrettens forkyndelsespåtegning må t antages at have forstået
indholdet af telefonsamtalen, herunder virkningerne af en eventuel udeblivelse, og
betingelserne i retsplejelovens § 155, stk. 1, nr. 6, jf. § 156 a, er således opfyldt. det fremgår
af forarbejderne til bestemmelserne, at det ikke er en betingelse for at anse forkyndelse for
sket, at den pågældende modtager dokumentet, ligesom det er den pågældendes eget ansvar at
rette henvendelse til forkyndelsesmyndigheden, hvis dokumenterne ikke modtages.
der er tillige sket retmæssig forkyndelse i overensstemmelse med retsplejelovens § 163, stk.
2, eller dennes analogi. det må således som anført af landsretten lægges til grund, at der før
forsvarerens mail af 9. juni 2017 til landsretten med anmodning om udsættelse af sagen har
været telefonisk kontakt mellem t og hans forsvarer vedrørende tidspunktet for
hovedforhandlingen.
for så vidt angår den del af anken, der vedrører strafudmålingen, henvises til højesterets ken-
delse i ufr 2017.3422, hvoraf det fremgår, at der ikke er hjemmel i retsplejelovens § 920, stk.
2, til at afvise tiltaltes udmålingsanke i tilfælde, hvor der er sket lovlig forkyndelse, og hvor
den tiltalte desuagtet ikke møder op til hovedforhandlingen. sagen bør derfor hjemvises til
landsretten til behandling af udmålingsanken.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om landsretten med rette har afvist ts anke. afvisningen af anken er sket i
medfør af retsplejelovens § 920, stk. 2. efter denne bestemmelse kan retten i et tilfælde, hvor
en dom er anket af tiltalte, og hvor anken omfatter bevisbedømmelsen, ved kendelse afvise
tiltaltes anke, hvis tiltalte udebliver uden oplyst lovligt forfald, og retten finder, at sagen ikke
med nytte kan behandles, uden at tiltalte er til stede.
                                                - 6 -
højesteret tiltræder af de grunde, som landsretten har anført, at det må lægges til grund, at t
var bekendt med tidspunktet for det pågældende retsmøde. højesteret tiltræder endvidere, at
forkyndelse må anses for at være sket i medfør af retsplejelovens § 163, stk. 2.
højesteret tiltræder, at t på trods af forkyndelsen er udeblevet uden at have fremsendt
dokumentation for lovligt forfald.
højesteret tiltræder endvidere, at den del af ts anke, der angår bevisbedømmelsen, ikke med
nytte kunne behandles uden hans tilstedeværelse.
på denne baggrund finder højesteret, at ts bevisanke er afvist med rette i medfør af
retsplejelovens § 920, stk. 2.
t ankede ved domsafsigelsen subsidiært til formildelse.
som anført i højesterets kendelse i ufr 2017.3422 tager bestemmelsen i retsplejelovens §
920, stk. 2, ikke udtrykkeligt stilling til, om afvisning tillige kan omfatte en subsidiær anke til
formildelse, og spørgsmålet er ikke berørt i forarbejderne til bestemmelsen. det følger imid-
lertid af retsplejelovens § 921, stk. 2, at en anke, der ikke omfatter beviserne for tiltaltes
skyld, kan behandles, selv om tiltalte ikke møder, hvis dennes forsvarer er mødt. højesteret
fandt herefter i den nævnte kendelse, at retsplejelovens § 920, stk. 2, ikke giver hjemmel til at
afvise en subsidiær anke til formildelse.
efter det anførte ophæver højesteret herefter landsrettens kendelse for så vidt angår afvisnin-
gen af udmålingsanken og hjemviser sagen til landsretten til behandling heraf.
                                         thi bestemmes:
landsrettens kendelse af 20. juni 2017 ophæves for så vidt angår afvisningen af ts
udmålingsanke, og sagen hjemvises til landsretten til behandling heraf.
statskassen skal betale kæresagens omkostninger.


text:
                             højesterets dom
                        afsagt mandag den 13. oktober 2014
sag 32/2013
(2. afdeling)
sas danmark a/s
(advokat jes anker mikkelsen)
mod
københavns lufthavne a/s
(advokat henrik schütze)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 9. afdeling den 1. februar 2013.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, jon stokholm, hanne schmidt,
lars hjortnæs og jan schans christensen.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
anbringender
sas danmark a/s har for højesteret alene gjort gældende, at københavns lufthavne a/s
ved punkt 9, 2. led, i takstaftalen mellem parterne har afskåret sig fra at opkræve prm-afgift
efter europa-parlamentets og rådets forordning 1107/2006 om handicappede og bevægelses-
hæmmede personers rettigheder, når de rejser med fly (prm-forordningen). der er enighed
mellem parterne om den beløbsmæssige opgørelse af afgiften.
supplerende om retsgrundlaget
i kommissionens forslag til prm-forordning af 16. februar 2005 (kom (2005) 47 endelig),
hedder det bl.a.:
                                          - 2 -
”2. høringsresultater
5.
… det kunne af høringsprocessen udledes, at der var bred enighed om, at fællesskabs-
retten bør beskytte de bevægelseshæmmede personers rettigheder. der var almindelig
enighed om, at uberettiget afvisning af befordring på grund af bevægelseshæmning skal
forbydes for at forhindre uretfærdig behandling… der var også almindelig enighed om,
at der ikke bør pålægges bevægelseshæmmede passagerer udgifter til den bistand, der er
nødvendig for at kunne benytte flybefordring, og at omkostningerne bør spredes over
samtlige passagerer.
6. på baggrund af al denne enighed blev den store anstødssten en total uenighed om,
hvorvidt lufthavnene eller flyselskaberne bør have ansvaret for bistanden i lufthavnene.
flyselskaberne mente nærmest, at lufthavnene bør yde bistanden før og efter flyvnin-
gerne, fordi det henhører under deres kompetence. denne bistand bør organiseres cen-
tralt i hver lufthavn og finansieres via en afgift på hvert flyselskab proportionalt med det
antal passagerer, det befordrer til og fra den pågældende lufthavn. lufthavnene mente,
at luftfartsselskaberne bør påtage sig ansvaret, eftersom det er dem, der har kontakt med
passagererne og er i besiddelse af oplysninger om bevægelseshæmmede passagerer og
disses behov.
…
3. forordningens elementer
…
bistand i lufthavne: nogle sondringer
...
14…
af hensyn til retfærdighed og social inklusion bør der ikke kræves afgift af bevægelses-
hæmmede personer for denne bistand; omkostningerne bør snarere dækkes af samtlige
passagerer. som nævnt viste høringen, at de interesserede parter støtter dette princip,
men flyselskaberne og lufthavnene er uenige om ansvaret for denne bistands tilrette-
læggelse og finansiering. uenigheden kan kun bilægges ved hjælp af en eu-lovgivning.
bistand i lufthavne: valgmuligheder
15. vil det være til størst fordel for bevægelseshæmmede personer, der afrejser fra eller
ankommer til lufthavne beliggende i medlemsstaterne, at lufthavnene får ansvaret for
bistanden, eller at denne opgave overdrages til flyselskaberne?
…
17. forvaltningsorganet har betydelige beføjelser overalt i lufthavnen og har derfor
gode forudsætninger for at yde en omfattende og jævnt forløbende service. kommissio-
nen foreslår derfor, at dette organ gøres ansvarligt for tilrettelæggelsen og finansierin-
gen af den bistand, som bevægelseshæmmede personer behøver for at kunne benytte
flybefordring. det kan derefter selv yde bistanden eller indgå kontrakter herom med le-
verandører. hvad angår den anden valgmulighed, er det urimeligt at forvente, at et og
samme flyselskab kan yde bistand overalt i en lufthavn både til sine egne passagerer og
til passagerer, der overføres mellem luftfartsselskaber, og både i de terminaler, som det
benytter, og i andre terminaler.
                                          - 3 -
18. et andet mål bør være at undgå at give flyselskaber incitamenter til at nedbringe det
antal bevægelseshæmmede personer, som de medtager. hvis hvert flyselskab var an-
svarligt for bistanden i hver lufthavn, som det betjente, og dermed skulle afholde udgif-
ter, som nogenlunde svarede til antallet af bevægelseshæmmede passagerer, kunne
nogle fristes til at medtage så få som muligt. selv om de ikke direkte kunne afvise at
medtage disse uden at overtræde bestemmelsen om retfærdig behandling, kunne de af-
skrække bevægelseshæmmede personer ved at yde en service af ringe kvalitet eller mis-
bruge sikkerhedsbestemmelserne. hvis de fik ry for at gøre dette, ville bevægelses-
hæmmede personer hurtigt begynde at undgå dem. de fleste luftfartsselskaber ville ka-
tegorisk modsætte sig en sådan praksis, men hvis blot et par af dem fulgte den og der-
ved sparede betydelige summer, ville de øvrige komme under stærkt pres for at gøre det
samme. som følge deraf ville de faktiske muligheder for flybefordring blive mindre.
19. dette kan undgås, hvis flyselskaberne betaler afgift proportionalt med det antal
passagerer, som de befordrer til eller fra lufthavnen, således at de er uafhængige af det
antal bevægelseshæmmede personer, som de medtager. en sådan approach nedsætter i
høj grad flyselskabernes incitamenter til at gøre det medtagne antal så lille som muligt
(den vil ikke fjerne dem helt, fordi flyselskaberne stadig skal yde en vis bistand om bord
på flyet). den kan føres ud i livet ved i hver lufthavn at indføre et centraliseret system
og derefter gøre det muligt for dettes organisator at tage en afgift af alle flyselskaber,
som benytter lufthavnen, proportionalt med antallet af passagerer, som det befordrer til
og fra denne. også her er en lufthavns forvaltningsorgan godt placeret med hensyn til at
opkræve en sådan afgift, som bør være omkostningsrelateret, gennemsigtig og fastlagt i
samråd med luftfartsselskaberne. alle flyselskaber, der benytter en lufthavn, skal betale
denne afgift, uanset om luftfartsselskabet er hjemmehørende i eu eller i et tredjeland.
20. ved forordningen forpligtes lufthavnenes forvaltningsorganer altså til at yde bevæ-
gelseshæmmede passagerer særlig service (jf. bilag i til forslaget) med henblik på at
føre visse sociale mål ud i livet. dette betyder ikke, at der ved forordningen fastsættes
én model, som skal anvendes i alle situationer; rent faktisk tillader den en betydelig
fleksibilitet. for det første skal kvalitetsstandarderne ikke fastsættes centralt, idet det
enkelte forvaltningsorgan selv fastlægger dem og de dermed forbundne ressourcekrav
efter at have hørt de luftfartsselskaber, der benytter lufthavnen, og de organisationer, der
repræsenterer bevægelseshæmmede passagerer. dette gør det muligt at afpasse standar-
der og specifikationer efter de forskellige lufthavnes størrelse og form og de forskellige
typer fly, der anvendes.
…
5. vurdering af de sociale og økonomiske virkninger
økonomiske virkninger
35. der bør i alle lufthavne vederlagsfrit garanteres bevægelseshæmmede passagerer bi-
stand af høj standard… i øjeblikket yder flyselskaberne normalt denne service veder-
lagsfrit, således at der ikke ved forordningen påføres sektoren et helt nyt sæt omkost-
ninger.
…
                                                 - 4 -
      36. i øjeblikket øver bistanden til bevægelseshæmmede personer indflydelse på flysel-
      skabernes overskud, navnlig når de rejser på billige billetter. konkurrencepresset for at
      nedbringe omkostningerne og på længere sigt det voksende antal bevægelseshæmmede
      passagerer, som befolkningens aldring fører med sig, bevirker tilsammen, at det er tvivl-
      somt, om flyselskaberne kan opretholde de nuværende bistandsniveauer i lufthavnene.
      det afgørende spørgsmål er derfor, hvorledes omkostningerne kan fordeles mellem de
      forskellige aktører på en sådan måde, at det økonomiske incitament til at minimere an-
      tallet af medtagne bevægelseshæmmede personer gøres så lille som muligt.
      37. en opretholdelse af status quo ville ikke fungere. under en sådan ville hvert enkelt
      flyselskab normalt vederlagsfrit yde sine egne passagerer en begrænset bistand. et fly-
      selskab ville have et økonomisk incitament til at gøre antallet af medtagne bevægelses-
      hæmmede passagerer så lille som muligt og kunne ofte gøre dette uden at overtræde
      forbuddet mod at afvise befordring. i øjeblikket accepterer næsten alle luftfartsselskaber
      ansvaret for befordringen af og bistanden til bevægelseshæmmede personer og afholder
      betydelige udgifter for at gøre dette. hvis ét selskab skulle ændre sin politik, ville kon-
      kurrencepresset imidlertid tvinge andre til enten at følge efter eller tage en afgift for bi-
      standen. begge dele ville være uacceptable.
      38. ved den foreslåede løsning vil disse problemer blive undgået, fordi den afgift, der
      tages af det enkelte flyselskab, vil være proportional med det samlede antal passagerer,
      som går om bord og fra borde i lufthavnen i forbindelse med en flyvning med dettes fly.
      afgiften skal være uafhængig af antallet af befordrede bevægelseshæmmede personer,
      således at flyselskabet vil have et ringe økonomisk incitament til at nedsætte deres antal.
      ifølge forslaget påføres der sektoren én yderligere udgift, nemlig udgiften til udvidet bi-
      stand, når folk anmoder derom. dets vigtigste økonomiske virkning er, at den måde,
      som bistanden i lufthavnene organiseres og finansieres på, ændres. ansvaret overføres
      fra luftfartsselskaberne til lufthavnenes forvaltningsorganer. forvaltningsorganerne skal
      imidlertid ikke bære udgifterne selv, men overvælte dem på de flyselskaber, der benyt-
      ter deres lufthavne. flyselskaberne skal fordele udgifterne mellem alle deres passagerer,
      således at de overvæltes på et stort antal borgere. og en bevægelseshæmmet person vil
      ikke blive betragtet som en ekstraudgift, men budt velkommen som passager på alle
      etaper fra bestillingen af en billet til ankomsten på bestemmelsesstedet.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om punkt 9, 2. led, i takstaftalen mellem københavns lufthavne a/s og sas
danmark a/s afskærer københavns lufthavne fra at opkræve prm-afgift af sas for perio-
den fra den 26. juli 2008 til den 31. marts 2009 i medfør af forordning 1107/2006 om handi-
cappede og bevægelseshæmmede personers rettigheder, når de rejser med fly (prm-forord-
ningen).
prm-forordningen, der trådte i kraft den 26. juli 2008, bygger på kommissionens forslag af
16. februar 2005 til forordning om bevægelseshæmmede personers rettigheder, når de rejser
med fly (kom (2005) 47 endelig). det fremgår af begrundelsen for forslaget, at kommissio-
nen havde gennemført en høring, som bl.a. omfattede luftfartsselskaberne og lufthavnene, og
                                                - 5 -
at der havde været en drøftelse af, hvem der fremover skulle være ansvarlig for bistanden til
bevægelseshæmmede passagerer i lufthavnene. en mulighed, der blev drøftet, var at pålægge
luftfartsselskaberne, som på daværende tidspunkt normalt ydede bistand til bevægelseshæm-
mede personer vederlagsfrit, ansvaret for at yde bistanden fremover. en anden mulighed, som
blev drøftet, var at pålægge lufthavnene ansvaret for at yde bistanden, og lade denne finan-
siere ved en afgift, der skulle pålægges hvert luftfartsselskab proportionalt med det antal pas-
sagerer, som selskabet befordrer til og fra den pågældende lufthavn. både forslaget til forord-
ning og den endelige forordning blev baseret på den sidstnævnte løsning, jf. artikel 8 i forord-
ningen. artikel 8 indeholder hjemmel til, at en lufthavns forvaltningsorgan kan opkræve en
særlig afgift til finansiering af bistanden, og det fremgår, at luftfartsselskaberne, når de over-
vælter afgiften på passagerne, skal fordele afgiften ligeligt mellem alle deres passagerer.
efter takstaftalens punkt 9, 2. led, må der ”ikke indføres nye eller forhøjede afgifter, takster,
gebyrer, betalinger eller lignende”. højesteret finder, at denne bestemmelse – uanset dens
generelle ordlyd – ikke kan antages at omfatte betalingen til københavns lufthavne for bi-
stand til handicappede og bevægelseshæmmede personer. højesteret lægger herved vægt på,
at denne bistand på aftaletidspunktet blev ydet af sas for egen regning, og at sas efter
prm-forordningen ikke længere skal yde bistanden, idet denne nu påhviler københavns
lufthavne, og at udgiften forudsættes overvæltet på samtlige sas’ passagerer. herefter og i
øvrigt af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder højesteret, at københavns lufthavne
ikke ved takstaftalens punkt 9, 2. led, er afskåret fra at kræve, at sas betaler prm-afgiften.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                       thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal sas danmark a/s betale 400.000 kr. til københavns
lufthavne a/s.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.