text:
dom
afsagt den 21. juni 2012 i sag nr. bs 11-2116/2011:
a
xvej 13
…
mod
tryg forsikring a/s
klausdalsbrovej 601
2750 ballerup
sagens baggrund og parternes påstande
denne sag, der er anlagt den 14. marts 2011, drejer sig om, hvornår sagsøgeren, der kom til
skade ved en trafikulykke den 13. december 2004, ophørte med at have krav på tabt
arbejdsfortjeneste efter erstatningsansvarslovens § 2.
sagsøgeren, a, har nedlagt påstand om, at sagsøgte, tryg forsikring a/s, til sagsøgeren skal
betale 939.515,56 kr. med procesrente fra den 24. december 2010.
sagsøgte har påstået frifindelse.
parterne er enige om, at sagsøgerens eventuelle krav på tabt arbejdsfortjeneste for perioden
fra den 21. maj 2007 til den 24. november 2010 kan opgøres til 939.515,56 kr. svarende til
stævningspåstanden, ligesom parterne er enige om, at et eventuelt krav i henhold til
erstatningsansvarslovens § 16 forrentes fra den 24. december 2010.
oplysningerne i sagen
den 13. december 2004 blev a som fører af en bil, fastspændt i sikkerhedssele, påkørt af en
anden billist. efter ulykken har sagsøgeren haft gener i for af daglig hovedpine, nakkesmerter
med udstråling og træthedsfornemmelse i skulderen, rygsmerter og hukommelses- og
koncentrationsbesvær.
om sagsøgerens erhvervsmæssige situation forud for skaden er det oplyst, at hun er uddannet
folkeskolelærer i 2001 og at hun i perioden derefter arbejdede som sådan på fuld tid. på
ulykkestidspunktet var a på barsel.
tryg forsikring a/s anerkendte den 9. februar 2005 erstatningspligten som ansvarsforsikrer
for den skadevoldende bil.
den 29. september 2005 vurderede arbejdsskadestyrelsen as mén i anledning af ulykken til
15 %. rex anerkendte mengraden den 3. november 2005.
efter anmodning fra tryg forsikring a/s afgav arbejdsskadestyrelsen den 21. maj 2007 en
udtalelse, hvoraf fremgår blandt andet:
      "vurdering
      erhvervsevnetabet er vurderet til 15 procent, jf. erstatningsansvarslovens § 5
                                                  - 2 -
vi er ved brev af 14. november 2005 blevet bedt om en udtalelse om erhvervsevnetabet efter
erstatningsansvarslovens § 10.
sagsfremstilling
det fremgår af sagen akter, at a den 13. december 2004 var fører af bil, der blev påkørt i venstre side. af
speciallægeerklæring af 1. september 2005 af mogens tange fremgår det, at a siden ulykken har haft
gener i form af daglig hovedpine, nakkesmerter med stråling og træthedsfornemmelse i skulderen,
rygsmerter og hukommelses- og koncentrationsbesvær.
vedrørende as erhvervsmæssige situation er det oplyst, at hun er uddannet folkeskolelærer i 2001 og har
arbejdet som sådan på fuld tid siden. på ulykkestidspunktet var hun på barsel, men det er oplyst, at a
genoptog arbejdet efter barslen i august 2005, men at hun på grund af skadens følger ikke har kunnet
genoptage arbejdet på fuld tid og i fuldt omfang. hun har måttet stoppe med at undervise i idræt og har
kun kunnet arbejde cirka 26 timer om ugen.
vi har noteret os, at a har fået afslag på flexjob i marts 2006.
a fødte i juli 2006 og er i øjeblikket på barsel.
arbejdsgiver har den 18. april 2007 oplyst, at der ikke er ændringer i as indtægt efter skaden, ligesom det
er oplyst, at det er planen, at hun skal starte på fuld tid efter skaden. det er i øvrigt oplyst, at a ikke
mener, at hun er i stand til dette.
af de skattemæssige oplysninger fremgår det, at a har haft følgende årsindkomster:
år                         løn                                  dagpenge mv.
2002                       kr. 229.366
2003                       kr. 273.859
2004                       kr. 285.368
2005                       kr. 226.903                          kr. 21.944
2006                       kr. 296.963                          kr. 48.559
begrundelse for erhvervsevnetab
vi har lagt vægt på sagens sociale og økonomiske oplysninger, herunder især oplysninger fra:
- skat,
- … kommune,
- a.
erstatning for tab af erhvervsevne efter erstatningsansvarsloven skal kompensere for den
indtægtsnedgang som skyldes skadens følger.
vi skal vurdere, hvad a ville kunne tjene hvis skaden ikke var sket og sammenholde det med hendes
indtægtsmuligheder med skaden.
der ydes kun erstatning for tab af erhvervsevne, hvis indtægtstabet er 15 procent eller derover.
vi har ved vurdering af erhvervsevnetabet lagt vægt på, at a er uddannet folkeskolelærer, og at hun
arbejdede som sådan på fuld tid og på normale vilkår forud for hendes barsel i 2004.
vi har noteret os, at hun på ulykkestidspunktet var på barsel, og at det ikke var muligt at genoptage
arbejdet i fuldt omfang efter denne, men at a kun kunne arbejde cirka 26 timer om ugen og måtte opgive
idrætsundervisning.
det vurderes sandsynligt at a antageligvis ville være fortsat i sit job som folkeskolelærer på fuld tid og på
normale vilkår, hvis skaden ikke var sket, og at hun, som følge af denne, har måttet gå ned i tid.
vi har noteret os, at a er på barsel, og at arbejdsgiver forventer, at hun starter på fuld tid efter denne.
                                                        - 3 -
      vi har lagt vægt på, at det er usikkert hvorvidt a vil kunne arbejde mere end de 26 timer om ugen, når
      hun kommer tilbage fra barsel, og vi har noteret os, at hun kun har haft kortere periode til at vende tilbage
      til arbejdet (opstart i august 2005 efter barsel og sygemelding på grund af plukveer i april 2006).
      vi skønner dog, at ulykken har medført visse skånehensyn blandt andet i form af nedsat tid, og vi vurdere,
      at der vil være et varigt indtægtstab på skønsmæssigt 15 procent.
      vi er opmærksomme på, at det faktiske indtægtstab efter as oplysninger om indtjening før og efter
      ulykken er højere end 15 procent, men vi finder det ikke på nuværende tidspunkt, og som sagen er belyst,
      sandsynliggjort eller dokumenteret, at der i et mere varigt perspektiv vil fremkomme et indtægtstab på
      mere end 15 procent.
      vi vurderer i forlængelse heraf erhvervsevnetabet til skønsmæssigt 15 procent....."
af brev af 20. juni 2007 fra advokat erik bo rasmussen til tryg forsikring a/s fremgår
blandt andet:
      "....arbejdsskadestyrelsens udtalelse af 21. maj d.å. er behæftet med en betydelig usikkerhed, hvilket
      arbejdsskadestyrelsen heller ikke lægger skjul på i præmisserne.
      jeg vurderer, at det i øjeblikket er højst sandsynligt, at erhvervsevnetabet er væsentligt større end 15 % og
      jeg vil opfordre forsikringsselskabet til at betragte arbejdsskadestyrelsens udtalelse som en foreløbig
      udtalelse, idet jeg kan være enig i, at der p.t. i hvert fald er grundlag for at fastslå et midlertidigt varigt
      erhvervsevnetab på 15 %......"
af brev af 30. august 2007 fra advokat erik bo rasmussen til tryg forsikring a/s fremgår
endvidere blandt andet:
      "under henvisning til tidligere korrespondance i ovennævnte sag kan jeg oplyse, at min klient er blevet
      sygemeldt på fuld tid igen efter, at min klient fredag den 24. august d.å. kollapsede på arbejdet.
      min klient har endvidere via odense lærerforening fået kontakt til nyborg kommunes jobcenter ved
      sagsbehandler sussie hansen. der er møde med min klient, odense lærerforening og kommunen mandag
      den 17. september d.å. med henblik på opstart af ressourceprofil m.v.
      ......
      den seneste udvikling i sagen bestyrker den opfattelse jeg gav udtryk for i min skrivelse af 20. juni d.å. til
      dem om, at min klients varige erhvervsevne er væsentligt højere end 15 %...."
den 31. august 2007 foretog tryg forsikring a/s en aconto udbetaling vedrørende
erhvervsevnetab på 300.000,00 kr. til a.
med virkning fra den 1. oktober 2009 blev a tilkendt førtidspension af nyborg kommune.
den 22. januar 2009 udbetalte tryg forsikring a/s 212.850,00 kr. yderligere på baggrund af
arbejdsskadestyrelsen vurdering af erhvervsevnetabet i maj 2007.
den 24. september 2009 vurderede tryg forsikring a/s erhvervsevnetabet til 30 %, og tilbød
erstatningsudbetaling i overensstemmelse hermed.
af brev af 12. oktober 2009 fra advokat erik bo rasmussen til tryg forsikring a/s fremgår
blandt andet:
                                                        - 4 -
      "...indledningsvis vil jeg bemærke, at den foreliggende udtalelse af 21. maj 2007 fra
      arbejdsskadestyrelsen ikke kan anses for at have nogen betydning for sagen overhovedet.
      udtalelsen fremkom på et tidspunkt, hvor mon klient fortsat var ansat som lærer, stort set på fuld tid.
      på den baggrund kan udtalelsen hverken betragtes som en midlertidig udtalelse om erhvervsevnetabet
      eller som en udtalelse om varigt erhvervsevnetab.
           derfor består min klients ret til tabt arbejdsfortjeneste efter eal § 2 fortsat, jf. højesterets dom
           2009.138h......"
den 12. november 2009 vurderedes as erhvervsevnetab skønsmæssigt til 25 % af tryg
forsikring a/s, og selskabet meddelte samtidig, at sagen på ny ville blive fremsendt til
arbejdsskadestyrelsen for vurdering af erhvervsevnetabet. der var mellem parterne enighed
om forelæggelse fra arbejdsskadestyrelsen.
arbejdsskadestyrelsen afgav en udtalelse den 24. november 2010, hvoraf fremgår blandt
andet.
      "erhvervsevnetabet er vurderet til 65 %. jf. erstatningsansvarslovens § 5
      vi er ved brev af 12. november 2009 blevet bedt om en udtalelse om erhvervsevnetabet efter
      erstatningsansvarslovens § 10.
      tidligere vurdering
      vi har den 21. maj 2007 vurderet følgerne efter ulykken til et erhvervsevnetab på 15 procent.
      sagsfremstilling
      det fremgår af sagens akter, at a den 13. december 2004 som fører af en bil var impliceret i et
      færdselsuheld og pådrog sig en middelsvar forvridning i halssøjlen samt ryggener.
      forsikringsselskabet har udbetalt méngodtgørelse svarende til 15 procent.
      der klages over hovedpine, smerter i nakken og træthedsfornemmelse samt hukommelses- og
      koncentrationsbesvær og rygsmerter.
      a er efter de lægelige oplysninger desuden ustabil i bækkenet efter fødsel og der er angiveligt tale om en
      depression.
      denne udtalelse vedrører alene spørgsmålet om erstatning for tab af erhvervsevne.
      det fremgår af de erhvervsmæssige oplysninger, at a er uddannet folkeskolelærer i 2001 og har arbejdet
      som sådan på fuld tid.
      efter fødsel i november 2004 genoptog a arbejdet efter barsel i august 2005, men på grund af ulykken
      den 13. december 2004 blev arbejdet kun delvist genoptaget og med mange sygedage, ligesom a måtte
      ophøre med at undervise i idræt.
      a måtte efterfølgende opgive sit arbejde grundet generne og blev opsagt grundet for meget sygefravær
      med virkning fra den 30. april 2008.
      arbejdsgiver har oplyst, at a efter planerne skulle have genoptaget arbejdet på fuld tid, hvis ikke ulykken
      var sket.
                                                        - 5 -
       a er i 2008 arbejdsprøvet blandt andet i en kantine og arbejdsprøvningen viste, at hun kunne arbejde i 20
       timer om ugen, men generne blev forværret grundet arbejdet.
       a er herefter fra den 1. oktober 2008 af nyborg kommune tilkendt førtidspension med revision efter 2 år
       og det er efterfølgende oplyst, at pensionen nu nu er gjort varig.
       ......
       begrundelse for erhvervsevnetab
       ......
       vi vurderer tab af erhvervsevne til skønsmæssigt 65 procent.
       det er lagt til grund, at a efter vores vurdering hvis ulykken den 13. december 2004 ikke var sket
       formentlig ville have arbejdet som skolelærer på fuld tid.
       efter arbejdsprøvning er a af nyborg kommune tilkendt førtidspension på grund af ulykkens følger og
       pensionen er efterfølgende gjort varig.
       efter de lægelige oplysninger er smerterne i bækken ophørt umiddelbart efter graviditetens afslutning og
       diagnosen depression er efterfølgende afvist af psykolog, der henviser til ulykken som udløsende faktor
       for en "ked-af-det-følelse".
       i et varigt persprktiv vurderer vi på ovennævnte grundlag, at tab af erhvervsevne på grund af ulykken den
       13. december 2004 er skønsmæssigt er 65 procent....."
den 21. december 2010 meddelte tryg forsikring a/s, at erhvervsevnetabsprocenten kunne
accepteres, og tryg udbetalte efterfølgende 1.554.343,00 kr. til a.
forklaringer
a har forklaret, at hun har 3 børn. hun havde lige fået b, da hun den 13. december 2004 var
impliceret i et færdselsuheld. hun fik i begyndelsen at vide, at hun ville komme sig hurtigt
over smerterne efter uheldet, men hun fik det tiltagende værre under barslen. hun fik
efterfølgende at vide, at det kunne vare op til 2 år, før smerterne forsvandt. hun og hendes
ægtefælle ville gerne have et barn mere, og de planlagde derfor barsel nr. 3 hurtigt efter
opstarten på arbejde efter endt barsel nr. 2. hun startede med at arbejde på nedsat tid efter
sommerferien 2005. hun havde det ikke godt. hun fik det til at fungere på arbejdet, men hun
havde intet at byde ind med, når hun kom hjem. hun havde i perioden 12 undervisningstimer
om ugen, og hun var ikke i stand til at undervise i idræt. når det i udtalelsen fra
arbejdsskadestyrelsen er anført, at hun i perioden havde 26 timer om ugen, så er det med
forberedelsestid, skole/hjem samtaler o.s.v. hun oppebar fuld løn i perioden, da hun
indregnede udskudt barsel. hendes læge havde sagt, at det var en dårlig idé at genoptage
arbejdet. han mente, hun skulle være sygemeldt på fuld tid, men det ville hun ikke. hun var
glad for at undervise, og hun følte sig ikke syg nok til en sygemelding. hun gik på barsel igen
i april 2006. på daværende tidspunkt havde hun arbejdet i 7 måneder, og hun havde haft
mange sygedage i perioden. det var meningen, at hun skulle starte med at arbejde på fuld tid
efter endt barsel i sommeren 2007. hendes skoleleder havde sat hende stolen for døren, fordi
hun havde haft så mange sygedage i perioden mellem barsel nr. 2 og barsel nr. 3, og fordi hun
så hurtigt efter at have afsluttet barsel nr. 2 gik på barsel igen. hun havde svært ved at læse og
forberede sig, da hun var meget træt på grund af smerterne. hun var på et tidspunkt henvist til
behandling på smerteklinikken. det var på et tidspunkt forud for arbejdsskadestyrelsens
udtalelse i maj 2007.
                                                 - 6 -
hun finansierer sagen af egen lomme. hun har ikke retshjælpsforsikring, da bilen ikke var
kaskoforsikret, og hendes ægtefælles indtægt er for høj til, at hun er berettiget til at få fri
proces. hun har følt sig dårligt behandlet af tryg forsikring. hun føler, at man mistænker
hende for at snyde. efter hendes opfattelse er udtalelsen fra arbejdsskadestyrelsen indhentet
for at undgå at skulle betale tabt arbejdsfortjeneste. hun finder det besynderligt, at sagsøgte
fastsatte hendes erhvervsevnetab til 25 %, efter hun var tilkendt førtidspension. sagen har
varet i snart 8 år, og hun håber via sin sag at kunne afværge, at andre kommer i samme
situation som hende.
parternes synspunkter
sagsøgeren har overordnet gjort gældende, at sagsøgerens ret til tabt arbejdsfortjeneste efter
erstatningsansvarslovens § 2, bestod helt frem til den 24. november 2010, hvor
arbejdsskadestyrelsen afgav udtalelse om varigt erhvervsevnetab.
sagsøgeren har til støtte herfor nærmere anført, at spørgsmålet om sagsøgerens ret til tabt
arbejdsfortjeneste skal afgøres efter den på skadestidspunktet den 13. december 2004
gældende bestemmelse i erstatningsansvarslovens § 2, jf. lovbekendtgørelse nr. 750 af 4.
september 2002. i forbindelse med ændringen af erstatningsansvarsloven i 2002 udgik
stationærbegrebet, og der blev i samme forbindelse indført en mulighed for at indhente en
midlertidig udtalelse fra arbejdsskadestyrelsen efter samme system som i
arbejdsskadesikringslovens § 31. det følger af højesterets dom af 11. marts 2008, gengivet i
ufr.2008.1368 og af højesterets dom af 27. august 2008, gengivet i ufr 2008.2601, at et
bærende formål med bestemmelsen i erstatningsansvarslovens § 2 sammenholdt med § 5 er, at
der ikke må være "huller" i forsikringsdækningen mellem det foreløbige krav "erstatning for
tabt arbejdsfortjeneste", jf. erstatningsansvarslovens § 2" og det varige krav "erstatning for
varigt tab af erhvervsevne", jf. erstatningsansvarslovens § 5, og at en skadeligt i forhold til
reglerne bliver underkompenseret, hvis retten til tabt arbejdsfortjeneste ophører på et
tidspunkt, hvor den skadelidte ikke fuldt ud er kompenseret for sit varige erhvervsevnetab.
dette princip vil man krænke, hvis man i nærværende sag giver sagsøgte medhold.
arbejdsskadestyrelsen foretog ved udtalelsen af 21. maj 2007 et væsentligt fejlskøn, idet
arbejdsskadestyrelsen fejlagtigt vurderede, at det op udtalelsestidspunktet hverken var
sandsynliggjort eller dokumenteret, at der i et mere varigt perspektiv ville fremkomme et
varigt indtægtstab på mere end 15 % som følge af skaden. at der er tale om et fejlskøn
bestyrkes af, at arbejdsskadestyrelsen efterfølgende i udtalelse af 24. november 2010 måtte
konkludere, at sagsøgeren som følge af skaden havde lidt et erhvervsevnetab på 65 %. det
følger af gældende højesteretspraksis, at det ikke er tilstrækkeligt til at bringe forpligtelsen til
at betale erstatning til ophør, at skadelidte må antages at lide et varigt erhvervsevnetab, der
berettiger til erstatning. der skal tillige foreligge et forsvarligt grundlag for det konkrete skøn,
selv når skønnet er midlertidigt, fordi den skadelidtes erhvervsmæssige situation ikke er
afklaret. arbejdsskadestyrelsen udtalelse i 2007 er afgivet på et tidspunkt, hvor sagsøgeren i
en periode på ca. 3 år blandt på grund af barselsorlov alene havde arbejdet i 7 måneder. det
gøres på denne baggrund gældende, at arbejdsskadestyrelsens udtalelse af 21. maj 2007,
således ikke kan bringe forpligtelsen til at betale tabt arbejdsfortjeneste til ophør, da det
efterfølgende - efter stedfundne arbejdsprøvninger og pensionstilkendegivelse - viste sig, at
det varige erhvervsevnetab efter erstatningsansvarslovens § 5 androg 65 %. sagsøgte har
heller ikke selv - trods flere forsøg herpå - været i stand til at foretage et forsvarligt skøn over
sagsøgerens varige erhvervsevnetab, og sagsøgtes skøn og de i forbindelse hermed foretagne
erstatningsudbetalinger har derfor ikke bragt sagsøgerens ret til tabt arbejdsfortjeneste til
                                                  - 7 -
ophør. som følge heraf ophører sagsøgerens ret til tabt arbejdsfortjeneste først ved
fremkomsten af arbejdsskadestyrelsens udtalelse den 24. november 2010.
sagsøgte har overordnet gjort gældende, at sagsøgeren alene har krav på erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste indtil arbejdsskadestyrelsens udtalelse af 21. maj 2007.
sagsøgeren har til støtte herfor nærmere anført, at tabt arbejdsfortjeneste i henhold til
erstatningsansvarslovens § 2 alene tjener det formål at kompensere sagsøgeren for indtægtstab
i den midlertidige periode, hvor det er uvist, om sagsøgeren som følge af skaden har lidt et
varigt erhvervsevnetab. sagsøgeren har alene krav på erstatning for tabt arbejdsfortjeneste
indtil det tidspunkt hvor det var muligt midlertidigt eller varigt at skønne over sagsøgerens tab
af erhvervsevne, jf. erstatningsansvarslovens § 2, stk. 1. i følge arbejdsskadestyrelsen var det
muligt at foretage dette skøn den 21. maj 2007, og arbejdsskadestyrelsen vurderede, at
sagsøgerens mindste tab af erhvervsevne var 15 %. det kan således ikke lægges til grund, at
det er arbejdsskadestyrelsens seneste udtalelse af 24. november 2010, der skal danne
grundlag for periodiseringen af tabt arbejdsfortjeneste, idet der allerede ved
arbejdsskadestyrelsens udtalelse den 21. maj 2007 var det fornødne sikre og forsvarlige
grundlag for at skønne over sagsøgerens fremtige erhvervsevne. højesteret har i 2008 slået
fast, at det kræver fornødent sikkert grundlag at tilsidesætte arbejdsskadestyrelsens
vurdering, hvilket sagsøgeren bærer bevisbyrden for. sagsøgeren har ikke løftet bevisbyrden
for, at der i maj 2007 ikke forelå det på dette tidspunkt tilstrækkelige grundlag for det af
arbejdsskadestyrelsen udøvede skøn eller for, at det af styrelsen på dette tidspunkt udøvede
skøn i øvrigt var forkert. alene det forhold, at der har været indhentet en ny udtalelse fra
arbejdsskadestyrelsen i 2010 er ikke tilstrækkeligt til at konkludere, at den første udtalelse
var afgivet på et uafklaret grundlag. arbejdsskadestyrelsen er et ved lov særligt oprettet
organ, som har særkompetence til i erstatninansvarslovens såvel som i
arbejdsskadesikringslovens regi at vurdere erhvervsevnetab, også i situationer, hvor
skadelidtes erhvervsmæssige situation er uafklaret. sagsøgte har udbetalt tabt
arbejdsfortjeneste frem til den 21. maj 2007 og er således ikke forpligtet til at betale
yderligere.
rettens begrundelse og afgørelse
efter erstatningsansvarslovens § 2, stk. 1, skal der, når det må antages, at skadelidte vil lide et
varigt erhvervsevnetab, ydes erstatning for tabt arbejdsfortjeneste indtil det tidspunkt, hvor
det er muligt midlertidigt eller endeligt at skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevne.
dette indebærer i følge højesterets dom af 11. marts 2008, gengivet i ufr 2008.1386, at det
ikke i sig selv er tilstrækkeligt for at bringe forpligtelsen til at betale erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste til ophør, at skadelidte må antages at lide et varigt erhvervsevnetab, der
berettiger til erstatning herfor, dvs. på mindst 15 %. det er tillige en forudsætning, at det er
muligt - bl.a. under inddragelse af de hensyn, der er nævnt i lovens § 5, stk. 2 - at skønne over
skadelidtes fremtidige erhvervsevne. der skal således foreligge et forsvarligt grundlag for det
konkrete skøn, også når skønnet er midlertidigt, fordi den skadelidtes situation ikke er
afklaret. højesteret anfører videre i dommen, at det følger af erstatningsansvarslovens § 2,
stk. 1, § 5, stk. 2, § 10, stk. 1 og § 16, stk. 1, at en skadevolder eller dennes forsikringsselskab,
der er af den opfattelse, at der er skabt grundlag for - eventuelt midlertidigt - at skønne over
skadelidtes fremtidige erhvervsevnetab, og derfor ikke længere mener sig forpligtet til at
betale erstatning for tabt arbejdsfortjeneste, enten selv må udøve et rimeligt skøn og udbetale
erstatning i henhold hertil eller anmode arbejdsskadestyrelsen om en udtalelse om
erhvervsevnetabsprocenten.
                                               - 8 -
i sin midlertidige udtalelse af 21. maj 2007 anførte arbejdsskadestyrelsen, at sagsøgeren som
følge af skaden havde været nødsaget til at gå ned i tid, at sagsøgeren på tidspunktet for
udtalelsen var på barsel, og at det på tidspunktet for udtalelsen var usikkert om sagsøgeren
efter endt barsel vil kunne arbejde mere end 26 timer om ugen. styrelsen anførte endvidere, at
sagsøgeren kun havde haft en kortere periode til at vende tilbage til arbejdet i perioden
mellem to barsler (opstart i august 2005 efter barsel og sygemelding på grund af plukveer i
april 2006). arbejdsskadestyrelsen skønnede dog, at ulykken havde medført visse
skånehensyn blandt andet i form af nedsat tid, og styrelsen vurderede at der ville være et
fremtidigt varigt indtægtstab på skønsmæssigt 15 %. arbejdsskadestyrelsen bemærkede, at
det faktiske indtægtstab efter sagsøgerens oplysninger om indtjening før og efter ulykken var
højere end 15 %, men styrelsen fandt det på tidspunktet for udtalelsen, og som sagen på
daværende tidspunkt var belyst, ikke sandsynliggjort eller dokumenteret, at der i et mere
varigt perspektiv ville fremkomme et indtægtstab på mere end 15 %.
retten finder ikke tilstrækkeligt grundlag for at tilsidesætte arbejdsskadestyrelsens vurdering
af, at der på dette tidspunkt forelå det forsvarlige grundlag for at skønne midlertidigt over
sagsøgerens fremtidige erhvervsevne.
retten har lagt vægt på, at sagsøgeren på dette tidspunkt ca. 2 1/2 år efter ulykken fortsat
havde betydelige helbredsmæssige gener i form af hovedpine, koncentrationsbesvær m.v., at
hun grundet stor arbejdsvilje i en periode på ca. 7 måneder havde genoptaget arbejdet, men på
nedsat tid, og at det var hendes egen vurdering, at hun ikke efterfølgende ville kunne
genoptage arbejdet på fuld tid. den omstændighed, at hun på tidspunktet for udtalelsen var på
barsel, og at der ikke var gennemført en arbejdsprøvning, således at hendes erhvervsmæssige
situation ikke kunne betragtes som tilstrækkeligt belyst og afklaret, kan ikke føre til et andet
resultat, idet resultatet af en sådan arbejdsprøvning efter en samlet vurdering af de
oplysninger, der forelå for arbejdsskadestyrelsen den 21. maj 2007, ikke med rimelighed
kunne forventes at blive, at sagsøgerens erhvervsevne var nedsat med mindre end 15 %.
retten tager herefter sagsøgtes frifindelsespåstand til følge.
med sagsomkostninger forholdes som nedenfor bestemt med bemærkning om, at
omkostningsbeløbet udgør udgiften til advokatbistand.
retten har ved omkostningsafgørelsen lagt vægt på sagens karakter og omfang, samt sagens
udfald.
thi kendes for ret:
sagsøgte, tryg forsikring a/s frifindes.
inden 14 dage skal sagsøgeren, a til sagsøgte, tryg forsikring a/s, betale sagens
omkostninger med 65.000,00 kr.
sagsomkostninger forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
f003700k - anp
                                           udskrift
                                                af
                           sø- & handelsrettens dombog
                                          ____________
                                      afsagt den 6. juni 2002
sag f 37/99                      hk i danmark som mandatar for
                                at
                                (advokat mette skou østergård)
                                mod
                                fdb
                                (advokat mariann norrbom)
                                             dom
indledning og påstande
kvickly hasle afskedigede at, der var sygemeldt på grund af psykiske problemer, som hun
havde fået efter et voldeligt overfald på arbejdspladsen.
      under anbringende af, at arbejdsgiveren ved sin håndtering af ats sygdom, herunder
afskedigelsen af hende, er ansvarlig for, at hun har pådraget sig en posttraumatisk belast-
ningsreaktion, har hk under denne sag nedlagt påstand om, at fdb skal betale at en
godtgørelse efter erstatningsansvarslovens § 26 på 90.000 kr. med tillæg af sædvanlig
procesrente fra den 28. juli 1999, til betaling sker.
      fdb har nedlagt påstand om frifindelse, subsidiært mod betaling af et mindre beløb.
sagsfremstilling
at havde i sin tid været elev i kvickly hasle. efter at hun var blevet udlært, fortsatte hun i 2
måneder som butiksassistent, indtil hun fik arbejde som butiksassistent i kvickly odder, hvor
hun var i et år.
                                                - 2 -
      den 1. oktober 1998 vendte hun tilbage til kvickly hasle som afdelingsleder i isen-
kramafdelingen.
      den 24. oktober 1998 blev hun på arbejdspladsen udsat for et voldeligt overfald i
forbindelse med undersøgelse af et formodet butikstyveri. de 2 piger, der overfaldt hende,
blev ved dom af 26. august 1999 hver idømt 30 dages betinget fængsel for vold efter straffe-
lovens § 244. det fremgår af straffedommen, at at ved overfaldet var blevet udsat for flere
knytnæveslag og spark, ligesom hun havde fået smadret 1 liter mælk i hovedet.
      at fik krisehjælp af en psykolog 7-8 gange i perioden fra den 25. oktober 1998 til den
11. november 1998, hvor hun blev sygemeldt.
      forklaringerne belyser ats arbejdsindsats og varehuschef steiniches lederadfærd i
perioden fra den 1. oktober 1998 og indtil den 11. november 1998.
      ved brev af 28. december 1998 blev at opsagt til fratræden den 31. januar 1999.
opsigelsen var begrundet i langvarig sygdom.
      hk havde den 13. november 1998 anmeldt skaden som en arbejdsulykke til arbejds-
skadestyrelsen. til brug for arbejdsskadesstyrelsens afgørelse havde fdb ved varehuschef
steiniche den 16. marts 1999 bl.a. udtalt, at:
            ”det er vores umiddelbare opfattelse, at der ikke på skadesdatoen er
            forvoldt fysiske skader på at, der er så alvorlige, at disse skulle væ-
            re årsag til sygemelding 3 uger efter hændelsen samt efterfølgende
            arbejdsskadeanmeldelse. når vi læser skadesanmeldelsen synes vi, at
            den giver udtryk for, at der har været tale om et meget groft overfald
            med en række skader og følgevirkninger, hvilket vi ikke kan være
            enige i.”
arbejdsskadestyrelsen anerkendte ved brev af 25. februar 1999 skaden som en arbejdsskade
og traf den 6. december 2000 afgørelse om varigt mén og tab af erhvervsevne. ats varige
mén blev fastsat til 10 %, mens hendes erhvervsevnetab blev vurderet til nedsat med mindre
end 15 %. arbejdsskadestyrelsens afgørelse blev truffet på grundlag af psykiater kirsten
wilkens speciallægeerklæring af 22. oktober 2000, hvoraf det bl.a. fremgår, at:
            ”der er tale om en 29-årig tidligere psykisk rask kvinde, med rime-
            lig sund personlighedsstruktur, ansvarlig og samvittighedsfuld i
            høj, men normal grad. relativ upåfaldende opvækst hos moderen
            efter forældrenes skilsmisse. den udvidede familie synes at have
            gode ressourcer, og større belastninger som for eksempel dødsfald
            er håndteret relevant. efter endt skolegang har at haft en for-
            holdsvis målrettet uddannelse inden for fdb frem til det voldelige
            overfald oktober 1998. i dagene umiddelbart efter reagerede at
            med symptomer på akut krise, men hun fortsatte uændret i sin ar-
            bejdsfunktion med samtidig støtte fra krisepsykolog. den akutte
                                                - 3 -
             belastningsreaktion aftog imidlertid ikke – efter al sandsynlighed
             på baggrund af de psykisk belastende arbejdsvilkår at blev budt i
             de efterfølgende 3 uger med meget høj arbejdsintensitet, kombine-
             ret med manglende forståelse grænsende til personlig chikane fra
             forretningens chef. at har udviklet symptomer på et lettere post-
             traumatisk syndrom med højt stressniveau, manglende psykisk
             overskud, tilbagetrækning fra andre og undgåelse af aktiviteter og
             situationer, som kan minde om traumet (henholdsvis tyveri og per-
             sonalekonflikter i dagligvare-forretninger)… hun har ikke kunnet
             og vil næppe fremover kunne komme til at fungere inden for sit
             primære fagområde og støtte til omskoling kan derfor komme på
             tale.”
forklaringer
at har forklaret, at hun havde været elev i kvickly hasle, hvor hun også arbejdede 2 måneder
som assistent, efter at hun var blevet udlært. både hun, varehuschef steiniche og fdb’s
centrale ledelse var enige om, at det gik godt, og at hun havde potentiale som leder. hun
gennemgik noget af lederuddannelsen på aftenskole efter elevtiden. da hun var interesseret i
en lederstilling, og da der ikke umiddelbart var en ledig stilling i hasle, søgte hun til kvickly
odder, hvor hun arbejdede i et år som assistent i tekstilafdelingen, mens hun ventede på en
lederstilling, som ville blive ledig ved en forventet barsel, og som hun havde fået lovning på.
da den lovede stilling imidlertid ikke blev ledig alligevel, søgte hun tilbage til hasle, da hun
havde hørt om en ledig lederstilling i isenkramafdelingen. hun ville bl.a. gerne tilbage til
hasle, fordi det var en god arbejdsplads, og fordi hun havde været glad for at arbejde for
varehuschef steiniche. det var hendes indtryk, at steiniche var meget glad for at få hende
tilbage.
       hun blev ansat på jobløn, hvilket betød, at hun ikke havde nogen fast arbejdstid og
heller ikke fik betaling for ekstraarbejde. der var ikke nogen tilkendegivelse om, hvor mange
timer den normale arbejdstid var, men i odder var den ikke over 45 timer om ugen. da hun
ikke ville gå ned i løn ved jobskiftet, gik steiniche med til at give hende en højere løn, end
hans afdelingsledere normalt fik, det vil sige 16.500 kr.
       efter ca. 1 måned aftalte hun med steiniche, at foodchefen, pia jensen, ikke længere
skulle være hendes overordnede i isenkramafdelingen, fordi det var generende, at hun blande-
de sig. pia jensen, steiniche og at holdt et møde, hvor steiniche sagde til pia jensen, at hun
ikke skulle blande sig i ats arbejde. herefter var der ingen problemer med pia jensen.
       hendes overordnede var steiniche, og deres samarbejde gik godt indtil den 24. oktober
1998, hvor hun blev overfaldet. steiniche blandede sig ikke i det daglige arbejde. de sås kun
til salgs- og ledermøder.
                                                  - 4 -
         den 24. oktober 1998 bad hendes kollega, anh tu, hende hjælpe sig med at følge efter
2 butikstyve. de fulgte efter dem gennem kassen mod udgangen. hun spurgte tyvene, om hun
måtte se en bon, men de reagerede ikke. ude på centergangen spurgte hun igen, hvorefter de
overfaldt hende. de var meget voldsomme, og politiet blev tilkaldt. hun og anh tu kørte med
politiet til afhøring. efter afhøringen var de på skadestuen. steiniche var ikke på arbejde den
dag. den øverste ansvarlige var derfor denne dag administrationschef rené sørensen. rené
sørensen kørte dem hjem fra skadestuen. han udleverede også telefonnumre til 2 psykologer
og spurgte, om hun havde behov for at tale om oplevelsen. det havde hun ikke på det tids-
punkt.
       hun har tidligere oplevet episoder med butikstyve, som ikke har påvirket hende. om
lørdagen talte hun med en veninde om oplevelsen. hun oplevede, at hun pludselig blev bange
for andre mennesker på vej hjem i bussen, og hun sov dårligt om natten. om søndagen fik hun
det rigtigt dårligt, hun kunne ikke overskue at tage nogen steder hen eller at lægge en besked
på telefonsvareren hos psykologen. hun kontaktede derfor rené sørensen, som fik en psyko-
log til at ringe hende op. psykologen kom efterfølgende på besøg hos hende.
       om mandagen tog hun på arbejde igen. hun havde det ikke godt, men psykologen
havde sagt, at det var vigtigt for hende at komme på arbejde igen.
       steiniche kom og spurgte, hvad der var sket, og om der havde været en gyldig grund til
at pågribe tyvene. han spurgte ikke, hvordan hun havde det. hun sagde til ham, at hun ikke
havde lyst til at tale om det, og at hun gik til psykolog.
       hun var til psykolog igen om tirsdagen og gik bagefter på arbejde, men hun havde
hverken overskud eller overblik den dag og fik ikke noget fra hånden. om onsdagen holdt hun
fri, som hun plejede hver anden onsdag.
       om torsdagen gav steiniche besked om, at pia jensen skulle hjælpe i afdelingen, men
han sagde ikke hvorfor. hun spurgte ikke selv om noget, fordi hun havde det ikke godt.
steiniche spurgte, hvorfor hun ikke sagde noget, og hun svarede, at hun ikke havde det ret
godt. han tog ikke noget initiativ til at støtte hende.
       om fredagen, hvor hun havde fri klokken 15:00, talte hun med steiniche på kontoret.
han talte om, hvor meget hun skulle lave, og han sagde, at det ikke havde været passende, at
hun havde holdt fri om onsdagen, når hun manglede så meget og i øvrigt var på jobløn. hun
svarede, at hun havde det dårligt og havde brug for at komme hjem i weekenden, og hertil
sagde steiniche, at hun ikke skulle have holdt fri om onsdagen, og at hun så måtte yde noget
ekstra en anden dag.
       om søndagen tog hun derfor på arbejde i 3 timer. pia jensen var også på arbejde den
søndag. i løbet af den uge havde hun været på arbejde i ca. 48 timer.
                                                - 5 -
       om mandagen opholdt steiniche sig meget i hendes afdeling, hvor han kiggede på
hylderne for at se efter, om der var lavet nok.
       om tirsdagen var hun til psykolog om morgenen. hun havde en samtale med steiniche
om en udstilling, som han var utilfreds med. hun fortalte steiniche, at hun havde det dårligt
og gik til psykolog, men han reagerede ikke.
       onsdag den 4. november sagde steiniche til hende, at han ikke var klar over, at hun
havde det så dårligt, og han tilbød, at kassedamerne kunne hjælpe til i isenkramafdelingen, når
de havde tid. hun blev glad for hans forståelse.
       om torsdagen fik hun det imidlertid dårligere. hun blev stresset, fordi steiniche selv
begyndte at tage gamle julevarer op fra kælderen, hvilket ikke var en hjælp, men en tilkende-
givelse om, at hun ikke var hurtig nok.
       om fredagen mødte hun kl. 7:00 for at lave en udstilling sammen med en sælger fra
duni. hun havde tidligere talt med steiniche og pia jensen om, hvor duni-varerne skulle stå.
mens hun gik og satte duni-varer op sammen med sælgeren, kom steiniche forbi flere gange.
han var utilfreds med varernes placering og gav sin utilfredshed til kende i et groft og nedla-
dende tonefald. dunisælgeren sagde til hende, at hun ikke skulle finde sig i at blive behandlet
sådan, og tilbød at hjælpe hende med at finde noget andet arbejde.
       på et møde sagde steiniche til hende, at han ikke følte, at han kunne stole på hende som
afdelingsleder, og at han ikke var sikker på, at hun kunne nå sit arbejde. han sagde, at han
ville få mavesår, fordi hun ikke gjorde sit arbejde ordentligt, og at han måtte aflyse sin ferie
med sin hustru for selv at gøre arbejdet. hun græd under mødet, som varede ca. 1½ time.
efter mødet gik hun ned på toilettet i kælderen og græd.
       lige inden lukketid den sidste dag, før hun blev sygemeldt, stod hun ved kiosken, da
steiniche kom og sagde, at han havde set en tyv. han bad hende blive i området. tyven gik
hen til kassen med et par støvler, som han ikke ville betale for. steiniche sagde, at hun skulle
komme med hen til tyven. steiniche spurgte hende herefter, om støvlerne var fra fdb. hun
mente, at de var fra dansk supermarked og gik ind på kontoret for at ringe til tekstillederen
for at spørge. steiniche kom ind på kontoret og blev irriteret over, at hun ikke kunne finde ud
af det. han sagde til hende, at hun skulle gå ud til tyven og spørge efter en bon. hun begyndte
at græde og ryste over det hele. på steiniches opfordring gik de rundt i butikken for at lede
efter flere tyvekoster. steiniche spurgte hende, hvorfor hun græd, og hun svarede, at hun
havde det dårligt og var bange. steiniche sagde, at det var noget pjat.
       proceduren i tilfælde af butikstyveri er, at de to, der har lukkevagten, skal tage affære.
det var steiniche og slagtermesteren, der havde lukkevagten den dag.
                                                 - 6 -
       psykologen rådede hende til at gå til hk, fordi psykologen mente, at det nu var en sag
for fagforeningen. den 11. november gik hun derfor til hk og sygemeldte sig derfra. hun
talte med steiniche, som sagde, at han havde troet, at han kunne stole på hende. han spurgte,
om opgaven havde været for stor for hende, og fortalte, at han nu måtte aflyse sin ferie.
       fra den 1. november og indtil sygemeldingen den 11. november havde hun arbejdet
over 100 timer.
      hun mener ikke, at det er selve overfaldet, der er skyld i, at hun har det så dårligt. hun
mener, at det er steiniches adfærd efter overfaldet, der har bevirket, at hun stadig har det så
dårligt. hun føler, at hun har ændret sig, og at hun har svært ved at huske og koncentrere sig.
hun har ikke arbejdet indenfor dagligvarebranchen efter episoden i hasle. hun har ikke haft
fast arbejde siden fdb´s opsigelse af hende.
mikkel hjorth har forklaret, at han i efteråret 1998 var sælger hos duni, og at han havde
kontakt med at i forbindelse med en juleudstilling. mens at og han lavede juleudstillingen,
kom steiniche og spurgte, hvorfor varerne stod, hvor de stod, og sagde, at dér skulle de i hvert
fald ikke stå. det blev ikke sagt på nogen pæn måde. steiniche kunne ligeså godt have bandet.
at blev mut, og han sagde til hende, at den behandling ville han ikke have fundet sig i. han
var i butikken i ca. 4 timer, og der var ca. 4 optrin, hvor steiniche talte groft til at.
klaus eefsen har forklaret, at han arbejder i fdb’s centrale administrationsafdeling. fdb er
dels fællesforeningen af brugsforeninger og dels selvstændige butikker, som ejes af fdb. det
er som hovedregel ikke muligt at overføre anciennitet mellem de selvstændige butikker og
brugsforeningerne.
peter steiniche har forklaret, at han har været varehuschef i kvickly hasle i 12 år. personale-
ansvaret er hos varehuschefen eller en souschef, mens afskedigelseskompetencen er hos
varehuschefen efter drøftelse med fdb’s centrale afdeling.
       at havde været elev i kvickly hasle, hvor de havde en dejlig tid sammen, og han
glædede sig derfor til, at hun skulle begynde som afdelingsleder i isenkramafdelingen. det var
hendes ansvar, at afdelingen hele tiden var fyldt op med de relevante tilbudsvarer, og at der
ikke var rodet eller manglede varer på hylderne. han blandede sig ikke i det daglige arbejde,
når det fungerede, men gik hver dag ”stuegang” i butikken. at vidste, hvad hun gik ind til
med hensyn til jobbet. hun skulle referere til souschefen og derefter til ham.
       at skulle have en chance for at komme ind i arbejdet, men det fungerede ikke, som det
skulle, der skete ingenting i afdelingen i de 3 første uger. at var blevet meget indesluttet,
                                                - 7 -
hvor hun førhen havde været meget udadvendt. i begyndelsen holdt han sig meget i baggrun-
den, fordi souschefen, pia jensen, tog sig af det, men efter kort tid sagde pia jensen, at hun
ikke ville have mere med afdelingen at gøre, fordi hun ikke kunne tale med at. pia jensen
sagde, at hun ikke kunne samarbejde med at, der ikke gjorde, hvad pia jensen bad hende
om. derefter overtog han selv ansvaret for afdelingen for at se det med egne øjne, og han
kunne selv se, at der ikke skete noget i afdelingen. han drøftede planlægningen af juleud-
smykningen med at og spurgte, om hun kunne nå det, og om hun skulle have mere arbejds-
kraft. at lovede i første omgang, at hun nok skulle nå det, men sidst i oktober eller først i
november tog hun imod tilbuddet om mere arbejdskraft. han var nødt til at få gjort noget ved
afdelingen, fordi det blev påtalt af hans overordnede, at den ikke fungerede.
       han var ikke på arbejde den 24. oktober 1998, da det første tyveri fandt sted, men
mandag morgen fortalte hans administrationschef, rené sørensen, hvad der var sket. der var
ikke noget enestående ved tyveriet, men det var ekstraordinært, at nogen kom på skadestuen.
han spurgte rené sørensen, om der var noget, han skulle tage sig af, det var der ikke, for den
faste standard med psykologhjælp var fulgt. han ringede til fdb’s centrale personaleafdeling
for at spørge, om der var noget, der skulle samles op på, det var der ikke. han fik ikke at vide,
hvordan at havde det. han mener ikke, at at ændrede adfærd efter episoden sammenlignet
med hendes første 3 uger i butikken. på et tidspunkt fik han at vide, at hun havde været hos
psykolog.
       han talte med hende om hendes arbejdsindsats i den sidste uge af oktober og spurgte,
om hun kunne nå arbejdet til mandag morgen, hun svarede, at det kunne hun godt. hun sagde
ikke, at hun ikke havde det godt.
       den første uge af november skete der stadig ingenting i hendes afdeling, så han stram-
mede tonen lidt op, fordi det var nødvendigt, at der skete noget. da der stadig ikke skete noget
i afdelingen, blev hans opfølgning lidt tættere.
       de ansatte på jobløn kan selv bestemme, hvornår de vil arbejde, det blander han sig ikke
i. at spurgte om fredagen, om hun måtte gå kl. 15:00, fordi hun trængte til at komme hjem.
at fik fri efter denne samtale. han sagde ikke noget om, at hun var på jobløn, men han
spurgte, hvornår man ville kunne forvente at have juleudstillingen færdig. hvis man skal rode,
kan det være praktisk at gøre det om søndagen. i den anledning fik at lov til at gå på arbejde
om søndagen. som udgangspunkt er han imod søndagsarbejde, men det kan være en fordel,
fordi man kan arbejde hurtigere om søndagen.
       foreholdt ats oplysninger om, hvor meget hun har arbejdet i perioden, er han helt
sikker på, at det ikke passer.
                                                - 8 -
      han kan ikke huske de konkrete planlægningsmøder om juleudsmykningen, men det er
korrekt, at det blev drøftet.
      han kan huske, at han kom på arbejde en morgen, hvor at og en sælger fra duni var
ved at lave en udstilling. han sagde til dem begge, at det sted, varerne stod, ikke passede ind i
butikkens helhed, og at de skulle flyttes, fordi der skulle stå noget andet. han var hverken
ophidset eller vred. han havde tidligere talt med at om, hvor katalogvarerne skulle placeres,
og han havde givet udtryk for sit synspunkt, men det var ikke nogen ophidset diskussion. han
kan ikke huske andre episoder med at og sælgeren fra den dag. han erindrer ikke noget om
julevarer i kælderen, han plejer ikke selv at hente varer i kælderen.
      på et tidspunkt havde han et møde med at, hvor hun var ked af det eller nedtrykt, og
hun græd lidt og rystede. han mente, at hun var ked af det, fordi hun ikke kunne nå det
arbejde, som han forventede af hende. hun talte ikke om tyveriet. han talte ikke med hende
om, hvordan hun havde det. at fortalte ikke ham, at hun havde det dårligt. hun spurgte, om
hun måtte tage hjem, og det måtte hun selvfølgelig. hun virkede ked af det, som hvis en
kæreste havde slået op.
      med hensyn til det andet tyveri observerede han en person, der tog et par støvler og
nogle andre ting. han stoppede tyven ved kassen og tog støvlerne fra ham. han bad ikke at
gå hen til tyven, men han bad hende om at gå over i tekstilafdelingen og se, hvad støvlerne
kostede. hun gik hen i tekstilafdelingen uden støvlerne. at kunne ikke finde ud af det, og
ringede derfor til tekstillederen. hun kom først tilbage til kassen, efter at tyven var gået.
herefter gik han og at rundt og ledte efter flere tyvekoster. efter lukketid sagde hun til ham,
at hun havde det skidt og havde ringet efter en veninde, der kunne følge hende hjem. hvis han
havde vidst, at at havde det dårligt på det tidspunkt, ville han ikke have bedt hende deltage.
      foreholdt ats oplysninger om, at han kredsede rundt i afdelingen og holdt øje med
hende, forklarer vidnet, at han opførte sig, som han plejede.
      den 6. november blev han klar over, at at var ked af det. hun havde ikke forsøgt at
komme i dialog med ham tidligere. de talte ikke om, hvad der kunne gøres for hende.
      den 11. november ringede at og sygemeldte sig. han er selvfølgelig altid ked af det,
når nogen ringer og melder sig syg, både på butikkens og på den pågældendes vegne. han
erindrer ikke at havde spurgt hende, om stillingen var for stor til hende, eller at have sagt, at
han ikke kunne stole på hende, eller at han nu måtte aflyse sin ferie, men han har nok fortalt
hende, at pia jensen skulle rejse og spurgt, om det kunne hjælpe. ca. 1 uge senere ringede han
til at for at spørge, hvordan det gik. det var en kort samtale. kort efter blev han ringet op af
hk, som sagde at fra nu af skulle al kontakt gå gennem dem. derefter har han ikke haft
kontakt til at.
                                                - 9 -
       han mener ikke, at han har kontrolleret og presset at. han mener heller ikke, at han
har udvist manglende forståelse, han behandlede hende, som han behandler alle andre.
      der var et godt psykisk arbejdsmiljø i kvickly hasle, han gik meget op i personaleledel-
se og mener selv, at han er en blød leder.
pia jensen har forklaret, at hun var souschef/foodchef i kvickly hasle fra juni 1998 til den
31. december 1998.
       hun var ats overordnede og skulle coache og vejlede hende. inden for den første uge
nåede hun til den konklusion, at ats faglige kvalifikationer ikke stod mål med jobbet. på det
personlige plan havde hun indtryk af, at at var en sød pige, men hun nåede ikke at lære
hende at kende.
       hun aftalte med steiniche, at at skulle referere direkte til ham, fordi hun gerne ville
fritages for at, der ikke fulgte hendes vejledning. hun talte ikke med at om samarbejdspro-
blemerne eller ats arbejdsindsats.
       hun var ikke til stede ved det første tyveri, men fik det genfortalt om mandagen, det var
ikke noget specielt tyveri. der var tyverier næsten hver dag, men det var usædvanligt, at
nogen kom på skadestuen. hun kan huske, at hun var på arbejde sammen med at om sønda-
gen, og at at fortalte hende, at hun ikke havde det godt på grund af tyveriet.
       der var et godt psykisk arbejdsmiljø i kvickly hasle, og det var hendes fornemmelse, at
der var plads til at tale om eventuelle problemer. steiniche var den bløde ledertype, hun har
kun oplevet ham opfarende som en del af lederrollen.
monica ipsen har forklaret, at hun var deltids kassedame i kvickly hasle fra august 1998 til
marts 1999.
       ved det andet tyveri den 6. november 1998 sad hun ved kassen. steiniche kom hen til
hende og sagde, at han havde set en tyv tage noget. hun svarede, at hun var lidt nervøs for
det, så steiniche blev i nærheden af kassen. da tyven kom hen til kassen, havde han et par sko
i hånden, som han ikke ville betale for. steiniche kom hen og bad om at se en bon, det havde
tyven ikke, og steiniche kaldte på at og bad hende undersøge, om skoene var fra fdb.
       der var et godt arbejdsmiljø i kvickly hasle, der var mange unge mennesker, som det
var let at tale med. hun opfattede steinicke som en bedstefar. hun husker ikke, hvordan at
havde det.
                                              - 10 -
rene sørensen har forklaret, at han var administrationschef i kvickly hasle. han kendte at
fra hendes elevtid, hvor de havde haft et godt arbejdsmæssigt og socialt forhold. hun var
meget vellidt, og der var ingen problemer.
      da at kom tilbage fra kvickly odder, var hun mere tavs end i elevtiden, men de var
umiddelbart på bølgelængde igen.
      han kendte ikke til hendes arbejdsindsats, fordi det ikke hørte under hans jobområde,
men han hørte om, hvilke afdelinger der skulle have hjælp på ledermøderne. isenkramafdelin-
gen blev drøftet på disse møder. han hørte, at at ikke kunne udfylde sit job, og han opfattede
hende som mere sårbar end tidligere.
      i forbindelse med det første tyveri kom at ind på hans kontor og spurgte, om hun måtte
bede tyvene vise en bon. det gav han tilladelse til. kort efter blev han tilkaldt, fordi der var
tumult på centergangen. han kom til stede og forsøgte at hjælpe, men de 2 tyve var meget
voldsomme og højrøstede, så politiet blev tilkaldt. politiet lagde dem i håndjern og tilkaldte
assistance. at og anh tu tog med politiet til afhøring. som den øverste ansvarlige den dag
blev han i butikken. han ringede til fdb’s centrale afdeling og fik at vide, hvordan han skulle
forholde sig i situationen. han fik også 2 numre til psykologer. efterfølgende mødte han at
og anh tu hos politiet. han talte med at om afhøringen, hun virkede rolig, men spændt.
bagefter kørte han hende til skadestuen. han gav hende de 2 numre til psykologerne, men
skønnede, at hun ikke ville ringe, selv om det var hans opfattelse, at hun havde brug for det.
derfor ringede han selv til den ene psykolog og satte hende ind i situationen. søndag aften
ringede at til ham, han kunne høre, at hun var rystet og ked af det. han informerede steini-
che om overfaldet mandag morgen.
      da at kom på arbejde mandag morgen, var hun stadig meget mærket af oplevelsen, og
han talte flere gange i løbet af ugen med hende om hændelsen og tilbød sin hjælp. dette
informerede han ikke steiniche om. det er hans opfattelse, at at stille og roligt kom sig efter
oplevelsen.
      der var et godt psykisk arbejdsmiljø på arbejdspladsen. steiniche var en rolig og
velovervejet chef med stor erfaring. han havde en hård stil over for lederne.
poul erik spliid har forklaret, at han har været psykolog i 30 år, blandt andet på arbejdspsyko-
logisk afsnit på århus kommunehospital. han har endvidere en forskeruddannelse og under-
viser som ekstern lektor ved århus universitet.
      efter en 5 timer lang samtale med at lavede han en specifik undersøgelse af den
lederadfærd, som at havde været udsat for. han undersøgte ats fysiologiske og psykologi-
ske stressymptomer ved hjælp af en række forskellige tests. på dette grundlag fik han indtryk
                                               - 11 -
af, at at havde været udsat for meget kraftigt psykisk stress. hans professionelle vurdering af
ats fremstilling af hændelsesforløbet er, at der er foregået, som at har beskrevet det over for
ham og i hendes skriftlige beretning. denne bedømmelse, der tager udgangspunkt i ats
forklaring, bygger på hans efterprøvelse af hendes troværdighed og den beskrivelse af hæn-
delsesforløbet, som hun har givet, og som er en meget præcis beskrivelse af en chokreaktion
og derfor sandsynlig.
       hans konklusion er, at at har været udsat for en voldsom hændelse, som hun har
reageret på. hendes reaktion er blevet fastholdt på grund af steiniches ledelsesadfærd. den
reaktion, hun har efter hændelsen, kan ikke være opstået, fordi hun eventuelt ikke magtede sit
job, det ville have medført et andet reaktionsmønster.
kirsten wilkens har forklaret, at hun har været speciallæge i psykiatri siden 1996.
       hun er nået til den konklusion, at at lider af en posttraumatisk belastningsreaktion ud
fra ats egen beskrivelse af hændelsesforløbet og voldsomheden i det overfald, hun var udsat
for, sammenholdt med hendes beskrivelse af steiniches ledelsesadfærd. hun har bedømt ats
oplysninger ud fra sit professionelle skøn og sin erfaring. hun må konkludere, at ats ar-
bejdsgiver ikke har givet hende den nødvendige følelsesmæssige og konkrete støtte. hun
vurderer endvidere, at at ikke har haft andre problemer, der kan have haft indflydelse på
hendes situation og reaktion. ats tilstand er stadig alvorlig nu 2 år efter hændelsesforløbet.
parternes synspunkter
hk’s advokat har anført, at medarbejdere ikke må afskediges vilkårligt på det private
arbejdsmarked, og at der gælder et generelt saglighedskrav. saglighedskravet følger af
funktionærlovens § 2b, der stammer fra hovedaftalen indgået mellem dansk arbejdsgiver-
forening og landsorganisationen, og reglen om saglighed i denne bestemmelse må antages
at være udtryk for en almindelig retsgrundsætning i dansk ret.
       derudover gælder der et generelt eu-retligt saglighedskrav. da funktionærlovens §
2b opstiller et krav om 1 års anciennitet, før beskyttelsen mod usaglig afskedigelse træder i
kraft, er denne tidsbegrænsning i strid med eu-retten, hvorfor der må bortses herfra.
funktionærlovens § 2b skal derfor anvendes i denne sag. på den baggrund begæres det
forelagt for ef-domstolen, om fællesskabsretlige principper, herunder proportionalitet,
retssikkerhed og effektivitet, er til hinder for, at en arbejdsgiver forfølger usaglige hensyn
ved opsigelse af en lønmodtager og i bekræftende fald, om det da vil være i strid med de
                                               - 12 -
fællesskabsretlige principper, at muligheden for at få sanktioneret en usaglig opsigelse er
betinget af, at lønmodtageren på opsigelsestidspunktet har ét års anciennitet i ansættelses-
forholdet..
       herudover kan usaglige afskedigelser sanktioneres efter almindelige erstatningsregler
i medfør af erstatningsansvarslovens § 26.
       afskedigelsen af at på grund af sygdom efter 1½ måneds fravær er usagligt begrun-
det, når der henses til, at der var tale om påregneligt lovligt forfald af kortere varighed, og
sygdommen var begrundet i fdb’s og varehuschefens adfærd efter overfaldet. varehusche-
fens behandling af at i perioden efter overfaldet og indtil sygemeldingen må betragtes som
en retsstridig krænkelse af ats person. fdb er som arbejdsgiver ansvarlig for et sikkert og
sundt psykisk arbejdsmiljø.
       varehuschefens adfærd og den omstændighed, at han ikke gav at den fornødne støtte
efter overfaldet, forværrede hendes tilstand. da varehuschefen var blevet gjort opmærksom
på ats tilstand efter overfaldet, må det ydermere anses som en skærpende omstændighed,
at han pålagde hende at tage affære overfor en butikstyv kort tid senere.
       ats krav på godtgørelse og torterstatning findes passende at kunne fastsættes til
90.000 kr., henset til årsagssammenhængen og eftervirkningerne samt den omstændighed,
at der er tale om en anerkendt arbejdsskade.
fdb’s advokat har anført, at der ikke gælder et generelt saglighedskrav for afskedigelser på
det private arbejdsmarked hverken i dansk ret eller i eu-retten. der er i øvrigt ikke hjemmel
til at forelægge spørgsmålet for ef-domstolen, idet sagen angår et rent dansk forhold, og
der ikke er tale om at anvende fællesskabsretlige regler.
       funktionærlovens § 2b gør udtømmende op med mulighederne for tilkendelse af
godtgørelse for usaglig afskedigelse. da at ikke opfylder anciennitetskravet i lovens § 2b,
har hun ikke krav på godtgørelse.
       afskedigelsen var i øvrigt sagligt begrundet i ats langvarige sygdom, der var til
væsentlig gene for fdb.
       med hensyn til kravet på tortgodtgørelse har at ikke gjort varehuschefen opmærk-
som på sin tilstand, hvorfor han ikke var klar over, at hun følte sig påvirket at det første
tyveri. varehuschefen ændrede i øvrigt ikke adfærd over for hende efter den første tyveri-
episode. varehuschefens adfærd var ikke retsstridig og ikke af en sådan grovhed og karak-
ter, at den kan begrunde godtgørelse for tort efter erstatningsansvarslovens § 26.
sø- og handelsrettens afgørelse
                                                - 13 -
sagen angår en dansk virksomheds afskedigelse af en dansk statsborger i danmark. der er
tale om en rent intern situation, der ikke rejser spørgsmål om fortolkningen af ef-traktaten
eller om gyldigheden eller fortolkningen af retsakter udstedt af fællesskabets institutioner.
sagen forelægges ikke for ef-domstolen, jf. ef-traktatens artikel 234.
       således som sagen er forelagt, er de tidsmæssige betingelser for at tilkende godtgørel-
se efter funktionærlovens § 2b ikke opfyldt, idet parterne er enige om at lægge til grund, at
at ikke havde været uafbrudt beskæftiget hos arbejdsgiveren i mindst 1 år forud for
opsigelsen. bestemmelsen kan imidlertid ikke antages at begrænse den ansattes rettigheder
efter almindelige retsgrundsætninger, herunder reglen i erstatningsansvarslovens § 26,
hvorefter den, der er ansvarlig for en retsstridig krænkelse af en andens frihed, fred, ære
eller person, skal betale den forurettede godtgørelse for tort.
       det lægges til grund, at at, som varehuschef steiniche kendte som en dygtig medar-
bejder, begyndte i kvickly hasle den 1. oktober 1998 og skulle have tid til at komme ind i
arbejdet, samtidig med at hun skulle forberede julehandlen i sin afdeling og afklare sin
kompetence i forhold til pia jensen. det er muligt, at at var blevet mindre sprælsk og mere
tavs end i sin elevtid, men hun var dels blevet ældre, dels var hun ikke længere elev, men nu
leder, og hun skulle derfor finde sig til rette i en anden og ny rolle, tilmed på årets travleste
tidspunkt.
       at blev den 24. oktober 1998 udsat for et alvorligt og usædvanligt overfald. overfal-
det blev anmeldt som en arbejdsskade, og at har fået tilkendt arbejdsskadeerstatning for
varigt mén.
       retten finder, at varehuschef steiniche, der var orienteret om overfaldet, og fdb’s
centrale ledelse ikke i tilstrækkelig grad fulgte op på psykologhenvisningen.
       at blev tværtimod pålagt alt for meget arbejde i forhold til tilstanden efter overfaldet,
idet varehuschef steiniche ikke forstod og ikke tog hensyn til de psykiske skader, som at
havde pådraget sig ved overfaldet på arbejdspladsen, og til ats behov for aflastning,
forståelse og støtte, således at hun kunne blive rask.
       fdb’s tidlige afskedigelse af at uden nærmere undersøgelser eller høring af hende,
sammenholdt med den alt for store arbejdsmæssige belastning og den mangel på forståelse
og støtte, som hun var udsat for, findes efter psykiater kirsten wilkens forklaring at have
påført at en posttraumatisk belastningsreaktion.
       herefter findes betingelserne for at tilkende godtgørelse efter erstatningsansvarslo-
vens § 26 at være opfyldt. godtgørelsen fastsættes efter et samlet skøn til 50.000 kr.
                                            - 14 -
                             thi kendes for             ret
fdb skal inden 14 dage efter denne doms afsigelse betale 50.000 kr. med tillæg af proces-
rente fra den 28. juli 1999 til at.
fdb skal inden samme frist betale 15.000 kr. i sagsomkostninger til hk i danmark som
mandatar for at.
hans jørgen nielsen                                                          ole marker
                                         elmer
aase weiler madsen                                                    torkild justesen
                                       (sign.)
                                    ___ ___ ___
         udskriftens rigtighed bekræftes. sø- & handelsrettens kontor, den
                                        p.j.v.


text:
                             højesterets dom
                         afsagt torsdag den 19. januar 2012
sag 36/2009
(1. afdeling)
dhl global forwarding (denmark) a/s
(advokat philip graff)
mod
if skadeforsikring
filial af if skadesförsäkring ab
(advokat henrik valdorf-hansen)
i tidligere instans er afsagt dom af sø- og handelsretten den 15. januar 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, per walsøe, poul søgaard, jens peter
christensen og hanne schmidt.
påstande
appellanten, dhl global forwarding (denmark) a/s, har nedlagt påstand om, at dhl’s an-
svar er begrænset til modværdien i danske kroner af principalt usd 16.652, subsidiært sdr
16.652 og mere subsidiært cad 36.321, alt med rente fra den 6. marts 2006.
indstævnte, if skadeforsikring filial af if skadesförsäkring ab, har nedlagt påstand om, at
dhl skal betale 481.871,44 kr. med procesrente fra den 6. marts 2006.
supplerende sagsfremstilling
for højesteret er som et nyt dokument fremlagt ”bill of lading” udstedt af gilles bouchard
trucking inc. den 18. marts 2005. dokumentet vedrører transporten på landevej af containe-
ren i quebec i canada, hvor godset bortkom. ifølge pkt. 10 i ”conditions of carriage”, der er
trykt på bagsiden af dokumentet, gælder en ansvarsbegrænsning for bl.a. tab af gods på 2
                                               - 2 -
cad pr. canadisk pund, svarende til 4,41 cad pr. kg, medmindre en højere værdi af godset
er angivet på forsiden af dokumentet.
advokat marc de man har i en telefax af 3. december 2009 bl.a. oplyst, at et sådant dokument
betragtes som ikke udstedt, hvis det forbliver i udstederens besiddelse og ingen andre ser det.
efter hans opfattelse er dokumentet i et sådant tilfælde uden retsvirkning og begrænser ikke
erstatningsansvaret.
endvidere har advokat marc de man i en erklæring af 5. august 2010 oplyst bl.a., at det taler
for, at betingelserne fastsat i ”bill of lading” ikke kan anvendes, hvis der ikke på tidspunktet
for bortkomsten var udstedt et sådant dokument, selv hvis det var hensigten at udstede et så-
dant. også hvor de pågældende betingelser er standard for branchen, forudsætter anvendelse
af betingelserne, at der er udstedt et dokument herom. han har desuden oplyst, at den
canadiske transportlov ikke er inkorporeret i ”conditions of carriage” i det foreliggende
transportdokument.
anbringender
dhl har navnlig anført, at rammeaftalen med vestas ikke indeholder en selvstændig regule-
ring af dhl’s ansvar, men henviser til nsab, der således er en integreret del af aftalen mel-
lem vestas og dhl, jf. aftalens pkt. 2 h. anvendelse af § 23 i nsab 2000 er således ikke en
ændring af aftalen mellem vestas og dhl, men en udfyldning efter aftalens egen ordlyd, og
enhver anden fortolkning af aftalen ville være ulogisk. formkravet til ændringer af aftalen er
derfor ikke relevant.
konnossementsbetingelserne fra danmar lines har bindende virkning for både vestas og if
forsikring. vestas var fuldt bekendt med betingelserne, idet danmar lines er ”husrederi” for
dhl, og deres betingelser har været anvendt ved et stort antal transporter for vestas. vestas
har heller ikke protesteret mod anvendelsen af disse betingelser, der er normale og rimelige.
konnossementet er et gennemgangskonnossement, der også regulerer transporten i canada,
og det fremgår af himalaya-klausulen i betingelserne pkt. 6.3., at samtlige bestemmelser om
ansvar kan påberåbes af danmar lines agenter og øvrige personer, som danmar line gør
brug af under udførelse af transporten. dhl’s ansvar er efter betingelserne i pkt. 14.2. b, jf.
punkt 14.2. a, begrænset til usd 16.652, jf. den principale påstand.
                                              - 3 -
den subsidiære påstand om frifindelse mod betaling af 16.652 sdr er begrundet i betingel-
serne i konnossementet udstedt af cast line. disse gælder for hele transporten, uanset om
skaden sker til lands eller vands, og omfatter også undertransportører. det er ikke en gyldig-
hedsbetingelse for anvendelse af dette dokument, at transportkøberen på forhånd var oriente-
ret om reglen/dokumentet.
betingelserne i de nævnte konnossementer er endvidere almindeligt forekommende og aner-
kendte transportvilkår, jf. nsab § 23.
vedrørende den mere subsidiære påstand om frifindelse mod betaling af 36.321 cad inde-
holder det nu fremlagte dokument udstedt af gilles bouchard trucking inc. den 18. marts
2005 vedrørende transporten i canada i pkt. 10 i ”conditions of carriage” en begrænsning af
ansvaret til 2 cad pr. ”pound”, svarende til 4,41 cad pr. kg. denne lokale canadiske be-
grænsning, der svarer til den lovbestemte canadiske ansvarsbegrænsning, kan gøres gældende
af dhl, nu hvor det er dokumenteret, at der er udstedt et transportdokument som forudsat i
den canadiske lovgivning. det er i øvrigt undskyldeligt, at dokumentet ikke er fremlagt tidli-
gere.
if skadeforsikring har begrænset sin påstand om betaling til fakturaværdien af godset på
450.181,95 kr. med tillæg af fragtbeløbet 31.690,49 kr. for den bortkomne forsendelse, i alt
481.872,44 kr.
if skadeforsikring har henvist til præmisserne i sø- og handelsrettens dom og har supple-
rende anført, at det ikke kan udledes af erklæringen af 5. august 2010 fra advokat marc de
man, at gennemgangskonnossementer er helt almindelige i canada. i marc de mans besva-
relse af spørgsmål 2 synes det således forudsat, at vejtransporter, der udføres lokalt efter sø-
transporter, gennemføres på basis af vejtransportørens eget transportdokument.
det bestrides i øvrigt fortsat, at dhl ved at anmode en undertransportør om at udstede et
transportdokument ensidigt kan ændre de vilkår og betingelser for udførelse af en transport,
der var aftalt med vestas.
                                              - 4 -
det nye dokument ”bill of lading” udfærdiget af gilles bouchard trucking inc. er også et
ensidigt udfærdiget dokument, der ikke er bindende i forhold til afsenderen af transporten,
vestas, eller på anden måde er udtryk for en transportaftale. dokumentet er ifølge fortrykket
på dette ”shippers” eksemplar. dette understøttes af marc de mans erklæring af 5. august
2010 i svaret på spørgsmål 1, hvorefter dokumentet er kopieret via karbonpapir. dokumentet
er i øvrigt ikke underskrevet af afsender. det er ikke dokumenteret, at ”bill of lading” har
været udleveret til vejtransportørens ordregiver forud for udførelsen af transporten. det må i
overensstemmelse med marc de mans erklæring af 3. december 2010 lægges til grund, at do-
kumentet er uden betydning for sagen, idet det ikke medfører en ansvarsbegrænsning, hvis
kun landevejstransportøren har kendt det.
transportøren kan derfor ikke påberåbe sig de canadiske begrænsningsregler, jf. herved også
marc de mans besvarelse i erklæringen af 27. juni 2008 af spørgsmål nr. 4 og 6, hvorefter
ansvarsbegrænsningen på ned til 4,41 cad i den canadiske lovgivning forudsætter, at der er
udstedt et ”bill of lading” med bestemmelse herom.
i øvrigt må det lægges til grund, at reglerne i quebec ikke indeholder præceptive bestemmel-
ser om ansvarsbegrænsning af betydning for et tilfælde som det foreliggende, og at lovgivnin-
gen i quebec derfor allerede af den grund er uden betydning for sagen.
erstatningen skal herefter beregnes i overensstemmelse med rammeaftalens pkt. 8.1 sammen-
holdt med nsab § 17 til markedsprisen for det bortkomne gods med tillæg af omkostninger i
forbindelse med transporten i overensstemmelse med if skadeforsikrings påstand.
højesterets begrundelse og resultat
mellem dhl og vestas var indgået en generel aftale om vilkårene for dhl’s udførelse af
transportopgaver for vestas (rammeaftalen), der i forholdet mellem disse to parter regulerede
de enkelte transporter.
med hensyn til den foreliggende transport havde dhl antaget undertransportører til at udføre
transporten, og der var i de transportdokumenter, der var udstedt af undertransportørerne,
fastsat begrænsninger af deres ansvar.
                                                 - 5 -
sådanne begrænsninger i undertransportaftalerne indebærer ikke en ændring af de vilkår for
transporten, der var aftalt i rammeaftalen mellem vestas og dhl, og det gælder også selv
om undertransportaftalerne i form af konnossementer var sendt til vestas.
begrænsningen af ansvaret for dhl’s transporter må herefter afgøres efter rammeaftalen
mellem dhl og vestas. ifølge rammeaftalens pkt. 8 skulle alle transporter udføres i henhold
til nordisk speditørforbunds almindelige bestemmelser (nsab 2000).
ifølge nsab 2000 § 22 var dhl’s ansvar begrænset til sdr 8,33 pr. kg bruttovægt for bort-
kommet gods.
det følger af nsab 2000 § 23, at bl.a. ansvarsbegrænsningen i § 22 fraviges i tilfælde, hvor
særlig aftale er truffet om en bestemt transportmåde, eller hvis det kan bevises, at bortkomst
mv. er indtruffet, mens godset transporteredes med et bestemt transportmiddel. i sådanne til-
fælde ifaldes i stedet ansvar ifølge de for en sådan transportmåde gældende lovbestemmelser
og almindeligt forekommende og anerkendte transportvilkår i det omfang, disse indeholder
afvigelser fra bl.a. bestemmelsen i § 22.
godset bortkom under transport med lastbil i canada. der foreligger imidlertid ikke oplys-
ninger om lovbestemmelser og almindeligt forekommende og anerkendte transportvilkår, der
kan føre til, at dhl efter bestemmelsen i § 23 kan få medhold i nogen af sine påstande.
der gælder herefter alene den ansvarsbegrænsning, der er fastsat i nsab 2000 § 22, og som
under hensyn til erstatningskravets størrelse er uden praktisk betydning.
parterne er enige om, at værdien af det bortkomne gods udgør 450.181,95 kr. højesteret fin-
der, at der tillige skal betales erstatning for fragtbeløbet på 31.690,49 kr., jf. nsab 2000 § 17,
stk. 2.
højesteret stadfæster herefter sø- og handelsrettens dom med den ændring, at if skadeforsik-
rings påstand om en erstatning på i alt 481.872,44 kr. tages til følge.
                                                - 6 -
sagsomkostninger for højesteret fastsættes til 54.680 kr., der omfatter 50.000 kr. til dækning
af udgift til advokat og 4.680 kr. til dækning af retsafgift.
                                        thi kendes for ret:
sø- og handelsrettens dom stadfæstes med den ændring, at erstatningen til if skadeforsikring
filial af if skadesförsäkring ab fastsættes til 481.872,44 kr.
i sagsomkostninger for højesteret skal dhl global forwarding (denmark) a/s betale 54.680
kr. til if skadeforsikring filial af if skadesförsäkring ab.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. sagsom-
kostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.