text:
- idi
                                          udskrift
                                               af
                          sø- & handelsrettens dombog
                                         ____________
                                             dom
afsagt den 18. februar 2014
h-69-12
                                    neelsen agrar gmbh
                                    (advokat karsten thomas henriksen)
                                    mod
                                    scanova a/s
                                    (advokat peer b. petersen)
indledning
sagen angår spørgsmålet om, hvorvidt scanova a/s (herefter scanova), i forbindelse med
ophævelse af en købsaftale indgået med neelsen agrar gmbh (herefter neelsen) om salg af
308 kvier, har foretaget dækningssalget til en uafhængig tredjemand, og hvorvidt prissæt-
ningen er sket på markedsvilkår.
påstande
neelsen har nedlagt påstand om, at scanova skal betale 154.000 euro eller et mindre beløb ef-
ter rettens skøn med tillæg af renter fra den 26. oktober 2012.
                                                -2-
over for scanovas selvstændige påstand har neelsen nedlagt påstand om frifindelse.
scanova har nedlagt påstand om frifindelse.
scanova har nedlagt selvstændig påstand om, at neelsen skal betale 6.756 euro med tillæg af
procesrente fra den 22. oktober 2012.
oplysningerne i sagen
neelsen yder service til landbrugssektoren, herunder køb og videresalg af kvæg.
      scanova er et produktions- og handelsselskab, der driver virksomhed inden for blandt
andet produktion af træprodukter og salg af hygiejnepulveret ”staldren”. siden 2005 har
scanova tillige drevet virksomhed med eksport af dansk kvæg.
      den 30. marts 2012 indgik scanova og neelsen en aftale om neelsens køb af danske
holstein kvier for 2.000 euro pr. stk. det er oplyst, at neelsen skulle levere kvierne til en rus-
sisk køber, vaganova, i kemerovo, sibirien.
       aftalen mellem scanova og neelsen angik køb af i alt 594 kvier, som skulle leveres i to
omgange. den første levering vedrørende 286 kvier blev gennemført som planlagt og er ikke
en del tvisten.
      den 1. maj 2012 sendte scanova en faktura til neelsen for levering af 308 kvier til en
samlet købesum på 616.000 euro. det fremgår af denne faktura, at neelsen skulle forudbetale
25 % af købesummen, svarende til 154.000 euro senest den 3. maj 2012. de resterende 75 %,
svarende til 462.000 euro skulle betales senest den 12. juni 2012.
      scanova modtog forudbetalingen på i alt 154.000 euro, men den resterende del af købe-
summen på 462.000 euro udeblev.
      som følge heraf sendte scanova en mail af 15. juni 2012 med reklamation over den
udeblevne betaling og oplyste samtidig neelsen om, at de selv skulle afholde alle omkost-
ninger i forbindelse med forsinkelsen. betalingen fra neelsen udeblev fortsat, hvorfor scano-
va fremsendte flere rykkere til neelsen, senest den 26. juni 2012, hvor scanova meddelte, at
såfremt betaling ikke var sket inden for 24 timer, skulle aftalen anses for ophævet, og samti-
dig blev det oplyst, at samtlige omkostninger ved et dækningssalg påhvilede neelsen.
                                                -3-
       parterne er enige om, at scanova var berettiget til at ophæve aftalen som følge af mang-
lende betaling af købesummen, ligesom parterne er enige om, at scanova som følge heraf var
berettiget til at foretage dækningssalg. sagen vedrører således alene spørgsmålet om, hvor-
vidt dækningssalget er foretaget til en uafhængig tredjemand, og hvorvidt prissætningen er
sket på markedsvilkår.
       den 2. juli 2012 indgik scanova en aftale med den ungarske virksomhed hunland tra-
de kft. (herefter hunland trade) om salg af 306 af de 308 kvier, som neelsen oprindeligt
skulle have købt, til en samlet pris på 488.070 euro, svarende til 1.595 euro pr. kvie. af faktu-
raen dateret den 2. juli 2012 fremgår, at beløbet skulle forudbetales kontant. under beta-
lingsdetaljer er navnet alexei kitain anført cc.
       de resterende to kvier blev ubestridt videresolgt i danmark til en samlet købesum på
1.149 euro.
       til støtte for neelsens synspunkt om, at dækningssalget ikke er foretaget til en uaf-
hængig tredjemand, er der fremlagt en ejerfortegnelse for scanova, hvoraf fremgår, at der er
tre kapitalejere, herunder michael boudjukin. af ejerfortegnelsen for hunland scandinavia
aps fremgår, at der er 4 kapitalejere i hunland scandinavia aps, heriblandt alexei kitain og
josepj henri peter sevrien. sidstnævntes adresse er identisk med hunland trades adresse i
ungarn. af selskabsoplysningerne for hunland scandinavia aps fremgår, at selskabet er
stiftet af alexei kitain og bastian van der heiden, og at michael boudjukin er direktør.
       dernæst er der fremlagt mails af hhv. den 2. april 2012 og den 18. maj 2012 fra michael
boudjukin til neelsen, hvor michael boudjukin henviser til, at scanovas ”mother company has
got 50 trucks”, og at scanova ”now belong to the hunland group of companies”
       scanova har bestridt, at hunland trade kft. er koncernforbundet med scanova eller
med hunland scandinavia aps.
       til støtte for neelsens synspunkt om, at scanova har tilbudt vaganova at købe kvier
direkte fra scanova for 2.760 euro pr. stk. har neelsen fremlagt et telefonnotat af 20. juni 2012
fra en samtale mellem svetlana andropova-schroeder fra neelsen og vaganovas eksterne
indkøbskonsulent, oleg kopylov, hvoraf fremgår, at vaganova havde modtaget et andet til-
bud fra danmark lydende på 2.760 euro pr. kvie og med bedre betalingsbetingelser.
                                                 -4-
      ved mail af 3. juli 2012 til scanova meddelte neelsen, at de muligvis havde en anden
russisk køber til 200 kvier, men at dette ville kræve en ny karantæne periode på 30 dage, da
denne køber var fra en anden del af rusland end vaganova.
      den 30. juli 2012 anmodede neelsen om at modtage forudbetalingen på 154.000 euro
tilbage samt dokumentation for dækningssalget.
      som dokumentation for scanovas udgifter afholdt til opstaldning af kvierne samt tab
ved forgæves at have gjort kvierne klar til afsendelse, har scanova fremlagt fakturaer fra da-
nish livestock export a/s på hhv. 20.475 euro og 13.500 euro.
      der har været fremlagt uddrag af en russisk importliste, hvoraf fremgår, at de 306 kvi-
er blev videresolgt af hunland trade til vaganova for 2.750 euro pr. kvie. dernæst fremgår,
at bovi danmarks pris for kvier til slutbrugeren pr. 28. august 2012 var 2.525 euro pr. kvie.
      scanova har opgjort sit tab som erstatningskrav opgjort efter positiv opfyldelsesinte-
resse (616.000 euro) fradraget indtægter ved dækningssalget - efter fradrag af omkostninger
herved (455.244 euro) – og derefter modregnet i det forudbetalte beløb (154.000 euro), i alt
6.756 euro, svarende til scanovas selvstændige påstand.
forklaringer
michael boudjukin har forklaret, at han siden 1996 har været aktionær og direktør i scanova.
han kom i kontakt med neelsen på en udstilling i sibirien i 2011, hvor nogle ansatte fortalte,
at neelsen eksporterede kvier til rusland, hvilket han fandt meget interessant for scanova.
han besøgte neelsen i kiel den 28. december 2011, og kort tid efter sendte han neelsen et
generelt tilbud. de blev enige om en pris på 2.000 euro pr. kvie. priserne i den russiske im-
portliste er prisen til slutbrugerne, og scanova sælger aldrig direkte til slutbrugere. scanovas
priser fremgår ikke af denne liste.
      det er svært at sige, at der er en markedspris på kvier i rusland, da den er meget for-
skellig. der skal bl.a. fratrækkes kommission til agenter og mellemhandlere, og denne kan
variere meget.
      betingelserne som fremgår af fakturaen fra scanova til neelsen er ganske sædvanlige
betalingsbetingelser i landbrugsindustrien. sommetider kræver de dog 30 % i forudbetaling,
                                                 -5-
men de kræver altid forudbetaling, også af restkøbesummen før levering. et letter of credit
eller en bankgaranti vil dog også kunne anvendes.
       neelsen betalte 25 % af købesummen på 154.000 euro, men resten blev aldrig betalt.
neelsen havde modtaget et letter of credit fra vaganova i commerce bank, men de undlod at
informere scanova og besvarede ikke deres mails.
       scanova kunne ikke vente længere end 2 uger, da kvierne var drægtige og da de ikke
kunne rengøre staldene til de næste kvier. høj-drægtige kvier må ikke transporteres. de var i
korrespondance med neelsen, og i en periode troede han på, at neelsen ville betale. det gik
dog senere op for ham, at det ikke ville ske.
       de forsøgte at finde en køber, men det var umuligt at sælge kvierne til landmændene i
danmark, og ved salg på en auktion ville prisen være lav henset til antallet af kvier. den
eneste fornuftige mulighed var eksport til rusland, da de allerede var i besiddelse af gyldige
testresultater fra veterinæren.
       han kontaktede det russiske selskab agroplemsoyuz, som har en eksklusivaftale med
bovi danmark. de var derfor ikke interesserede. dernæst kontaktede han rus agro lea-
sing, som er en offentlig virksomhed. de har dog en meget lang ekspeditionstid, hvilket sca-
nova ikke havde mulighed for at vente på. begge virksomheder blev alene kontaktet telefo-
nisk. scanova forhandlede derefter priser med hunland trade og solgte de 306 kvier til 1.595
euro pr. kvie. henset til, at de ikke havde megen tid at løbe på, så var de heldige at sælge til
denne pris.
       hunland trade er en verdensomspændende og solid virksomhed, som scanova havde
samarbejdet med tidligere. han er ikke direktør i hunland trade og der er ingen juridisk
sammenhæng mellem scanova og hunland trade.
       når han i sin mail af 18. maj 2012 til rolf neelsen oplyste, at scanova nu tilhørte hun-
land group, var det fordi scanova arbejdede tæt sammen med hunland, og fordi han følte
sig meget presset af neelsen. han havde brug for lidt støtte af en stor virksomhed, hvorfor
han blot refererede til hunland trade. det var måske ikke klogt, men scanova er ikke en del
af hunland trade.
       hunland scandinavia aps er heller ikke en del af hunland trade. han anvender nav-
net hunland, fordi hunland trade er en meget kendt virksomhed. alexei kitain, som er ak-
                                                -6-
tionær i hunland scandinavia aps er den samme alexei kitain, som er en del af ledelsen i
hunland trade.
       det gik først op for ham, at hunland trade havde solgt kvierne til vaganova, da han
fandt ud af, at de kunne anvende den samme dyrlæge.
       han har ikke besøgt vaganova forud for oktober 2013, og han har aldrig tilbudt vaga-
nova at købe kvierne direkte fra scanova. scanova sælger ikke direkte til slutbrugerne, men
anvender agenter, som underskriver kontrakterne på scanovas vegne. det ville heller ikke
være fair over for neelsen at sælge de 306 kvier direkte til vaganova, da det var neelsens
kunde. det er ikke scanovas forretningsmetode og tilbuddet nævnt i telefonnotatet af 20. juni
2006 kommer således ikke fra scanova.
       i februar 2012 steg priserne pga. bovi danmarks eksport af dansk kvæg til rusland.
danmark er det reneste land – uden sygdomme – og vaccination er forbudt. dansk kvæg var
derfor i meget høj kurs. senere kom schmallenberg virussen som startede i sønderjylland og
senere spredte sig til hele danmark. denne sygdom lukkede hele eksporten af kvæg fra
danmark, men bovi konkurrerede dog stadig, idet de havde privilegier i rusland som sca-
nova ikke havde.
peder lystbæk har forklaret, at han er bestyrelsesmedlem og ansat som direktør i scanova.
hans ansvarsområder er bl.a. køb, salg, fortoldning, kvalitetssikring m.v. han blev ansat i
scanova i 1997 og var inden da ansat i et sovjetisk importfirma beliggende i ishøj.
       han deltog ikke i selve aftaleindgåelsen mellem scanova og neelsen. han kommer
først ind over samarbejdet, når der skal udvælges dyr. scanova har et meget tæt samarbejde
med danish livestock export, som har kontakten til alle landmændene. han kører sammen
med to repræsentanter for den russiske slutkunde og en kredsdyrlæge fra gård til gård, hvor
de besigtiger og foretager en udvælgelse. når dyrene er udvalgt, kommer de i karantæne i 21
dage, hvor de er under opsyn af en dansk og en russisk dyrlæge. den russiske dyrlæge dæk-
ker kun det lokale område i rusland, hvor slutkunden er.
       betalingsbetingelserne i fakturaen til neelsen er standard, dog plejer scanova at kræve
30 % forudbetaling. dette skyldes, at der påløber en række omkostninger straks udvælgel-
sesprocessen går i gang.
                                                 -7-
       neelsen betalte 25 % i forudbetaling, men desværre modtog scanova aldrig restkøbe-
summen for den anden sending, og han gik i panik, fordi scanova allerede havde afholdt
omkostningerne til udvælgelse og karantæne.
       scanova rykkede flere gange for betaling, både telefonisk og pr. mail. da neelsen for-
sikrede ham om, at pengene ville komme, gjorde han alt klart. neelsen aflyste imidlertid det
hele, da de ikke kunne få pengene frem, før kvierne skulle afsendes den 22. juni 2012.
       da det stod dem klart, at de ikke ville modtage betaling fra neelsen, tog de kontakt til
hunland trade. i den forbindelse, var det hans opgave at undersøge mulighederne på det
danske marked med hjælp fra danish livestock. da scanova allerede havde afholdt omkost-
ningerne til udvælgelse og karantæne ville dækningssalg ske med et stort tab. det samme
ville være tilfældet ved salg på auktion.
       scanova og hunland trade er ikke koncernforbundne - hunland trade er et uafhæng-
igt selskab. han ejer 25 % af hunland scandinavia aps, og grunden til, at det hedder hun-
land er, at to af stifterne kommer fra hunland trade. dernæst er det et godt navn, men de
har ikke fået tilladelse til at anvende navnet af hunland trade.
       efter hans opfattelse, var scanova heldige at sælge de 306 kvier til 1.595 euro pr. kvie.
hunland trade skulle derudover afholde transportomkostningerne ved handlen. den muli-
ge køber, som neelsen nævnte i mailen af 3. juli 2012, ville umuligt have betalt mere end
1.595 euro, da der skulle foretages fornyet udvælgelse og karantæne.
       det gik op for ham, at der var tale om den samme slutbruger, da de kunne anvende
den samme russiske veterinær som tidligere.
       scanova kunne ikke have lavet et direkte dækningssalg til vaganova til en højere pris,
da det er en absurd tanke, at en kunde skulle købe de samme dyr to gange. dernæst anven-
der scanova altid mellemmænd i rusland, da de har brug for deres ekspertise. scanova base-
rer alle deres handler på gensidig tillid, og de kunne ikke bryde deres principper.
       bovi havde en eksklusiv aftale og var derfor ikke interesserede.
       neelsen købte kvier hos scanova, fordi det var det eneste sted, hvor eksport ikke var
udelukket til rusland. neelsen kommer med kunden, og de er med til udvælgelse og til at
udarbejde dokumenter.
                                                   -8-
evald madsen har forklaret, at han direktør i bovi danmark, som sælger kvier til det russi-
ske marked. i 2011 var der en jævn og fornuftig afsætning i på markedet, og den accelererede
i 2012. priserne kan godt være steget primo 2012, idet efterspørgslen steg i danmark på dette
tidspunkt.
       priserne i den russiske importliste for 28. august 2012 lyder sandsynlige. beløbet vist i
listen er det beløb som bovi modtager. de har ingen mellemhandlere, men de har en agent,
som de betaler provision. halvdelen af beløbet går til landmændene, og derudover er der
omkostninger til agentens provision og til udvælgelse og karantæne.
       betaling fra slutkøbere sker altid ved forudbetaling. de har ikke arbejdet med bankga-
ranti eller letter of credit, men de ville ikke afvise det, hvis deres bank kunne acceptere det.
       omkostningerne til karantæne, udvælgelse, vaccine, stald m.v. udgør ca. 500-550 euro
pr. kvie.
       bovi forsøger at være prisførende, da de er landmandsejede. de betaler derfor mere
for kvierne end andre. de har en eksklusivitetsaftale med en agent i rusland, som finder
bovis slutbrugere og udarbejder kontrakten. eksklusiviteten går begge veje. bovi har ikke
købt kvæg af scanova, og han ved ikke, om scanova kunne have solgt de 306 kvier til bovi
eller til agroplemsouyz.
       drægtige kvier er letfordærvelige varer, og ved et dækningssalg er det påkrævet, at det
sker hurtigt. ved eksport til rusland skal kvierne være mellem 3-6 ½ måneder drægtige på
leveringstidspunktet til slutkøber.
       han anser ikke scanova som en konkurrent til bovi.
kai neelsen har forklaret, at han er direktør i neelsen, som er en lille familievirksomhed, der
beskæftiger sig med købt og salg af kvæg – til og fra alle lande. i 2012 var han ansvarlig for
organisering af transporter, udvælgelse, køb af kvæg, organisering af karantæne mv.
       neelsen kom i kontakt med michael boudjukin på en udstilling i novosibirsk, og der-
efter mødtes de i kiel i december 2011. de drøftede mulighederne for et samarbejde, hvor de
kunne købe og sælge kvæg af hinanden, ligesom scanova kunne sælgere deres desinfekti-
onsmiddel ”staldren” til neelsens kunder.
       i 2012 var danske kvæg i høj kurs på grund af schmallenberg virussen, idet kun danske
kvæg kunne sælges til rusland, som er et af de største markeder. det betød at priserne steg.
                                                 -9-
       neelsen kom i kontakt med vaganova via konsulenten oleg kopylov.
       michael boudjukin fortalte ham pr. telefon, at scanova var partner med hunland tra-
de, som var scanovas moderselskab.
       telefonnotatet af 20. juni 2012 er udarbejdet af svetlana andropova-schroeder, som er
neelsens eksport manager i rusland. det var hende som talte med oleg kopylov om tilbud-
det til vaganova. prisen var lavere end neelsens pris, og betalingsvilkårene var interessante,
fordi neelsens betalingsvilkår altid er forudbetaling. det giver ikke mening at få betaling ef-
ter levering, og han ville aldrig indlade sig på disse betalingsvilkår.
       michael boudjukin har også fortalt, at han før den 9. maj 2012 mødtes med de ansvarli-
ge for vaganova for at sælge sit desinfektionsmiddel. tilbuddet nævnt i telefonnotatet må
derfor være kommet fra michael boudjukin.
       han bad scanova om at foretage dækningssalg inden for danmark. en mulig køber var
bovi danmark, fordi de er den største konkurrent i danmark. scanova kunne naturligvis
også have solgt kvierne direkte til vaganova. scanova burde have holdt neelsen orienteret,
ligesom de burde have talt med ham om dækningssalget, idet også han var interesseret i at
finde en løsning.
       han vil anslå de samlede omkostninger til udvælgelse, karantæne, veterinær, vacciner
m.v. til ca. 350.400 euro pr. kvie, og han vil anslå markedsprisen til 2.750 euro pr. kvie.
       neelsen havde et cash flow problem, idet vaganova alene udstedte et letter of credit
for den sidste betaling. scanova afskibede først kvierne, når de havde modtaget pengene, og
vaganova betalte først, når kvierne var afskibet. det opståede cash flow problem var neel-
sens eget problem. vaganova har sagsøgt neelsen i rusland.
parternes synspunkter
neelsen har gjort gældende, at det foretagne dækningssalg er ugyldigt eller ulovligt, idet
salget til hunland trade ikke kan betragtes som dækningssalg til uafhængig tredjemand, og
idet prissætningen ikke er sket på markedsvilkår.
       det påhviler scanova at bevise, at dækningssalget er foretaget på forsvarlig måde, jf.
cisg art. 75, og denne bevisbyrde er ikke løftet.
                                                 - 10 -
       scanova foretog dækningssalget uden at informere neelsen herom og uden at fore-
spørge neelsen, om de kunne skaffe en køber, der ville betale markedsprisen. det må lægges
til grund, at scanova ikke foretog undersøgelser vedrørende salg til markedspris til en uaf-
hængig tredjemand, men at scanova blot solgte kvierne til favørpris til sin samarbejdspart-
ner, hunland trade.
       det må lægges til grund, at scanova har handlet med sit moderselskab. dette un-
derstøttes af mails af hhv. 2. april og 18. maj 2012 fra michael boudjukin, hvor han skrev, at
scanovas ”mother company has got 50 trucks”, og at scanova ”now belong to the hunland group
of companies”. dernæst er der et omfattende personsammenfald mellem scanovas ledelses-
medlemmer og hunland gruppen. alexei kitain er nævnt i scanovas faktura til hunland
trade, ligesom han er medejer af hunland scandinavia aps. selvom der ikke måtte være
etableret et koncernforhold i selskabslovens forstand, udelukker dette ikke, at scanova tilhø-
rer the hunland group of companies, og hunland trade kan derfor ikke være en uafhæng-
ig tredjemand.
       det må lægges til grund, at markedsprisen i 2012 var langt højere end de 1.595 euro,
som kvierne blev solgt til. det kan lægges til grund, at situationen omkring køb og salg af
kvier var unik i 2012 som følge af schmallenberg virussen. det betød, at kun danmark kunne
eksportere kvier til rusland, hvilket igen betød højere priser.
       hunland trade videresolgte kvierne til vaganova til 2.750 euro pr. stk. det havde væ-
ret en langt mere fornuftig disposition, såfremt scanova havde solgt kvierne direkte til va-
ganova. derved havde scanova opnået en profit, som skulle fradrages omkostningerne.
       salget til hunland trade kan ikke betragtes som dækningssalg til en uafhængig tred-
jemand, og prissætningen er ikke sket på markedsvilkår. scanova har herefter samlet set ikke
lidt noget erstatningsberettiget tab, hvorfor scanova er forpligtet til at udbetale forudbetalin-
gen på 154.000 euro til neelsen.
scanova har gjort gældende, at et dækningssalg ikke kan være ugyldigt eller ulovligt. retten
skal alene tage stilling til, om dækningssalget har været i strid med købelovens § 30, stk. 2,
herunder om dækningssalget har været forsvarligt. forsvarlighedskravet indebærer, at sæl-
geren skal forsøge at opnå den højest mulige pris efter omstændighederne, udgørende mar-
                                                 - 11 -
kedsprisen, således at den misligholdende køber skal svare sælgeren mindst muligt i erstat-
ning.
       konsekvensen af, at en sælger foretager et dækningssalg, der ikke kan anses som ”for-
svarligt” er blot, at den ved dækningssalget opnåede pris ikke kan anvendes ved beregnin-
gen af sælgerens erstatningskrav mod den misligholdende køber.
       der kan i forsvarlighedskravet ikke indfortolkes noget krav om, at et dækningssalg
skal ske til en uafhængig tredjemand, men blot, at salget sker til markedspris.
       der er efter lovgivning, teori og retspraksis ingen krav om, at sælgeren skal underrette
den oprindelige, misligholdende køber forud for dækningssalgets foretagelse.
       forud for dækningssalget havde scanova dog siden den 15. juni 2012 forsøgt at få
neelsen til at betale restkøbesummen, hvilket dokumenterer, at scanova var interesseret i at
aftalen med neelsen blev gennemført. telefonnotatet af 20. juni 2012 kan ikke tillægges no-
gen bevismæssig værdi, og det beviser ikke, at tilbuddet til vaganova er foranlediget af sca-
nova.
       dernæst havde scanova gjort neelsen opmærksom på, at såfremt betaling ikke skete
senest den 27. juni 2012, ville aftalen blive anset for ophævet. neelsen var således vidende
om, at scanova ville iværksætte dækningssalgsbestræbelser, hvis neelsen ikke betalte den
resterende del af købesummen.
       neelsen havde modtaget et letter of credit fra vaganova, men havde et internt cash
flow problem, hvilket er årsagen til betalingsmisligholdelsen.
       det er uden betydning for vurderingen af dækningssalget, hvad forholdet var mellem
scanova og hunland trade, idet dækningssalget skete til markedspris. hunland trade er
den største aktør på markedet i verden, og de er endvidere scanovas samhandelspartner.
parterne har handlet adskillige gange forud for neelsen og agrars handler.
       hunland trade er ikke moderselskab til scanova, endsige koncernforbundet med sca-
nova, og hunland trade har heller ingen koncernforbindelse til hunland scandinavia aps.
michael boudjukin har forklaret, at han formulerede sig uheldigt, da han følte sig under pres
af neelsen til at sende dyrene uden betaling. udtalelserne skete for at få neelsen til at leve
op til sin aftale.
       forud for dækningssalget til hunland trade foretog scanova de undersøgelser, man
efter omstændighederne med rimelighed kan forlange. michael boudjukin har forklaret, at
                                                - 12 -
han kontaktede flere mulige købere pr. telefon. hertil kommer, at scanova handlede under
tidspres, idet kviernes drægtighed i høj grad nødvendiggjorde en hurtig handel. endvidere
skal der ved vurderingen af den opnåede salgspris henses til, at scanova videresælger kvier
til handlende og ikke til slutkunder.
       neelsen har herefter ikke ført bevis for, at scanova ikke har iagttaget sin
tabsbegrænsningspligt, hvorfor scanova er berettiget til erstatning opgjort som positiv op-
fyldelsesinteresse.
sø- og handelsrettens afgørelse
det er uomtvistet, at neelsen har misligholdt aftalen, og at scanova som følge heraf var be-
rettiget til at ophæve aftalen og foretage dækningssalg. efter bevisførelsen lægger retten til
grund, at betalingsmisligholdelsen skyldtes likviditetsproblemer hos neelsen, og ikke mang-
lende betalingsevne eller betalingsvilje hos vaganova, som havde præsenteret et letter of
credit, hvis indhold retten ikke er bekendt med. da betalingen ikke indgik den 12. juni 2012,
var scanova dermed allerede den 13. juni 2012 berettiget til at foretage dækningssalg. scano-
va valgte imidlertid at give neelsen mulighed for at opfylde aftalen ved at rykke for betalin-
gen gennem en længere periode, før aftalen endeligt blev ophævet ved brevet af 26. juni
2012.
       for så vidt angår det foretagne dækningssalg må retten efter bevisførelsen lægge til
grund, at kvierne ikke kunne sælges til bovi med henblik på videresalg til rusland. kvierne
kunne have været solgt på auktion, men det må antages, at det ville have medført et væsent-
ligt tab. ved salg til tredjemand med henblik på eksport til rusland kan det efter bevisførel-
sen lægges til grund, at et sådant salg i langt de fleste tilfælde ville medføre krav om fornyet
karantæne med de deraf følgende omkostninger. herved bemærkes, at retten, efter michael
boudjukin og evald madsens forklaringer herom, lægger til grund, at karantæne og udvæl-
gelsesomkostninger tilsammen udgør 500-550 euro pr. kvie. det bemærkes endvidere, at en
ny karantæne ville kunne medføre, at nogle af kvierne ikke længere opfyldt kriterierne for
transport til rusland. på denne baggrund finder retten, at det foretagne dækningssalg til
hunland trade, ungarn, for 1.595 euro pr. kvie, var en sund og fornuftig forretningsmæssig
                                                 - 13 -
disposition, idet man herved kunne afhænde kvierne uden en fornyet udvælgelse og karan-
tæne mv.
       retten finder, at prisen må anses for rimelig henset til det meget begrænsede antal ak-
tører i markedet og henset til den omstændighed, at det tidsrum hvori kvierne kunne af-
hændes uden fornyet udvælgelse og karantæne var meget snævert.
       herefter og idet der ikke er ført bevis for, at der foreligger en forbindelse mellem hun-
land trade, ungarn, og scanova, som kan føre til et brud på principperne om ”arms length”
ved dækningssalg, frifindes scanova for neelsens påstande, og scanova gives medhold i sin
selvstændige påstand, som ikke er bestridt størrelsesmæssigt.
       efter sagens udfald, forløb og omfang samt sagens værdi skal neelsen betale sagsom-
kostninger til scanova med i alt 76.520 kr. beløbet omfatter dækning af udgifter til advokat-
bistand med 75.000 kr. og retsafgift med 1.520 kr.
                                       thi kendes for ret:
scanova a/s frifindes for den af neelsen agrar gmbh nedlagte påstand.
neelsen agrar gmbh skal betale 6.756 euro til scanova a/s med tillæg af procesrente fra den
22. oktober 2012 samt sagsomkostninger med 76.520 kr. sagsomkostningsbeløbet forrentes
efter rentelovens § 8a.
karina engström nielsen                     henrik rothe                         claus winberg
                                              (sign.)
                                           ___ ___ ___
                                udskriftens rigtighed bekræftes
                          sø- og handelsretten, den 18. februar 2014


text:
                      højesterets kendelse
                         afsagt mandag den 26. august 2013
sag 346/2012
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat finn roger nielsen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i lyngby den 18. april 2012 og af østre
landsrets 14. afdeling den 10. maj 2012.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: niels grubbe, marianne højgaard pedersen, jon
stokholm, michael rekling og jens kruse mikkelsen.
påstande
t har nedlagt påstand om, at retten i lyngbys kendelse af 18. april 2012 stadfæstes.
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om, at østre landsrets kendelse af 10. maj 2012
stadfæstes.
sagens omstændigheder
hovedforhandling i sagen blev indledt den 26. januar 2012 ved retten i lyngby, hvor der
blev afgivet forklaring af tiltalte, t, og politibetjent a. herefter imødekom retten en
anmodning fra forsvareren om udsættelse af sagen på indhentelse af yderligere dokumen-
tation.
retten i lyngby pålagde efter anmodning fra forsvareren ved kendelse af 18. april 2012 poli-
tiet at indhente oplysninger om, hvilke telefoner eller andre kommunikationsapparater, herun-
                                               - 2 -
der hemmeligt eller udeladt nummer, der har været sat i forbindelse med tlf.nr. 1, 2 og 3 den
14. oktober 2011, jf. retsplejelovens § 786, stk. 2.
anklagemyndigheden kærede kendelsen til landsretten.
kæremålet blev ikke forkyndt for tiltalte i medfør af retsplejelovens § 970, stk. 1. tiltalte
havde som følge heraf ikke lejlighed til at udtale sig om kæremålet, jf. retsplejelovens § 971,
stk. 2.
landsretten ophævede ved kendelse af 10. maj 2012 byrettens kendelse, således at forsvare-
rens bevisanmodning ikke blev taget til følge.
i retsbog af 16. maj 2012 bemærkede landsretten, at det var beklageligt, at forsvareren ikke
havde været underrettet om kæremålet, men at det nu fremkomne ikke gav landsretten anled-
ning til at foretage sig yderligere.
procesbevillingsnævnet meddelte fredag den 16. november 2012 tilladelse til, at landsrettens
kendelse indbringes for højesteret, og nævnets afgørelse er modtaget hos rigsadvokaten
mandag den 19. november 2012.
sagen blev indbragt for højesteret ved brev af 29. november 2012 fra statsadvokaten modta-
get i østre landsret den 4. december 2012.
fristen på 14 dage for sagens indbringelse for højesteret i retsplejelovens § 968 a, stk. 3, er
herefter ikke overholdt.
anbringender
t har navnlig anført, at de ønskede historiske teleoplysninger vil være afgørende for sagen og
for skyldspørgsmålet, da der derved vil blive indhentet dokumentation for, at der ikke har væ-
ret ført samtaler på hans telefoner på det tidspunkt, hvor han er tiltalt for at have overtrådt
færdselslovens § 55 a, og det således vil kunne dokumenteres, at han ikke har benyttet hånd-
holdt mobiltelefon under kørslen.
                                                  - 3 -
indhentelse af oplysninger vedrørende ind- og udgående opkald bør derfor af retssikkerheds-
mæssige årsager generelt tillades, når omkostningerne forbundet hermed i øvrigt er begræn-
sede. tiltalte skal have ret til at føre bevis for sin uskyld på lige fod med anklagemyndighe-
den, jf. princippet om ”equality of arms” i den europæiske menneskerettighedskonventions
artikel 6. endvidere skal tvivlen komme tiltalte til gode.
anklagemyndigheden har navnlig anført, at teleoplysninger ikke vil bidrage til belysning af,
om t benyttede en mobiltelefon under kørsel, og at teleoplysningerne er uden betydning for
vurderingen af, om der på tidspunktet blev talt i en anden telefon end dem, der er registreret i
ts navn. afgørende i relation til skyldspørgsmålet er alene en konkret bevisvurdering af på
den ene side tiltaltes forklaring om ikke at have benyttet håndholdt mobiltelefon og på den
anden side politibetjentens forklaring om at have set t med en mobiltelefon for øret.
højesterets begrundelse og resultat
behandling af kæremålet
da overskridelsen af fristen for sagens indbringelse for højesteret i retsplejelovens § 968 a,
stk. 3, skyldes grunde, som ikke kan tilregnes t, tillader højesteret kæremålet, jf. retsplejelo-
vens § 969, stk. 1, jf. § 910, stk. 2.
højesteret finder, at der i denne sag er rejst spørgsmål af en sådan vidtrækkende principiel
betydning, at retsplejelovens § 968, stk. 4, ikke bør være til hinder for, at kæremålet tages
under påkendelse.
kæremålet for landsretten burde, forinden landsretten afsagde kendelse, have været forkyndt
for tiltalte, jf. retsplejelovens § 970, stk. 1, og tiltalte ville som følge heraf have haft lejlighed
til at udtale sig om kæremålet, jf. § 971, stk. 2. henset til sagens omstændigheder og de for
højesteret nedlagte påstande kan tilsidesættelsen af § 970, stk. 1, og § 971, stk. 2, ikke be-
grunde en ophævelse af kendelsen og hjemvisning af kæremålet til landsretten.
teleoplysninger
bedømmelsen af skyldspørgsmålet i sagen beror på, om anklagemyndigheden har bevist, at t
som fører af en bil har benyttet en håndholdt mobiltelefon i strid med færdselslovens § 55 a.
                                               - 4 -
afgørelsen i sådanne sager vil normalt bero på en konkret bedømmelse af de forklaringer, der
er afgivet af tiltalte og vidner, herunder navnlig politibetjente.
højesteret finder, at der ikke er grundlag for at antage, at de teleoplysninger, som forsvareren
har anmodet om at få indhentet, vil have betydning for tiltaltes forsvar. selv om de ønskede
teleoplysninger måtte vise, at der ikke er ført telefonsamtaler på det relevante tidspunkt, vil
tiltalte kunne have ført en samtale via en anden telefon eller via datanet (skype eller lig-
nende), eller tiltalte vil på anden måde kunne have benyttet en håndholdt mobiltelefon, uden
at benyttelsen vil fremgå af teleoplysningerne. den telefonsamtale, som tiltalte ifølge sin for-
klaring førte under anvendelse af bilens bluetooth-anlæg, vil endvidere kunne være gennem-
ført uden anvendelse af anlægget.
højesteret tiltræder med disse bemærkninger landsrettens resultat, hvorefter forsvarerens be-
visanmodning ikke tages til følge.
                                        thi bestemmes:
forsvarerens bevisanmodning tages ikke til følge.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
h005800a - kj
                                       udskrift
                                           af
                       sø- & handelsrettens dombog
                                      ____________
                                        dom
                               afsagt den 15. februar 2002
             h-58-01
             telia finans danmark
             filial af telia finans ab sverige,
             (advokat jens ottosen-støtt v/advokat michael thyrring)
               mod
             lisbeth koch-weinreich
             (advokat jan børjesson v/advokat jens hyldahl bjerregaard)
indledning og påstande
sagsøgeren, telia finans danmark, filial af telia finans ab, sverige, udlejede en
farvefotokopimaskine til sagsøgte lisbeth koch-weinreich. det var et vilkår for afta-
len at leverandøren, utax danmark a/s, skulle indfri lisbeth koch-weinreichs
eksisterende leasingaftaler. dette vilkår blev ikke opfyldt. lisbeth koch-weinreich
har under sagen gjort gældende at hun er frigjort fra aftalen da vilkåret ikke er blevet
opfyldt.
telia finans har nedlagt påstand om at lisbeth koch-weinreich skal betale kr.
326.614 (inkl. moms) med procesrente fra sagens anlæg den 1. juni 2001, subsidiært
                                           -2-
at hun skal betale kr. 326.614 mod at telia finans i forbindelse hermed indfrier sag-
søgtes gamle leasingkontrakter med et beløb på kr. 102.252,97. i forbindelse med en
af påstandenes opfyldelse overgår ejendomsretten til det udstyr der er omfattet af
parternes leasingaftale nr. dk 110392 fra telia finans til lisbeth koch-weinreich.
lisbeth koch-weinreich har nedlagt påstand om frifindelse, subsidiært betaling af et
mindre beløb.
der er ikke tvist om de angivne beløbsstørrelser. lisbeth koch-weinreich har oplyst
at hun af det anførte beløb, kr. 102.252,97, har betalt kr. 88.297,50 til minolta den
12. januar 2001, og at hun løbende har betalt leje til leasingfyn fra den 1. april til
den 30. september 2001.
sagsfremstilling
lisbeth koch-weinreich lejede en fotokopimaskine af telia finans ved aftale af 24.
februar 2000 der blev bekræftet af telia finans den 23. marts 2000 efter levering af
fotokopimaskinen og efter at en ansat i hendes virksomhed havde godkendt leveran-
cen den 20. marts 2000.
i aftalen er angivet at leasingtager er edc mæglerne lisbeth k. weinreich, og udle-
jer er telia finans. leasingafgiften skulle betales over 60 måneder og udgjorde 4834
kr. ekskl. moms pr. måned. afgiften skulle betales kvartalsvis forud. den varierede
med 3 mdr. cibor-renten. endvidere var anført nogle vilkår vedrørende betaling og
en henvisning til almindelige betingelser for leasing.
herunder var under overskriften "særlige vilkår" med håndskrift skrevet:
         "over/underskydende kopier: s/h kopier: 7,2 øre
 gamle leasingaftaler indfries af utax                    fuldfarvekopier: 1,2 kr.
              uden beregning for edc"
under afsnittet med ”særlige vilkår” var fortrykt følgende:
               ”telia finans, som ejer det leasede, leaser dette til den ovenfor anførte
               leasingtager på de i denne aftale angivne vilkår, herunder vedhæftede
                                             -3-
              ”almindelige betingelser for leasing” ... hvilke betin-
              gelser leasingtager ved sin underskrift nedenfor bekræfter at have mod-
              taget og være bekendt med...”
af almindelige betingelser for leje fremgår bl.a:
              "10. ophævelse, ophør m.v.
                10.1 lejer har ret til at hæve aftalen, såfremt faktisk leveringsdag ik-
              ke indtræffer inden 90 dage efter leveringsdag, og dette beror på leve-
              randørens forhold eller forhold som nævnt i pkt. 12 nedenfor.
                10.2 telia finans har ret til at hæve aftalen, såfremt
                             ...
                10.3 ud over tilfældene nævnt i pkt. 10.1 - 10.2 er enhver af parterne
              berettigede til at ophæve aftalen i tilfælde af væsentlig misligholdelse
              hos den anden part.
                10.4 såfremt aftalen hæves, har telia finans krav på at få udstyret til-
              bageleveret, jf. pkt. 13...
                10.5. ved aftalens ophævelse er telia finans berettiget til omgående
              betaling af de i henhold til aftalen forfaldne lejeafgifter og andre for-
              faldne betalinger ... herudover skal lejer til telia finans betale et beløb
              svarende til summen af samtlige lejeafgifter og eventuelle andre aftalte
              vederlag for den resterende lejeperiode samt et beløb svarende til den
              værdi, det lejede ville have haft ved lejeperiodens udløb - alt diskonte-
              ret til værdien på dagen for ophævelsen med den af danmarks natio-
              nalbank på ophævelsestidspunktet fastsatte officielle diskonto ..."
af skrivelse af 23 marts 2000 fra telia finans til lisbeth koch-weinreich med over-
skriften ”velkommen hos utax danmark og telia finans” fremgår bl.a. at "vi
ønsker dem tillykke med deres nye udstyr og byder dem samtidig velkommen som
kunde hos utax danmark og telia finans". en række af lejevilkårene opregnes, her-
under at første betalingstermin er den 1. april 2000.
lejeafgiften er efter det oplyste betalt i henhold til aftalen.
                                             -4-
den 1. november 2000 anmodede lisbeth koch-weinreichs advokat om at aftalen
blev opsagt med kortest muligt varsel. advokaten henledte opmærksomheden på
bestemmelsen citeret ovenfor "gamle leasingaftaler indfries af utax uden bereg-
ning for edc". denne aftale var ikke blevet overholdt, og utax var gået konkurs.
lisbeth koch-weinreichs forpligtelse over for de tidligere leasinggivere blev opgjort
til kr. 102.252,97 kr. under den fortsatte korrespondance gjorde advokaten gældende
at telia finans skulle leve op til den indgåede aftale og indfri de gamle leasingkon-
trakter. telia finans anførte at man ikke var forpligtet i henhold til den citerede pas-
sus. i skrivelse af 1. december 2000 gjorde lisbeth koch-weinreichs advokat gæl-
dende at hun ikke var bundet af leasingaftalen fordi utax danmark ikke havde ind-
friet de tidligere leasingaftaler.
forklaringer
lisbeth koch-weinreich har forklaret at hun har været selvstændig ejendomsmæg-
ler, og at hun i 1999 overvejede at udvide forretningen med arne madsen som kom-
mende kompagnon. i oktober 1999 fik hun ved en ulykke en rygskade for hvilken
hun blev opereret flere gange i 2000. leasingaftalens vilkår blev aftalt med martin
dalgaard der var repræsentant for utax danmark og søn af en af hendes ansatte. hun
lagde vægt på at leasingaftalen med telia finans ikke måtte være dyrere end den hun
havde med leasingfyn. endvidere påså hun at vilkåret om at utax danmark skulle
indfri de gamle leasingaftaler, blev optaget i kontrakten mellem hende og telia fi-
nans. hun mente at hun dermed var på den sikre side. på grund af sygdom konstate-
rede hun først i august 2000 at vilkåret ikke var blevet opfyldt. regningerne fra telia
finans og regningerne vedrørende de tidligere kontrakter var i hendes fravær blevet
betalt af arne madsen der ikke kendte nærmere til aftalerne. hun rettede herefter
henvendelse til en advokat der ikke gjorde meget ved sagen, og herefter til sin nuvæ-
rende advokat.
peter rich har forklaret at han er filialchef i telia finans. hans arbejde omfatter
finansiering, leasing og udarbejdelse af lejekontrakter med virksomhederne i dan-
mark. forretningsgangen er således at deres samarbejdspartnere - i dette tilfælde
utax - henvender sig til telia finans med henblik på finansiering af et produkt for en
kunde. salgsafdelingen i telia finans udarbejder indstilling til kreditafdelingen der
selv træffer afgørelse eller afgiver indstilling til hovedkontoret i stockholm. efter
godkendelse udarbejder leverandøren en leasingkontrakt med kunden. når leasing-
                                              -5-
kontrakt, leverancegodkendelse og faktura er modtaget i underskrevet stand, køber
telia finans produktet af leverandøren.
vidnet var bekendt med vilkåret "gamle leasingaftaler indfries af utax uden be-
regning for edc". han forstod vilkåret som en oplysning til telia finans om at utax
havde forpligtet sig til at indfri aftalerne. han have fået at vide at indfrielsen ikke
skulle medfinansieres af telia finans, og interesserede sig derfor ikke særligt for
vilkåret.
i brevvekslingen mellem telia finans og lisbeth koch-weinreichs advokat er der et
par tilfælde hvor telia finans har svaret noget sent. det skyldes at sagen blev priori-
teret lavere hos telia finans på grund af andre presserende opgaver.
procedure
telia finans har gjort gældende at lisbeth koch-weinreich er bundet af den ind-
gåede aftale uanset at utax ikke har opfyldt sine forpligtelser overfor hende. det var
tilsyneladende også opfattelsen da hendes advokat rettede henvendelse den 1. no-
vember 2000 med ønske om opsigelse af aftalen. en opsigelse må forudsætte en gyl-
dig og bindende aftale. telia finans havde ikke før henvendelsen af 1. november
2000 været opmærksom på at der kunne være noget uregelmæssigt ved aftalen. beta-
lingerne var jo indgået regelmæssigt.
det bestrides at der foreligger passivitet fra telia finans' side. man havde ingen
grund til at agere før den 1. november 2000. de erkendte, mindre forsinkelser med
hensyn til besvarelsen af henvendelser fra lisbeth koch-weinreichs advokat har
ingen retlig betydning.
det har nok været en væsentlig forudsætning fra lisbeth koch-weinreichs side at
utax indfriede som aftalt, og forudsætningen er kendelig eftersom den fremgår af
leasingaftalen. det er imidlertid ikke en relevant forudsætning i forholdet mellem
telia finans og lisbeth koch-weinreich.
leasingaftalen er således bindende mellem parterne. hvis retten måtte mene at sær-
vilkåret om utax' indfrielse skulle kunne gøres gældende over for telia finans, kan
                                            -6-
dette kun føre til at telia finans skal betale det beløb til lisbeth koch-weinreich
som hun har betalt til den tidligere leasinggiver.
lisbeth koch-weinreich har gjort gældende at vilkåret om utax danmarks for-
pligtelser kan gøres gældende mod telia finans, da det er optaget i aftalen mellem
hende og telia finans. sagen adskiller sig fra sager om sideaftaler mellem leveran-
døren og lejeren derved at udlejeren i det foreliggende tilfælde var bekendt med sær-
vilkåret.
der foreligger en resolutivt betinget aftale, således at lisbeth koch-weinreich kan
træde tilbage fra aftalen hvis vilkåret ikke opfyldes.
den manglende opfyldelse af vilkåret er en væsentligt og dermed hævebegrundende
misligholdelse fra telia finans' side.
ved den manglende opfyldelse af vilkåret er bristet en væsentlig, kendelig og rele-
vant forudsætning for lisbeth koch-weinreich accept af leasingaftalen. hun må der-
for kunne kræve sig frigjort fra aftalen.
endvidere gøres det gældende at telia finans har udvist passivitet over for lisbeth
koch-weinreichs berettigede ophævelse af aftalen og derfor forskertset adgangen til
at modsætte sig ophævelsen.
subsidiært gøres det gældende at telia finans’ krav skal nedsættes med indfrielses-
beløbet, kr. 102.252,97 med tillæg af renter fra det tidspunkt, hvor lisbeth koch-
weinreich betalte til den tidligere leasinggiver.
endelig gøres gældende at det af telia finans krævede beløb skal nedsættes efter
bestemmelsen i aftalelovens § 36.
rettens begrundelse og resultat
lisbeth koch-weinreich lejede en fotokopimaskine af telia finans ved aftale af 24.
februar 2000 der blev bekræftet af telia finans den 23. marts 2000 efter levering af
fotokopimaskinen og efter lisbeth koch-weinreich godkendelse af leverancen den
20. marts 2000. maskinen var i overensstemmelse med bestillingen, og der foreligger
                                             -7-
derfor rigtig ydelse fra telia finans' side. tvisten mellem parterne angår betydningen
af det indsatte vilkår der vedrører spørgsmålet om omfanget af lisbeth koch-
weinreichs betaling for ydelsen, og denne tvist kan ikke berettige hende til at ophæ-
ve eller træde tilbage fra lejeaftalen. heller ikke de øvrige af hende anførte syns-
punkter kan føre til at hun kan træde tilbage fra aftalen.
efter lejeaftalen mellem telia finans og lisbeth koch-weinreich var det et vilkår i
aftalen mellem disse parter at "gamle leasingaftaler indfries af utax uden bereg-
ning for edc". telia finans gjorde ved modtagelsen af lejeaftalen ikke indsigelse
mod dette vilkår der herefter må anses for et led i parternes kontraktsgrundlag. lis-
beth koch-weinreich må herefter kunne kræve lejen beregnet som fastsat i aftalen,
hvilket betyder at hun skal betale den fastsatte leje der nu kapitaliseret og diskonteret
udgør kr. 326.614,00 (moms inkluderet) med fradrag af det beløb der er medgået til
indfrielse af tidligere leasingforpligtelser, kr. 102.252,97 (moms ligeledes inkluderet)
eller kr. 224.361,03, således at hun bliver stillet som om vilkåret var blevet opfyldt.
efter de foreliggende oplysninger om indfrielsestidspunkter for de tidligere leasing-
forpligtelser fradrages beløbet kr. 102.252,97 uden særskilt renteberegning således at
beløbet kr. 224.361,03 skal forrentes fra sagens anlæg den 1. juni 2001. i overens-
stemmelse med telia finans' påstand skal ejendomsretten til det lejede ved betaling
overgå til lisbeth koch-weinreich. der gives således dom i overensstemmelse med
telia finans' subsidiære påstand, dog med den ændring der følger af at de gamle lea-
singaftaler med bl.a. fynleasing er indfriet af lisbeth koch-weinreich
                                   thi kendes for ret:
inden 14 dage efter denne dom skal lisbeth koch-weinreich til telia finans dan-
mark betale kr. 224.361,03 med procesrente fra sagens anlæg den 1. juni 2001 mod
at ejendomsretten til det udstyr der er omfattet af parternes leasingaftale nr. dk
110392, ved dommens opfyldelse overgår fra telia finans danmark til lisbeth
koch-weinreich. inden samme frist skal lisbeth koch-weinreich til telia finans
danmark betale kr. 30.130 i sagsomkostninger.
                                       jens feilberg
preben kendal                                                      flemming schouboe
                               -8-
                             (sign.)
                          ___ ___ ___
udskriftens rigtighed bekræftes. sø- & handelsrettens kontor, den
                              p.j.v.


text:
                             højesterets dom
                            afsagt tirsdag den 9. april 2013
sag 172/2011
(1. afdeling)
finansforbundet som mandatar for a,
b og
c
(advokat jacob goldschmidt)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat lars apostoli)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 18. afdeling den 1. juni 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, marianne højgaard pedersen,
henrik waaben, lars hjortnæs og jan schans christensen.
påstande
appellanten, finansforbundet som mandatar for a, b og c, har gentaget sin påstand.
indstævnte, skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
højesterets begrundelse og resultat
efter den dagældende ligningslovs § 7 a, stk. 2, er det en betingelse for skattefritagelse efter
stk. 1 om bl.a. medarbejderaktier, at de ansatte på erhvervelsestidspunktet er ansat i uopsagt
stilling i virksomheden.
højesteret finder, at der ikke i ligningsloven eller dens forarbejder er noget holdepunkt for, at
betingelsen om ansættelse i uopsagt stilling afhænger af, om tildelingen af medarbejderaktier
er omfattet af funktionærlovens § 17 a eller ej.
                                               - 2 -
højesteret finder endvidere, at erhvervelsestidspunktet i overensstemmelse med langvarig og
fast administrativ praksis som udgangspunkt vil være sammenfaldende med det tidspunkt,
hvor selskabet træffer beslutning om tildeling af medarbejderaktier. der er ikke oplyst om-
stændigheder, der kan føre til fravigelse af dette udgangspunkt.
på denne baggrund tiltræder højesteret, at tildeling af medarbejderaktier i den foreliggende
sag skete ved bestyrelsens beslutning herom den 27. april 2004 (for regnskabsåret 2003) og
den 11. april 2005 (for regnskabsåret 2004).
da a, b og c alle var i opsagt stilling forud for den 27. april 2004, er de ikke omfattet af
skattefritagelsen efter ligningslovens § 7 a, stk. 1, med hensyn til værdien af de medarbejder-
aktier, som de blev tildelt i 2004 og – for c’s vedkommende – tillige 2005.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal finansforbundet betale 50.000 kr. til skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                         afsagt torsdag den 6. februar 2014
sag 146/2012
(2. afdeling)
nautische veröffentlichung verlagsgesellschaft mbh
(advokat johan løje)
mod
geodatastyrelsen (tidligere kort- og matrikelstyrelsen)
(kammeradvokaten ved advokat tomas ilsøe andersen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 7. afdeling den 27. april 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, poul søgaard, thomas
rørdam, hanne schmidt og kurt rasmussen.
  påstande mv.
  appellanten, nautische veröffentlichung verlagsgesellschaft mbh, har påstået frifindelse
  og for så vidt angår betalingspåstanden subsidiært betaling af et mindre beløb.
  indstævnte, geodatastyrelsen, har påstået nautische veröffentlichung verlagsgesellschaft
  mbh dømt til at betale 3.090.000 kr. med procesrente fra den 3. februar 2010, subsidiært et
  mindre beløb, og i øvrigt stadfæstelse, dog således at nautische veröffentlichung verlags-
  gesellschaft mbh skal offentliggøre højesterets dom i ”tursejleren” og ”bådnyt” samt på
  nautische veröffentlichung verlagsgesellschaft mbh’s hjemmeside og danske tursejleres
  hjemmeside. offentliggørelsen skal ske i form af uddrag af dommen, herunder med oplys-
  ning om dommens datering, højesterets journalnummer og parternes navne samt en gengi-
  velse af dommens præmisser og konklusion.
  geodatastyrelsen har subsidiært påstået stadfæstelse alene med den ændring, at offentliggø-
  relsen af dommen skal ske som anført i den principale påstand.
                                             - 2 -
 betalingspåstanden i geodatastyrelsens principale påstand er opgjort for årene 2005 til
 2013. geodatastyrelsen har frafaldet påstanden om betaling af en bøde samt anbringenderne
 vedrørende markedsføringsloven.
 supplerende sagsfremstilling
 i en mail af 8. januar 2008 fra bundesamt für seeshifffahrt und hydrographie (bsh) til
 kort- og matrikelstyrelsen er det oplyst, at forligsaftalen mellem bsh og nautische veröf-
 fentlichung verlagsgesellschaft mbh (nv), der førte til, at den tyske appelsag blev hævet,
 indeholdt fortrolige oplysninger, som man ikke kunne videregive, men at det dog kunne op-
 lyses, at aftalen ikke indeholdt noget vedrørende danske farvande.
 i brev af 26. august 2008 fra kort- og matrikelstyrelsen til nv hedder det bl.a.:
      ”kære hasko scheidt,
      vi havde en telefonisk samtale i begyndelsen af dette år, på foranledning af at nautische
      veröffentlichung verlagsgesellschaft mbh (nv) havde fremsendt en ansøgning om at
      kunne anskaffe vores søkort på vestkysten til kommerciel anvendelse.
      fra denne samtale erindrer jeg, at du skulle vende tilbage med en mulig mødedato i for-
      året, men dette [er] som bekendt ikke sket.
      jeg skal derfor på kms vegne invitere dig til et møde hos kms tirsdag den 23. septem-
      ber …
      vi ønsker på dette møde at drøfte processen med at få legaliseret nv´s nuværende an-
      vendelse af søkortprodukter der dækker dele af det danske farvand omkring danmark.
      vort mål vil være, at kms og nv indgår en standard licensaftale i år gældende fra og
      med 1. januar 2009.”
der er også for højesteret indgået procesaftale om de involverede søkort. vedrørende
spørgsmålet om værkshøjde er der som for landsretten enighed om, at søkort 133 fra 2009
over sundet er repræsentativt for samtlige søkort. vedrørende spørgsmålet om krænkelse er
der enighed om, at der alene skal ske en vurdering med udgangspunkt i tre af de seks områder
og kort, som er anført i landsrettens dom. det drejer sig om kortene over øresund, bornholm
og limfjord vest.
der er for højesteret fremlagt yderligere uddrag af søkortrettelser for 2000, 2003 og 2004.
                                               - 3 -
geodatastyrelsen har under forberedelsen af sagen opfordret nv til at dokumentere selskabets
nettoindtjening ved salg af søkort i danmark, men en sådan dokumentation er ikke fremlagt.
geodatastyrelsen har fremlagt et uudfyldt eksemplar af styrelsens standardlicenskontrakt.
ifølge denne skal der, når det drejer sig om aftaler om analoge, papirbaserede søkort, betales
15 % i royalty af nettoindtjeningen på danske data, og 40 % når det drejer sig om aftaler om
digitale søkort.
det er oplyst, at parterne på et møde i september 2009 drøftede et udkast til licenskontrakt
mellem geodatastyrelsen og nv baseret på en royaltysats på 15 % af nv´s nettoindtjening på
danske data. drøftelserne førte ikke til, at der blev indgået nogen aftale herom.
der er fremlagt aftaler fra december 2003 og februar 2010 mellem geodatastyrelsen og det
tyske forlag delius klasing verlag gmbh. det fremgår heraf bl.a., at der er aftalt betaling af
en royaltysats på 40 %, når det drejer sig om digital kopiering af danske søkort.
for højesteret har geodatastyrelsen opgjort sit samlede økonomiske krav for årene 2005 til
2013 til 3.090.134 kr., nedrundet til 3.090.000 kr. i beløbet indgår et vederlagskrav efter op-
havsretslovens § 83, stk. 1, nr. 1, på 1.158.800 kr., og et erstatningskrav efter § 83, stk. 1, nr.
2, jf. stk. 2, på 1.931.334 kr. vederlagskravet er beregnet som 15 % af en skønnet nettoindtje-
ning på danske data for nv, mens erstatningskravet er beregnet som 25 % (differencen mel-
lem 40 % og 15 %) af nettoindtjeningen. erstatningsopgørelsen er baseret på det salg, som
delius klasing efter geodatastyrelsens opfattelse ville have haft, hvis ikke nv havde solgt de
omhandlede søkort, og geodatastyrelsens royaltyindtægt herved.
supplerende om retsgrundlaget
i lov nr. 1392 af 23. december 2012 om ændring af lov om kort- og matrikelstyrelsen mv.
hedder det bl.a.:
        ”§ 1
        i lov om kort- og matrikelstyrelsen, jf. lovbekendtgørelse nr. 131 af 28. januar 2010,
        foretages følgende ændringer:
        1. lovens titel affattes således:
                                                 - 4 -
       »lov om geodatastyrelsen«.
       2. overalt i loven ændres »kort- og matrikelstyrelsen« til: »geodatastyrelsen« …
       5. efter § 4 indsættes:
       »§ 4 a. søopmåling i de danske farvande, herunder farvandene omkring færøerne og
       grønland, må alene foretages med geodatastyrelsens tilladelse. efter at opmålingen er
       afsluttet, skal kopi af alle opmålingsdata afleveres til geodatastyrelsen… ”.
i forslag til lov om ophavsretten til litterære og kunstneriske værker fremsat den 15. januar
1960 (folketingstidende 1959-60, tillæg a, sp. 2682 ff.) hedder det i bemærkningerne til § 1
bl.a.:
       ”i denne paragraf angives arten af de frembringelser, der omfattes af den ophavsretlige
       beskyttelse.
       medens den gældende danske lov (lov 1933) i §§ 1 og 2 opregner en række former for
       værker som omfattet af den forfatterretlige beskyttelse, hvorimod kredsen af beskyttede
       værker inden for billedkunsten defineres mere generelt i § 24, har man i lovforslaget
       efter bernerkonventionens mønster angivet kredsen af beskyttede værker som omfat-
       tende enhver frembringelse på det litterære eller kunstneriske område, under forudsæt-
       ning af at en sådan frembringelse kan betegnes som et værk. heri lægges et krav om en
       vis nyhed og selvstændighed.
       det kan derimod ikke forlanges, at frembringelsen skal besidde nogen særlig høj grad af
       litterær eller kunstnerisk kvalitet, ligesom der heller ikke kan stilles noget krav til vær-
       kets omfang eller med hensyn til det formål, det skal tjene. beskyttelsen tilkommer så-
       ledes også litterære eller kunstneriske værker, der helt eller delvis tjener rent praktiske
       formål. også videnskabelige værker omfattes naturligvis af beskyttelsen som fremtræ-
       dende i litterær form.
       …
       videnskabelige kort, tegninger mv. den i § 1, 2. stk., indeholdte beskyttelse for kort,
       tegninger, grafiske fremstillinger og plastiske fremstillinger (modeller) af beskrivende
       art svarer til lov 1933 § 2. c. og bernerkonventionens art. 2, 1. stk., in fine. de pågæl-
       dende arbejder må for at være beskyttede opfylde kravet om en vis nyhed og selvstæn-
       dighed inden for det pågældende område; derimod kan en særlig kunstnerisk eller vi-
       denskabelig indsats ikke kræves som betingelse for beskyttelsen.”
    i betænkning nr. 1063/1986 om billedret, s. 17-19, er under overskriften ”3.2.1 beskri-
    vende kort og tegninger” anført bl.a.:
       ”af reglen i ol § 1, stk. 2, fremgår, at kort samt tegninger og andre i grafisk eller pla-
       stisk form udførte værker af beskrivende art henregnes til litterære værker. umiddelbart
       kunne man sige, at denne bestemmelse er en besynderlig sammenblanding af flere
       værkstyper, men reglen er alligevel ganske hensigtsmæssig. det beskrivende indhold af
                                               - 5 -
      de omfattede kort m.v. kunne for så vidt udtrykkes i sproglig form, om end det i reglen
      ville være omstændeligt og upraktisk. samtidig vil det ofte være sådan, at de omfattede
      kort og tegninger udnyttes i nær sammenhæng med litterære værker, især som illustrati-
      oner til videnskabelige og andre faglitterære tekster. ret beset er det derfor mindre na-
      turligt at behandle de pågældende værker som kunstværker.
      hertil kommer, at det ikke ville være hensigtsmæssigt at lade disse værker være omfat-
      tet af sprednings- og visningsreglerne for kunstværker i ol § 25. disse regler kan finde
      anvendelse under forskellige forudsætninger, og en af disse er, at ophavsmanden har
      overdraget et eller flere eksemplarer af et kunstværk til andre. i så fald må erhververen
      frit videreoverdrage dette eksemplar og udstille det offentligt. det er af stor betydning,
      at tekniske tegninger o. lign. ikke er omfattet af denne regel. i forretningsforhold vil så-
      danne tegninger meget vel kunne udveksles mellem erhvervsdrivende, f.eks. som led i
      kontraktsforhandlinger. det ville være helt ødelæggende for den herved forudsatte for-
      trolighed, hvis modtageren frit kunne lade alle og enhver få adgang til tegningerne.
      dette hensyn tages med den gældende regulering, som indebærer, at f.eks. tekniske teg-
      ninger kun kan udstilles og viderespredes af erhververen, hvis der er tale om udgivne
      eksemplarer, jfr. §§ 23 og 8, stk. 2.
      det vigtigste retspolitiske problem vedrørende § 1, stk. 2, drejer sig om rækkevidden af
      den beskyttelse, som gives de pågældende tegninger mv., herunder navnlig de tekniske
      konstruktionstegninger. spørgsmålet er, om beskyttelsen alene dækker udnyttelsen af
      selve tegningen som tegning, eller om den også omfatter fremstillingen af det afbillede
      produkt.
      en sådan videregående beskyttelse (”indirekte produktbeskyttelse”) har hidtil været af-
      vist i dansk ret. årsagen hertil skal søges i, at man afgør spørgsmålet om, hvornår der
      foreligger et ”værk”, som kan være genstand for beskyttelsen, forskelligt på forskellige
      områder, afhængigt af de modstående hensyn til en fri og ubundet erhvervsudøvelse.
      således beskytter netop § 1, stk. 2, værkerne meget liberalt (jfr. ft 1959/60, till. a. sp.
      2686), fordi der ikke er nogen, som har anerkendelsesværdige interesser i at kunne lave
      kopier af andres tegninger, selv ikke når de er ganske banale. forholdene er helt ander-
      ledes ved de industriprodukter m.v., som tegningerne forestiller. her er der stærke inte-
      resser, som taler for, at beskyttelsen ikke bliver så vid, at den helt holder alle andre end
      den pågældende rettighedshaver ude af markedet. for at kunne håndtere sådanne for-
      skelle er det nødvendigt at adskille de to kategorier af værker. dette giver også den rette
      balance mellem ophavsretten og patent/mønsterbeskyttelsen.
      …
      … og man anbefaler derfor, at der fortsat ikke anerkendes ”indirekte produktbeskyt-
      telse” her i landet. denne holdning er i god overensstemmelse med retsopfattelsen i de
      øvrige ef-lande.”
af ophavsretslovens § 9, stk. 1, fremgår, at love, administrative forskrifter, retsafgørelser og
lignende offentlige aktstykker ikke er genstand for ophavsret. forarbejderne til denne be-
stemmelse fremgår af folketingstidende 1988-89, tillæg a, l 132, sp. 3197 ff. det fremgår
heraf, at der også (sp. 3212) er bemærkninger om ”kort”, og det hedder her bl.a.:
                                                - 6 -
      ”offentlige publikationer af en mere almen eller informativ karakter, såsom undervis-
      ningsmateriale, eksamensopgaver… vil herefter ikke være omfattet af § 9, men være
      undergivet normal ophavsretsbeskyttelse. det samme gælder kort og lignende offentlige
      serviceydelser, som publiceres af offentlige myndigheder og institutioner, og som mere
      har karakter af en offentlig tjenesteydelse end af egentlig myndighedsudøvelse. for så
      vidt angår kort skal det nævnes, at der fra gammel tid gælder en særlig privilegiebe-
      skyttelse blandt andet for geodætisk instituts kort, som fortsat er holdt i kraft af ophavs-
      retslovens § 62 [nu § 92].”
i forslag til lov om ophavsret (folketingstidende 1994-95, tillæg a, l 119, s. 1311 ff.) er §
1, stk. 2, videreført, og i bemærkningerne til lovforslagets enkelte bestemmelser (s. 1332 ff.)
hedder det om § 1:
      ”til stk. 1
      efter den gældende ophavsretslovs § 1, stk. 1, har den, som frembringer et litterært eller
      kunstnerisk værk, ophavsret til værket. i bestemmelsen opregnes herefter på en ikke
      udtømmende måde forskellige kategorier af beskyttede værker. værksbeskyttelsen gæl-
      der uanset et værks nærmere fremtrædelsesform. værker i digital form, herunder også
      samlinger af ubeskyttede data, kan således også være omfattet af beskyttelsen efter stk.
      1, under forudsætning af, at frembringelsen har karakter af et værk, dvs. at frembringel-
      sen er resultatet af en egen selvstændigt skabende intellektuel indsats fra ophavsman-
      dens side. den nærmere bedømmelse af, om sidstnævnte krav er opfyldt i det enkelte
      tilfælde, henhører under domstolene.
      …
      til stk. 2 og 3
      forslaget til stk. 2 og 3 svarer til den gældende ophavsretslovs § 1, stk. 2 og 3, som se-
      nest affattet ved lovændringerne i 1989 og 1992”.
  forklaringer
  til brug for højesteret er der afgivet supplerende forklaring af berit holse, der har forkla-
  ret bl.a., at kortet, der i hendes forklaring for landsretten er omtalt som det første kort, viser
  et udtræk af dybdedatabasen. dybdedatabasen indeholder samtlige dybdepunkter i dan-
  mark. der er på kortet valgt et grid 5x5, hvilket betyder, at der er fundet et dybdepunkt in-
  denfor hver 5x5 meter. det er forskelligt, hvor det enkelte dybdepunkt ligger indenfor
  hvert kvadrat på 5x5 meter. der er tale om en multibeam opmåling. på kortet, der i hendes
  forklaring for landsretten er omtalt som det andet kort, kan man se, at den pågældende
  kartograf har trukket de valgte dybdekurver ud på sin egen computer. dette kan eksempel-
  vis gøres sådan, at der vælges en dybdekurve med en dybde på 5 meter, og for at være sik-
  ker på at få alle dybdepunkter på 5 meter med indstiller man dybden til 5,1 meter. årsagen
  til, at kartografen har valgt 2, 4 og 6 meter kurver på kortet, er, at man anvendte disse dyb-
                                             - 7 -
der ved gamle opmålinger, og det er dem, der er bygget videre på. hvis man udarbejder et
helt nyt kort, kan man vælge andre dybder. på grund af målestoksforholdet på dette kort
kan det se ud som om, at der er en række prikker i nærheden af hinanden i nederste højre
hjørne på kortet. der er dog i realiteten tale om forskellige dybdekurver, og det ville man
kunne se, hvis man zoomede ind på kortet. man kunne have valgt at give de forskellige
dybder på kortet forskellige farver, men da det ikke er hende, der har udarbejdet kortet, ved
hun ikke, hvorfor man ikke har gjort det. hvis man udarbejder et helt nyt kort, er det dem,
der laver kortplanlægningen, der fastlægger, hvilke dybder der skal anvendes på det nye
kort. dette valg bliver truffet på baggrund af individuelle forhold, så som hvor roligt det
pågældende område er, hvad kortet nærmere skal bruges til, og hvordan forholdene det på-
gældende sted viser sig at være i virkeligheden. som et eksempel på sidstnævnte kan næv-
nes forholdene i godthåbsfjorden, der viste sig at være sådan, at man måtte anvende nogle
helt andre dybdekurver, end man oprindeligt havde tænkt sig, fordi der var så stejlt, at dyb-
dekurverne ellers kom til at ligge helt op ad kysten.
på kortet, der i hendes forklaring for landsretten er omtalt som det tredje kort, kan man se
de lodskud, der er udvalgt af kartografen. kortet er et mellemled til at trække den endelige
dybdekurve. det er kartografen, der vælger målestoksforholdet, og det er på baggrund
heraf, at computerprogrammet finder det pågældende antal lodskud. der er på dette kort
fundet den lægeste dybde i et andet grid, således at det bliver læsbart. herefter tager man
en elektronisk kopi af de røde kurver, og der bliver på baggrund heraf lavet en automatisk
generalisering ved hjælp af et computerprogram. der er ikke en figur, der viser den auto-
matiske generalisering. det er ikke altid, at man laver en automatisk generalisering, men
hvis man gør, er denne i givet fald et mellemled til at optegne den endelige dybdekurve.
ved en automatisk generalisering bliver linjerne trukket ud, og der er punkter, der bliver
fjernet. på grundlag heraf udarbejder kartografen et manuelt manuskript, hvor man sam-
menholder den automatiske generalisering med de udvalgte dybdekurver. dette gøres
praktisk ved at lægge en transparent udgave af den ene figur oven på en papirudgave af den
anden figur, hvorefter man foretager en manuel generalisering ved at trække manuelle
dybdekurver. ved denne proces vil det vise sig, at de automatisk generaliserede dybdekur-
ver vil kunne komme til at ligge på den forkerte side af en lav dybde, og dette skal karto-
grafen sørge for at tilrette, således at dybdekurven kommer til at ligge korrekt i forhold til
de markerede dybder. der vil også være andre hensyn, der spiller ind ved vurderingen af,
                                             - 8 -
hvordan dybdekurverne endeligt skal tegnes ind. dybdekurverne skal således være læsbare
i forhold til andre informationer på kortet, ligesom der kan være sikkerhedsmæssige
grunde til at indtegne dybdekurverne lidt anderledes, end hvordan den fysiske virkelighed
ser ud. omkring sejlrenden på 8 meter er der to lodskud på henholdsvis 5,5 meter og 5,9
meter. det har her været nødvendigt manuelt at indtegne disse lodskud større, end de
egentlig er, således at man er sikker på, at de er læsbare for sejlende, så de sejlende er klar
over, at de i tilfælde af en undvigemanøvre skal styre uden om disse lodskud. afhængigt af
det pågældende område, som søkortet dækker, kan det være nødvendigt at foretage mange
manuelle tilretninger.
på kortet, der i hendes forklaring for landsretten er omtalt som det fjerde kort, kan man se
en figur lagt oven på en anden figur. kartografen har herefter med blå skrift optegnet de
endelige dybdekurver. kortet kan også betegnes som kartografens fortolkning af virkelig-
heden. det illustrerer både, at der er tale om individuelle valg i forhold til optegningen af
dybdekurverne, og hvorfor man ikke kan sige generelt, hvordan disse skal indtegnes. som
eksempel herpå kan man se, at der er tegnet en blå streg hele vejen rundt om det større an-
tal røde prikker i nederste højre hjørne. på det endelige søkort kan man se, at der ikke ser
ud til at være passage i området over prikkerne. i virkeligheden er der imidlertid en pas-
sage på omkring 100 meter, men man har valgt at lave en spærring heraf af sikkerheds-
mæssige grunde, således at de sejlende sejler syd om for at ramme sejlrenden. tilsvarende
har man eksempelvis også gjort ved pylonerne på storebæltsbroen for at regulere trafikken
på den mest sikre måde. hvis man i stedet for at foretage manuelle optegninger af dybde-
kurver havde fortsat med den automatiske generalisering, kunne der godt være sket det, at
de forskellige røde kurver på et tidspunkt ville støde sammen. man ville dog ikke med sik-
kerhed kunne sige, hvornår eller på hvilken måde, dette ville ske, herunder om dybdekur-
verne ville komme til at være på den rigtige eller forkerte side af de markerede dybder. det
er vanskeligt at sige, hvor stor en del af kartografens samlede arbejde som arbejdet med at
trække dybdekurver manuelt udgør. det beror på det område, som det pågældende søkort
skal dække, hvor vanskeligt og tidskrævende dette arbejde er. de valg, som kartografen fo-
retager ved den manuelle optegning af dybdekurver, bliver truffet på baggrund af overve-
jelser om henholdsvis sikkerhed i forhold til sejlads, hvordan der ser ud i det pågældende
område, herunder hvor meget der allerede er afmærket, samt at kortet skal være læsbart.
når kartografen er færdig med sine håndtegnede indtegninger, lægger vedkommende disse
                                              - 9 -
  ind i et computerprogram. der er en anden kartograf, der kontrollerer det udførte arbejde,
  og der kan godt være en del, der bliver lavet om. det er imidlertid ikke sådan, at der kun er
  én løsning til udformningen af et søkort, og derfor kommer antallet af rettelser an på,
  hvilke valg kartografen har truffet og begrundelsen herfor. hvis der ikke er tale om kritiske
  ting, som skal ændres, vil en rettelse indebære, at man blot retter, fordi man foretrækker en
  anden løsning. der er endvidere ofte tale om oplæring i den forbindelse, hvilket indgår i
  den overordnedes vurdering af det udførte arbejde, og hvad der skal rettes. hun ville ikke
  selv tillade produktionen af et søkort udarbejdet alene på baggrund af en automatisk gene-
  ralisering. den automatiske generalisering er en mellemregning, som der er behov for at
  arbejde videre på, og det, man kan se på et sådan kort, er ikke en gengivelse af virkelighe-
  den. hun og hendes kolleger rådfører sig ikke i almindelighed med andre myndigheder el-
  ler brugere, når de laver søkort. der kan dog i konkrete situationer være behov for det.
  som et eksempel kan nævnes det igangværende projekt på grønland med nytegning af sø-
  kort for hele den grønlandske vestkyst. der har umiddelbart efter landsretssagen været fy-
  ringsrunde i kort- og matrikelstyrelsen, og de er nu 12 kartografer ansat. de anvender sta-
  dig den manuelle teknik ved optegningen af dybdekurver og udarbejdelsen af søkort.
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, som er anført af landsretten, og da det, der er fremkommet for højesteret, ikke
kan føre til et andet resultat, tiltræder højesteret, at geodatastyrelsens søkort nyder retlig
beskyttelse efter ophavsretslovens § 1 og plakat nr. 4000 af 16. april 1816, at det ved bevis-
førelsen er godtgjort, at nautische veröffentlichung verlagsgesellschaft mbh (i det følgende
nv) ved sin produktion af søkort over danske farvande har efterlignet geodatastyrelsens sø-
kort, og at selskabets salg i danmark af de søkort, sagen vedrører, udgør en krænkelse af
geodatastyrelsens rettigheder. det bemærkes herved, at det fremgår af forarbejderne til op-
havsretslovens § 1, stk. 2, at et værk for at være omfattet af bestemmelsen, skal have en vis
nyhed og selvstændighed inden for det pågældende område, men at der ikke kan kræves en
særlig kunstnerisk eller videnskabelig indsats som betingelse for beskyttelse. dette må i re-
lation til kort antages at indebære, at enkelte kartografiske elementer ikke i sig selv kan an-
ses for beskyttet, men at udvalget og kombinationen af disse elementer kan være beskyttet.
nv blev allerede i begyndelsen af februar 1997 gjort bekendt med, at kort- og matrikelsty-
relsen, i dag geodatastyrelsen, anså selskabets udgivelser af søkort over danske farvande for
                                              - 10 -
en krænkelse af styrelsens ophavsret, ligesom selskabet allerede på dette tidspunkt blev præ-
senteret for styrelsens krav om, at der som betingelse for selskabets brug af styrelsens data
blev indgået en licensaftale på styrelsens standardvilkår.
geodatastyrelsen har på intet tidspunkt frafaldet sit krav om, at der skulle indgås en licens-
aftale som betingelse for at kunne reproducere dele af styrelsens kort, og styrelsen stiller til-
svarende krav over for andre, som ønsker at gøre brug af styrelsens data. nv har været be-
kendt hermed, ligesom det har været kendeligt for selskabet, at styrelsens sagsanlæg har af-
ventet udfaldet af andre retssager mod nv og resultatet af de kontakter, der løbende har væ-
ret mellem parterne.
højesteret finder, at dette forløb ikke har kunnet give nv en berettiget forventning om, at
geodatastyrelsen har frafaldet sit krav, og der er derfor ikke udvist en sådan passivitet, at
styrelsen har fortabt retten til at kræve vederlag og erstatning hos selskabet som følge af
krænkelserne.
geodatastyrelsen er herefter i medfør af ophavsretslovens § 83, stk. 1, nr. 1, berettiget til et
rimeligt vederlag for nv’s retsstridige udnyttelse af styrelsens rettigheder. ved fastsættelsen
af vederlagets størrelse kan der tages udgangspunkt i styrelsens standardlicenskontrakt,
hvorefter den sædvanlige royaltysats for kopiering af styrelsens søkort i analog, papirbaseret
form udgør 15 % af licenstagerens nettoindtjening på danske data. nv har trods opfordring
hertil fra styrelsen ikke dokumenteret sin nettoindtjening ved salg af de omhandlede søkort i
danmark. nv havde særlig anledning til at fremkomme med dokumentation efter styrelsens
opgørelse af vederlagskravet baseret på nettoindtjeningen hos nv’s konkurrent på det dan-
ske marked, delius klasing, og et skøn over nv’s markedsandel. det vederlag, der tilkom-
mer geodatastyrelsen, fastsættes herefter skønsmæssigt til 1.000.000 kr.
højesteret finder, at geodatastyrelsen ikke har godtgjort at have lidt et afsætningstab, der
overstiger det tilkendte vederlag, og tager derfor ikke styrelsens påstand om tilkendelse af
erstatning i medfør af ophavsretslovens § 83, stk. 1, nr. 2, jf. stk. 2, til følge.
højesteret tiltræder, at de omhandlede søkort skal udleveres til geodatastyrelsen til destruk-
tion, jf. ophavsretslovens § 84, stk. 1, nr. 4.
                                              - 11 -
højesteret tager endelig geodatastyrelsens påstand om offentliggørelse til følge, jf. ophavs-
retslovens § 84 a.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal nv til geodatastyrelsen betale 360.760
kr. beløbet dækker udgift til advokat for begge retter med 300.000 kr. og 60.760 kr. til dæk-
ning af retsafgift beregnet i forhold til det vundne beløb. der er ved fastsættelsen af sagsom-
kostninger taget hensyn til sagens værdi og arbejdets omfang.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med de ændringer, at nautische veröffentlichung verlagsge-
sellschaft mbh til geodatastyrelsen skal betale 1.000.000 kr. med procesrente fra den 3. fe-
bruar 2010, og at nautische veröffentlichung verlagsgesellschaft mbh skal offentliggøre
denne højesteretsdom i ”tursejleren” og ”bådnyt” samt på nautische veröffentlichung
verlagsgesellschaft mbh’s hjemmeside og danske tursejleres hjemmeside, samt at offent-
liggørelsen skal ske i form af uddrag af dommen, herunder med oplysning om dommens
datering, højesterets journalnummer, parternes navne og en gengivelse af dommens præ-
misser og konklusion.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal nautische veröffentlichung verlagsge-
sellschaft mbh betale 360.760 kr. til geodatastyrelsen.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse, mens
dommens bestemmelse om udlevering af søkortene og offentliggørelse af dommen skal ef-
terkommes inden 3 måneder efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.