text:
                                             dom
afsagt den 19. november 2015 af østre landsrets 8. afdeling
(landsdommerne m. lerche, henrik bitsch og janni christoffersen).
8. afd. nr. b-2125-12:
søfartens ledere som mandatar for
1) a
2) b
(advokat poul hvilsted)
mod
danmarks rederiforening som mandatar for
dfds a/s
(advokat pia elisabeth voss)
indledning og påstande
denne sag drejer sig om, hvorvidt a og b, der som ansatte styrmænd hos dfds a/s er
omfattet af reglerne om beskatning af søfolk, har et navnlig aftaleretligt krav på, at dfds a/s
regulerer deres løn som følge af de ændringer i skattelovgivningen, der blev gennemført ved
lov nr. 459 af 12. juni 2009 (forårspakke 2.0).
sagen, der den 3. maj 2012 er anlagt ved københavns byret, er ved kendelse af 22. juni 2012
henvist til behandling ved østre landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.
adcitationssagen, b-31-13, som sagsøgeren har rejst mod skatteministeriet, hovedforhandles
efter landsrettens beslutning af 21. maj 2013 som fastholdt ved kendelse af 15. august 2014
særskilt.
søfartens ledere har som mandatar for sagsøgerne a og b endeligt nedlagt påstand om, at
dfds a/s, tilpligtes at betale til 1. styrmand a 78.737,00 kr. og til 2. styrmand b, 47.885,82
kr. med tillæg af procesrente fra forfaldstidspunktet for de enkelte lønudbetalinger, subsidiært
fra sagens anlæg, mere subsidiært, for så vidt angår 99.816,88 kr., fra nedlæggelsen af påstand
                                                - 2 -
herom i processkrift 1, der er indleveret til retten den 14. marts 2013, og, for så vidt angår
26.805,94 kr., fra nedlæggelsen af påstand herom i processkrift 2, der er indleveret 19. marts
2014.
danmarks rederiforening som mandatar for sagsøgte dfds a/s, har påstået frifindelse.
sagsfremstilling
dis-loven og lovgivningen om beskatning af søfolk
dansk internationalt skibsregister (herefter dis) blev etableret i 1988, jf. lov nr. 408 af 1. juli
1988.
samtidig med vedtagelsen af dis-loven indsattes § 33 c i ligningsloven, hvorefter den
samlede indkomstskat for sømænd hjemmehørende i danmark nedsættes med det beløb, der
forholdsmæssigt falder på lønindkomst, der er indtjent på danske skibe registreret i dis. af
forarbejderne til § 33 c fremgår, at det er en forudsætning for iværksættelse af den foreslåede
skattefritagelse, at sømænd, der gør tjeneste om bord på skibe registreret i dis, "aflønnes i
henhold til lønoverenskomster, der er indgået på internationalt konkurrencedygtige vilkår."
for at sikre opfyldelse af denne forudsætning var det bestemt, at skattefritagelsesreglen i § 33
c skulle sættes i kraft efter skatteministerens bestemmelse, hvilket skete med virkning fra den
23. august 1988 efter indgåelsen af de første dis-overenskomster, jf. nedenfor.
baggrunden for etableringen af dis og lempelsen af sømandsbeskatningen var ifølge lov-
forarbejderne udviklingen i 1980'erne, hvor der var sket en væsentlig reduktion i antallet af
skibe under dansk flag og en forøgelse af danske skibe under fremmed flag. ved at sætte
skibe under fremmed flag kunne rederierne opnå væsentlige besparelser på driftsomkost-
ningerne. hensigten med initiativerne var derfor at styrke rederierhvervets konkurrenceevne
og dermed modvirke tendensen til udflagning, idet der af hensyn til både beskæftigelsen og
valutaindtjeningen var en klar dansk interesse i at bevare så stor en del af handelsflåden som
muligt under dansk flag.
i forbindelse med folketingets behandling af lovforslagene tilkendegav skibsofficersorga-
nisationerne i fællessekretariatet i en udtalelse, at man var modstander af forslaget om ind-
                                                 - 3 -
førelsen af dis. med hensyn til den tekniske gennemførelse af dis-ordningen fandt fæl-
lessekretariatet, at de fradragsmæssige problemer kunne overkommes ved at indpasse søfolk i
det almindelige skattesystem og kanalisere den tilbageholdte skat til rederierne.
under forhandlingerne om blandt andet ligningslovens § 33 c fremsatte fremskridtspartiet et
ændringsforslag, hvorefter søfolk ansat på dis-skibe ikke blev omfattet af en skattefritagelse,
men hvor rederierne i stedet fik udbetalt skatteandelen af søfolkenes løn som støtte.
ændringsforslaget blev ikke gennemført.
bestemmelsen i ligningslovens § 33 c overførtes i 2005 til § 5, stk. 1, i lov nr. 386 af 27. maj
2005, der samlede reglerne om beskatning af søfolk i en lov (sbl) og endvidere tilpassede
reglerne til de nye eu-retningslinjer for statsstøtte til søtransportsektoren, udsendt ved
meddelelse c (2004) 43. i § 5, stk. 3, indsattes samtidig en bestemmelse, hvoraf fremgår, at
skattefritagelse efter § 5, stk. 1 og 2, er betinget af, at løn og godtgørelser mv. er fastsat under
hensyn til skattefritagelsen.
af bemærkningerne til § 5, stk. 3, fremgår:
       "bestemmelsen i lovforslagets § 5, stk. 3, har hele tiden været en underliggende
       forudsætning for anvendelse af dis-skattereglerne, nemlig at de pågældende
       søfolk bliver aflønnet med en nettohyre, som er beregnet ud fra en forudsætning
       om, at den er skattefri. dette har ikke hidtil fremgået direkte af lovteksten, og det
       foreslås nu, at en sådan bestemmelse indsættes. det følger af bestemmelsen, at
       indkomsten skal beskattes efter de almindelige regler, hvis betingelsen om
       nettoaflønning ikke er opfyldt. arbejdsgiveren skal om nødvendigt over for
       skattemyndighederne kunne godtgøre, hvordan den skattefri nettohyre er
       beregnet."
af lovens § 11, der indsattes som en ny bestemmelse, fremgår, at hvis der udbetales skattefri
nettoløn efter blandt andet § 5, og grundlaget herfor viser sig ikke at være til stede, hæfter
alene arbejdsgiveren for den a-skat og de arbejdsmarkeds- og atp-bidrag, som skulle have
været indbetalt. det fremgår endvidere, at a-skatten og de nævnte bidrag beregnes på
grundlag af den bruttoløn, som ligger til grund for fastsættelsen af den skattefri nettoløn, jf. §
5, stk. 3.
                                                - 4 -
i forbindelse med behandlingen af lovforslaget fremkom blandt andre landsorganisationen i
danmark (lo) og dansk sø-restaurationsforening med udtalelser vedrørende lovforslaget.
af dansk sø-restaurationsforenings udtalelse af 26. november 2004 fremgår blandt andet, at
foreningen var enig i forslaget i § 5, stk. 3, men fandt, at der burde indsættes en bestemmelse,
således at skattefritagelsen og dermed nettolønningerne følger den generelle udvikling i
personskatten i de øvrige samfund. lo anførte vedrørende samme bestemmelse blandet andet:
      ”lo vil også pege på bestemmelsen i § 5, stk.3, hvoraf det fremgår, at skatte-
      fritagelsen er betinget af, at den udbetalte løn er fastsat under hensyn hertil. lo er
      enig i, at overenskomster må afspejle dette.
      dis-lønningerne i overenskomsterne afspejler imidlertid ikke udviklingen i
      skattesystemet. det gælder f.eks. i relation til den nuværende skattereform, hvor
      nedsættelsen af indkomstskatten ikke er slået igennem på dis-lønningerne i form
      af en stigning i den udbetalte løn. dette er netop hovedtemaet i den aktuelle
      overenskomstkonflikt mellem søfartens ledere … og danmarks rederiforening.
      det har indtil videre ikke været muligt at løse dette forhold, og der har tidligere
      været problemer i forbindelse med ændringer i skattelovgivningen. konsekvensen
      er, at rederne får en støtte, der overstiger skatten.
      der mangler i dag et fælles retsgrundlag til en effektiv løsning af problemet. det
      arbejdsretlige system har således ikke kunnet løse uenigheden. det bør derfor
      sikres i loven, at skatteændringer kan finde sted i begge retninger, således at den
      udbetalte løn afspejler den reelle skat. lo finder også dette nødvendigt for at
      kunne overholde eu’s regler for statsstøtte, idet støtten ikke må overstige
      skattebesparelsen.
      i modsat fald finder lo det hensigtsmæssigt, at støtte den svenske løsning, hvor
      løn og overenskomster fortsætter uændret med normal beskatning, mens
      rederierne helt eller delvis får refunderet den skat, som bliver opkrævet hos sø-
      folkene. det er en løsning, som kræves af søfartens ledere i lyset af deres kon-
      flikt. der er ikke tilsvarende problemer i forhold til færge-dis og bilfærgernes
      rederiforening.”
som kommentar til høringssvarene vedrørende § 5, stk. 3, anførte skatteministeriet i lov-
forslaget blandt andet:
      ”regeringen ønsker tydeligt at fastslå det princip, at skattefritagelsen er betinget
      af, at løn m.v. er fastsat under hensyn til skattefritagelsen. selve den konkrete
      lønfastsættelse må herefter ske ved forhandling mellem arbejdsmarkedets parter.
      regeringen hverken kan eller vil blande sig i indgåelsen af overenskomster på
      arbejdsmarkedet.
      …
                                              - 5 -
      den nuværende model med en dis-ordning på nettolønsbasis har fungeret til-
      fredsstillende i 15 år, og regeringen ser ingen grund til at ændre denne ordning.”
forud for vedtagelsen af lov om beskatning af søfolk besvarede skatteministeren spørgsmål
fra folketingets skatteudvalg vedrørende blandt andet dis-løn og skatteregler. af en
besvarelse af 24. november 2004 fremgår blandt andet:
      ”der er hverken i lovgivningen i danmark eller i kommissionens godkendelse af
      dis-ordningen fastsat nærmere regler for, hvordan nettolønnen skal fastsættes.
      der eksisterer således alene den grundlæggende forudsætning, at lønnen skal
      fastsættes under hensyn til skattefritagelsen.
      lønfastsættelsen for dis-søfolk må herefter ske på samme måde som på de øvrige
      dele af arbejdsmarkedet, nemlig ved forhandling mellem arbejdsmarkedets parter.
      det er således et overenskomstmæssigt anliggende mellem de søfarendes faglige
      organisationer på den ene side og rederiernes organisationer på den anden,
      hvordan lønnen for dis-søfolk nøjagtigt skal fastsættes.
      i det omfang, at ændringer i skattelovgivningen måtte give anledning til ændrede
      forhold for bruttobeskattede lønmodtagere – f.eks. ved de skattenedsættelser, der
      blev gennemført ved regeringens forårspakke – må dette forhold indgå som et
      element ved den lønfastsættelse, der aftales mellem parterne. jeg går ud fra, at det
      samme var tilfældet, når skatterne under tidligere regeringer blev sat op.
      jeg hverken kan eller vil blande mig i indgåelsen af overenskomster mellem de
      søfarendes organisationer og rederierne.”
de første dis-overenskomster
danmarks rederiforening og en række foreninger, herunder dansk styrmandsforening, der
senere blev til søfartens ledere, indgik den 27. juli 1988 en aftale, hvorefter de hidtidige
kollektive overenskomster, der var gældende for skibe indregistreret i det traditionelle danske
skibsregister (herefter das) som en overgangsordning dannede grundlag for de søfarendes
løn- og ansættelsesvilkår i skibe indregistreret i dis, dog med en række modifikationer,
herunder følgende:
      ”a. den søfarendes månedlige bruttoindtjening opgøres som hidtil. i konsekvens
      af den skattefrihedsordning, der er knyttet til tjeneste i dis-registrerede skibe,
      omregnes den således opgjorte bruttoindtjening til nettoløn.
      denne omregning sker ved at beregne den til bruttoindkomsten hørende sø-
      mandsskat i henhold til sømandsskattetabellen for 1988…idet den søfarendes
      bidrag til hhv. atp, aud og pensionsordning, fratrækkes inden beregning af
      sømandsskat. det herved fremkomne skattebeløb fratrækkes bruttoindtjeningen,
                                              - 6 -
      hvorved nettoløn excl. kompensation for værdien af den enkelte søfarendes
      individuelle, skattemæssige fradrag fremkommer.
      …
      c. for at den søfarende, der er omfattet af ligningslovens § 33, c, kan få godt-
      gørelse for den skattemæssige værdi af eventuelle personlige, skattefradrag,
      tillægges nettohyren et beløb, der udregnes og udbetales af den oprettede pul-
      jeordning gennem rederiet…”
af protokollatet af 27. juli 1988 fremgår endvidere, at de i protokollatet nævnte dis-over-
enskomster skulle være gældende, indtil de blev afløst af overenskomster, der var baseret på
nettolønsatser, og at parterne var enige om at fortsætte forhandlingerne om egentlige
overenskomster, jf. dis-lovens § 10, stk. 2, til afløsning af de nævnte overgangsordninger.
overgangsordningen på skibsofficersområdet ophørte den 1. januar 1990, idet den blev afløst
af egentlige dis-overenskomster, som parterne opnåede enighed om den 1. december 1989.
af et protokollat af 1. december 1989 mellem danmarks rederiforening og de fire
officersorganisationer i fællessekretariatet fremgår blandt andet:
      ”1. lønninger m.v.
      a. vedlagte dis-overenskomst af 1. december 1989 med tilhørende hyretillæg
      træder i kraft med virkning fra og med 1. januar 1990.
      b. pr. 1. april 1990 forhøjes de i ovennævnte hyretillæg anførte lønninger med
      m.v. med 1,5 %.
      …
      4. skatteforhold – nettolønsberegning
      forudsætningen for den samlede nettoløn er gældende regler med hensyn til
      personbeskatning, herunder de den 23. juni 1988 gennemførte ændringer for
      beskatning af søfarende. skulle der senere ske væsentlige ændringer i det gene-
      relle personbeskatningsniveau, er der anledning til reforhandling af denne aftale,
      for så vidt angår den del af den samlede løn (nettohyre og kompensationstillæg),
      som ændringerne vedrører.
      …
      7. fleksibilitet
      parterne er enige om at medvirke til at tilpasse gældende regler (bekendtgørelse
      … om skibsofficerers tjeneste- og ansvarsområde om bord i skibe) til ma-
      skinchefens funktion som vedligeholdelseschef.”
der er fremlagt et arbejdspapir af 3. november 1989 udarbejdet af peter funch, dansk
styrmandsforening, og et lønnotat af 9. november 1989 udarbejdet af michael wengel-ni-
elsen, danmarks rederiforening, begge med forskellige beregninger til brug for parternes
forhandlinger.
                                               - 7 -
i danmarks rederiforenings beretning for 1989/90 er anført blandt andet følgende om den
indgåede dis-overenskomst:
      ”overenskomsten er som øvrige dis-overenskomster baseret på et omkost-
      ningsneutralt nettolønsprincip med indregning af diverse tillæg herunder kost-
      penge i den faste månedlige hyre.
      …
      efter afslutning af dis-overenskomstforhandlingerne indledtes de såkaldte
      ”midtvejsforhandlinger” for perioden 1989-1991…det samlede forhandlings-
      resultat indebærer lønstigninger…for dis-området på henholdsvis 5 ½ og 1 ½
      procent…pr. 1. april 1989 og 1. april 1990.”
udligningskontoret
i forbindelse med iværksættelse af dis-ordningen aftalte rederierne og de søfarendes orga-
nisationer, at de søfarende under dis-ordningen skal kompenseres for de personlige, indi-
viduelle skattefradrag, som de er afskåret fra at udnytte, fordi de ikke betaler skat af dis-
indkomst. til at forestå udbetalinger til søfarende af kompensationen, som finansieres af
rederierne i fællesskab, og administrere fordelingen af udgifterne (puljeordning) mellem
rederierne etableredes ”udligningskontoret for dansk søfart” i august 1988. den enkelte
søfarende, såfremt vedkommende ønsker kompensation, skal ansøge om kompensation og
give udligningskontoret adgang til at indhente oplysninger fra skat til brug for bereg-
ningen.
af udligningskontorets hjemmeside fremgår blandt andet, at ”da kompensationsberegnin-
gerne er baseret på det gældende skattesystem, hvor der regnes med bruttoindkomster, er det
nødvendigt at omregne dis-indkomsterne til en teoretisk bruttoindkomst inden beregning af
kompensation, da det er størrelsen af bruttoindkomsten, der afgør, om der skal gives
kompensation for topskatten.”
fornyelser af dis-overenskomsten efter 1989
dis-overenskomsten er efterfølgende fornyet og justeret ved en række aftaler indgået mellem
søfartens ledere og danmarks rederiforening.
det er oplyst, at der blev ”fundet anledning til at foretage særlige reguleringer af dis løn-
ninger som følge af væsentlige ændringer i det generelle personbeskatningsniveau, … i
forbindelse med skattereformen fra 1994 til 1998, hvor der gennem fem år aftaltes og ud-
                                               - 8 -
betaltes til dis søfarende et særligt skattereformtillæg, som senere er indregnet i dis løn-
ningerne.”
i forbindelse med 1999-skattejusteringen – den såkaldte pinsepakke – var søfartens ledere og
danmarks rederiforening ifølge det oplyste enige om, at der ikke var grundlag for for-
handlinger om ændringer af dis-lønningerne.
i 2004 forhandlede de nævnte parter i forligsinstitutionen om fornyelse af dis-overens-
komsten og af rapport af 8. september 2004 mæglingsmand niels waage fremgår blandt
andet:
       ”for det første var parterne uenige om, hvorvidt de generelle lettelser i den se-
       neste skattereform skulle have indflydelse overenskomstfornyelsen. parterne var
       enige om, at den generelle skattelettelse indebar en skattelettelse for skattepligtige
       personer på 442 kr. ...
       vedr. spørgsmålet om et skattereformtillæg:
       under forhandlingerne tilbød rederiforeningen at lade skattereformproblema-
       tikken (de 442 kr.) indgå i de fremtidige forhandlinger om omlægning af pen-
       sionsordningerne fra brutto til netto (§ 53 a). søfartens ledere/dansk navi-
       gatørforening fastholdt kravet om, at der fra 1. januar 2004 skulle udbetales et
       skattereformtillæg på 442 kr. til foreningens medlemmer, men tilbød at der kunne
       ske modregning af et skattereformtillæg på 442 kr. i en senere eventuel
       pensionsordning. rederiforeningen kunne imidlertid fortsat ikke acceptere et
       skattereformtillæg.
       jeg anså herefter ikke yderligere mæglingsbestræbelser på dette punkt for mulige,
       et synspunkt som parterne tilsluttede sig.”
af et protokollat af 25. maj 2005 fremgår, at søfartens ledere og danmarks rederiforening
efterfølgende blandt andet aftalte, at den aktuelle skatteændring på ca. 440 kr. blev registreret
i et såkaldt ”opsparingsprotokollat”, at parterne fremover skulle mødes en gang årligt og
drøfte, om der var gennemført sådanne ekstraordinære skattelovsændringer, der indebar, at
indeståendet skulle tillægges eller fratrækkes et beløb, og at der som udgangspunkt skulle ske
udbetaling/modregning, når indeståendet for seniorofficerer udgjorde 1.000 kr. det fremgik
endvidere, at enhver uoverensstemmelse vedrørende fortolkning af aftalen skulle afgøres efter
almindelige fagretlige regler.
                                               - 9 -
ved brev af 31. maj 2006 til danmarks rederiforening meddelte søfartens ledere, at man
opsagde ”opsparingsprotokollatet” under dis-overenskomsten af 2005 og ønskede det op-
sparede beløb udbetalt pr. januar 2007.
i forbindelse med skattereformen 2008-2009 forhandlede søfartens ledere og danmarks
rederiforening om kompensation for de i 2008 og 2009 gennemførte skattelettelser og af et
protokollat af 26. maj 2008 fremgår, at der opnåedes enighed om, at der med virkning fra 1.
januar 2009 indførtes et skattereformtillæg på 400 kr. i den mellem parterne gældende dis-
hovedoverenskomst af 2. juli 2007. resultatet af forhandlingen overførtes til
særoverenskomsterne og kom også til at gælde for ansatte i dfds.
i forbindelse med forhandlingerne om overenskomstfornyelse i 2010 fremsatte søfartens
ledere i februar 2010 blandt andet ønske om en aftale om skattereform 2010 (”forårspakke
2.0”) og anførte det som en ”selvstændig aftale om regulering af nutidige og fremtidige
nettolønninger under hensyntagen til skattefritagelsen i dis og den generelle person-
beskatning i danmark.”
under forhandlingerne udsendte danmarks rederiforening den 3. maj 2011 en orientering til
sine medlemmer, hvori blandt andet var anført:
      ”de altoverskyggende og dominerende knaster i forhandlingsforløbet har været
      spørgsmålet om ”skattekompensation” og kravet om lønnedgang…
      hvad indebærer det seneste tilbud af 3. maj
      med tilbuddet lægges der op til en 2-årig fornyelse af overenskomsterne, baseret
      på lønstigninger til såvel senior- og som juniorofficerer i størrelsesordenen
      2,8%...endelig afspejler tilbuddet den manglende enighed om, hvorvidt der med
      resultatet er taget højde for kravet om ”skattekompensation” eller ej…
      indtil udgangen af 2006 bestod der en ret til at kræve særskilt forhandling, hvis
      der blev gennemført væsentlige ændringer i skattereglerne. denne ret bortfaldt, da
      organisationerne opsagde det skatte ”opsparingsprotokollat”, som man i 2005 blev
      enige om som løsning på den skatteproblematik, der blokerede for navigatørernes
      overenskomstfornyelse i 2004…aftalen blev sagt op af organisationerne ved først
      givne lejlighed, og der består herefter ingen særskilt ret til forhandling i tilfælde af
      ændringer i skattesystemet eller nogen ret til lønmæssig kompensation for sådanne
      ændringer… i forbindelse med overenskomstforhandlingerne i 2007 bad søfartens
      ledere om en fremadrettet aftale om skatteændringer og disses konsekvenser for
      dis søfarende. parterne kunne imidlertid ikke opnå enighed…men danmarks
      rederiforening gav et løfte om, at man var villig til…også fremover at mødes og
                                              - 10 -
       drøfte skatteændringer. et sådant tilsagn blev givet mundtligt, idet
       organisationerne ikke kunne acceptere det tekstforslag, som rederiforeningen
       tilbød.”
i brev af 7. juni 2011 til danmarks rederiforening afslog søfartens ledere det seneste
overenskomsttilbud og anførte blandt andet, at medlemmerne havde ”ét stort ønske til for-
handlingsresultatet – en varig og langsigtet aftale om regulering af nettolønningerne i takt
med ændringerne i beskatningen af arbejdsindkomst i danmark.”
i et svar af 16. juni 2011 fra danmarks rederiforening anførtes blandt andet, at rederifor-
eningen ”vedholdende har tilkendegivet, at vi ikke ser ”skattekompensation” og ”løn” iso-
lerede, men at vi ser dem som to af elementerne i en samlet løsning på fornyelsen af vore dis
overenskomster” og endvidere specifikt om ”forårspakken”, ”at vi ikke ser den ”matematiske”
sammenhæng mellem denne og de oprindelige dis lønningerne, der som bekendt blev aftalt
tilbage i 1988, hvor skattesystemet så ganske anderledes ud end det gør i dag.” danmarks
rederiforening anførte afslutningsvis, at der var taget højde for ”forårspakken” med det
fremsatte tilbud.
søfartens ledere og danmarks rederiforening nåede ikke til enighed om fornyelse af
overenskomsten, og det er oplyst, at den kollektive overenskomst for medlemmerne af sø-
fartens ledere ansat hos blandt andre dfds bortfaldt den 6. marts 2012
forhandlinger mv. mellem sømændenes forbund og danmarks rederiforening
i tilknytning til den første overenskomst for arbejde på dis-skibe mellem danmarks rede-
riforening og sømændenes forbund enedes de to parter om et protokollat af 19. august 1988.
af protokollatet fremgår blandt andet, at ”forudsætningen for den samlede nettoløn er
gældende regler med hensyn til beskatning, herunder de den 23. juni 1988 gennemførte
ændringer af beskatning for søfarende. skulle der ske generelle ændringer i personbeskat-
ningen, genforhandles den del af nettolønnen, som ændringen vedrører.”
i forbindelse med senere forhandlinger mellem sømændenes forbund og danmarks rede-
riforening opstod der uenighed om fortolkningen af den ovenfor gengivne passus i protokollat
af 19. august 1988, og tvisten blev indbragt for en faglig voldgift med en byrets-, lands- og
højesteretsdommer som opmænd.
                                               - 11 -
sømændenes forbund nedlagde herunder påstand om, at danmarks rederiforening til-
pligtedes at anerkende, at protokollatet af 19. august 1988 skal forstås således, at fastsættelsen
af de reguleringer af dis-overenskomstens nettolønssatser, som en generel ændring i
personbeskatningen giver grundlag for, kan kræves afgjort ved en faglig voldgift, såfremt de i
protokollatet omhandlede genforhandlinger om ændring af nettolønnen ikke fører til noget
resultat.
af et protokollat af 10. august 1994 fra den faglige voldgift fremgår blandt andet:
      ”efter procedure og votering tilkendegav højesteretsdommer mogens hornslet, at
      der blandt opmændene er enighed om, at klageren ikke kan få medhold i sin
      påstand. en naturlig læsning af protokollatet efterlader i sig selv ikke tvivl om,
      hvad parternes aftale går ud på. ved generelle ændringer i personbeskatningen
      ”genforhandles” den del af nettolønnen, som ændringen vedrører. der er tale om
      en ret for parterne til at kræve – reelle – forhandlinger. der er efter bestemmelsens
      ordlyd ikke adgang til at kræve en afgørelse ved faglig voldgift, hvis det ved
      genforhandlingen ikke skulle være muligt at opnå enighed mellem parterne, og
      klageren har bevisbyrden for, at aftalen – uden dækning i ordlyden – hjemler
      noget sådant. der må herved lægges vægt, at protokollatet er tilblevet under en
      grundig forhandling mellem ligestillede, kompetente organisationer, og at den nu
      omtvistede bestemmelse blev indsat efter ønske fra klageren, der måtte have en
      særlig anledning til at sørge for, at formuleringen kom til at svare til det ønskede.
      efter det oplyste blev bestemmelsen affattet i et samarbejde mellem
      forhandlingsparterne, hvorunder den oprindelige formulering efter klagerens
      forslag blev ændret på et enkelt punkt – ”væsentlige ændringer i
      personbeskatningen” blev ændret til ”generelle ændringer” – medens en præci-
      sering af ”genforhandles” tilsyneladende ikke var på tale. oplysningerne om
      forhandlingsforløbet kan herefter ikke føre til en anden forståelse af protokollatet
      end den, der er dækket af den sproglige formulering.”
dis-ordningen på færgeområdet
i 2000 gennemførtes en lovændring, hvorefter også passagerskibe (færger), der sejler mellem
en dansk og en udenlandsk havn kan optages i dis. de søfarende tjenstgørende på disse
færger omfattedes ligeledes af skattefritagelsen. af de fremlagte oplysninger om de
overenskomster, der siden 2000 er indgået mellem bilfærgernes rederiforening og søfartens
ledere, for færger, der er registreret i dis, fremgår, at der ved fastsættelse af nettohyren tages
udgangspunkt i den efter das-overenskomsten beregnede samlede månedlige bruttohyre. de
indgåede aftaler på færgeområdet indeholder nærmere principper for omregningen af
                                                - 12 -
bruttohyre til nettohyre, herunder at det er beskatningen i hørsholm kommune, der danner
grundlag for den årlige beregning.
det fremgår endvidere, at hvis der sker væsentlige, generelle ændringer i personbeskatningen,
genforhandles den del af nettolønnen, som ændringen vedrører.
eu-statsstøtteretningslinjer
i en afgørelse af 13. november 2002 (statsstøttesag nn 116/98) i anledning af en konkret
klage konkluderede eu-kommissionen, at dis-ordningen udgør statsstøtte. eu-kommis-
sionen besluttede endvidere ikke at gøre indsigelse imod ordningen, idet foranstaltningerne
var forenelige med fællesmarkedet, jf. ef-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c.
af begrundelsen fremgår blandt andet:
       ”(37) for at være forenelig med fællesmarkedet skal de skatteregler, der gen-
       nemføres i danmark, opfylde alle kravene i de eksisterende ef-retningslinjer.
       (38) for det første må statsstøtte til søtransportsektoren ”generelt kun ydes til de
       fartøjer, der er optaget i medlemsstaternes registre”. dette krav er opfyldt, da dis-
       og das-registret er anerkendt som fællesskabsregistre i retningslinjerne.
       (39) for det andet ”bør støtteforanstaltninger til søfartssektoren derfor primært
       søge at reducere skattemæssige og andre omkostninger og byrder, som belaster
       ef-rederne og ef-søfolk …, så de bringes ned på niveauer, der svarer til nor-
       merne på verdensplan”. videre står der i pkt. 3.2. i retningslinjerne: ”ud fra denne
       målsætning bør følgende foranstaltning tillades for ef-skibsfarten: …- nedsatte
       indkomstskattesatser for ef-søfolk på fartøjer, der er registreret i en
       medlemsstat.” den nye skattepakke bidrager klart til virkeliggørelsen af dette
       generelle mål, da den giver den danske flåde mulighed for at konkurrere på lige
       fod med de skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag. ordningens støttein-
       tensitet overstiger ikke det samlede beløb for skatter og socialsikringsbidrag, jf.
       punkt 10 i retningslinjerne. kommissionen minder danmark om, at det er nød-
       vendigt at kontrollere, at det i retningslinjerne fastsatte loft overholdes, hvis der
       ydes yderligere støtte til søfolk eller til individuelle redere med henblik på at
       reducere bemandingsomkostningerne.”
ved meddelelse c (2004) 43 af 17. januar 2004 udsendte eu-kommissionen nye retnings-
linjer for statsstøtte til søtransportsektoren, som erstattede 1997-retningslinjerne. retnings-
linjernes kapitel 3 vedrører fiskale og sociale foranstaltninger til forbedring af konkurren-
ceevnen. af afsnit 3.2 vedrørende arbejdsrelaterede omkostninger fremgår blandt andet:
                                               - 13 -
      ”som nævnt er søtransport en sektor, hvor der hersker en skrap international
      konkurrence. støtteforanstaltninger for den maritime sektor bør derfor primært
      søge at reducere skattemæssige og andre omkostninger og byrder, som belaster
      fællesskabsredere og fællesskabssøfolk, og bringe dem ned på niveauer, der svarer
      til normerne på verdensplan. foranstaltningerne bør direkte stimulere udvikling af
      sektoren og beskæftigelsen, snarere end være en kilde til generel finansiel støtte.
      i overensstemmelse med disse målsætninger bør følgende foranstaltninger for
      personaleomkostninger tillades for fællesskabets skibsfart:
      …
      - nedsatte indkomstskattesatser for eu-søfolk om bord på skibe, som er registreret
      i en medlemsstat…
      af nationale skattemæssige hensyn foretrækker nogle medlemsstater ikke at
      anvende nedsatte satser som ovenfor nævnt, men godtgør i stedet – helt eller
      delvist – rederne omkostningerne ved disse afgifter. denne fremgangsmåde kan
      generelt anses for at svare til ovennævnte system med nedsatte satser, forudsat at
      der er en tydelig forbindelse til afgifterne, at der ikke er noget over-
      kompensationselement, og at systemet er gennemskueligt og umuligt at mis-
      bruge.”
af kapitel 11 i retningslinjerne fremgår blandt andet, at fritagelse af søfolkene for beskatning
og socialsikringsbidrag og nedsættelse af selskabsskatten på skibsfartsaktiviteter udgør det
maksimalt tilladte støtteniveau, og at det er eu-kommissionens opfattelse, at det samlede
støttebeløb ikke må overstige det samlede beløb for skatter og socialsikringsbidrag, der
opkræves fra skibsfartsaktiviteter og fra søfolk.
eu-kommissionen indledte i december 2012 som led i sin stikprøvekontrol af medlems-
staternes støtteforanstaltninger en undersøgelse af dis-ordningen. ved brev af 4. marts 2014
meddelte eu-kommissionen på grundlag af de oplysninger, som var modtaget fra de danske
myndigheder, at støtteordningen og den individuelle støtte, som er ydet inden for dis-
ordningen, umiddelbart fandtes at være i overensstemmelse med eu's retningslinjer på
området.
korrespondance vedrørende dis-ansattes pensionsforhold
der er fremlagt korrespondance fra 2003-2004 mellem pfa pension, danmarks rederifor-
ening og skatteministeriet vedrørende muligheden for at etablere en kollektiv pensionsord-
ning i henhold til pensionsbeskatningslovens § 53 a.
                                                - 14 -
af breve af 14. september 2004 fra skatteministeriets departementschef til pfa pension og
danmarks rederiforening fremgår blandt andet:
       ”som bekendt reviderede eu-kommissionen i januar 2004 sine retningslinier for
       statsstøtte til søtransportsektoren. de nye retningslinier har ikke i forhold til
       tidligere grundlæggende ændret omfanget af den statsstøtte, der kan gives til
       søfolk ombord på dis-skibe, idet det højest tilladte støtteniveau fortsat er frita-
       gelse af søfolkene for beskatning og sociale bidrag. hvis man giver direkte tilskud
       i stedet for skattefritagelser, må tilskuddet ikke overstige det samlede beløb fra
       skatter og fra socialsikringsbidrag, der opkræves fra skibsfartsaktiviteter og fra
       søfolk.
       dette afspejler to modeller for at give statsstøtte på dette område. enten kan man
       som i danmark vælge at skattefritage søfolkene og udbetale en nettohyre, eller
       man kan beskatte søfolkene og derefter helt eller delvis refundere rederierne de
       opkrævede kildeskatter. resultatet vil i sidste ende være det samme, nemlig en
       statsstøtte højst svarende til søfolkenes skattebetaling.
       …
       det må formodes, at den højst tilladte statsstøtte vil være den samme, uanset om
       medlemsstaterne vælger den ene eller den anden måde at udforme statsstøtten på.
       derfor er jeg ud fra en eu-retlig betragtning betænkelig ved at imødekomme
       pfa’s og rederiforeningens ønske.”
i et brev af 4. oktober 2004 til direktør peter bjerregaard i danmarks rederiforening anførte
skatteministeriets departementschef endvidere blandt andet:
       ”jeg har set på sagen igen, og som jeg læser pfa’s henvendelse, er det netop en
       sådan ”nettoficering”, der ligger i den skitserede ordning. det er her problemet
       opstår i forhold til eu’s statsstøtteregler.
       alt andet lige må ”nettoficeringen” indebære, at dis-hyren inkl. pensionsbidrag
       vil kunne sættes ned, samtidig med at de søfarende bevarer økonomisk status quo
       både som erhvervsaktive og siden hen som pensionister. herved risikerer vi at
       komme til at give statsstøtte ud over det støtteloft, som er fastsat i eu-reglerne.”
søfartens lederes henvendelser til skatteministeren
søfartens ledere har flere gange rettet henvendelse til skiftende skatteministre om lønvil-
kårene for dis ansatte efter ændringer i skattereglerne.
af et svar af 26. januar 2010 fra skatteministeren fremgår blandt andet:
                                              - 15 -
       ”tak for dit brev af 11. januar, hvor du på vegne af din egen og andre faglige
       organisationer på søfartsområdet rejser spørgsmål om vilkårene for dis-søfolk,
       efter at skattereformen forårspakke 2.0 er trådt i kraft.
       som det bliver nævnt i brevet, er denne diskussion ikke ny. den opstod første
       gang i forbindelse med forårspakke 1.0 i 2004, og den blev gentaget i forbindelse
       med de skattenedsættelser, regeringen fik gennemført i efteråret 2007.
       svaret er det samme nu, som det var i 2004 og 2007. jeg hverken kan eller vil
       blande mig i, hvordan man indgår kollektive overenskomster på søfartsområdet.
       dis-søfolk aflønnes med en nettohyre, som skal være fastsat under hensyn til
       skattefritagelsen, og arbejdsgiveren skal over for told- og skatteforvaltningen
       kunne godtgøre, hvordan nettohyren er beregnet. dette er i al korthed reglerne.
       inden for disse rammer er det op til parterne at forhandle sig frem til en løsning –
       ganske som det er på det øvrige arbejdsmarked.
       det, som i beder mig om, er i realiteten, at jeg skulle beordre arbejdsgiverne til at
       give jer noget mere i løn. det har jeg hverken mulighed for eller ønske om at gøre.
       det har jeg heller ikke på det øvrige arbejdsmarked.”
senere svar fra 2011 fra efterfølgende skatteministre er på linje hermed.
andre forhold
under sagen er fremlagt uddrag af sømandsskattetabellen for 1988, der efter de tidligere
gældende regler anvendtes ved beregning af sømandsskatten.
der er endvidere fremlagt en pressemeddelelse udsendt af danmarks rederiforening den 12.
januar 2001 under overskriften ”danmarks rederiforening ser på dis-skatteordningen”. af
afsnittet ”fakta om dis” fremgår blandt andet:
      ”dansk internationalt skibsregister, dis, blev etableret i 1988 for at gøre danske
      rederier og søfarende konkurrencedygtige i forhold til andre lande og
      skibsregistre. dis indebærer, at de søfarende er fritaget for skat. til gengæld
      aflønnes de med en såkaldt nettoløn, der svarer til det beløb, der tidligere ud-
      betaltes til den søfarende efter skat. regelsættet er baseret på en videreudvikling
      af det traditionelle sømandsskattesystem, som betød, at de ansatte havde specielle
      skatteregler, blandt andet som følge af den særlige beskæftigelsessituation med
      perioder hjemme og perioder til søs.”
der er tillige fremlagt svar af 28. februar 2007 fra kirkeministeren på spørgsmål 14 (alm. del)
fra folketingets kirkeudvalg vedrørende betaling af kirkeskat for søfolk omfattet af dis-
ordningen.
                                              - 16 -
ansættelseskontrakter vedrørende a og b
efter overenskomstens bortfald i marts 2012 blev der indgået individuelle kontrakter om as
og bs ansættelse hos dfds a/s. det fremgår heraf, at ansættelse finder sted i henhold til den
til enhver tid gældende sømandslov, de til enhver tid gældende ”generelle dis
ansættelsesvilkår” aktuelt dateret 7. marts 2012 samt de i kontrakten anførte vilkår.
der er enighed mellem parterne om, at kontrakterne ikke indeholdt forringelser i forhold til de
tidligere ansættelsesvilkår.
opgørelse af krav
der er fremlagt opgørelser af de under sagen fremsatte krav pr. 31. december 2013 for årene
2010-2013 for a og for årene 2011-2013 for b.
forklaringer
der er i landsretten afgivet forklaringer af a, b, keld olsen, henrik holck, peter funch, kim
holm larsen, fritz ganzhorn, simon wognsen, knud pontoppidan, peter bjerregaard, h. c.
springborg og michael wengel-nielsen.
a har forklaret, at han blev uddannet som skibsfører i øk i 1981 og har arbejdet for sagsøgte
siden 2006 og i sin nuværende stilling siden 2008. han er nu første styrmand på et dis-skib,
der sejler på kanalen. han er ansat i rederiet, ikke på et bestemt skib, men har dog været på
det nuværende siden 2011. han var overrasket over at modtage kontrakten af 14. marts 2012.
han drøftede den med sine kolleger, men valgte at skrive under og rådede dem til det samme.
han havde været talsmand for navigatørgruppen, men var det ikke, da han modtog kontrakten,
der blev sendt til hans privatadresse. han vidste dog, at den tidligere overenskomst var
udløbet. han havde ikke overvejet, hvad det ville indebære. der var overhovedet ikke nogen
form for dialog om kontrakten. det fandt han meget ubehageligt. alternativet til at skrive
under ville helt klart have været at fratræde. han tilføjede selv oplysninger om sin anciennitet
med håndskrift, da det, der stod, ikke tog højde for hans tidligere anciennitet i rederiet. den
blev dog efterfølgende accepteret af tom møller på rederiets vegne. kontrakten var, da han
modtog den, allerede skrevet under af rederiet. lønnen var ikke ændret i forhold til tidligere.
han blev senere på ny talsmand under en ny overenskomst, idet den gamle talsmandsordning
                                              - 17 -
også faldt bort. der var ikke nogen forringelser i aftalen i forhold til hans tidligere
ansættelsesvilkår. han er ikke sikker på, hvem i rederiet han drøftede aftalen med. han har
stillet alle oplysninger om sine indtægter til rådighed for søfartens ledere. han har ikke
oplyst noget til en revisor. han er enig i den opgørelse af hans løn, som revisionsfirmaet rsm
plus har udarbejdet. han overlod det til søfartens ledere at tage sig af skattespørgsmålet.
stemningen i mellem de ansatte og rederiet var på det tidspunkt meget dårlig, og han havde
ikke lyst til at foretage sig noget, der kunne forværre situationen.
b har forklaret, at hun blev færdiguddannet som skibsfører hos dfds i 2011. hun sagde op i
efteråret 2014 og arbejder ikke mere som skibsfører. hun er udlært i dfds og har ikke været
ansat i andre rederier. hun modtog ansættelsesaftalen på sin privatadresse, da hun kom hjem
efter en periode til søs. aftalen var underskrevet for rederiet af tom møller. hun fik også
korrigeret sine anciennitetsoplysninger. der var ikke nogen forringelser i aftalen forhold til
hendes tidligere ansættelsesvilkår. det er private årsager, der har fået hende til at fratræde.
det skyldes ikke kontrakten. hun tog ikke forbehold, før hun underskrev. hun har talt med
søfartens ledere, men hun husker ikke, om det var før eller efter, at hun skrev kontrakten
under. i 2010 var hun på su. hun har sejlet bl.a. i italien og mellem københavn og oslo.
keld olsen har forklaret, at han er cand. jur., og i en længere årrække frem til 1992 var ansat
i sømændenes forbund. han førte en række ansættelsesretlige retssager og voldgiftssager for
forbundet og rådgav dem om mange andre juridiske spørgsmål. indførelsen af dis registeret
gav anledning til, at der måtte forhandles nye overenskomster med de redere, der lod deres
skibe registrere i dis, da de gamle overenskomster derved faldt bort for de pågældende skibe.
det gjaldt dog kun for danske søfolk og ef-søfolk. hvis rederne eksempelvis ansatte
philippinske søfolk, kunne sømændenes forbund ikke forhandle for disse.
meningen med de nye regler var, at rederne skulle spare skatten, som ellers ville have været
en del af de ansattes løn. rederne skulle så at sige have de beløb, der ellers ville være blevet
betalt i skat. alle de øvrige forbund indgik hurtigt aftale med rederne. sømændenes forbund
ville have en mere grundig drøftelse og ikke bare et tillæg til de tidligere overenskomster. der
var mange enkelte elementer, der skulle drøftes. man benyttede sømandsskattetabellen under
udarbejdelsen af nye overenskomster, således at man benyttede den til omregning. det er også
forudsat i protokollatet af 19. august 1988. det i protokollatet anførte om, at lønnen skulle
genforhandles ved ”generelle ændringer i personbeskatningen”,
                                               - 18 -
var parterne enige om. han husker ikke, hvem der først bragte det på bane. en skattestigning
ville alt andet lige betyde, at sømænd ville gå ned i løn. hvis dette skete, mens en sømand var
under sejlads, ville det have andre ansættelsesretlige konsekvenser, der ikke kunne overskues
umiddelbart. det var henrik berlau og vidnet, der deltog i forhandlingerne. han husker ikke,
at der var særlige praktiske problemer med implementeringen, mens han var ansat. han
husker, at han afgav forklaring under voldgiftssagen i 1994. han var ikke involveret i sagen i
øvrigt. han kan ikke udtale sig om, hvorvidt voldgiftskendelsens resultat er udtryk for en
ændring af det oprindelige system. i 1988 var det bl.a. bent hansen fra a.p. møller og i
mindre omfang h.c. springborg, der forhandlede for rederne. det er rigtigt, at den første
overenskomst blev indgået mellem sømændenes forbund og danmarks rederiforening. der
blev aftalt et fast antal overarbejdstimer, han mener det var 40 timer, og andre betalinger for
noget, der i forvejen betaltes særskilt, så som bakstørnstimer blev medregnet for at nå op på et
5-cifret beløb. forbundet ville gerne nå op på et præsentabelt beløb på minimum 10.000 kr.
om måneden. han var med til at formulere protokollatet, men han husker ikke nu detaljerne i
disse drøftelser.
henrik holck har forklaret bl.a., at han har været ansat i dfds siden august 2007. han er
ansat i koncernledelsen og har det overordnede ansvar for skibenes drift og bemandnings-
forhold samt hr mv. der er ca. 3000 ansatte, som er underlagt ham direkte, og ca. 6500
ansatte i alt i dfds. der er ca. 1400 danske søfolk, heraf ca. 100 skibsofficerer. dette tal
omfatter ikke kaptajner. han har været medlem af danmarks rederiforenings forhand-
lingsudvalg siden efteråret 2007. i 2007 var den økonomiske situation i dfds’ passager-
division dårlig, og bestyrelsen overvejede at sælge denne del af rederiet. han og hans kolleger
ville dog gerne prøve at redde divisionen, men situationen var meget alvorlig med ”røde tal”.
det ville have bragt i hvert fald 1000 danske arbejdspladser i risiko. alene en oslo båd har
350 ansatte i højsæsonen. dfds ville ikke være med i protokollatet af 23. juni 2008 om
skattereformtillægget på 400 kr. han måtte på grund af de økonomiske problemer anmode
samtlige fagforeninger om en genforhandling af overenskomsterne. det var derfor ikke
realistisk samtidig at acceptere lønforhøjelser i anden sammenhæng for en lille gruppe ansatte
officerer. det endte dog med, at dfds måtte acceptere forhøjelsen. hovedoverenskomster er
de generelle overenskomster, og der gælder særoverenskomster ved siden af. dfds er part i
mange af disse. de kan indgås af rederiet, men skal godkendes efterfølgende af
rederiforeningens forhandlingsudvalg. dfds har også fragtskibe og skibe, der både er
                                              - 19 -
passager- og fragtskibe. der er endvidere enkelte skibe til rådighed for forsvaret ved særlige
behov, for hvilke dfds modtager en løbende betaling fra forsvaret. lønninger reguleres altid
procentuelt, og det er altid dis-lønnen, der reguleres. det gælder også kaptajner på
individuelle ansættelsesaftaler. fagforeningerne bad i 2009 om, at over-
enskomstforhandlingerne skulle starte tidligt på grund af udsigterne til forårspakke 2.0. det
ville rederierne ikke, da der alligevel skulle være overenskomstforhandlinger inden for
overskuelig tid.
den økonomiske situation i 2010 var meget kritisk, og rederierne ønskede derfor ikke at
acceptere store lønstigninger, men mente, at omkostningerne skulle reduceres meget. det
lykkedes at få nedsat lønnen for nye juniorofficerer, men ikke for andre. rederierne var klar
over, at det kunne medføre en konflikt, at man krævede lønnedsættelser, og det var man om
nødvendigt parat til. det blev aftalt med de andre rederier, at dfds som et selskab, der ville
blive særlig hårdt ramt, skulle have en særlig konfliktkompensation, hvis der kom en konflikt.
man forhandlede meget længe og omfattende om en løsning. i begyndelsen af 2012, efter
knap to års drøftelser, holdt forhandlingsudvalget et møde med bestyrelsen i søfartens ledere.
der kom ikke noget resultat ud af mødet. der blev holdt et yderligere møde, der endte i det
såkaldte uenighedsprotokollat, som man dog heller ikke kunne nå til enighed om. der blev
indgået aftale med andre fagforeninger, men ikke med søfartens ledere. derefter opsagde
man fra danmarks rederiforenings side overenskomsterne. det er ikke korrekt, som hævdet
af a, at de nye aftaler kom som et ”lyn fra en klar himmel”. der var på forhånd sendt
orienteringer ud, og de ansatte var opfordret til at kontakte tom møller, hvis de havde
spørgsmål. det lyder sandsynligt, at tom møller har accepteret en rettelse i angivelsen af as
anciennitet. der er ikke andre, der ville kunne tage stilling til det. der kom ikke nogen
henvendelser fra søfartens ledere i den forbindelse. der var også en kaptajn med i søgsmålet
fra starten. han var på individuel aftale. vidnet betragtede dette som et tillidsbrud og overtalte
den pågældende til at hæve sagen, da vidnet fandt det helt uforeneligt med at være kaptajn og
dermed rederiets repræsentant på skibet at være involveret i søgsmål mod rederiet. dfds har
store udgifter til bidrag til udligningskontoret, og disse opgøres for hvert år endeligt i det
såkaldte 5. kvartal, når den samlede afregning opgøres. de samlede udgifter til dis-lønninger
for dfds er ca. 435 millioner kr. årligt. dansk metals maritime afdeling forlangte i 2013 en
overenskomst for deres navigatører. de repræsenterede også en række andre medarbejdere.
det accepterede forhandlingsudvalget, og en overenskomst blev indgået. der er ikke i denne
                                               - 20 -
nogen skattekompensation, det er ikke omtalt. der er ikke tale om, at en lavere skat
automatisk indebærer en gevinst for rederne. han går ud fra, at styrmændene og navigatørerne
i dfds generelt er tilfredse med at arbejde for rederiet. derfor ville de nok i virkeligheden
ikke være interesserede i en konflikt. en navigatørs dis-løn er ca. fra 25.000 til 39.000 kr.,
hvilket er en nettoløn, men der er derudover lodstillæg og pension. as korrekte løn i 2010 var
24.355 kr. pr. måned, og i kontrakten var den steget til 25.772 kr. det ville være meget
skadeligt for konkurrenceevnen, hvis der skulle udbetales så store forhøjelser, som sagsøgerne
kræver. han ved ikke, hvad lønudgifterne ville være, hvis det var bruttolønninger, der var tale
om. han forhandler ikke løn for udenlandske ansatte og heller ikke for ansatte, der ikke på
dis-løn.
peter funch har forklaret bl.a., at han oprindelig var styrmand i rederiet j. lauritzen og blev
ansat i dansk styrmandsforening i 1967. han medvirkede ved en række fusioner mellem flere
fagforeninger frem til dannelsen af søfartens ledere. han gik på pension i 2001. han har i en
længere årrække været medlem af sø- og handelsretten og dommer i arbejdsretten. der blev
indført kildeskat for søfolk allerede i 1950’erne, og en tabel til udregning af skatten blev
udarbejdet. afregning fandt dengang sted på skibene. skatten var noget lavere for søfolk end
for andre borgere, da de havde særlige fradrag afhængig af, hvilken del af erhvervet, de var
beskæftiget i. trækprocenten var, som han husker det, ikke anderledes end for andre. han var
i høj grad involveret i drøftelserne frem til etableringen af dis, hvilket man fra søfartens
lederes side var imod. man frygtede en overvægt af udenlandske søfolk, men fik intet ud af
intensiv lobbyvirksomhed over for politikere og offentlighed. han var derefter, da dis var
vedtaget, med til at forhandle nye overenskomster, som var nødvendiggjort af de nye regler.
han forhandlede med bl.a. kontorchef carl henning petersen og michael wengel-nielsen fra
rederiforeningen. da det var usikkert, hvordan lønningerne skulle fastsættes, tog man
udgangspunkt i søfolkenes hidtidige bruttoløn. det var hensigten, at man senere ville
udarbejde en ny samlet overenskomst. man enedes om en overgangsordning, indtil det kunne
ske. protokollatet af 27. juli 1988 var udtryk for, at der ikke skulle ske ændringer i de
lønninger, som de ansatte fik. puljeordningen skyldtes, at der var forskel på de fradrag, som
de forskellige ansatte havde. ordningen skulle sikre, at den søfarende, der arbejdede under
dis-overenskomst, havde præcis den samme værdi af sine fradrag, som søfarende der ikke
var under dis-overenskomst. direktør peter bjerregaard fra danmarks rederiforening
fortalte, da de tilfældigt mødtes i en port i amaliegade, at rederne ville etablere en
                                              - 21 -
puljeordning for at tage højde for de fradrag, som de enkelte søfolk havde. protokollat af 19.
august 1988 mellem sømændenes forbund og danmarks rederiforening havde han ikke
noget med at gøre. søfartens ledere var ikke nærmere bekendt med disse drøftelser og var
også overraskede over den fleksibilitet fra begge sider, som protokollatet var udtryk for. det
var ikke noget problem at tilpasse lønnen til ændringer i skatteniveauet. der var enighed
mellem rederne og fagforbundene om, at når skatten steg, skulle nettolønnen sættes ned, og
rederiforeningens daværende direktør bekræftede overfor ham, at det omvendte også gjaldt,
hvis skatten blev sat ned. drøftelserne om en samlet overenskomst var dog langvarige, men
mest fordi de forskellige personalegrupper ikke havde sammenfaldende interesser.
beregningen, som er fremsendt med notatet af 7. september 2004, er udtryk for, hvilken
fremgangsmåde parterne benyttede. man måtte eksemplificere, hvordan det kunne sikres, at
de forskellige personalegrupper fik den tilsigtede nettoløn. der kunne dog også være tale om,
at mindre skatteændringer ikke blev adresseret med det samme, men taget op ved næste
overenskomstforhandling. forhandlingerne var overvejende af teknisk karakter, for der var
enighed om udgangspunktet mellem de få personer, der var involveret. der skulle i den sidste
ende ikke være forskel på, om man var dis- eller das-ansat. der blev udvist kreativitet fra
begge sider. dette var løsrevet fra de egentlige overenskomstforhandlinger.
fællessekretariatet omfattede også metal søfart. de var med i overgangsordningen, men ikke
i den efterfølgende overenskomst. han kan ikke erindre, hvorfor der blev valgt en anden
formulering om skatteændringer i protokollatet af 1. december 1989 end i protokollatet af 19.
august 1988. der var ikke tvivl om, at enhver ændring i skatteloven, der havde væsentlig
betydning, skulle tages i betragtning ved lønfastsættelse. sømændenes forbund havde nogle
andre bekymringer end søfartens ledere i disse forhandlinger. ønsket om nye, samlede
overenskomster for flere personalegrupper havde ikke isoleret set noget med løn at gøre. det i
lønnotat af 3. november 1989 omtalte ”flekstillæg” havde ikke noget med ”fleksibilitet” at
gøre. der kan godt være tale om et nyt tillæg, der er aftalt for at samle effekten af
skatteændringer. så vidt han husker, blev der ved overenskomstforhandlinger forhandlet om
et resultat, som så blev sat ind i overenskomsten. foreholdt fællessekretariatets høringssvar
til folketinget af 15. juni 1988 forklarer han, at modstanden mod etableringen af dis også
skyldtes frygt for, hvad det ville betyde for de lokalsamfund, hvor der var mange søfolk og
andre særlige problemer af individuel eller lokal karakter.
                                               - 22 -
kim holm larsen har forklaret bl.a., at han er statsautoriseret revisor og partner i rsm plus.
han har udarbejdet beregninger vedrørende de to sagsøgere efter opdrag fra søfartens ledere.
beregningsmetoderne er de samme i den gamle og den nye beregning, men han har modtaget
yderligere oplysninger til brug for udregningen af de seneste beløb. der anvendes normale
skatteprogrammer, som også anvendes i andre sammenhænge af hans firma. det er deres
erfaring, at det giver korrekte resultater, og det anvendes også af andre i revisorbranchen. man
ville både kunne udregne en nettoløn på basis af en bruttoløn og omvendt med dette program.
da der i beregningen ikke er taget hensyn til de to sagsøgeres individuelle fradrag, er det ikke
en særlig kompliceret beregning. de generelle ligningsmæssige fradrag er medtaget i
beregningen. udregningen af bs løn er anderledes end as, da hendes løn er lavere, og den
relevante periode er anderledes, men den anvendte metode er nøjagtig den samme. han har
efterregnet opgørelsen af as krav. han er enig i, at hans beregninger viser, hvordan man
bevæger sig fra bruttoløn til nettoløn. programmet har også været benyttet til at udregne løn
for ansatte på bilfærger. han har i den seneste beregning trukket atp og eget pensionsbidrag
ud for året 2010. han ved ikke, hvordan alle de omtalte fradrag er i dag. personfradraget har
dog nok en lavere værdi i dag i forhold til ved indførelsen af dis. han kender ikke
baggrunden for tillægget på 400 kr. det blev udregnet i forbindelse med skattereformen i
2008. det er medtaget i hans beregninger. han har fået oplyst, at den relevante løn er den
samme for hele perioden. han har set lønsedler for 2011 og som sagt fået oplyst, at lønnen var
uændret. han har kun taget beskæftigelsesfradraget og sømandsfradraget med i
beregningerne.
fritz ganzhorn har forklaret bl.a., at han er direktør i søfartens ledere. han er uddannet
styrmand og har sejlet for bl.a. a.p. møller mærsk. han er efterfølgende uddannet jurist. han
har siden 1999 været ansat i søfartens ledere. han blev sekretariatschef og overtog fra peter
funch efter en overleveringsperiode. han blev direktør i 2008, da der ikke længere var en
fuldtidsbeskæftiget formand. søfartens ledere har et sekretariat med ti beskæftigede. han
blev ved sin ansættelse i 1999 sat ind i dis-systemet af peter funch. der var en lang række
tekniske forhold, man skulle sættes ind i. de individuelle skatteforhold for den enkelte blev
reguleret via udligningskontoret, de generelle reguleringer var procentuelle. det var et
vanskeligt område, men forståeligt. nettolønnen skulle i almindelighed svare til en bruttoløn
uden for dis. efterhånden kom flere og flere skibe over på dis. færgeområdet var oprindelig
ikke i dis. da det skulle optages, var det først et forhandlingstema, hvordan overførslen
                                                - 23 -
skulle foregå i praksis. det skyldtes også, at nogle af rederne havde aktivitet i både danmark
og tyskland. det var tanken, at der skulle ske en omregning krone for krone. man aftalte
dengang hørsholm kommune som udgangspunkt for at have en kommune på sjælland at
regne ud fra. man udarbejder ændringsprotokollater for at kunne tage højde for ændringer i
skattesystemet, herunder pristalsreguleringer. han mener, at det ved lønforhandlinger er
blevet påset, at paralleliteten mellem dem, der er uden for dis, og dem, der er indenfor, ikke
sættes over styr. der var diskussioner om disse principper fra 2004. bilfærgernes
rederiforening ville have sådanne ændringer, at der blev varslet konflikt. rederne ville af
med omregningsprotokollatet. grunden til, at tillægget på ca. 440 kr. i 2004 skulle opspares,
var, at det af rederne blev opfattet som en slags kompensation for bruttoskat, som søfolk ikke
betaler. det var nødvendigt at trække linjerne fra det historiske forløb op i starten af 2000-
tallet, da der var kommet nye folk til på begge sider. protokollatet af 25. maj 2005 skyldtes, at
parterne ville opsummere betydningen for lønfastsættelsen af værdien af forårspakke 1.0. det
følger af det andet protokollat af samme dato, at de 440 kr. blev sparet op, trods ønske om det
modsatte fra søfartens lederes side. protokollatet blev efterfølgende opsagt for at få pengene
udbetalt. protokollatet fra 2008 om et skattereformtillæg på 400 kr. gælder stadig.
han mener, at forårspakke 2.0 var under forberedelse ganske længe, og organisationerne ville
gerne starte drøftelserne tidligt. man forudså svære forhandlinger. rederiforeningen var ikke
villig til at drøfte disse spørgsmål uden for overenskomstforhandlingerne. han ville ikke
acceptere et ”uenighedsprotokollat” med danmarks rederiforening, da han frygtede, at
historikken så at sige ville forsvinde. særligt bemærkningen i protokollatudkastet om, at der
ikke var andre spørgsmål, var uacceptabel. det er rigtigt, at der var et møde med danmarks
rederiforenings forhandlingsudvalg og senere drøftelser, men det gav ikke noget resultat,
selvom søfartens ledere fremsatte et kompromisforslag, som ville have indebåret accept af,
at reguleringer kun skulle ske fremadrettet. søfartens ledere ønskede ikke en konflikt, men
han var overrasket over, at man fra danmarks rederiforenings side meddelte, at
overenskomsten var bortfaldet. det skete pludseligt. hans gentagne henvendelser til politikere
om disse spørgsmål skyldes, at han har fundet det hensigtsmæssigt, at søfartens ledere til
stadighed skal gøre politikerne opmærksom på problemerne, også fordi staten efter hans
opfattelse har et medansvar for at få en løsning. han ville så at sige ”tinglyse” denne
opfattelse. hans medlemmer og han selv opfatter dis-ordningen som en statsstøtte ordning.
det er vigtigt efter hans opfattelse, at politikerne bliver gjort opmærksom på, at dis-
                                              - 24 -
ordningen ikke forvaltes hensigtsmæssigt. politikerne har tilsyneladende forladt sig på, at
arbejdsmarkedets parter selv forhandlede sig til en løsning, men det er jo ikke sket. det er nok
korrekt, at der næsten ikke var das-overenskomster tilbage i 1999, men man kunne stadig
anvende principperne. der har nok kun været få af de ansatte på bilfærgerne, der havde
særlige sømandsfradrag, før de kom ind i ”færge-dis”. det var søfartens ledere, der
foreslog hørsholm kommune som rettesnor, for at undgå individuel opdeling efter den
enkelte ansattes bopælskommune. det var ikke kun jens fage-pedersen og ole høg, der
forhandlede i 2004. jens fage-pedersen var formand for søfartens ledere og
forhandlingsleder i 2004. han formoder, at tallene i 2007-overenskomsten er videreført fra
1988. søfartens ledere var enige i det, som departementschef peter loft anførte i sit brev af
4. oktober 2004 om, at en ”nettoficering” kunne indebære en gevinst med en mindre udgift for
rederierne. han sidder i tilsynsrådet for udligningskontoret. rederiernes udgifter til dette kan
variere i takt med ændrede fradragsregler. udgifterne kan falde ved andre ændringer i
skattesystemet.
simon wognsen har forklaret bl.a., at han er leder af udligningskontoret. han er uddannet
skatterevisor med en efterfølgende masteruddannelse inden for skat. en søfarende, der vil
have kompensation for fradrag fra udligningskontoret, skal indsende en ansøgning med
oplysninger om indkomst- og fradragsforhold og bemyndige kontoret til at indhente skat-
teoplysninger. der kan så beregnes a conto kompensation, og efter indkomstårets udløb
udarbejdes en årsopgørelse. når den foreligger, udregnes om den søfarende har penge til gode
eller ej. kompensationen kan udbetales månedligt eller årligt af rederiet. som grundlag for
beregningerne bruges en teoretisk bruttoløn, og den beregnes på grundlag af tabellen for
dagpengesatser for dis-lønnede. der udregnes en endelig udligning mellem rederierne
baseret på det såkaldte 5. kvartal. de, der sejler i færge-dis, beregnes ikke på samme måde
som almindelige dis-ansatte. tilsynsrådet omfatter repræsentanter for både rederne og
arbejdstagerne. udligningskontoret har løbende samarbejde med skat for at kunne tage nye
fradrag i betragtning. enhver søfarende, der er ansat på dis-vilkår, kan søge kompensation
hos udligningskontoret. indholdet af udligningskontorets hjemmeside svarer efter hans
opfattelse til de faktiske forhold. udligningskontoret indhenter årsopgørelser, men ikke
forskudsopgørelser. der er en aftale med skat, der går helt tilbage til 1988. det er skat,
der har formuleret den samtykkeerklæring, som den søfarende skal afgive til
udligningskontoret. hvis en søfarende kun har ligningsmæssige fradrag, indregnes disse i
                                             - 25 -
hyren, og den søfarende vil derfor ikke have brug for udligningskontoret. siden 2010 har
udbetalingerne fra udligningskontoret været faldende, men det har antallet af søfarende også.
udbetalinger for 2014 er nok ca. 1000 kr. månedligt pr. søfarende i gennemsnit. det lave
renteniveau er medvirkende til, at der sker mange ændringer i fradragene på grund af
låneomlægninger. han kender ikke den samlede dis-løn, der udbetales af rederierne, da der
er ca. 20 %, som ikke har andet end ligningsmæssige fradrag.
knud pontoppidan har forklaret bl.a., at han blev ansat i danmarks rederiforening i 1973
og var direktør fra 1986 til 1991. fra 1991 til 2009 var han ansat i a.p. møller. han vendte
tilbage til danmarks rederiforening som bestyrelsesmedlem fra 1993 til 1997. han var
næstformand fra 1997 til 2001, og fra 2001 til 2005 var han formand. baggrunden for dis
var, at man i løbet af 1980erne havde set en stadig tilbagegang i dansk skibsfart. en helt ny
politik var nødvendig. hvis rederierne skulle være konkurrencedygtige, var de nødt til at få
tilladelse til at bruge udenlandske søfolk på lokale vilkår. desuden var de nationale danske
tekniske krav for vidtgående. rederierhvervet havde de samme udfordringer i andre euro-
pæiske lande. de fjernøstlige registre var de mest problematiske at konkurrere med. der var
fra rederiernes side mange kontakter til politikere både nationalt og lokalt. danmarks
rederiforening mente, at de danske søfolk skulle være skattefrie. fuld skattefrihed var
nødvendig. i usa, som var dominerende inden for skibsfart på det tidspunkt, var myndig-
hederne meget opmærksomme på, om der blev givet subsidier i andre lande, og danmarks
rederiforening ville nødig have prædikat af at have modtaget statsstøtte. det ville ikke
fremstå på den måde, hvis der var tale om skattefrihed. rederierne ville ikke blive involveret i
skatteforholdene. det er således ikke hans opfattelse, at etableringen af dis og den samtidige
skatteordning for de søfarende indebar, at ”rederne fik skatten”. socialdemokratiet var ikke
positivt stemt over for skattefrihed, men det endte med, at det blev resultatet efter en
udvalgsbehandling. han var ikke væsentligt involveret i udformningen af ligningslovens § 33
c. udligningskontoret blev etableret, fordi politikerne var opmærksomme på, at der kunne
opstå særlige problemer for søfolk med store fradrag. derfor udviklede danmarks
rederiforening modellen med et udligningskontor, som blev accepteret af politikerne. der
blev så etableret en puljeordning, hvilket var ret let at opnå enighed om, da rederierhvervet er
ret lille med et begrænset antal aktører. det lykkedes at få praktisk talt alle væsentlige aktører
med, da man aftalte, at rederiforeningen kun ville have medlemmer, der tilsluttede sig
puljeordningen, og fagforeningerne kun indgik overenskomster med medlemmer af
                                              - 26 -
rederiforeningen. efter vedtagelsen af lovforslagene var det overenskomstafdelingen, der tog
over, og han var kun i mindre grad involveret. de nye overenskomster, der blev indgået, var
forhandlede og var ikke matematiske reguleringer. det var vigtigt for politikerne, at der ikke
blev givet store lønstigninger. det foregik ikke med decimaler, men i runde tal. der var
mange forskellige momenter involveret. voldgiftssagen i 1994 mod sømændenes forbund
kan han ikke huske. i 1988 tænkte man ikke i statsstøtte i relation til eu; der kom først regler
om det senere. der var andre former for statsstøtte dengang. eu accepterede i 1989 den
tankegang, at der skulle gives lettelser, men ikke kontante tilskud til virksomheder, der ikke
gik godt. det lykkedes at undgå, at danmark blev optaget på usa’s liste over lande, der gav
statsstøtte. dette var afgørende for at bevare arbejdspladser, og danmarks rederiforening
ville gerne fortsat beskæftige danske ansatte. personaleorganisationerne var imod etableringen
af dis, men danmarks rederiforening mente, at det var nødvendigt. der var således to
formål, forbedring af konkurrenceevne for danske rederier, og mulighed for at fortsætte med
at beskæftige danske søfolk. man talte mellem parterne om, at ”skatten svarede til ca. 30 %”,
men det var ikke et krav fra politisk side, at der skulle være en nøjagtigt matematisk
udregning baseret på den tidligere bruttoløn. han mener ikke, at konverteringen blev drøftet
på det politiske niveau. den i forarbejderne til lovforslaget omtalte ” ... tekniske
gennemførelse af skatteordningen.” og ”konvertering” er ikke en fuldstændig matematisk
omregning, men et bredt spektrum. man gik efter en konkurrencedygtig løsning. selvom der
står i rederiforeningens årsberetning for 1989/1990, at dis-overenskomsten er baseret på et
”omkostningsneutralt nettolønsprincip” mener han at huske, at der skete visse forbedringer for
de sejlende. han mener ikke, at der på daværende tidspunkt var nogen særlig opmærksomhed
i eu om statsstøtte til rederierhvervene, og de opfattede ikke traktatens generelle regler som
nogen begrænsning i, hvad man kunne foretage sig i henseende til statsstøtte på
skibsfartsområdet.
peter bjerregaard har forklaret bl.a., at han blev ansat danmarks rederiforening i 1974 og
blev direktør i 1991. han gik på pension i 2013. i 1988 var han afdelingschef i økonomisk og
statistisk afdeling. han er cand. polit. problemerne med rederiernes konkurrenceevne blev
meget aktuelle i 1980erne, og derfor arbejdede flere arbejdsgrupper i danmarks
rederiforening med forskellige aspekter af omkostningerne. han var selv med til at sam-
menligne omkostninger mellem forskellige lande, og der var mange overvejelser. det var dog
klart, at der skulle ret store omkostningslettelser til, for at dansk søfart kunne blive
                                              - 27 -
konkurrencedygtig. skattefrihed for søfolk var ikke ukendt i andre lande. spørgsmålet om
beskatningen kom hurtigt i fokus, da der ville være store beløb at hente på dette område. det
var vigtigt at forsyne politikerne med oplysninger om de forskellige økonomiske forhold. han
er enig med det forrige vidne i, at det var vigtigt for danmarks rederiforening at undgå, at
myndighederne i usa kom til at betragte den danske ordning som statsstøtte. fra politisk
hold var man selvsagt meget interesseret i at sikre beskæftigelsen. under drøftelserne om
etableringen af dis blev der fra politisk side rejst spørgsmål om, hvorvidt der kunne gives
garantier for beskæftigelsen inden for søfart i danmark. det afviste man fra danmarks
rederiforenings side, men man tilkendegav, at man regnede med, at beskæftigelsen både
kunne opretholdes og øges, hvis dis ordningen blev gennemført. det accepterede politikerne.
han mener ikke, at dis-ordningen er udtryk for, at ”rederne fik skatten.” han kan ikke
forklare, hvorfor andre vidner fastholder denne opfattelse. han havde under drøftelserne tæt
kontakt til bl.a. peter funch. han husker dog ikke et ”møde i porten” som forklaret af peter
funch. der var dog mange grundige drøftelser med de søfarendes organisationer. rederierne
ville ikke acceptere, at der skulle være nogen form for automatik i lønfastsættelsen i
forbindelse med skatteændringer. rederierne var indstillet på at forhandle, hvis der skete
væsentlige ændringer. der var heller ikke fra politisk hold krav om, at fremtidige
skatteændringer skulle tages i betragtning. han mener, at drøftelserne forud for protokollatet
af 1. december 1989 startede i 1988, men blev ”parkeret” og taget op igen i 1989. han kan
ikke forklare forskellene i formulering på det protokollat, der er indgået med sømændenes
forbund, og det, der er indgået med lederne. han var ikke involveret i forhandlinger med
sømændenes forbund i 1988 bortset fra vedrørende udligningskontoret. han havde en central
position i etableringen af udligningskontoret. det skyldtes, at det stod rederierne klart, at der
var mange søfolk, der havde store fradrag og andre, der slet ikke havde nogle. det var
besværligt, men det endte med, at danmarks rederiforening påtog sig skattevæsenets opgaver
i denne sammenhæng. danmarks rederiforening fik bistand fra et revisionsfirma til at
bedømme, om modellen med en puljeordning teknisk var mulig. derefter gik man til
politikerne og fik accept. han var med på sidelinjen, da overgangsordningen blev forhandlet,
og her blev den eksisterende sømandsskattetabel anvendt. der var ikke tale om en simpel
omregning fra das-overenskomst til dis-overenskomst, men den eksisterende løn indgik i
overvejelserne. han var ikke med i detaljerede forhandlinger om lønfastsættelse i 1989 og
senere. der blev dog også forhandlet om andre forhold samtidig, herunder afmønstringsregler.
                                               - 28 -
der skete nogle små forbedringer for visse grupper af søfolk. han vil således karakterisere det
som en almindelig overenskomstforhandling om løn og arbejdsforhold.
ved de efterfølgende skattereformer var der ikke pligt til at regulere, men til at forhandle.
danmarks rederiforening afviste nogle gange at forhandle, hvis ændringerne i skattereglerne
var ubetydelig. protokollat af 25. maj 2005 blev udarbejdet, fordi danmarks rederiforening
ikke på det tidspunkt mente, at der var baggrund for en forhøjelse af lønningerne. tanken var,
at danmarks rederiforening accepterede, at de 440 kr. kunne ”gemmes” og tages i
betragtning ved senere skatteændringer. i 2006 blev dette protokollat opsagt af de søfarende.
det overraskede danmarks rederiforening ganske meget. danmarks rederiforening gjorde
opmærksom på, at en sådan opsigelse, ville medføre, at den juridiske pligt til at forhandle
faldt bort. i årene fra 2004 til 2008 gik det stærkt fremad for søfarten. derfor accepterede
danmarks rederiforening i denne periode lønstigninger. da forårspakke 2.0 kom, var
danmarks rederiforenings medlemmer i en voldsom krise på grund af dramatisk faldende
fragtrater. derfor mente forhandlingsudvalget i danmarks rederiforening, at lønningerne
måtte sættes ned. skatteforholdene indgik ikke særskilt i danmarks rederiforenings
overvejelser i denne forbindelse. det var selvfølgelig kontroversielt at spille ud med et krav
om lønnedgang. det var en helt ny situation, at det endte med, at danmarks rederiforening
følte sig tvunget til at opsige overenskomsterne med søfartens ledere, men det var efter
grundige overvejelser. i 1996 eller 1997 fik danmarks rederiforening et samarbejde med
bilfærgernes rederiforening, således at sekretariatet for bilfærgernes rederiforening, der var
meget lille, flyttede til danmarks rederiforenings lokaler. man havde fortsat hver sin
bestyrelse og opererede som to helt selvstændige organisationer.”færge-dis” blev etableret,
fordi der var en skærpet konkurrencemæssig situation i østersøen. danmarks rederiforening
var ikke begejstret, men prøvede ikke at blande sig politisk. rederiforeningen blandede sig
heller ikke i, hvordan overenskomsten for ”færge-dis” blev udformet. ændringen af
sømandsskatteloven i 2004 var ikke dramatisk. der var opstået en række problemer siden
1988, og det var disse, man måtte tage højde for. der var nærmest tale om en ”oprydning”,
bl.a. på grund af nye eu-regler om bugser- og bjærgningsskibe. han er ikke bekendt med, at
lovens § 11 har været i anvendelse. de pensioner, der er i dis-overenskomster, er almindelige
pensioner, der ikke er særligt skattebegunstigede. det var slet ikke pensioner, som danmarks
rederiforening havde i fokus ved etableringen af dis. måske kunne man have opnået en
yderligere omkostningsreduktion, men det var som sagt ikke i fokus. konsekvenserne kunne
                                               - 29 -
heller ikke overskues. initiativet vedrørende pensioner i 2003 kom fra søfartens ledere og
pfa. han var skeptisk over for det. der ville være en risiko for et negativt politisk fokus.
danmarks rederiforening ville dog ikke afvise at være med i en drøftelse om det, men ville
have skatteministeriet involveret. man ville ikke ”trække for meget på goodwillkontoen.”
brevet af 4. oktober 2004 fra departementschef peter loft til ham var et led i den løbende
kontakt mellem danmarks rederiforening og skatteministeriet om dette og andre spørgsmål.
der var nogle lande, der beskattede det udbetalte beløb uden hensyn til, om det var brutto
eller nettoløn. derfor var et engelsk dokument nødvendigt med oplysning om den danske
dis-ordning. han ved ikke, hvor hyppigt det har været anvendt. danmarks rederiforening
udsendte pressemeddelelsen af 12. januar 2001, fordi der i medierne var omtale af et rederi,
der nok havde misbrugt reglerne, hvilket man fra danmarks rederiforenings side ville tage
afstand fra. det lykkedes også at få en ordning, så den korrekte skat og løn blev betalt.
udtrykket i pressemeddelelsen om, at ”nettoløn svarer til det beløb”, der tidligere blev
udbetalt, er et forsøg på at give en pædagogisk forklaring på, hvad dis-løn er, så også folk
uden kendskab til branchen kunne forstå det. han mener, at sammenhængen mellem skatten
og lønnen er mindsket gradvis ved hver overenskomstforhandling i forhold til udgangspunktet
i 1989. skat var ikke et særskilt punkt til drøftelse i overenskomstforhandlingerne. der var
heller ikke politisk fokus på dette, heller ikke fra eu’s side. han er ikke bekendt med, at
rederne skulle være pligtige over for eu-kommissionen til at redegøre for, hvor meget skat
der er sparet. tabellen over samlede udgifter for 2010 og 2011 er en beregning af den
skattefrie dis-løn. han har ikke nogen mening om skats beregninger. dis-lønnen er efter
mange i danmarks rederiforenings opfattelse efterhånden bedre for de ansatte, end hvis man
var fortsat med det gamle lønsystem. for højtlønnede var forårspakke 2.0 væsentlig, men
efter danmarks rederiforenings opfattelse ikke væsentlig nok til at udløse reguleringer. den
sidste das-overenskomst blev efter hans erindring indgået i 1995 og udløb i 1997.
hans christian springborg har forklaret bl.a., at han blev i ansat danmarks rederiforening i
august 1987. tidligere havde han været i da og havde beskæftiget sig med over-
enskomstforhandlinger og arbejdsretssager. knud pontoppidan tilbød ham ansættelse i
danmarks rederiforening, da man der arbejdede med dis-lovgivningen. hvis den blev
vedtaget, var der behov for reforhandling af mange overenskomster. der skulle foreligge nye
overenskomster, før loven kunne sættes i kraft. det var vanskeligt at nå til enighed med alle
personalegrupper, men det lykkedes at få en ny, moderniseret overenskomst med
                                              - 30 -
sømændenes forbund. det indebar, at mest muligt skulle være fast løn og mindst muligt
tillæg af forskellig slags. da der var blevet indgået aftaler med sømændenes forbund og
fællessekretariatet, kunne danmarks rederiforening meddele skatteministeriet, at de rele-
vante overenskomster var på plads. det er rigtigt, som forklaret af vidnet kjeld olsen, at
bakstørn og andre former for tillæg, herunder for søn- og helligdage, blev indregnet i den
faste løn. sømændenes forbund lagde meget vægt på, at den månedlige hyre kom op på
10.000 kr., og bent hansen, der var formand for danmarks rederiforening, tilkendegav over
for henrik berlau, at det beløb nok kunne nås ved at indarbejde de forskellige tillæg, og det
lykkedes også. detaljerne vedrørende de forskellige lønelementer blev aftalt i en ar-
bejdsgruppe, der omfattede en række personer med teknisk indsigt i forholdene. det tog
længere tid at nå til enighed med metal søfart og officererne. metal søfart kunne ikke leve
med, at sømændenes forbund havde en bedre overenskomst, end de selv havde, da de re-
krutterer deres medlemmer fra de samme personalegrupper. det var medvirkende til, at der
ca. et år senere, i december1989, kom en aftale med bl.a. officersgruppen. der var ikke tale
om, at de gamle das-overenskomster bare blev omregnet til dis-løn, der blev gennemført
mange ændringer. officererne fik et såkaldt fleksibilitetstillæg, men han kan ikke forklare,
hvad dette reelt dækker over, da faggrænserne på et skib er ganske skarpe. det er ham, der har
skrevet begge protokollater med henholdsvis sømændenes forbund og de organisationer, der
dengang repræsenterede lederne. sømændenes forbund gjorde gældende, at skattelettelser
måske kunne komme på tale, og at der måtte tages højde for dette ved et ubetinget tilsagn om
forhandlingsret. danmarks rederiforening ville se tiden an, men han foreslog så
formuleringen ”væsentlige ændringer”, fordi væsentlighedskriteriet kunne prøves. det endte
dog med, at sømændenes forbund fik formuleringen ”generelle ændringer”, men med
præcisering af, at det var forhandlinger. han ville for enhver pris undgå automatik, da han
ikke ville have noget, der mindede om dyrtidsregulering, som han havde kæmpet imod i da.
han fremsatte det samme ønske over for peter funch, der ikke havde indvendinger mod
formuleringen ”væsentlige ændringer”. der ville derfor også være en ret til at kræve
forhandlinger, hvis skatteændringer indtrådte midt i en overenskomstperiode, men hvis
parterne ikke kunne nå til enighed, kunne det ”fejes op” i forbindelse med de almindelige
overenskomstforhandlinger. han husker ikke andre drøftelser om skat med officererne i denne
forbindelse. voldgiftsretten bekræftede i sin udtalelse fra 1994, at der var tale om en
forhandlingsret og ikke andet. danmarks rederiforening var ikke fuldt medlem af da. derfor
meddelte danmarks rederiforening da, at man betragtede dis som værende uden for da’s
                                              - 31 -
område. danmarks rederiforening ønskede ikke, at hovedaftalen skulle gælde for dis-skibe.
han var ikke med til at forhandle aftaler vedrørende ”færge-dis”, men var ikke glad for at
høre om den aftalte reguleringsordning, fordi det kunne føre til et pres for, at man gik i
samme retning på det almindelige dis-område, hvilket rederne absolut ikke ønskede. den
senere voldgiftssag handlede kun om forståelsen af skatteprotokollatet. waages delkendelse
fra 1993 handlede om omregning fra brutto til netto i forbindelse med regulering af
satsforhøjelserne i dis-overenskomsten med sømændenes forbund. med formuleringen
”behørigt konverteret”, som han har brugt i svarskriftet i voldgiftssagen, mente han, at der
skulle være reelle forhandlinger, og det havde fagforeningerne også fået.
michael wengel-nielsen har forklaret bl.a., at han har været ansat i danmarks rederifor-
ening fra 1984 og stadig er ansat. han er af uddannelse telegrafist. han sejlede tidligere for
a.p. møller. hans første opgave efter en udstationering i 1996 var at forhandle om udvidelse
af dis-området til bilfærger. dis-sagen var en stor opgave i 1988, da hele branchens fremtid
afhang af, om det lykkedes at få en omkostningsreduktion. han tog sig af drøftelse om løn.
det er rigtigt, at der i første omgang blev indgået en overgangsoverenskomst med
fællessekretariatet. det var nødvendigt for at få loven om dis sat i kraft. bent hansen, carl
henning petersen samt ham selv fra danmarks rederiforening og henrik berlau og kjeld
olsen fra sømændenes forbund forhandlede detaljerne i den separate aftale mellem
sømændenes forbund og danmarks rederiforening. danmarks rederiforening accepterede,
at der skulle være en nettoløn på 10.000 kr. til sømændenes forbunds medlemmer, men man
fik til gengæld afviklet betaling for overarbejde og andre særlige tillæg. man baserede sig ved
lønfastsættelsen på et gennemsnit på 40 overarbejdstimer, hvilket ikke alle i danmarks
rederiforening var tilfredse med, fordi der i opgørelserne kun var belæg for et mindre timetal.
han deltog også i forhandlinger med officererne, som blev ganske langvarige. de blev først
færdige i december 1989. det er rigtigt, at man aftalte et såkaldt fleksibilitetstillæg, men det
var begrænset, hvor meget realitet der var i det. reelt var det en merbetaling til officererne,
fordi sømændene havde fået noget overtidsbetaling. han har udarbejdet lønnotatet fra den 9.
november 1989. det er baseret på brug af sømandsskattetabellen. notatet fra 9. november
1989 og peter funchs notat af 3. november 1989 afspejler deres drøftelser om, hvordan
stigningen på det almindelige arbejdsmarked i den periode, hvor overgangsordningen havde
været gældende, skulle indarbejdes i den nye dis-overenskomst. han prøvede at tilpasse dis-
lønnen til de eksisterende aftaler. ved de nye overenskomsters ikrafttræden, var der ikke
                                              - 32 -
længere nogen sammenhæng med sømandsskattetabellen. han mener ikke, at man kan
betegne dis-lønnen som en das-løn, der er fratrukket skat. allerede fra 1989 sker der en
”dekobling” mellem dis-løn og das-løn. det skyldes også, at overgangen til dis-løn reelt
indebar forbedringer for de fleste ansatte i forhold til den gamle das-overenskomst. coastere
kom med i dis i 1996, og han forhandlede i den forbindelse med sømændenes forbund på
vegne rederiforeningen for mindre skibe. der er ikke tilsvarende protokollater på dette
område, og ønsker fra de ansattes side om at inddrage skatteforhold blev afvist. notatet af 10.
juli 2000 vedrører ”færge-dis” og er udtryk for, at man omregner fra den oprindelige løn til
nettoløn. han ville have haft den almindelige dis-ordning, men organisationerne ville have
den oprindelige beregningsform fra brutto til netto, og bestyrelsen i bilfærgernes
rederiforening accepterede dette. man anvendte hørsholms kommune som udgangspunkt, da
den havde en lav skat. der boede ikke søfolk, der sejlede i færger, i holmsland, der var den
billigste kommune. der var nogle få i hørsholm, så den kunne anvendes som model. han
forhandlede med jens fage-pedersen, der var formand for søfartens ledere, men også selv
sejlede på færger. der udarbejdes protokollater hvert år. det ville være muligt at indkræve
skatten og udbetale den tilbageholdte skat til rederne. det er den anden model for
statsstøtteordning, der eksempelvis anvendes i sverige. kosttillæg på 55 kr. om dagen er nu
skattepligtigt, det var det ikke, da dis blev indført.
procedure
sagsøgerne har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med deres på-
standsdokument af 21. september 2015, hvoraf fremgår blandt andet:
”4. argumentation og anbringender
4.1. overordnet om anbringender i hovedsagen
hovedsagen handler om dfds a/s' aftaleretlige forpligtelse til at regulere a og bs nettoløn,
så den stedse kvalificerer til og opfylder betingelserne for skattefrihed under sbl § 5, stk. 3.
den konkrete anledning til den over for dfds a/s nedlagte påstand var et tilfælde, hvor der
indtræffer en ”mellemkommende” forandring i den gældende personbeskatning og dermed
forandring af de forhold, der var relevante for værdiansættelsen af skattefriheden, da den
                                               - 33 -
gældende lønstørrelse blev aftalt.
det gøres gældende, at sådanne ”mellemkommende” forandringer indebærer en aftaleretlig
pligt til at udløse en hertil svarende forandring af lønstørrelsen af følgende grunde:
      -    det følger sbl § 5, stk. 3, at dis-løn for at være skattefri skal være aftalt og fastsat
           under hensyntagen til skattefriheden.
      -    hvis dis-lønnen ikke er aftalt under hensyn til skattefriheden, er den ikke skattefri,
           jf. også herved sbl § 11.
      -    at sbl § 5 stk. 3 forudsætter, at der for en skattefri løn til enhver tid kan eftervises,
           hvorledes denne fremkommer som en beregnet og beregnelig funktion af en
           forudsætningsvis bruttoløn, jf. sbl § 11.
      -    dfds a/s og a henholdsvis b har skattefriheden som forudsætning for deres
           ansættelsesforhold hos dfds a/s.
      -    forudsætningen var og er væsentlig, kendelig og relevant og kontinuerligt bekræftet
           i parternes vedvarende praksis om at regulere lønnen ved ændringer i
           personbeskatningen.
      -    også uden eksplicit aftale om regulering består der i kraft af parternes forudsætnin-
           ger og adfærd således en aftaleretlig pligt til at regulere dis-lønnen ved
           mellemkommende ændringer i personbeskatningen.
      -    pligten til at regulere nettolønnen er en integreret bestanddel af parternes aftale og
           består, så længe aftaleforholdet eksisterer.
      -    reguleringen kræver ikke enighed, men skal ubetinget gennemføres på grundlag af
           en beregning af ændringens betydning for skattefrihedens værdi.
      -    parterne kan i medfør af almindelig aftalefrihed aftale fra gang til gang, om der efter
           reguleringen i øvrigt er grundlag for og kan skabes enighed om ændringer i lønnen
                                        - 34 -
  under hensyn til skattefriheden.
- såfremt parterne ikke måtte nå til enighed i en sådan forhandling efter regulering,
  står det dem frit for at anvende de instrumenter, der er til rådighed i faglige konflikter
  på det danske arbejdsmarked.
- det kan lægges til grund, at dfds a/s (og danmarks rederiforening) ikke i sam-
  menhæng med den relevante skattelempelse med forårspakke 2.0 efterfølgende
  rejste krav eller initierede et forhandlingsforløb om den løn, der var gældende som
  følge af ændringerne i personbeskatningen.
- dfds a/s har i stedet ved at bestride pligten til automatisk regulering blot tilegnet
  sig den stigning i nettolønnen, der aftaleretligt tilkom og fortsat tilkommer a og b i
  kraft af, at parterne har forudsat anvendelse af sbl § 5, stk. 3, jf. § 11, og dermed en
  automatisk regulering som implicit betingelse.
- parterne har i øvrigt fast reguleret dis-lønnen i hvert enkelt tilfælde af væsentlige
  mellemkommende ændringer i personbeskatningen siden dis-ordningen blev ind-
  ført.
- det følger heraf, at det er anerkendt, at hver part har ret til en regulering, der svarer
  til den ændring, der er sket i beskatningen siden sidste regulering.
- danmarks rederiforenings opfattelse af, at dis-ordningen er "de-koblet" fra det
  danske skattesystem er for det første historisk set ukorrekt, men kan for det andet
  ikke fremføres eller opretholdes samtidigt med, at den samme forening mener sig
  berettiget til fortsat at beholde den statsstøtte, der var hele dis-ordningens formål.
- danmarks rederiforenings opfattelse, hvorefter der i den nettolønsmodel for stats-
  støtte, som danmarks rederiforening selv har designet, ikke er matematisk eller
  praktisk mulighed for at beregne en bruttoløn som en funktion af den aftalte nettoløn,
  ikke alene er teknisk set forkert, men også i modstrid med hele forudsætningen i
  modellen således som den kan fastlægges af sbl §§ 5 og 11.
                                              - 35 -
4.2. formålsfortolkning/lovkonform fortolkning
det er almindeligt antaget, at aftaler skal fortolkes, så de er i overensstemmelse med gæl-
dende lovregler og de hertil svarende grundsætninger. det gælder i hvert fald, hvis en af-
talepart som danmarks rederiforening ønsker at påberåbe sig sådanne lovregler.
hvis en regel varetager den offentlige interesse, er den i almindelighed ufravigelig … end-
videre må aftaler naturligt fortolkes sådan, at de ikke giver en part fordele, som er åbenlyst
ubillige, eller som ligger uden for, hvad der kunne forudses ved overenskomstens udform-
ning…
det gøres overordnet gældende, at sagsøgtes synspunkt om, at nettolønnen er "de-koblet" fra
skattesystemet, er i strid med princippet i sbl § 5, stk. 3. en sådan fortolkning vil give
sagsøgte en åbenlys urimelig og utilsigtet fordel ved at skabe grundlag for, at rederierne under
danmarks rederiforening kan tilegne sig en skattelettelse, som fra lovgivers side ellers er
tiltænkt lønmodtagerne.
den uberettigede fordel bestyrkes af danmarks rederiforenings tilkendegivelse af 16. juni
2011 …
netop fordi det ikke på tidspunktet for indførelsen af nettolønsprincippet og den følgende
aftale om regulering af nettolønnen var muligt at forudse udviklingen af skattesystemet, bør
sagsøgte ikke tillades at oppebære den skattelettelse, som lovgiver havde tiltænkt og som
rettelig tilkommer a og b. dette ville være en åbenlys urimelig og utilsigtet fordel.
det gøres endvidere gældende, at eu-reglerne om statsstøtte tjener det offentliges interesse
ved at sikre, at konkurrencevilkårene på det indre marked ikke fordrejes ved begunstigelse af
visse virksomheder eller visse produktioner, jf. euf-traktatens art. 107(1). bestemmelsen må
derfor anses for ufravigelig – naturligvis med de i bestemmelsen indeholdte undtagelser, jf.
bestemmelsens stk. 2 og 3…
synspunktet om, at nettolønnens "de-kobling" fra skattesystemet er i strid med det offentliges
interesse efter euf-traktatens art. 107, understreges af de betingelser, der eksplicit er fastlagt
                                               - 36 -
af kommissionen i statsstøttesag nn 116/98 i relation til dis-ordningen forenelighed med
fællesmarkedet.
dette omfatter blandt andet betingelsen om, at dis-ordningens "støtteintensitet overstiger
ikke det samlede beløb for skatter og socialsikringsbidrag".
på den baggrund er det sagsøgers synspunkt, at den eneste måde at fortolke sagsøgtes for-
pligtelse til regulering af nettolønnen i konformitet med de ovennævnte principper for lovlig
aftalefortolkning, er at forlange, at nettolønnen afspejler den til enhver tid gældende
personbeskatningssats.
til støtte for sagsøgers synspunkt kan blandt andet henvises til danmarks rederiforenings
pressemeddelelse af 12. januar 2001 …
der findes endvidere støtte for sagsøgers synspunkt i lo's brev til skatteministeriet af 23.
november 2004 … som indeholder lo's bemærkninger skatteministeriets høringsskrivelse
over udkast til forslag til lov om beskatning af søfolk ...
retten skal bemærke, at denne udtalelse blev formuleret før "uenigheden" faktisk blev løst
ved indgåelsen af en aftale i 2005, jf. nedenfor under pkt. 4.3.
sagsøgers synspunkt har endelig en tilsvarende opbakning fra dansk sø og restaurations
forening … i deres bemærkninger til udkastet til forslag til lov om beskatning af søfolk …
om § 5, stk. 3 …
det gøres i øvrigt gældende, at sagsøgte længe må formodes at have været bekendt med, at
deres synspunkt om nettolønnens "de-kobling" fra skattesystemet er i strid med eu-retlige
regler.
dette følger bl.a. af udtalelser fra skatteministeriets departementschef, peter loft i brev af
den 14. september 2004 … vedrørende et ønske fra danmarks rederiforening og pfa om at
ændre pensionsordningerne fra ordninger med fradragsret/bortseelsesret for indbetalingerne
og beskatning af udbetalingerne til ikke-fradragsberettigede ordninger.
                                                - 37 -
konsekvensen af, at nettolønnen fastsættes til et lavere beløb, end hvad søfolkene ellers ville
modtage i løn efter bruttolønsordningen, efter fradrag af skat uden for dis-ordningen, svarer
dette til, at søfolkene betaler en relativt højere skat, end hvad de ville blive opkrævet efter
almindelige skatteregler, og hvad der af skattemyndighederne pålægges andre skatteydere
med tilsvarende indkomst.
dette er også udtrykt i skatteministeriets brev af 3. oktober 2007 … hvor det anføres:
jeg er ikke uenig i tankegangen som sådan. hvis skattelettelser fører til, at lønnen efter skat
stiger på det øvrige arbejdsmarked, er der kun ét sted, dis-søfolk kan få en tilsvarende
lettelse, og det er hos rederne. men det ville for regeringens vedkommende være et slag i
luften at komme med en sådan tilkendegivelse i lovbemærkningerne, idet regeringen ikke har
– og heller ikke ønsker at få – nogen direkte indflydelse på de overenskomstmæssige forhold,
der aftales mellem parterne inden for søfartserhvervet.
det eneste krav, vi fra regeringens side kan og vil stille, er som før nævnt, at lønnen fastsættes
under hensyn til skattefritagelsen, og at arbejdsgiveren over for skattemyndighederne kan
godtgøre, hvordan dis-lønnen er beregnet. dertil rækker loven og ikke længere.
skatteministeriets synspunkt er gentaget og uddybet i brev af 30. marts 2011 … hvor det
anføres:
man kan ikke betale mindre i skat end nul. derfor kommer skattelettelserne i skattereformen
[forårspakke 2.0] ikke direkte dis-søfolk til gode. statskassen kan ikke udbetale et beløb
svarende til skattelettelsen til dis-søfolkene, da dette eu-retligt ville være ulovlig statsstøtte
til rederierne.
der er kun ét sted, dis-søfolkene kan hente skattelettelsen, og det er hos arbejdsgiverne. hvis
nettohyren skal afspejle et lønniveau efter skat, vil nedsættelsen af skatten alt andet lige
betyde, at dis-sømanden skal have en højere hyre. omvendt burde dis-sømands hyre sættes
ned, hvis skatten sættes op.
                                             - 38 -
grafisk kan senere skatteændringers påvirkning af nettolønnen hos dis-ansatte fremstilles
således:
differencen "x" opstår således som en konsekvens af senere ændringer i beskatning af per-
sonlig indkomst. spørgsmålet er, hvad differencen "x" er, og hvem den tilkommer.
figuren viser, at dis-ordningen aldrig kan overskride index 100, som er summen af den
aftalte nettoløn og den dertil hørende ikke-afregnede skat (altså svarende til bruttolønnen uden
for dis). index 100 er dermed også rederiernes til enhver tid korresponderende brut-
toomkostning, som reduceres med statsstøtten (den ikke-afregnede skat). sbl § 11 er i
overensstemmelse hermed.
analytisk er der følgende fire forklaringsmodeller, hvorefter differencen "x" kan anses for
enten:
    1. skat pålagt af staten
    2. skat pålagt af rederierne i henhold til delegation
    3. løn der tilkommer dis-ansatte eller
                                               - 39 -
     4. tilegnet i bruttolønnen hos dis-ansatte (ulovlig statsstøtte)
forklaringsmodel 1 og 2 er ikke direkte relevante for hovedsagen, men for adcitationssagen,
hvis landsretten ikke giver sagsøgerne medhold i hovedsagen.
forklaringsmodel 3 svarer til sagsøgernes standpunkt, hvorefter en reduktion i skatteværdien
nødvendigvis skal afstedkomme en tilpasning på nettolønnen med 10, så index 100
opretholdes.
forklaringsmodel 4 svarer til danmarks rederiforenings standpunkt og demonstrerer, at
arbejdsgiverens tilegnelse af "x" som følge af en omlægning af skattebyrden vil medføre, at
nettolønnen forbliver uændret ud af det samme korresponderende bruttoomkostning (index
100). reduktionen i den lovlige statsstøtte med 10 gennemføres dermed heller ikke.
det har aldrig været hensigten med dis-ordningen eller nettolønsmodellen at skabe en ad-
gang for rederierne selv at fastsætte statsstøttens størrelse.
konsekvenserne af at indgå en ansættelsesaftale i henhold til en kollektiv overenskomst er
blandt andet, (i) at ansættelsesaftalerne må fortolkes sammen med overenskomsten og de
fortolkningsbidrag, der vedrører denne, og (ii) at ændringer i overenskomsten som ud-
gangspunkt altid medfører tilsvarende ændringer i den ansættelsesaftale, der henviser til den
pågældende overenskomst.
en overenskomstændring kan dog aldrig påvirke, modificere eller frafalde allerede erhvervede
rettigheder og krav hos en af overenskomsten omfattet medarbejder.
de relevante fortolkningsbidrag omfatter blandt andet forståelsen af sbl § 5, stk. 3, jf. sbl §
11, og den praksis, som overenskomstparterne har fulgt i forbindelse med genforhandling og
forlængelse af den kollektive overenskomst.
i forhold til forståelsen af sbl § 5, stk. 3, er spørgsmålet, hvad der nærmere må forstås ved,
at lønnen skal være fastsat "under hensyn til" skattefritagelsen som en betingelse for
opretholdelsen af dis-ordningen som lovlig statsstøtte.
                                               - 40 -
parternes – og ikke mindst sagsøgtes – forudsætning om, at betingelsen til stadighed er, har
været og bliver ved med at være overholdt, medfører et aftaleretligt vilkår mellem parterne
om automatisk regulering ved senere ændringer i beskatning af personlig indkomst. vilkåret
er en integreret bestanddel af aftalegrundlaget, allerede fordi det er en forudsætning for, at
aftalen overhovedet kan udformes og forvaltes.
hvis betingelsen ikke er opfyldt, skal dfds a/s … tilbagebetale a-skat og arbejdsmar-
kedsbidrag for hele den periode, betingelsen ikke har været opfyldt, jf. sbl § 11.
opfyldelse af betingelsen er derfor en central og altafgørende forudsætning for parternes
aftaleforhold. det er også dét, skatteministeriets embedsmænd og en række skatteministre
har udtalt.
det gøres gældende, at forudsætningen, selv hvis den alene var den individuelle medarbej-
ders, var væsentlig, kendelig og relevant, hvorfor den kan håndhæves over for aftaleparten.
uagtet dette forholder det sig dog faktisk således, at forudsætningen i tilfælde af en brist vil
udløse mere byrdefulde og direkte sanktioner over for arbejdsgiveren og dennes erhverv end
over for den enkelte medarbejder.
i forhold til den praksis parterne har fulgt, har denne praksis ligeledes betydning for parternes
forudsætninger, som overenskomsten, og dermed de underliggende ansættelsesaftaler, siden
må fortolkes i overensstemmelse med.
4.3. praksis mellem parterne og parternes forudsætninger
det gøres til støtte for den nedlagte påstand gældende, at der i relationen mellem danmarks
rederiforening og søfartens ledere fast og ud fra en forudsætning om at være forpligtet hertil
i en lang periode efter indførelse af dis foretog en kalkuleret regulering (tilpasning) af aftalte
nettolønsatser løbende i takt med ændringer i niveauet for personbeskatningen.
det gøres i første række gældende, at denne praksis for tilpasning udspringer af og doku-
menterer den fælles forståelse af dis-ordningens tilblivelse og forudsætninger.
                                              - 41 -
den måde, hvorpå tilpasninger blev foretaget efter dis-ordningens indførelse og indtil
danmarks rederiforenings endelige afvisning af regulering som følge af forårspakke 2.0
repræsenterer desuden – både i tid og form – en praksis, der har været bestemmende for
fastsættelsen af nettoløn gennem overenskomstforhandlinger. søfartens ledere har haft føje
til at forvente, at der i et givet overenskomstresultat ikke skulle indregnes et risikoelement for
ændringer i nettolønnens værdi som følge af skatteændringer.
det gøres derfor gældende, at den beskrevne praksis indgik som en for begge overens-
komstparter bindende forudsætning i og for de aftaler, der blev indgået, herunder overens-
komster om lønfastsættelse, som til enhver tid ville afspejle den til enhver tid gældende sats
for personbeskatning.
skattereformen 1994-1998 medførte således ubestridt, at parterne kontinuerligt gennem fem
år aftalte og udbetalte henholdsvis modtog et såkaldt skattereformtillæg, som ikke re-
præsenterede en tilforhandlet fordel, men alene et instrument med det formål at tilpasse
skattereformens virkning – en reduktion af personbeskatningen uden for dis – for de med-
arbejderne, der sejlede i dis og der ikke "afregnede" skat.
pinsepakken (1999-2002) … gav på samme vis anledning til overvejelser, men førte hverken
til forhandlinger eller reformtillæg, idet der i enighed blev konstateret, at værdierne af
fradragsværdiforringelser og skattelettelse var lige store, hvorfor der ikke skete nogen for-
andring af nettoløn. men principielt blev der foretaget en konkret og kalkuleret vurdering af
effekten af ændringen i skattesystemet med henblik på at sikre et overensstemmelse mellem
nettoløn og skatteværdi.
forårspakke 1.0 (2004) … iværksatte sammen med reformen "lavere skat på arbejdsind-
komst" (2004-2007) ændringer i sådan et omfang, at parterne besluttede at oprette en op-
sparingsmekanisme, hvorved værdien af ændret beskatning i medfør af forårspakke 1.0 blev
indbetalt til en konto af rederierne, herunder sagsøgte. den akkumulerede værdi skulle
efterfølgende komme til udbetaling og/eller modregning til de dis-ansatte, herunder a og b,
efterhånden som værdien kunne opgøres for de enkelte søfolk og oversteg et vist beløb. dette
følger blandt andet af protokollat af 25. maj 2005 … over parternes forhandlinger.
                                              - 42 -
tilsvarende medførte skattereform 2008-2009 … ændringer af betydning for almindelige
lønmodtagere og førte ligesom de andre reformer til en ændring at nettolønnen, konkret i form
af et reformtillæg på 400 kr. pr. måned …
endelig betød forårspakke 2.0 (2009) … en række ændringer i beskatningen af betydning for
den enkelte lønmodtager. modsat tidligere praksis siden 1994 har sagsøgte denne gang bare
afvist at regulere nettolønnen, ligesom sagsøgte har afvist, at der skulle eksistere en ret til
sådan regulering. sagsøgte har dog – deres afvisning til trods – implementeret den med
forårspakke 2.0 vedtagne reduktion af skatteværdien af ligningsmæssige fradrag, idet
udligningskontoret automatisk har reguleret nettolønnen ned på baggrund heraf.
…
det gøres gældende, at den foreliggende praksis skaber en forpligtende formodning for, at den
afspejler parternes intention bag og forudsætning for aftaler om regulering af nettolønnen
efter sbl § 5, stk. 3, jf. § 11.
både de situationer, hvor der som følge af mellemkommende ændringer i satsen for per-
sonbeskatningen har været forhandlinger mellem parterne om niveauet for nettolønnen, men
også generelt, har danmarks rederiforening undladt at gøre det synspunkt gældende, at
nettolønnen er "de-koblet" fra skattesystemet.
under forhandlingerne i kølvandet på forårspakke 1.0 var det sagsøgtes begrundelse for ikke
at ville regulere nettolønnen, at der ikke var tale om tilstrækkeligt væsentlige ændringer i
personbeskatningsniveauet og, at stigningen af værdien af de generelle fradrag og et
skattereformtillæg er blevet indregnet i sømændenes hyre, hvilket skulle kompensere for
skattelettelsen, jf. mæglingsmand niels waages rapport om forhandlingerne mellem sagsøger
og danmarks rederiforening om fornyelse af dis-overenskomst …
sagsøgtes netop refererede synspunkter indikerer, at sagsøgte var af den forståelse, at væ-
sentlige ændringer i niveauet for personbeskatning automatisk skulle afspejles i nettolønnen.
det forhold, at sagsøgte ved de tidligere mellemkommende ændringer i personbeskatningen
ikke afviste at regulere nettolønnen med den begrundelse, at der slet ikke eksisterede en sådan
ret, er af væsentlig betydning for fortolkningen af aftalerelationen mellem parterne. danmarks
                                            - 43 -
rederiforening fabrikerede først senere det standpunkt, at nettolønnen er "de-koblet" fra
skattesystemet.
det gøres på den baggrund gældende, at sagsøgtes afvisning er i strid med såvel forudsæt-
ningerne for aftalegrundlaget som parternes hidtidige faste praksis om at regulere lønnen ved
mellemkommende ændringer i personbeskatningen.
det bemærkes, at sagsøger ved flere lejligheder har påberåbt sit synspunkt i denne sag.
der henvises blandt andet til mæglingsmand niels waages rapport om forhandlingerne
mellem sagsøger og danmarks rederiforening om fornyelse af dis-overenskomst og til
danmarks rederiforenings [rettelig søfartens lederes] bemærkninger til forslag til lov om
beskatning af søfolk … hvoraf det fremgår:
         angående fastsættelse af dis-hyren er søfartens ledere enige i, at det nuværende
         system med aftalt nettohyre mellem erhvervets parter er det mest enkle system. fra
         arbejdstagerside er der en naturlig interesse i, at den aftalte nettoløn følger
         udviklingen i beskatningen af arbejdsindkomst, således at nettoindkomsten bevarer
         sin værdi.
         (…)
         søfartens ledere finder det ikke acceptabelt, at de for at sikre deres stilling i forhold
         til almindeligt beskattede personer skal føre forhandlinger med deres arbejdsgivere.
         der tales om i fremtiden at nedsætte skatten på arbejde, men indtil videre har dis-
         søfolk ikke haft nogen gavn af forårspakken.
         (min fremhævelse)
på den baggrund må det lægges til grund, at sagsøger stedse har været bekendt med sagsøgtes
synspunkt om, at nettolønnen skal reguleres i takt med ændringer i niveauet for per-
sonbeskatning.
dette bekræftes i nyere tid af danmarks rederiforenings orientering (spørgsmål og svar) af 3.
maj 2011 til sine medlemmer om forhandlingerne i kølvandet på forårspakke 2.0 … og
                                                - 44 -
sagsøgers svar på danmarks rederiforenings overenskomsttilbud af 7. juni 2011…hvor
synspunkterne fremhæves.
det gøres således gældende, at det er sagsøgte, som har ændret holdning til spørgsmålet om
regulering af sømændenes nettoløn, og ikke sagsøger.
dette synspunkt bekræftes af danmarks rederiforenings brev til søfartens ledere af 16. juni
2011…
4.4. statsstøtteretlig konsekvens af standpunkter
som nævnt … fremgår det af meddelelse c 2004/43 om eu-retningslinjer for statsstøtte til
søtransportsektoren, under kapitel 3.2 om arbejdsrelaterede omkostninger:
          denne fremgangsmåde [nettolønsordningen] kan generelt anses for at svare til
          ovennævnte system med nedsatte satser, forudsat at der er tydelig forbindelse til
          afgifterne, at der ikke er nogen overkompensation, og at systemet er gennemskueligt
          og umuligt at misbruge. (min fremhævelse).
af retningslinjerne fremgår det endvidere, at "det samlede støttebeløb, som ydes efter kapitel
3-6, ikke må overstige det samlede beløb for skatter og socialsikringsbidrag, der opkræves fra
skibsfartsaktiviteter og fra søfolk", jf. retsningslinjernes kapitel 11.
kommissionen fremhævede i statsstøttesag nn 116/98, pkt. 39, som begrundelse for dis-
ordningens forenelighed med fællesmarkedet, at dis-ordningens "støtteintensitet overstiger
ikke det samlede beløb for skatter og socialsikringsbidrag", og i forlængelse heraf mindede
kommissionen danmark om, "at det er nødvendigt at kontrollere, at det i retningslinjerne
fastsatte loft overholdes, hvis der ydes yderligere støtte til søfolk eller til individuelle redere
med henblik på at reducere bemandingsomkostningerne."
det forhold, at sagsøgte har afvist at regulere sagsøgtes nettolønninger i overensstemmelse
med den ændring i niveauet for personbeskatning, som forårspakke 2.0 indeholder, medfører,
at støtteintensiteten til sagsøgte overstiger det samlede beløb for skatter og socialsik-
ringsbidrag.
                                                 - 45 -
det gøres på den baggrund gældende, at sagsøgers afvisning af at regulere a og bs nettoløn i
takt med niveauet for personbeskatning efter forårspakke 2.0 er uforenelig med eu-
statsstøtteregler, idet den tildelte statsstøtte til danske rederier siden den 1. januar 2010 har
oversteget de samlede beløb for skatter og socialsikringsbidrag.
det bemærkes i den forbindelse, at den til danske rederier tildelte statsstøtte herefter heller
ikke opfylder det eu-retlige processuelle kriterium for en statsstøttes forenelighed med euf-
traktatens art. 107 om, at statsstøtte skal være gennemsigtig …
endvidere er det generelt en betingelse for foreneligheden af statsstøtte, at medlemsstaten kan
påvise, at statsstøtten ikke bruges til at dække omkostninger, som virksomheden selv kunne
forventes at ville bære på almindelige markedsvilkår – der må ikke være tale om en 'free
lunch' for den begunstigede virksomhed …
da sagsøgte reelt siden den 1. januar 2010 har tilegnet sig en skattelettelse, der burde være
tilkommet a og b, jf. figur 2, må støtten herefter antages at dække omkostninger, som
hverken er forenelige med eu's retningslinjer for foreneligheden af statsstøtte eller de af
kommissionen fastlagte betingelser for foreneligheden af dis-ordningen, nemlig
omkostninger, som danske rederier selv bør oppebære på almindelige markedsvilkår.
sagsøgtes økonomiske begrundelse for sit "de-koblings-synspunkt" skærper konflikten med de
gældende statsstøtteregler.
samlet om disse konsekvenser af danmarks rederiforenings argumentation gælder det, at der
i intet omfang og på ingen måde er tale om, at den danske maritime industri vil opgive og
afgive den statsstøtte, der hvert år tilflyder virksomhederne. det er derfor ubestrideligt, at det
kan udelukkes, at det kan have været sagsøgtes hensigt at fortolke sbl § 5, stk. 3, jf. § 11, og
parternes aftale om regulering af nettolønnen sådan, at statsstøttebetingelserne kan anses for
er være misligholdt, endsige i risiko herfor.
danske domstole er formelt efter eu-traktatens art. 4(2) forpligtet til at sikre en effektiv
opfyldelse af de forpligtelser, der følger af traktaterne eller af retsakter vedtaget af eu-in-
                                               - 46 -
stitutionerne … det gøres følgelig gældende, at parterne i en kollektiv overenskomst er
forpligtede til løbende at foretage en eu-konform fortolkning af overenskomster. dette
synspunkt finder støtte i litteraturen…
konstateringen af en statsstøtte, der ikke er udbetalt inden for de – i sagens natur restriktive –
rammer, den er underlagt, vil medføre en tilbagebetalingspligt for i dette tilfælde de
arbejdsgivere, der har haft fordel af den, jf. sbl § 11.
4.5. forhandlingspligten
en kendelse fra en faglig voldgiftsret antages generelt kun at afgøre den konkrete tvist på linje
med domme i andre sager. denne regel medfører, at sådanne kendelser ikke kan tages til
indtægt for en principiel fortolkning af overenskomstgrundlaget, medmindre dette har
konkrete støtte i dens indhold eller omstændighederne i øvrigt ...
til støtte for et anbringende om, at der ikke består en pligt til at regulere dis-lønnen ved
mellemkommende ændringer i personbeskatningen, har sagsøgte henvist til … protokollat af
10. august 1994 fra den faglige voldgiftsret (sømændenes forbund mod danmarks re-
deriforening) …
sagens omdrejningspunkt dengang var … pligten til at forhandle den aftalte nettoløn. sagen
drejede sig – som den var forelagt og forhandlet – ikke om det, der er kernen for nærværende
sag: parternes ret til automatisk regulering af nettolønnen, så denne altid er fastsat under
hensyn til skattefritagelsen for at opfylde gældende lovgivning, herunder eu-retlige
betingelser for statsstøtte.
som nævnt ovenfor, står det parterne frit for at fastsætte nettolønnen fra gang til gang. sådan
en aftale indebærer en efterfølgende ændring af den automatisk regulerede nettoløn. sagen for
den faglige voldgiftsret angik altså parternes pligt til at forhandle nettolønnen, når den
automatiske regulering gav anledning til det.
det gøres derfor gældende, at sagen for den faglige voldgiftsret ikke kan sammenlignes med
eller i øvrigt har betydning for nærværende sag.
                                                - 47 -
i tillæg til det anførte fastholdes det, at voldgiftsrettens tilkendegivelse ikke angår andre end
parterne i den konkrete sag, ligesom tilkendegivelsen også i øvrigt er uden retskraft i forhold
til hovedsagen, herunder på grund af den langvarige praksis for beregnet regulering i forhold
til skattesatser på søfartens lederes område.
retten skal være opmærksom på, at sagsøgerne ikke tilsidesætter, at der foreligger en
forhandlingspligt, men at genstanden for forhandling ikke er, om nettolønnen skal
reguleres (det er ikke til diskussion), men hvordan og hvorvidt den skal im-
plementeres.”
sagsøgte har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med sit påstands-
dokument af 18. september 2015, hvoraf fremgår blandt andet:
”3. parternes hovedsynspunkter
sagsøgerne gør gældende, at dfds har en "aftaleretlig forpligtelse" til at regulere sagsø-
gernes lønninger i konsekvens af forandringer i reglerne om personbeskatning. sagsøgte
bestrider, at der består en aftale om pligt til obligatorisk og automatisk lønregulering, og
sagsøgte bemærker i tilknytning hertil, at de efterbetalingskrav, der er rejst under sagen, er
beregnet på baggrund af et krav fra sagsøgerne om højere løn, og at tvisten derfor ikke er en
retstvist, men en, i arbejdsretlig forstand, klassisk interessetvist.
sagsøgernes krav er baseret på en antagelse af, at dis lønnen er en delmængde af en
bruttoløn, hvor skatten, som sagsøgerne ikke skal betale, udgør den resterende del. sagsø-
gerne konkluderer derfor, at en lempelse af skatten skal tilfalde sagsøgerne, fordi brutto-
lønnen ellers ville blive mindre. sagsøgte bestrider, at dis lønnen er en sådan "delmængde".
sagsøger har til støtte for sin påstand henvist til "aftaler", "praksis", "forudsætninger" og
"adfærd". sagsøgte bestrider, at der består nogen aftaleretlige forpligtelser til at regulere
sagsøgernes lønninger som ovenfor anført, og gør gældende, at der hverken i "aftaler",
"praksis", "forudsætninger" eller "adfærd" kan ind fortolkes eller indlægges sådanne
forpligtelser.
sagsøgte gør endvidere gældende, at det savner mening at opfinde en formel for omregning
af de aftalte dis lønninger til "brutto-indtægt". der er derfor ikke grundlag for at fastslå, at
                                               - 48 -
der skal foretages automatisk regulering af sagsøgernes lønninger i takt med ændringer i
skattesystemet.
4. dis loven og lov om beskatning af søfolk
…
sagsøgte gør gældende, at forarbejderne til dis loven og ligningsloven § 33 c
dokumenterer,
at lovgiver, ved vedtagelse af dis loven (med tilhørende skattelovgivning), ikke havde nogen
forudsætning om, at dis lønningerne fremad skulle følge udviklingen i - eller på anden måde
være knyttet op på det almindelige skattesystem,
at det fremgår, at det for lovgiver var afgørende, at lønningerne til danske søfarende var
konkurrencedygtige,
at man derfor helt fritog de søfarende for betaling af skat,
at det havde stået lovgiver frit for at lave et system, hvor "koblingen" til skattesystemet
blev opretholdt, men hvor skatten ikke blev afregnet af rederierne (rederierne kunne be-
holde skatten),
at en sådan model blev foreslået af det daværende fremskridtsparti…
at lovgiver forkastede denne løsning, og i stedet valgte at fritage de søfarende for
skattebetaling,
at forudsætningen hos lovgiver alene var knyttet til, at lønningerne til danske søfarende
skulle være konkurrencedygtige, og
at der derfor heller ikke i loven eller dennes forarbejder findes støtte for, at de aftalte dis
lønninger automatisk skal reguleres i takt med ændringer i skattelovgivningen.
5. de første dis overenskomster og udligningskontoret for dansk søfart
…
sagsøgte gør gældende,
at der med overenskomst protokollaterne fra 1988 respektive 1989, er givet tilsagn om, at
indgå i reelle forhandlinger, når der sker "væsentlige", respektive "generelle" ændringer i det
generelle personbeskatningsniveau,
                                                 - 49 -
at der ikke i aftalen ligger en "pligt" til at opnå enighed, men alene en pligt til at indgå i
reelle forhandlinger, at denne forståelse af aftalerne allerede blev fastlagt ved en faglig
voldgift i 1994 med højesteretsdommer mogens hornslet som opmand … at den tvist der
forelå i 1994-sagen er identisk med nærværende sag, hvor der var ført forhandlinger, men
hvor enighed ikke kunne opnås, og hvor sømændenes forbund efterfølgende søgte at få en
voldgiftsret til at fastlægge lønreguleringer, at det med denne kendelse ligger fast, at det, i
tilfælde af, at enighed ikke kan opnås, ikke kan kræves, at lønregulering foretages af en retlig
instans, at der derfor heller ikke med støtte i de første dis overenskomster er grundlag for at
fastlægge et princip om obligatorisk og automatisk regulering af de aftalte lønninger, at
sagsøgte gennem sin organisation, danmarks rederiforening har indgået i reelle
forhandlinger med sagsøgernes organisation, søfartens lederes, ved flere lejligheder, og
senest om "forårspakke 2.0", og at de forhandlinger der blev ført mellem danmarks
rederiforening og søfartens ledere, om "forårspakke 2.0" og som afsluttedes i foråret 2012,
har udtømt protokollatets indhold.
6. praksis ved efterfølgende forhandlinger af dis overenskomster
…
sagsøgte gør gældende, at det forhold, at der igennem alle årene har været forhandlet på
baggrund af den gældende dis løn, og at man ikke har foretaget omregning af dis løn-
ningerne før lønstigning blev aftalt, bekræfter, at der ikke har været nogen "forventning",
"antagelse" eller "forudsætning" hos parterne om, at dis lønningerne skulle afspejle det til
enhver tid gældende skattesystem og at det forhold at procentuelle stigninger er aftalt på
basis af nettolønninger har betydet, at der gennem årene er ydet større lønstigninger på dis
lønningerne, end på det generelle danske arbejdsmarked...
7. skattereformer og forhandlinger siden 1988
…
det gøres gældende, at overenskomstparternes håndtering af de forskellige skattereformer
siden 1988 dokumenterer, at der i alle tilfælde, hvor der er anmodet om forhandlinger, er
gennemført sådanne, at der i alle tilfælde, hvor forhandlingerne har resulteret i betalinger til
                                              - 50 -
de søfarende, har været tale om forhandlede løsninger, hvor der på frivillig basis er opnået
enighed mellem overenskomstparterne om lønreguleringer, at der ikke er gennemført
reguleringer af løn baseret på nogen form for automatik, at det ikke, forud for nærværende
sags anlæg, hos søfartens ledere var en opfattelse af, at der eksisterede en juridisk pligt til
regulering af dis lønningerne, at det klart fremgår af de forskellige henvendelser til
skatteministre, at søfartens ledere var klar over, at systemet var baseret på frivilligt aftalte
nettohyrer og aftalte reguleringer af disse, hvilket forklarer de gentagne anmodninger om at
indføre lovregulering, at de forskellige skatteministre har været konsistente og tydelige i de
svar de har givet til søfartens ledere og at der ikke, hvad enten der har været tale om
borgerligt - eller socialdemokratisk ledede regeringer, har været vilje til at fastsætte
lovbaserede regler for regulering af lønnen, idet man politisk stedse har fastholdt, at det er et
anliggende for arbejdsmarkedets parter at forhandle sig til rette om løn, hvilket også er
kernen i den "danske model".
8. "færge dis"
…
det gøres gældende, at aftalerne om dis lønninger i færger, der indeholder en aftalt, til-
lempet kobling til det skattesystem der i øvrigt er gældende i danmark, illustrerer, at der ikke
består en på forhånd givet, lovbaseret formel for sammenhæng mellem dis lønninger og
skattepligtige (brutto) lønninger, at der skal laves detaljerede og konkrete aftaler, hvis dis
lønningerne skal følge den udvikling der er i det almindelige skattesystem, og at man i fravær
af sådanne aftaler ikke "automatisk" er knyttet op på det skattesystem der i øvrigt er gældende
i danmark.
9. lov om beskatning af søfolk l 386 af 27/5 2005
forud for fremsættelse af forslaget til lov om beskatning af søfolk … havde lovforslaget
været sendt i høring, og der var af en række maritime fagforeninger, herunder søfartens
ledere, afgivet høringssvar. søfartens ledere gentog ved denne lejlighed … sit ønske om en
lovregulering der skulle sikre at skatteændringer automatisk afspejlede sig i dis lønningerne.
skatteministeren afviste dette.
                                               - 51 -
sagsøgte gør gældende, at også denne politiske henvendelse i anledning af ny lovgivning
om sømandsbeskatning, og svaret herpå fra ministeren, dokumenterer, at det er et aftale-
anliggende mellem arbejdsmarkedets parter at forhandle løn, og at der ikke består nogen
lovreguleret sammenhæng mellem dis lønninger og ændringer i det skattesystem der i øvrigt
er gældende i danmark og at søfartens ledere også i sit høringssvar tilkendegiver, at man er
klar over, at hele dis systemet baseres på aftalte dis lønninger.
10. overenskomstforhandlingerne i 2010
…
det gøres gældende, at de påstævnte beløb, er krav om højere løn til sagsøgerne, at sø-
fartens ledere, gennem hele forhandlingsforløbet, har håndteret kravet om kompensation for
skatteændringer, som et overenskomstkrav, at søfartens ledere selv har været bevidst om,
og klart til sine medlemmer og bestyrelse kommunikeret, at der var tale om et for-
handlingsanliggende, at konsekvensen af et forhandlingssammenbrud kunne blive, at
overenskomsten bortfaldt, at man i så fald måtte være forberedt på, at en forfølgelse af kravet
om kollektiv "kompensation for skattelettelser", skete ved iværksættelse af kamp-
skridt/varsling af konflikt, at søfartens lederes ageren under de overenskomstforhandlinger,
der førte til anlæg af nærværende sag, dokumenterer, at der ikke er tale om en retlig tvist, der
kan finde sin afgørelse ved domstolene, men en interessekonflikt og at dette resultat også
følger af den af tidligere højesteretsdommer mogens hornslet trufne afgørelse af 10. august
1994 … i en tilsvarende sag.
11. det aftaleretlige grundlag for sagsøgernes løn
…
det gøres gældende, at der hverken i den bortfaldne overenskomst …, de "generelle dis
ansættelsesvilkår"…, eller de individuelle kontrakter … er bestemmelser, der fastlægger,
eller giver grundlag for gennem fortolkning at fastslå, at de aftalte dis lønninger skal æn-
dres, når der sker ændringer i de almindelige skatteregler, at der ikke længere med søfartens
ledere eksisterer noget andet, kollektivt aftalegrundlag der regulerer dis ansættelsesforhold
for navigatører i det sagsøgte rederi, og at der dermed ikke består noget skriftligt
aftalegrundlag, der kunne rumme den påståede pligt til at foretage automatisk regulering af
de aftalte lønninger. for det tilfælde, at retten måtte finde, at der har bestået en forpligtelse i
                                             - 52 -
den bortfaldne kollektiv overenskomst, til at gennemføre en automatisk regulering af
lønningerne, gøres det subsidiært gældende, at sagsøgerne i hvert fald ved indgåelse af de
individuelle kontrakter i marts 2012, hvor der ikke - hverken af sagsøgerne eller af søfartens
ledere blev rejst nogen krav om "kompensation" for skatteændringer, definitivt har fortabt
sin ret til sådan regulering…
12. særligt om sagsøgers "omregning" af dis lønninger
de påstævnte beløb er opgjort på baggrund af de beregninger der er udarbejdet af rsm
plus ... opgørelserne er overordnet baseret på et princip om, at dis løn omregnes til
bruttoløn og, at denne, beregnede bruttoløn er konstant. herved søger sagsøger at do-
kumentere, at dis lønningerne burde være forøget i perioden.
sagsøgte gør gældende, at sagsøgernes argumentation hviler på en fiktion, derved at op-
gørelserne fejlagtigt baseres på en antagelse om, at en given dis løn modsvares af en given
"brutto-løn". en sådan eksisterer ikke. sagsøgte bestrider derfor, at de fremlagte beregninger
siger noget om, hvad sagsøgerne ville have fået i løn, hvis sagsøgerne ikke var ansat til
tjeneste i sagsøgtes dis skibe.
det bestrides, at man ved brug af et skatteprogram, og gennem en matematisk omregning, af
de aftalte dis lønninger, kan beregne, hvad lønnen ville have været, hvis lønnen ikke var
aftalt som dis løn.
det gøres endvidere gældende, at sagsøgernes løn er et forhandlingsanliggende, at sag-
søgernes løn er forhandlet som en dis løn, og dermed som en løn, hvor skatten fuldt ud er
lempet, at der ikke ved lønforhandlingen er foretaget nogen omregning til skattepligtige
lønninger, men at alle forhandlinger har beroet på det faktum, at der var tale om dis løn-
ninger, hvor skatten var lempet fuldt ud, og at det derfor savner mening, at sagsøgerne, til
brug for nærværende sag, pludselig begynder at beregne "lønstigninger" på baggrund af
fiktive bruttolønninger.
sagsøger har som begrundelse for at der er en "beregnelig" eller matematisk sammenhæng
mellem de aftalte dis lønninger og en fiktiv bruttoløn, henvist til at det i bemærkningerne
til sømandsskatteloven § 5, stk. 3 … er anført: "arbejdsgiveren skal om nødvendigt overfor
skattemyndighederne kunne godtgøre, hvordan den skattefri nettohyre er beregnet."
                                              - 53 -
sagsøgte bestrider, at der med denne lovbemærkning er henvist til en matematisk sam-
menhæng mellem dis løn og en skattepligtig løn, som ej heller fremgår af loven, og gør
gældende, at de gennem tiden adskillige, politiske henvendelser fra søfartens ledere til
skiftende skatteministre, med anmodninger om at gennemføre en "lovmæssig regulering" af
"nettohyrens beregning", og den konkrete henvendelse i forbindelse med behandling af
forslaget om sømandsskatteloven …, i sig selv dokumenterer, at en sådan sammenhæng eller
automatik aldrig har bestået, at der ikke var politisk vilje til at imødekomme kravet om
lovmæssig regulering, jf. bemærkningerne til høringssvarene …, samt skatteministerens svar
på spørgsmål fra folketingets skatteudvalg …, at der derfor ikke blev indført en lovmæssig
regulering, at der således ikke består nogen formel for — eller mekanisme til - at omregne de
aftalte dis lønninger til skattepligtige lønninger, og at der derfor ikke består noget
"efterbetalingskrav", som opgjort i de påstævnte beløb.
13. statsstøtteretningslinjerne
sagsøgte forstår, sagsøgers afsluttende processkrift, således, at sagsøger ikke støtter sit krav
mod dfds på eu's retningslinjer for statsstøtte til søtransportsektoren ... imidlertid
inddrager sagsøger statsstøtteretningslinjerne i sin argumentation for de nedlagte påstande.
således anføres fx. i det afsluttende processkrift …, at
".. dfds a/s blot tilegnede sig værdien af den stigning i nettolønnen, der var tilsigtet at
tilkomme og fortsat tilkommer (sagsøgerne) som en forøget statsstøtte."
sagsøgte finder det derfor nødvendigt, at fastholde sine anbringende vedrørende
statsstøtteretningslinjerne…
statsstøtteretningslinjerne vedrører al støtte til søtransport, og der skelnes ikke i anvendel-
sesområdet mellem modtagerne af støtte. modtager kan således både være rederier og de
søfarende. i afsnit 3.1 … er de forskellige støtteforanstaltninger der kan gives til rederierne
beskrevet, og i afsnit 3.2 … er støtteforanstaltninger til de søfarende beskrevet.
sagsøgte gør gældende, at den ordning der blev indført med vedtagelse af dis loven med
tilhørende skattefritagelse af de søfarende, er en støtteordning der omfattes af afsnit 3.2, og,
at statsstøtten dermed gives til de søfarende. det gøres gældende, at skattelempelsen er et
anliggende mellem den danske stat og de søfarende og, at dette også fremgår af det svar,
                                               - 54 -
der er afgivet af staten i forbindelse med kommissionens stikprøvekontrol i 2012 … det
fremgår således af skatteministeriets svar til kommissionen af 18. februar 2013 …, at en
ophævelse af dis ordningen ville betyde, at "skatten ville blive overvæltet på den ansatte
og virksomhedens omkostninger dermed være uforandrede".
dfds er således ikke modtager af den statsstøtte der ligger i skattefritagelsen til søfarende
under dis ordningen, og det bestrides, at dfds har "tilegnet" sig ulovlig statsstøtte.
dfds er som arbejdsgiver for sagsøgerne det "instrument" der kræves, for at der til
sagsøgerne kan laves en støtteordning (statsstøtte) der muliggør beskæftigelse på kon-
kurrencedygtige vilkår.
slutteligt gøres det gældende, at sagsøgte i enhver henseende har overholdt gældende dansk
lovgivning.”
landsrettens begrundelse og resultat
det lægges til grund, at der ikke længere er nogen kollektiv overenskomst mellem søfartens
ledere og danmarks rederiforening. landsretten anser sig derfor for kompetent til at
behandle sagen, jf. retsplejelovens § 232.
umiddelbart efter bortfald af den kollektive overenskomst mellem søfartens ledere og
danmarks rederiforening i marts 2012 underskrev a og b nye ansættelseskontrakter med
dfds a/s. af ansættelseskontrakterne fremgår, at den månedlige løn er aftalt til 25.772 kr.
for så vidt angår a og 24.270 kr. for så vidt angår b. for begges vedkommende fremgår
endvidere, at der i tillæg til lønnen betales et ”månedligt 2009 skattereformtillæg på kr. 400.”
ud over de i kontrakten anførte vilkår og sømandsloven gælder for deres ansættelsesforhold
”generelle dis ansættelsesvilkår” dateret 7. marts 2012, hvoraf fremgår blandt andet, at
lønnen aftales individuelt mellem rederiet og den enkelte officer, og at rederiet mindst en
gang årligt skal tage officerens løn op til vurdering med henblik på eventuel lønregulering.
efter indholdet af de nævnte ansættelsesvilkår og på baggrund af de forklaringer, der er af
givet under sagen, må det lægges til grund, at der mellem de to ansatte, a og b, og dfds a/s
ikke er aftalt regulering af lønnen på grund af ændringerne i 2010 i
personbeskatningsreglerne, ligesom der ikke i forbindelse med indgåelsen af de nævnte
kontrakter er taget forbehold for en senere forhandling herom.
                                               - 55 -
under den første del af deres ansættelsesforhold i dfds a/s var a og b omfattet af et
kollektivt aftalegrundlag mellem søfartens ledere og danmarks rederiforening/dfds a/s.
den fra 1. april 2007 gældende dis-overenskomst mellem søfartens ledere og danmarks
rederiforening, der bortfaldt i marts 2012, ses ikke at indeholde bestemmelser om regulering
af lønnen som følge af ændringer i personbeskatningsreglerne.
efter bevisførelsen finder landsretten det endvidere ikke godtgjort, at der på andet grundlag
kan udledes en aftaleretlig forpligtelse for dfds a/s til automatisk at regulere as og bs løn
som følge af ændringerne i personbeskatningsreglerne i 2010.
landsretten har herved lagt vægt på, at de reguleringer af lønnen for ansatte på den almin-
delige dis-ordning, som er sket i forbindelse med ændringer i beskatningsreglerne i 1994,
2004 og 2008-2009, har beroet på konkrete forhandlinger som forudsat i protokollatet af 1.
december 1989, hvilket er dokumenteret ved de fremlagte protokollater af 25. maj 2005 og
26. maj 2008.
hertil kommer, at der efter landsrettens opfattelse ikke er grundlag for at antage, at der som
følge af reglerne i lov om beskatning af søfolk består en forpligtelse til automatisk
lønregulering ved ændringer i beskatningsniveauet. efter forarbejderne til dis-lovgivningen,
herunder lov om beskatning af søfolk, og på baggrund af fremlagte svar fra skiftende
skatteministre må det således lægges til grund, at lovgivningen ikke regulerer fastsættelsen af
lønnen til dis-ansatte søfolk. sådan lønfastsættelse skal ske ved sædvanlig forhandling
mellem arbejdsmarkedets parter. særligt vedrørende § 5, stk. 3, i lov om beskatning af søfolk,
bemærkes, at bestemmelsen efter forarbejderne må ses på baggrund af, at skattefritagelsen for
dis-ansatte søfolk forudsætter, at ansættelsen sker på internationalt konkurrencedygtige
vilkår. det vil sige til en lavere løn, end hvis der var tale om en skattepligtig løn.
landsretten kan endelig ikke tiltræde søfartens lederes opfattelse af, at der i eu's ret-
ningslinjer for statsstøtte til søtransportsektoren findes støtte for en aftaleretlig forpligtelse for
dfds a/s til automatisk regulering af lønnen til a og b. det bemærkes, at den danske
ordning senest i 2014 ikke har givet eu-kommissionen anledning til indvendinger.
                                              - 56 -
som følge af det anførte tager landsretten dfds a/s’ påstand om frifindelse til følge.
søfartens ledere skal som mandatar for a og b betale sagsomkostninger for landsretten til
danmarks rederiforening som mandatar for dfds a/s med i alt 750.000 kr. ekskl. moms.
ved fastsættelsen af beløbet, der er til dækning af udgifterne til advokatbistand, er der ud over
sagens værdi lagt vægt på sagens omfang og karakter. der er således på den ene side taget
hensyn til, at de endelige påstande beløbsmæssigt er væsentligt mindre end den oprindeligt
angivne sagsværdi. på den anden side er det tillagt vægt, at der har været en omfattende
skriftveksling i sagen, at hovedforhandlingen har været berammet over 7 retsdage, og at det
har været tilsigtet, at sagen fik betydning for en bredere kreds.
                             t h i    k e n d e s      f o r    r e t:
dfds a/s frifindes.
i sagsomkostninger for landsretten skal søfartens ledere som mandatar for a og b betale
750.000 kr. til danmarks rederiforening som mandatar for dfds a/s.
det idømte skal betales inden 14 dage efter denne doms afsigelse.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.