text:
                                                       udskrift
                                                             af
                                        østre landsrets dombog
                                                      ____________
                                                           dom
ved eventuel offentlig gengivelse af nærværende dom må der ikke ske offentliggørelse af navn, stilling eller bopæl for nogen
af de personer, der er nævnt i sagen, eller på anden måde ske offentliggørelse af de pågældendes identitet.
afsagt den 2. maj 2018 af østre landsrets 5. afdeling
(landsdommerne peter mørk thomsen, birgitte grønborg juul og pia blaabjerg andersen
(kst.)).
5. afd. nr. b-1792-17:
a
(advokat anders christian brøndtved, besk.)
mod
statsforvaltningen
(advokat jens balle)
yderligere parter:
1) b
(advokat lars buurgaard sørensen, besk.)
2) c
(advokat anne-birgitte bjerre-olsen, besk.)
odense rets dom af 4. august 2017 (bs 2-727/2017) er anket af a med påstand som for by-
retten om, at statsforvaltningens afgørelse af 25. april 2017 ophæves. b har tilsluttet sig as
påstand.
statsforvaltningen har påstået stadfæstelse.
                                               - 2 -
advokat anne-birgitte bjerre-olsen, der er beskikket advokat for c, har tilsluttet sig
statsforvaltningens påstand.
supplerende sagsfremstilling
den 25. april 2017 traf statsforvaltningen afgørelse om at tillade bortadoption af c, herefter
c, uden samtykke fra hendes forældre, a, herefter a, og a. af afgørelsen fremgår bl.a.:
      ”afgørelse om adoption …
      statsforvaltningen har besluttet at tillade, at c frigives til adoption, uanset de
      biologiske forældre ikke har givet samtykke til adoptionen.
      begrundelse
      vi vurderer, at væsentlige hensyn til, hvad der er bedst for c taler for adoption.
      vi vurderer også, at det er sandsynliggjort, at a og b varigt vil være ude af stand
      til at varetage omsorgen for c.
      vi har endelig også vurderet, at adoption må antages at være det bedste for c af
      hensyn til kontinuiteten og stabiliteten i hendes opvækst.
      vi finder dermed, at betingelserne for adoption uden samtykke er opfyldt efter
      adoptionslovens § 2 og § 9, stk. 3, jf. stk. 2.
      vi har ved afgørelsen lagt vægt på følgende forhold:
           -   at c har været anbragt siden kort tid efter fødslen.
           -   at sagen har været forelagt børn og unge-udvalget med afgørelse om
               anbringelse efter servicelovens § 58, stk. 1. ankestyrelsen har tiltrådt
               denne afgørelse.
           -   at a og b har vanskeligheder af så omfattende og varig karakter, at de
               vurderes at være ude af stand til at varetage omsorgen for c.
           -   at a har to andre børn, som har været anbragt uden for hjemmet siden
               fødslen. børnene er fra februar 2010 og marts 2012. a har ikke haft
               samvær med sin søn siden 2014, og samværet med datteren er præget af
               mange aflysninger fra as side. omsorgen for datteren vurderes utilstrækkeligt
               og primært rettet mod den fysiske omsorg for hende.
           -   at a er blevet tilbudt relevant behandling og støtte til bearbejdning af
               anbringelsen af sine børn samt relevante tilbud med henblik på forbedring
               af hendes forældreevne. hun udviser ikke erkendelse af sine
               vanskeligheder.
                                                - 3 -
          -   at b har et meget svækket funktionsniveau (kognitivt, følelsesmæssigt,
              personlighedsmæssigt og socialt) på grund af medfødt hjerneskade. b har
              massive kognitive vanskeligheder, og han er beskrevet som en ung mand
              med yderst mangelfulde kommunikative evner. han er blandt andet svær
              at opnå øjenkontakt med, og han taler med enkelte ord eller meget korte
              sætninger.
          -   at det fremgår af forældreevneundersøgelse fra august 2016, at hverken a
              eller b vil kunne formå at imødekomme cs behov. deres vanskeligheder
              er kroniske, og der er intet eller lavt udviklingspotentiale. der er desuden
              ikke netværk hos forældrene, som vil kunne afhjælpe dem.
          -   at det af kommunens § 50 undersøgelse af c (da hun endnu var ufødt)
              fremgår, at der ikke sås andre muligheder end anbringelse af c umiddel-
              bart efter hendes fødsel. forældrene har ikke formået at indgå i et
              samarbejde med kommunens familieafdeling. de samme oplysninger
              fremgår af handleplan fra september 2016.”
vedrørende forløbet forud for afgørelsen fremgår af sagens oplysninger bl.a., at der i for-
bindelse med, at a ventede sit første barn, e, blev udfærdiget en forældreevneundersøgelse af
1. februar 2010. af undersøgelsens konklusion fremgår bl.a.:
      ”… der er nogen bekymring over om hun vil være i stand til at tage vare på
      barnet og sig selv i fremtiden.
      a har begrænsede kognitive resurser og forstår ofte ikke almindeligt samvær og
      samtale. a er umoden i sin forståelse af omverdenen. …
      as forståelse er meget snæver og forenklet. derfor vil hun opfatte verden enkelt
      og ligetil. dette er ikke i sig selv en ulempe, men det vil begrænse hendes indfø-
      lingsevne og hendes sociale indsigt.
      …
      a har svært ved at overskue mere end det hun selv lige nu er midt i. hun kan
      virke sød og imødekommende, men der er ingen dybere forståelse og hendes
      tendens til at projicere skyld og ansvar ud på andre er meget udtalt.
      …
      der ses ikke store udviklingsmuligheder, men hun kan i nogen grad lære at klare
      sig. dette vil i høj grad afhænge af, om hun kan se nødvendigheden heraf.”
jordemoderen, som tilså a, da hun ventede sit andet barn, d, fremkom i e-mail af 3. april
2012 med en jordemoderfaglig udtalelse, hvoraf fremgår bl.a., at a var mødt velforberedt til
alle konsultationer og havde fremstået som andre kommende forældre.
efter d var født den x. marts 2012, udfærdigede psykolog flemming sell en personligheds-
mæssig vurdering af a, hvori konkluderes bl.a., at hun ikke kunne beskrives som havende en
                                                - 4 -
kronisk personlighedsforstyrrelse, men at hendes personlighedsstruktur måtte betegnes som
umoden, og at hun under de rette rammer ville kunne udvikle sig yderligere.
efter henvisning fra x-by kommune foretog psykolog jens henrik thormann en forældre-
evneundersøgelse af a og ds far og udfærdigede i den forbindelse en erklæring dateret 3.
oktober 2013, hvoraf fremgår bl.a.:
       ”a når et resultat med en samlet intelligenskvotient på 74.
       …
       personlighedsundersøgelsen peger med tydelighed på, at a i betydeligt omfang
       savner psykologiske resurser i forhold til at møde hverdagens indre og ydre krav.
       hendes typiske reaktionsmønster vil indeholde signaler om fortvivlelse, angst og
       irritation, ligesom hun vil være i risikozonen i forhold til pludselige voldsomme
       vredesudbrud og uigennemtænkte handlinger. når hun er presset, projicerer hun
       sin afmagt ud på omgivelserne blandt andet gennem devaluering og projektion af
       skyld.
       as udkig til den verden, der omgiver hende, er begrænset af de strukturer, hun
       rummer.
       hun vil i praktiske konkrete og sociale situationer kunne overse væsentlige ele-
       menter og træffe beslutninger på et begrænset grundlag.
       …
       grundlæggende er as realitetsopfattelse som hos mange andre voksne. trods det-
       te kan hun have svært ved at forudse konsekvenserne og vurdere grænserne for
       hendes egne handlinger i visse situationer. hendes dømmekraft er usikker og kan
       spolere de ellers udmærkede evner, hun har til at tilpasse sig i visse situationer og
       sammenhænge.”
af psykolog jens henrik thormanns vurdering af a og ds fars forældreevner fra oktober
2013 fremgår bl.a., at undersøgelserne pegede på snævre og unuancerede mentalisering-
processer. ds sparsomme tegn på forventninger var bekymrende. a fandtes ikke i stand til at
danne realistiske forventninger til barnets mestring. der manglede egentlig empati mellem
forældre og barn, ligesom barneperspektivet manglede i forældrenes bevidsthed og i de kon-
krete samvær. jens henrik thormann vurderede, at a og ds far på dette tidspunkt ikke var i
stand til at varetage den fulde omsorg for d. den sammenfattende vurdering var, at samværet
fortsat burde støttes og udvides til at omfatte pædagogiske tiltag, idet omsorgen i samværet
ikke var tilstrækkelig.
af rapport af 1. maj 2015 vedrørende samværet mellem a og d for perioden 16. marts 2015
til 20. april 2015 fremgår, at a havde deltaget i tre ud af fem planlagte samvær. videre
                                                - 5 -
fremgår, at a havde haft sin opmærksomhed rettet mod d under hele samværet og været kær-
lig over for d, som dog ikke havde været søgende efter nærhed i relationen til a.
i epikrise af 27. august 2015 fra psykiatrisk ambulatorium, psykiatrien i region x, ved-
rørende a er angivet en tentativ diagnose ”f.79.9 mental retardering uspecificeret og obs for
social fobi”, hvilken diagnose tillige er angivet som aktionsdiagnose i relation til a i status-
attest af 2. november 2015 fra lokalpsykiatrien, psykiatrisk afdeling x-by.
af psykologisk vurdering af 25. november 2015 med henblik på afklaring af as kognitive
funktionsniveau, fremgår bl.a., at der ikke var behandlings- eller udviklingsmuligheder, der
kunne ændre på as nedsatte intellektuelle evner eller hendes omfattende personligheds-
mæssige vanskeligheder. de grundlæggende psykomotoriske vanskeligheder ville ikke gå
væk.
den 17. marts 2016 deltog bl.a. a i et møde i x-by kommunes familieafdeling. af referatet
fra mødet fremgår bl.a., at mødet blev holdt i anledning af, at forvaltningen havde modtaget
underretning om, at a var gravid, og kommunen var bekymrede for, at hun ikke ville kunne
varetage omsorgen for barnet. af journalnotat fra mødet fremgår videre, at a var utilfreds
med, at der ikke blev arbejdet med udvikling af hendes forældreevne, hvortil forvaltningen
havde gjort opmærksom på, at hun havde fravalgt støtte til samværet med d, ligesom hun
havde afvist terapiforløb i familiehuset. a havde oplyst, at hun gerne ville begynde i familie-
behandling, herunder ophold i familiehuset. videre fremgår, at a havde oplyst, at b ikke var
i stand til at deltage i samtaler eller håndtere besøg af en familiekonsulent. a havde ifølge no-
tatet fra mødet været uforstående over for, at hun under graviditeten skulle følges tæt af en
sundhedsplejerske og familiekonsulent samt deltage i en mødregruppe for sårbare mødre i
familiehuset, idet hun ikke mente at have behov for støtte.
ved orientering af 7. juni 2016 oplyste x-by kommune, at as samvær med d var præget af
mange aflysninger til dels på grund af, at a havde været syg, men også fordi hun fulgte sine
egne behov.
af statusattest af 16. juni 2016 fra bs egen læge fremgår bl.a., at b var blevet fulgt af børne-
læger på grund af dårlig trivsel, siden han var helt lille. han havde fået diagnosen psykomo-
                                               - 6 -
torisk retardering uden en bestemt årsag til hans hjerneskade. efter det oplyste havde han fået
pension som 18-årig på grund af sin mentale tilstand. han havde svært ved at svare på direkte
spørgsmål, hvorfor det var yderst svært at vurdere, hvor hjerneskadet han var, og hvordan det
påvirkede hans funktionsniveau. han virkede på ingen måde alderssvarende.
efter anmodning fra x-by kommune udfærdigede psykolog maja nørgård jacobsen erklæ-
ring af 4. august 2016 vedrørende forældreevneundersøgelse af a og b. vedrørende
baggrunden for undersøgelsen er bl.a. oplyst:
      ”i bestillingen af nærværende undersøgelse står følgende: ”formålet med denne
      undersøgelse er at undersøge og vurdere de kommende forældres personligheds-
      mæssige og kognitive ressourcer og vanskeligheder, herunder egen tilknytnings-
      historie, refleksive funktion og udviklingspotentiale”. der ytres ønske om, at der i
      undersøgelsen bør indgå en vurdering af as samspil med sine særbørn. det frem-
      går: ”dog har a på nuværende tidspunkt – efter eget valg - ikke samvær med sit
      ældste barn, hvorfor observationen kun kan tage udgangspunkt i det yngste
      barn.” …”
på baggrund af det kliniske indtryk og eksisterende sagsakter vurderede psykologen, at det
alene var nødvendigt og etisk forsvarligt, at testningen af b kun omfattede den kognitive
funktion. af den sammenfattende vurdering vedrørende b fremgår bl.a. følgende:
      ”det er ut.s vurdering at b grundet massive kognitive vanskeligheder ikke har de
      nødvendige forudsætninger og evner for at kunne tage vare på et barn. hans om-
      fattende kognitive, personlighedsmæssige, følelsesmæssige og sociale vanske-
      ligheder må antages at være af kronisk karakter og udviklingspotentialet mini-
      malt. ut. anser det ikke muligt at igangsætte foranstaltninger, der vil kunne hjælpe
      b med at udvikle disse evner. b vil først og fremmest have gavn af relevant social
      støtte i dagligdagen til sig selv.”
af den sammenfattende vurdering vedrørende a fremgår bl.a., at undersøgelsen under-
støttede, at hun havde et betydeligt nedsat funktionsniveau følelsesmæssigt, personligheds-
mæssigt, relationelt og kognitivt. hendes iq var 85, og hun havde massive vanskeligheder
med koncentrationsevne. endvidere fremgår bl.a.:
      ”grundet modvilje hos a har det ikke været muligt at gennemføre observation af as
      samvær med sin datter. der er stort overlap i de foreliggende vurderinger af samspillet,
      der beskriver datteren som indifferent i sin tilknytning til a. a holder af sin datter og
      har sin opmærksomhed rettet mod datteren, men omsorgen vurderes utilstrækkelig og
      primært rettet mod den fysiske omsorg. […]
                                               - 7 -
      a er gentagne gange siden 2012 tilbudt relevant behandling og støtte til bearbejdning af
      anbringelsen af hendes særbørn samt med henblik på udvikling af hendes forældrekom-
      petencer. a har kun i yderst begrænset omfang deltaget heri (to terapeutiske samtaler)
      og har flere gange enten afbrudt igangværende forløb eller afvist deltagelse i indsatser.
      på trods af relevante tiltag igennem flere år, har det ikke været muligt at udvikle as
      forældreevner. a er ikke motiveret herfor, og hun udviser ingen erkendelse af sine
      vanskeligheder.
      på baggrund af ovenstående er det ut.’s vurdering, at a ikke besidder de nødvendige
      evner for at kunne imødekomme sin ufødte datters behov. de massive kognitive, emo-
      tionelle vanskeligheder, a har, vurderes at være af kronisk karakter. det vurderes at
      udviklingspotentialet er lavt. a vil først og fremmest have gavn af relevant social og
      følelsesmæssig støtte i dagligdagen til sig selv, og at hun hjælpes i gang med beskæf-
      tigelse tilpasset hendes funktionsniveau.
      ut. finder ikke ressourcer i hverken b eller as netværk, som kan kompensere for deres
      vanskeligheder, hverken som individer eller som par.”
af x-by kommunes orientering af 4. august 2016 fremgår, at a efter eget valg ikke havde
haft samvær med e, siden han var 4 år gammel. samværet forud herfor havde været præget af
mange afbud og ændringer fra as side. a havde meddelt familieafdelingen, at hun ikke
ønskede informationer omkring es hverdag.
i journalnotat fra z-by sygehus af 23. september 2016 er forløbet omkring cs fødsel
beskrevet, herunder at a på stuen var observeret som værende meget opmærksom på c og
udvisende stor omsorg og kærlighed over for barnet, som hun var meget rolig omkring.
endvidere fremgår bl.a., at c blev anbragt umiddelbart efter fødslen.
ankestyrelsen tiltrådte den 3. maj 2017 børn- og ungeudvalget i x-by kommunes afgørelse
om, at a og b har ret til overvåget samvær med c i en periode på 1 år.
ved dom af 28. juni 2017 stadfæstede retten i æ-by ankestyrelsens afgørelse af 7. december
2016, hvorved ankestyrelsen delvist tiltrådte børn- og ungeudvalget i x-by kommunes
afgørelse af 17. oktober 2016, idet ankestyrelsen fandt, at c, født den x. september 2016,
skulle være anbragt uden for hjemmet med en genbehandlingsfrist på 3 år.
familiehuset har i forbindelse med samværet mellem c og a og b udfærdiget status over de
enkelte samvær, hvoraf fremgår bl.a., at a ved samværet den 5. juli og 2. august 2017 var
meget talende og ikke vedvarende i sin kontakt med c. det var samværskonsulentens vur-
                                              - 8 -
dering, at a og b havde en tættere kontakt til c ved samværet den 6. september 2017 end
hidtil. af familiehusets status vedrørende samvær den 25. oktober 2017 fremgår bl.a., at a og
b havde været opmærksomme på cs behov. a talte dog meget om, at samværet var blevet
ødelagt, fordi der havde været en periode, hvor de ikke havde haft samvær med c. af status-
attest vedrørende samvær den 1. november 2017 fremgår bl.a., at a spurgte ind til cs læring
og kost, og at b var meget glad og opmærksom i samværet med c.
efter henvisning fra as læge blev a udredt på grundlag af en ambulant undersøgelse den 19.
april 2017 af psykolog katharina kjølbye. af udredningen fremgår bl.a., at a på tidspunktet
for undersøgelsen blev vurderet til at have en samlet iq på 82.
af aktindsigtsrapport for perioden 1. november 2017 til 5. februar 2018 fremgår bl.a., at a
ved e-mail af 4. november 2017 anmodede om, at hun og b fik støttet samvær i stedet for
overvåget, således at de kunne genopbygge deres relation til c, idet kontakten havde været
afbrudt.
af statusattest af 12. oktober 2017 udfærdiget af cs plejeforældre, fremgår bl.a., at det var
plejeforældrenes vurdering, at c havde svært ved at indgå i en familierelation med a og b og
opfylde deres krav og ønsker. af referat fra tilsynsbesøg hos plejeforældrene den 6. november
2017 fremgår bl.a., at det var plejeforældrenes opfattelse, at det tog fokus fra c, at a under
samværet talte meget og kritiserede samværsformen. c var mest interesseret i b, som efter
deres vurdering ikke var så insisterende i kontakten med c. det seneste samvær havde været
bedre end de to forudgående. i udtalelse af 31. januar 2018 har plejefamilien beskrevet c, som
en glad, aktiv, tillids-, omsorgs- og hensynsfuld pige, der dog er forsigtig over for personer,
hun ikke kender så godt.
ved afgørelse af 12. december 2017 fastslog psykolognævnet, at der ikke var grundlag for at
udtale kritik af psykolog maja nørgård jacobsens virke i forbindelse med forældreevneunder-
søgelsen af a og b.
x-by kommune oplyste den 5. februar 2018 til statsforvaltningen i region y, at der ikke
havde været samvær i december 2017 og januar 2018, idet a og b havde fået en hund, som de
ikke kunne skaffe pasning til under det planlagte samvær. kommunen havde givet afslag på a
                                                - 9 -
og bs ansøgning om at få ændret tidspunktet for samværene, hvilket de havde påklaget til
ankestyrelsen.
forklaringer
der er i landsretten afgivet supplerende forklaring af a.
a har supplerende forklaret bl.a., at der var en periode på 6 måneder, hvor hun og b ikke
havde samvær med c. de var uenige i kommunens beslutning om samværsformen. de har
gennem hele forløbet ønsket at have samvær med c, dog ikke overvåget samvær. hun har
haft overvåget samvær med sine to ældste børn og ikke oplevet det som den rigtige løsning.
de forbedrer ikke deres forældreevner ved at have overvåget samvær. hun havde forestillet
sig, at de ville have fået tilbud om at komme i familiehuset, hvor de kunne lære at være for-
ældre. den eneste støtte, de har fået fra kommunens side, var et tilbud om at komme i familie-
huset, inden c blev født. det er hendes opfattelse, at x-by kommune aldrig har haft til hen-
sigt at støtte dem, idet det fra første møde i kommunen stod klart for hende, at hensigten var,
at der skulle ske bortadoption.
de havde sidst samvær med c enten den 10. eller 15. marts 2018, hvilket var et af de bedste
samvær, de har haft. c havde været mere nærværende og åbnet sig op over for dem. hun
henvendte sig til dem, hvilket hun ikke turde under de tidligere samvær. de gennemførte
samværet på cs præmisser. de trådte således i baggrunden, hvis de kunne mærke, at hun blev
utryg. under samværet var cs plejemor og en samværskonsulent tillige til stede. samværs-
konsulenten har aldrig påpeget, at de skulle ændre noget i forhold til deres adfærd over for c.
det er korrekt, at to samvær blev aflyst, fordi de ikke kunne få pasning til deres hund. hun
havde begge gange søgt om at få ændret tidspunktet for samværet til om eftermiddagen, men
de fik afslag herpå, hvilket de har klaget over til ankestyrelsen, som endnu ikke har behandlet
sagen.
hun havde ingen indflydelse på, hvilken psykolog der blev udpeget til at foretage forældre-
evneundersøgelsen, da hun ventede c, ligesom hun ingen indflydelse havde på opdraget eller
hvilke akter, psykologen blev gjort bekendt med. hvis hun ikke ville acceptere, at psykolog
                                               - 10 -
maja nørgaard jacobsen varetog undersøgelsen, ville de allerede foreliggende undersøgelser
og sagsakter danne grundlag for forældreevnevurderingen.
idet hun hverken selv, hendes familie eller læge kunne genkende hende i den seneste foræl-
dreevnevurdering, blev hun efter henvisning fra sin læge udredt af psykolog katharina kjøl-
bye, som hun havde orienteret om forholdene vedrørende sine andre børn.
c er en stille og rolig pige, som udvikler sig, som hun skal. hun tror, at c vil opleve det som
et stort svigt, hvis hun skal bortadopteres, idet hun sandsynligvis ikke bliver adopteret af sin
plejefamilie. hvis hun og b ikke kan få c hjem, vil hun ønske for c, at hun kan blive hos sin
plejefamilie.
procedure
a har til støtte for den nedlagte påstand anført bl.a., at tvangsadoption er en meget alvorlig og
indgribende foranstaltning, og det er ikke tilstrækkeligt undersøgt, hvorvidt mindre ind-
gribende foranstaltninger er tilstrækkelige. statsforvaltningen har endvidere ikke løftet
bevisbyrden for, at a og bs forældreevner er varigt nedsat. forældreevneundersøgelsen er
foretaget, inden c blev født. b er stort set ikke omfattet af undersøgelsen, hvorfor a og bs
samspil som forældre ikke er nærmere belyst. x-by kommune har gjort alt for ikke at skabe
en relation mellem c og hendes forældre. ved at fastsætte det mindst mulige samvær og ved
at tvangsanbringe c umiddelbart efter fødslen, har kommunen på afgørende vis hindret, at der
kunne opstå en tæt relation mellem c og hendes forældre. forældreevneundersøgelsen er ud-
færdiget uden, at a og b havde indflydelse på opdraget eller materialet, der skulle danne
grundlag for undersøgelsen. det er i forældreevneundersøgelsen konkluderet, at udviklings-
potentialet i forhold til a er lavt. det må imidlertid på grundlag af konklusionen i udred-
ningen udfærdiget af psykolog katharina kjølbye konkluderes, at der er et udviklings-
potentiale i forhold til a. x-by kommune har imidlertid ikke udfærdiget en handlingsplan
herfor. det fremgår endvidere af oplysningerne i sagen, at samværet mellem c og hendes
forældre fungerer godt, ligesom as samvær med særbarnet, d, er positivt. bortadoption vil
endvidere ikke være med til at sikre kontinuiteten og stabiliteten i cs opvækst, idet en bort-
adoption sandsynligvis vil medføre, at hun flyttes fra sin nuværende plejefamilie, som hun har
knyttet sig tæt til. bortadoption vil endvidere være i strid med den europæiske menneskeret-
                                                 - 11 -
tighedskonventions art. 8 og fns konvention om barnets rettigheder, idet kontakten mellem
c og hendes forældre vil blive afbrudt ved bortadoption.
b har til støtte for den nedlagte påstand supplerende anført bl.a., at forvaltningen har haft en
forudindtaget opfattelse af, at b og a ikke evnede at være forældre for c. forældrene ville
være kommet godt i gang med forældreskabet, og c ville være blevet tæt knyttet til dem, hvis
forvaltningen ikke med en formandsbeslutning havde truffet afgørelse om, at c skulle
anbringes umiddelbart efter fødslen.
ankestyrelsen har til støtte for den nedlagte påstand anført bl.a., at der ikke er grundlag for at
ophæve statsforvaltningens afgørelse af 25. april 2017 om at tillade, at c frigives til adoption,
idet betingelserne i adoptionslovens § 9, stk. 3, jf. stk. 2, for adoption uden samtykke er
opfyldt. der er tale om et særligt tilfælde, hvor væsentlige hensyn til, hvad der er bedst for c,
taler for en adoption, jf. § 9, stk. 2. betingelserne i servicelovens § 58, stk.1, nr. 1, for
anbringelse af c uden for hjemmet er opfyldt, jf. § 9, stk. 3, 1. led, idet retten i odense ved
dom af 28. juni 2017 har stadfæstet ankestyrelsens afgørelse af 7. december 2016, hvorved
ankestyrelsen tiltrådte børn- og ungeudvalget i x-by kommunes afgørelse om, at c skulle
være anbragt uden for hjemmet, og at genbehandlingsfristen for tvangsanbringelsen skulle
være 3 år. det er ved undersøgelserne vedrørende a og bs psykiske tilstand og forældreevner
samt ved oplysningerne om as relation til sine ældre børn, der er født i henholdsvis 2010 og
2012, sandsynliggjort, at a og b varigt vil være ude af stand til at varetage omsorgen for c, jf.
§ 9, stk. 3, 2. led. det vil endvidere af hensyn til kontinuiteten og stabiliteten i cs opvækst
være bedst for c, jf. § 9, stk. 3, 3. led, at der sker bortadoption, idet alternativet vil være, at c
vil blive anbragt uden for hjemmet, hvorved der flere gange i løbet af hendes opvækst vil
skulle tages stilling til, hvorvidt hun skal forblive anbragt. forskning inden for dette område
har vist, at børn, der bortadopteres, klarer sig bedre, end børn der bliver anbragt. bortadoption
vil således være det bedste for c.
advokat anne-birgitte bjerre-olsen har som beskikket advokat for c tilsluttet sig stats-
forvaltningens påstand og anført, at betingelserne for bortadoption efter adoptionslovens § 9,
stk. 2 og 3, på grundlag af oplysningerne i forældreevneundersøgelsen og oplysningerne om
as samvær med sine særbørn er opfyldt.
                                                - 12 -
retsgrundlaget
i 2004 blev der mellem folketingets partier med undtagelse af enhedslisten indgået et forlig
om en anbringelsesreform. som led i forliget skulle der iværksættes ”et udredningsarbejde om
spørgsmålet om forældrenes retssikkerhed over for børnenes”. på dette grundlag nedsatte so-
cialministeriet et udvalg, som i 2005 afgav betænkning nr. 1463 om anbragte børns og foræl-
dres retssikkerhed, hvoraf fremgår bl.a.:
      ”2.9.4.3. tvangsadoption af små børn under 1 år
      det er udvalgets opfattelse, at der i ganske få helt ekstraordinære tilfælde bør være
      mulighed for adoption af små børn under 1 år, evt. spædbørn, på trods af forældre-
      nes manglende samtykke hertil. det er en betingelse herfor, at forældrene absolut
      ingen forældreevne har, og at de må antages heller aldrig at ville kunne udvikle en
      sådan i tilstrækkelig grad. forældrene skal endvidere være så dårligt fungerende,
      at de end ikke bør være alene med barnet, og således heller ikke vil være i stand til
      at spille en positiv rolle for barnet i forbindelse med samvær og kontakt.
      der kan f.eks. være tale om børn af meget dårligt begavede forældre, hvis mang-
      lende forældreevne eventuelt er blevet dokumenteret i forbindelse med, at de har
      andre børn, der er anbragt uden for hjemmet.
      …
      udvalget har lagt vægt på, at undersøgelser viser, at der er belæg for at fastslå, at
      adoption sikrer barnet en god opvækst i højere grad end en anbringelse.
      …
      2.11.4. hensynet til barnet og dets ønsker
      …
      domstolen har flere gange udtalt, at hensynet til, hvad der er bedst for barnet, er
      af afgørende betydning i hver enkelt sag. hvad der tjener barnets interesser, er
      således det helt afgørende hensyn og det væsentligste element.
      …
      2.11.10. tvangsadoption
      menneskerettighedskonventionen udelukker ikke, at et barn kan bortadopteres,
      selv om en eller begge forældre protesterer. sådan afgørelse må imidlertid kræve
      helt ekstraordinære forhold, særligt når det gælder bortadoption af små børn. …
      bevares forældrenes mulighed for kontakt med barnet efter en adoption, må det
      formentlig antages, at betingelserne for at kunne tillade en sådan adoption uden
      samtykke fra forældrene, ikke vil være helt af samme styrke.
      …
      efter udvalgets forslag vil det i helt ekstraordinære situationer være muligt at
      bortadoptere et lille barn mod forældrenes ønske og uden, at forældrene sikres
      mulighed for kontakt efter adoptionen. … der vil således være tale om, at det
      allerede fra barnets fødsel kan forudses, at barnet ikke vil kunne komme til at
      vokse op hos forældrene, og forældrene heller ikke gennem samvær med barnet
      vil kunne give det bare lidt af den familie, som barnet har brug for.”
                                                - 13 -
i adoptionsloven, jf. lovbekendtgørelse nr. 1821 af 23. december 2015, bestemmes bl.a.:
      § 2. adoption må kun bevilges, når den efter foretagen undersøgelse kan antages
      at være bedst for den, som ønskes adopteret, og denne enten ønskes opfostret hos
      adoptanten eller har været opfostret hos denne, eller der foreligger anden særlig
      grund til adoptionen.
      ...
      § 9, stk. 2. selv om forældrene ikke vil give samtykke efter § 7, stk. 1, kan adop-
      tionsbevilling i særlige tilfælde meddeles, hvis væsentlige hensyn til, hvad der er
      bedst for barnet, taler for det.
i den tidligere gældende adoptionslov, jf. lovbekendtgørelse nr. 1084 af 7. oktober 2014,
havde § 9, stk. 3, om adoption uden samtykke af et barn under 1 år følgende ordlyd:
      ”adoption af et barn under 1 år kan meddeles efter stk. 2, hvis det er godtgjort, at
      forældrene varigt vil være ude af stand til at varetage omsorgen for barnet og hel-
      ler ikke vil være i stand til at spille en positiv rolle for barnet i forbindelse med
      samvær.”
bestemmelsen var indsat ved lov nr. 494 af 12. juni 2009. af de almindelige bemærkninger til
lovforslaget, jf. lovforslag nr. 105 af 28. januar 2009 om ændring af adoptionsloven og for-
skellige andre love (adoption uden samtykke, stedbarnsadoption af registreret partners barn
fra fødslen m.v.), fremgår bl.a.:
      ”2.4. retssikkerhedsudvalgets generelle overvejelser
      …
      udvalget er opmærksomt på, at tvangsadoption er et meget alvorligt indgreb, og at
      det derfor er nødvendigt med en grundig undersøgelse af barnets og de biologiske
      forældres forhold, før der kan træffes afgørelse herom. det er en forudsætning, at
      forældrene bliver hørt og inddraget i forbindelse med undersøgelsen af deres for-
      hold. udvalget anfører videre, at betingelserne for tvangsadoption skal være op-
      fyldt i forhold til begge forældre, og det er derfor nødvendigt at afdække, om der
      f.eks. er eller kan findes en biologisk far.
      adoption kan ifølge udvalget kun komme på tale i tilfælde, hvor begge forældre
      varigt er ude af stand til at drage omsorg for barnet. er behovet for tvangsadoption
      primært begrundet i et psykisk handicap hos forældrene, kan der være behov for
      lægeundersøgelse, herunder en psykiatrisk undersøgelse af forældrene, før der kan
      gives tilladelse til adoption mod forældrenes ønske. endvidere er det meget vig-
      tigt, at forholdene i den eventuelle adoptivfamilie er grundigt beskrevet.
      …
      2.5. justitsministeriets overvejelser
      …
      forældrenes situation vil naturligvis altid skulle vurderes individuelt, og det er
      ikke muligt udtømmende at opregne, hvornår forældreevnen er af en sådan karak-
                                               - 14 -
      ter, at en adoption uden samtykke kan komme på tale. som eksempler på forhold,
      der kan give anledning til overvejelser herom, kan nævnes:
       •    svær, kronisk psykisk lidelse hos en forælder, hvor den psykiske lidelse med-
            fører, at forælderen igennem en længere årrække har haft vanskeligt ved at
            drage omsorg for sig selv i dagligdagen
       •    svære personlighedsforstyrrelser, evt. kombineret med langvarigt misbrug
            hos en forælder, der gør, at forælderen ikke stabilt magter at drage omsorg for
            sig selv i dagligdagen, eller hvor dagligdagen igennem en længere årrække
            har været præget af betydelig mangel på stabilitet
       •    mental retardering hos en forælder, som gør, at forælderen ikke i dagligdagen
            kan drage omsorg for sig selv
       •    langvarigt misbrug, som medfører betydelig ustabilitet i evnen til at drage
            omsorg for sig selv
       •    en forælder som i relation til ældre børn har vist meget mangelfuld forældre-
            evne inden for de seneste år, og hvor det ikke med støtte og behandling har
            været muligt at bedre forældreevnen
      ved vurderingen af forældreevnen er det nødvendigt at inddrage forældrenes livs-
      forløb for at kunne opstille en prognose for, om det er sandsynligt, at forældreev-
      nen kan genvindes.
      …”
bestemmelsen blev ændret ved lov nr. 530 af 29. april 2015 om ændring af adoptionsloven,
lov om social service, forældreansvarsloven og lov om retssikkerhed og administration på
det sociale område (lempelse af betingelserne for adoption uden samtykke m.v.), således at
den nugældende bestemmelse i adoptionslovens § 9, stk. 3, jf. lovbekendtgørelse nr. 1821 af
23. december 2015, har følgende ordlyd:
      ”adoption kan meddeles efter stk. 2, hvis betingelserne for anbringelse af barnet
      uden for hjemmet i § 58, stk. 1, nr. 1 eller 2, i lov om social service er opfyldt, og
      det er sandsynliggjort, at forældrene varigt vil være ude af stand til at varetage
      omsorgen for barnet, og at adoption af hensyn til kontinuiteten og stabiliteten i
      barnets opvækst vil være bedst for barnet.”
af de almindelige bemærkninger til lovændringen, jf. lovforslag nr. 121 af 28. januar 2015
om ændring af adoptionsloven, lov om social service, forældreansvarsloven og lov om
retssikkerhed og administration på det sociale område (lempelse af betingelserne for
adoption uden samtykke m.v.) fremgår bl.a.:
      ”1. indledning
      … det er intentionen med reglerne om adoption uden samtykke at sikre anbragte
      børn mulighed for kontinuitet og stabilitet under deres opvækst. de gældende reg-
      ler foreslås styrket ved i højere grad at give de børn og unge, som må formodes at
                                         - 15 -
skulle være anbragt uden for hjemmet i en længere årrække, fordi deres forældre
ikke kan drage omsorg for dem, en stabil og kontinuerlig opvækst med gennem-
gående og varige omsorgspersoner. dette kan i helt særlige tilfælde skabes ved, at
barnet eller den unge adopteres af personer, der er i stand til at varetage omsorgen
for dem og give dem en tryg opvækst. hvis forældrene ikke vil give samtykke til,
at barnet eller den unge bortadopteres, bør der være mulighed for at gennemføre
adoptionen uden samtykke.
…
3. lovforslagets indhold - adoption uden samtykke
…
3.1. adoptionslovens regler om adoption uden samtykke
…
efter de foreslåede regler skal det i forbindelse med overvejelser om at anbringe
et barn eller en ung uden for hjemmet med eller uden samtykke fra forældrene, og
hvor det må antages, at barnet eller den unge vil være anbragt uden for hjemmet i
en længere årrække, samtidig overvejes, om hensynet til kontinuitet og stabilitet i
barnets eller den unges opvækst i stedet taler for adoption af barnet eller den unge.
i relation til adoptionsloven indeholder lovforslaget lempelser af betingelserne for
at gennemføre en adoption uden samtykke fra forældrene. dette sker for det første
ved, at det efter forslaget skal være sandsynliggjort - og ikke som efter gældende
ret godtgjort - at forældrene varigt vil være ude af stand til at varetage omsorgen
for barnet.
for det andet ophæves betingelsen om, at forældrene ikke må kunne spille en
positiv rolle for barnet i forbindelse med samvær. denne ændring suppleres af en
ændring af forældreansvarslovens regler om et barns mulighed for samvær med
dets oprindelige slægtninge, herunder dets forældre, efter en adoption, sådan at
fastsættelse af samvær ikke længere forudsætter, at der har været en kontakt
mellem barnet og forældrene før adoptionen.
…
adoption uden samtykke er en meget indgribende foranstaltning, idet retsfor-
holdet mellem barnet og dets oprindelige forældre ophæves fuldstændig. det er
derfor afgørende, at barnets og forældrenes retssikkerhed til stadighed holdes for
øje. lovforslaget ændrer ikke ved de retssikkerhedsgarantier, som ligger i de
nugældende regler.
…
3.1.3. ministeriets overvejelser
…
som nævnt i afsnit 2 viser en undersøgelse af kommunernes kendskab til og brug
af reglerne om adoption uden samtykke, at kommunerne nok er bevidste om mu-
ligheden for at anvende adoption uden samtykke som indsats over for anbragte
børn i særlige situationer, men også at kommunerne finder reglerne svære at an-
vende i praksis. kommunerne finder det således vanskeligt udtømmende at doku-
mentere, at forældrene aldrig bliver i stand til at varetage omsorgen for barnet.
…
det er således forventningen, at den foreslåede ændring fra godtgjort til sandsyn-
liggjort vil fjerne en barriere i forhold til at anvende adoption uden samtykke i
                                          - 16 -
tilfælde, hvor der reelt ikke er udsigt til, at forældrene kommer til at kunne vare-
tage omsorgen for barnet, og dette er sandsynliggjort, men hvor det ikke kan
dokumenteres endegyldigt, at forældrene er varigt uden forældreevne. lempelsen
skal således ses i forhold til at forudse fremtiden i den prognosevurdering, der
fortsat skal laves om forælderens situation. der er derimod ikke tale om, at der
skal foretages en mere lempelig vurdering af forælderens forhold. forholdene,
eksempelvis psykisk sygdom eller misbrug, skal fortsat være af en sådan karakter
og omfang, at de gør forælderen ude af stand til at tage sig af barnet. i denne
henseende skal den foreslåede bestemmelse ses som en videreførelse af gældende
ret.
…
bestemmelsen kan også finde anvendelse i situationer, hvor en forælder på grund
af svær og/eller kronisk psykisk sygdom gennem en længere årrække har haft
vanskeligt ved at drage omsorg for sig selv i dagligdagen, og hvor forælderen må
anses for at være ude af stand til at varetage omsorgen for barnet og udgøre en
stabil omsorgsrelation i løbet af barnets opvækst. der kan f.eks. være tale om
mangeårig sygdom, hvor alle behandlingsmuligheder er udtømte, eller at foræl-
deren ikke har nogen sygdomserkendelse og derfor gentagne gange nægter at
deltage i et behandlingsforløb.
…
det skal understreges, at psykisk sygdom ikke i sig selv udelukker, at den på-
gældende forælder har forældreevne eller vil kunne genvinde sin forældreevne.
endelig bør adoption uden samtykke allerede fra fødslen for eksempel overvejes i
en situation, hvor en undersøgelse af forældrenes forhold før barnets fødsel
sandsynliggør - eksempelvis på baggrund af speciallægeerklæringer eller erklæ-
ringer fra en autoriseret psykolog - at de kommende forældre er varigt uden
forældreevne. undersøgelsen kan endvidere være kombineret med oplysninger
om, at ingen af forældrene har evnet at have en egentlig forælder/barn-relation,
endsige holde kontakten, med ældre søskende trods kommunens støtte hertil.
hvis en konkret vurdering af forældrenes og barnets forhold viser, at hensynet til
barnet og dets behov for kontinuitet og stabilitet - og dermed barnets bedste -
vejer tungere end hensynet til forælderen, vil barnet efter de foreslåede regler
kunne adopteres uden samtykke. i denne afvejning skal det som nævnt også indgå,
i hvilket omfang myndighederne har arbejdet for at afhjælpe forælderens proble-
mer og dermed arbejdet for at gøre det muligt for forælderen at tage sig af barnet
eller have stabil kontakt med barnet.
ved vurderingen af, om det er sandsynliggjort, at forældrene varigt er uden for-
ældreevne, vil barnets alder også have betydning. der vil alt andet lige skulle
mere til for at sandsynliggøre, at dette er tilfældet, hvis der er tale om et helt lille
barn, end hvis der er tale om et større barn, hvor det har været muligt at vurdere
forældreevnen og relationen mellem barnet og forældrene i en periode. er der tale
om et helt lille barn, stilles der således større krav til sandsynliggørelsen af den
manglende forældreevne. selvom der er tale om et helt lille barn, kan manglende
forældreevne dog sandsynliggøres, hvis forældrene f.eks. har langvarige og mas-
sive misbrugsproblemer eller psykiske sygdomme. det vil endvidere kunne
tillægges betydning, hvis det i forhold til ældre søskende har været vurderet, at
forælderen ikke havde forældreevne. i den forbindelse vil det være relevant for
                                               - 17 -
     kommunalbestyrelsen tillige at overveje spørgsmålet om adoption for disse ældre
     søskende.
     den foreslåede ændring af adoptionslovens § 9, stk. 3, betyder også, at barnets
     eventuelle samvær eller anden kontakt med forældrene ikke i sig selv vil være til
     hinder for at gennemføre en adoption, der anses for at være til gavn for barnet. i
     en situation, hvor forældrene ikke vil komme til at kunne varetage omsorgen for
     barnet, men hvor forældrene måske i nogen grad formår at gennemføre et samvær
     med barnet, eventuelt med professionel støtte, vil barnets behov for stabilitet og
     kontinuitet i opvæksten bedst kunne tilgodeses gennem en adoption. omvendt vil
     et velfungerende samvær, hvor forælderen udvikler sin forældreevne, medføre, at
     der normalt ikke kan gennemføres en adoption uden samtykke.
     da et samvær ikke i sig selv vil være til hinder for en adoption af et barn - uanset
     alder -, foreslås det at ændre forældreansvarslovens bestemmelse i § 20 a om sam-
     vær eller anden kontakt efter adoption.
     …”
af de specielle bemærkninger til § 9, stk. 3, fremgår bl.a.:
     ”det foreslås, at der i § 9 indsættes et nyt stk. 3, som erstatter de gældende be-
     stemmelser i stk. 3 og 4. denne nye bestemmelse gør det muligt at gennemføre en
     adoption uden samtykke, hvis det er sandsynliggjort, at forældrene varigt er ude af
     stand til at varetage omsorgen for barnet, og hvis adoption af hensyn til konti-
     nuitet og stabilitet i barnets opvækst vil være til gavn for barnet. det er også en
     forudsætning, at servicelovens betingelser i § 58, stk. 1, nr. 1 eller 2, for an-
     bringelse uden for hjemmet er opfyldt. selvom det ikke fremgår af ordlyden til
     den foreslåede § 9, stk. 3, at barnet er anbragt uden for hjemmet på tidspunktet for
     adoptionen, vil barnet i praksis allerede være anbragt. dette er imidlertid ikke til
     hinder for, at sagen påbegyndes, inden barnet er anbragt uden for hjemmet, hvil-
     ket blandt andet vil være muligt ved adoption uden samtykke af et spædbarn.
     …
     det er begge forældres forhold, der skal undersøges, da en adoption først kan
     komme på tale, hvis det ikke vil være til barnets bedste at vokse op hos nogen af
     de biologiske forældre.
     …
     det bemærkes i øvrigt, at i sager, hvor der ikke foreligger oplysninger om foræl-
     drenes evne til at tage vare på ældre søskende, og hvor barnet er så lille, at det
     ikke er muligt at foretage en længerevarende observation af forælder/barn-
     relationen, stilles der større krav til de faglige vurderinger af forældreevnen.”
forældreansvarslovens § 20 a blev tillige ændret ved lov nr. 530 af 29. april 2015 om
ændring af adoptionsloven, lov om social service, forældreansvarsloven og lov om
                                                 - 18 -
retssikkerhed og administration på det sociale område (lempelse af betingelserne for
adoption uden samtykke m.v.), således at bestemmelsen fik følgende ordlyd:
       ”er barnet adopteret, kan statsforvaltningen i helt særlige tilfælde efter anmodning
       fra barnets oprindelige slægtninge fastsætte samvær eller anden form for kontakt
       med disse, navnlig hvis barnet forud for adoptionen havde samvær eller anden
       form for kontakt med den, som anmoder om fastsættelse af samvær m.v.”
af de almindelige bemærkninger til lovforslaget, jf. lovforslag nr. 105 af 28. januar 2009 om
ændring af adoptionsloven og forskellige andre love (adoption uden samtykke, stedbarns-
adoption af registreret partners barn fra fødslen m.v.), fremgår herom bl.a.:
       3.2. barnets samvær eller anden kontakt med dets oprindelige slægt
       …
       3.2.3. den foreslåede ordning
       …
       det foreslås at ændre forældreansvarslovens § 20 a, jf. lovforslagets § 3, om
       fastsættelse af samvær eller anden kontakt mellem barnets og dets oprindelige
       slægt efter adoption, sådan at der i særlige tilfælde efter en konkret vurdering også
       vil kunne fastsættes samvær eller anden kontakt, selvom der ikke forud for adop-
       tionen har været kontakt mellem barnet og den pågældende slægtning. dette for-
       slag skal ses i lyset af forslaget i afsnit 3.1.4 om lempelse af betingelserne for
       adoption uden samtykke, herunder ophævelsen af kravet om at det ved adoption
       uden samtykke af børn under 1 år skal være godtgjort, at forældrene varigt ikke
       vil være i stand til at spille en positiv rolle for barnet i forbindelse med samvær.
       …”
landsrettens begrundelse og resultat
spørgsmålet for landsretten er, om betingelserne i adoptionslovens § 9, stk. 2 og 3, for at
bortadoptere c uden forældrene a og bs samtykke er opfyldt.
det følger af adoptionslovens § 9, stk. 2, at adoptionsbevilling i særlige tilfælde kan medde-
les, selv om forældrene ikke vil give samtykke, hvis væsentlige hensyn til, hvad der er bedst
for barnet, taler for det. efter adoptionslovens § 9, stk. 3, kan adoption meddeles efter stk. 2,
hvis betingelserne for anbringelse af barnet uden for hjemmet i servicelovens § 58, stk. 1, nr.
1 eller 2, er opfyldt, og det er sandsynliggjort, at forældrene varigt vil være ude af stand til at
                                               - 19 -
varetage omsorgen for barnet, og at adoption af hensyn til kontinuiteten og stabiliteten i
barnets vækst vil være bedst for barnet.
c, der er født den x. september 2016, har siden kort efter sin fødsel været anbragt uden for
hjemmet uden forældrenes samtykke i medfør af servicelovens § 58, stk. 1, nr. 1. børn- og
ungeudvalgets afgørelse herom er den 7. december 2016 tiltrådt af ankestyrelsen, og byretten
har ved dom af 28. juni 2017 stadfæstet afgørelsen. det er herefter godtgjort, at betingelserne
i servicelovens § 58, stk. 1, nr. 1, for anbringelse af c uden for hjemmet uden samtykke er
opfyldt.
ved vurderingen af, om det er sandsynliggjort, at forældrene varigt vil være ude af stand til at
varetage omsorgen for barnet, skal der efter forarbejderne til adoptionslovens § 9, stk. 3, fore-
tages en konkret prognosevurdering af begge forældres fremtidige forældreevner.
det anføres i forarbejderne bl.a., at bestemmelsen kan finde anvendelse i nærmere beskrevne
situationer, hvor forældrene har massive misbrugsproblemer eller svær og/eller kronisk psy-
kisk sygdom. det anføres videre, at adoption allerede fra fødslen bør overvejes, hvor en
undersøgelse af forældrenes forhold før barnets fødsel – eksempelvis på baggrund af special-
lægeerklæringer eller erklæringer fra en autoriseret psykolog – sandsynliggør, at de kom-
mende forældre er varigt uden forældreevne. det anføres, at barnets alder har betydning, og at
der alt andet lige vil skulle mere til, hvis der er tale om et helt lille barn, men at det vil kunne
tillægges betydning, hvis det i forhold til ældre søskende har været vurderet, at forælderen
ikke havde forældreevne. ved vurderingen af, hvad der er bedst for barnet, skal det endvidere
indgå, i hvilket omfang forvaltningen har arbejdet for at afhjælpe forældrenes problemer.
as forældreevner er undersøgt over en længere årrække, idet der bl.a. både i forbindelse med
hendes to ældre særbørn, født i henholdsvis 2010 og 2012, og da hun ventede c i 2016, er
gennemført psykologundersøgelser med henblik på at fastlægge hendes forældreevner.
landsretten lægger vedrørende a navnlig vægt på forældreevneundersøgelsen af 4. august
2016, der i overensstemmelse med tidligere undersøgelser konkluderer, at a ikke besidder de
nødvendige forældrekompetencer. det anføres heri endvidere, at as massive kognitive,
emotionelle og personlighedsmæssige vanskeligheder vurderes at være af kronisk karakter,
ligesom det konkluderes, at udviklingspotentialet er lavt.
                                               - 20 -
landsretten lægger endvidere vægt på, at as to særbørn, født i henholdsvis 2010 og 2012,
begge har været anbragt uden for hjemmet siden fødslen. a har frasagt sig kontakt med
sønnen, født 2010, men har støttet samvær med datteren, født 2012. det er oplyst, at samværet
er præget af aflysninger fra as side.
herudover lægger landsretten vægt på oplysningerne om, at a igennem en årrække er blevet
tilbudt behandling og støtte, herunder med henblik på udvikling af sine forældrekompenten-
cer, men at hun kun i begrænset omfang har ønsket at modtage sådan hjælp.
landsretten tiltræder på denne baggrund, og idet der i øvrigt ikke er grundlag for at fastslå, at
as forældreevner har udviklet sig i forbindelse med hendes samvær med c, at det må anses
for sandsynliggjort, at a varigt vil være ude af stand til at varetage omsorgen for isabel.
landsretten lægger for så vidt angår b vægt på oplysningerne i forældreevneundersøgelsen af
4. august 2016, hvori det konkluderes, at b har massive kroniske kognitive, personligheds-
mæssige, følelsesmæssige og sociale vanskeligheder, og at hans udviklingspotentiale er
minimalt. oplysningerne understøttes af de øvrige fremlagte oplysninger om b. det tiltrædes
således også for så vidt angår ham, at det må anses det for sandsynliggjort, at han tillige varigt
vil være ude afstand til at varetage omsorgen for c.
henset hertil, og til at det tillige må lægges til grund, at forældrene heller ikke sammen har de
fornødne forældrekompetencer, eller at de sammen har udsigt til at kunne opnå disse, tiltræder
landsretten, at bortadoption af hensyn til kontinuiteten og stabiliteten i cs opvækst vil være
det bedste for c.
landsretten finder, at bortadoption uden forældrenes samtykke under disse omstændigheder
ikke udgør en krænkelse af artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention eller af
artikel 9, stk. 1, i fn konventionen om barnets rettigheder. ved vurderingen heraf har
landsretten tillige henset til, at en bortadoption af c ikke nødvendigvis vil afskære a og b fra
fremadrettet at have kontakt til c, jf. forældreansvarslovens § 20 a.
landsretten stadfæster derfor byrettens dom.
                                            - 21 -
                                  t h i k e n d e s f o r r e t:
byrettens dom stadfæstes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for landsretten til den anden part eller til stats-
kassen.


text:
                          højesterets dom
                       afsagt fredag den 27. marts 2015
sag 182/2013
(1. afdeling)
arne b. jepsen,
erling lauridsen,
ernst & young godkendt revisionsaktieselskab,
harald birkwald,
michael nielsson
og
strandvejen 44 finans aps (tidligere pricewaterhousecoopers statsautoriseret revisions-
aktieselskab)
(advokat georg lett for alle)
mod
memory card technology a/s under konkurs
(advokat per magid og advokat erik kjær-hansen)
samt
kjeld ranum,
niels peder opstrup
og
peter pasgaard
(advokat frank bøggild og advokat carsten pedersen for alle)
og
sag 203/2013
memory card technology a/s under konkurs
(advokat lotte eskesen)
mod
kjeld ranum
(advokat frank bøggild og advokat carsten pedersen)
                                              - 2 -
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 7. afdeling den 1. juli 2013.
i pådømmelsen har deltaget seks dommere: poul søgaard, niels grubbe, michael rekling,
hanne schmidt, lars hjortnæs og jens kruse mikkelsen.
påstande
i sag 182/2013 har parterne nedlagt følgende påstande:
appellanterne, arne b. jepsen, erling lauridsen, ernst & young godkendt revisionsaktie-
selskab, harald birkwald, michael nielsson og strandvejen 44 finans aps, har gentaget de-
res påstande.
de indstævnte, memory card technology a/s under konkurs, kjeld ranum, niels peder op-
strup og peter pasgaard, har påstået stadfæstelse.
i sag 203/2013 har parterne nedlagt følgende påstande:
appellanten, memory card technology a/s under konkurs, har nedlagt påstand om, at kjeld
ranum solidarisk med arne b. jepsen, erling lauridsen, ernst & young godkendt revi-
sionsaktieselskab, harald birkwald, michael nielsson og strandvejen 44 finans aps skal
betale 100 mio. kr. med procesrente fra sagens anlæg.
indstævnte, kjeld ranum, har gentaget sine påstande.
højesterets begrundelse og resultat
indledning
sagerne angår, om konkursboet efter memory card technology a/s har krav på erstatning fra
dets tidligere bestyrelsesformand og revisorer under henvisning til, at de har begået ansvars-
pådragende fejl og forsømmelser. konkursboet har herved gjort gældende, at selskabet har
lidt et tab ved, at driften af virksomheden som følge af den ansvarspådragende handlemåde
blev fortsat efter et tidspunkt, hvor den burde have været indstillet eller tilpasset.
                                                - 3 -
selskabets tidligere administrerende direktør, john rasmussen (tidligere john rasmussen
trolle), er idømt en straf af fængsel i 6 år for bl.a. groft bedrageri ved svigagtigt at have for-
mået danske bank og unibank til at yde memory card technology-koncernen kredit, hvor-
ved bankerne led tab som følge af koncernens konkurs. bedrageriet blev gennemført ved, at
john rasmussen foretog uberettigede opskrivninger af varelageret og omsætningen og angav
fiktive tilgodehavender og derved foranledigede, at selskabets regnskaber blev urigtige og
vildledende. john rasmussen er ved landsrettens dom i den foreliggende sag dømt til at betale
erstatning til konkursboet, og han har ikke anket dommen.
konkursboet krævede for landsretten tillige erstatning af bestyrelsesmedlemmerne niels pe-
der opstrup og peter pasgaard, men de blev frifundet, og konkursboet har ikke anket lands-
rettens frifindelse af dem. revisorerne har imidlertid i sag 182/2013 gentaget påstanden om
friholdelse over for dem.
partshabilitet
efter konkurslovens § 149 kan skifteretten bestemme, at endeligt regnskab og eventuel ud-
lodning vedrørende en endnu ikke oppebåret indtægt skal henskydes til tiden efter boets slut-
ning. det fremgår af forarbejderne til bestemmelsen i betænkning nr. 606/1971 om konkurs
og tvangsakkord, s. 230, at boets afslutning ikke altid bør bero på en indtægt, som f.eks. er
afhængig af en verserende retssag. højesteret finder, at bestemmelsen kan anvendes i en si-
tuation, hvor man afventer udfaldet af en retssag, også når sagen er anlagt af konkursboet.
det fremgår af skifterettens retsbog af 29. september 2005, at skifteretten i medfør af kon-
kurslovens § 149 stadfæstede boopgørelsen, hvoraf fremgik, at boets endelige afslutning bl.a.
afventede denne erstatningssag. sagen er anlagt af konkursboet den 28. juni 2002. det frem-
går endvidere af retsbogen, at konkurssagen var sluttet, men at kuratorerne skulle udsende
information til kreditorerne, når der var væsentligt nyt, og at skifteretten skulle modtage årlige
indberetninger.
skifteretten sendte herefter i henhold til konkurslovens § 155, stk. 2, meddelelse om boets
slutning til erhvervs- og selskabsstyrelsen (nu erhvervsstyrelsen) med det resultat, at selska-
bet den 27. november 2007 blev registreret som ophørt. uanset om denne meddelelse burde
have været sendt, og om selskabet burde have været registreret som ophørt, tiltræder højeste-
                                                 - 4 -
ret, at konkursboet ikke herved har mistet sin partshabilitet med den virkning, at den allerede
anlagte retssag skal afvises.
aftalen med dataram
aftalen af 15. marts 2001 mellem memory card technology – som på daværende tidspunkt
var under betalingsstandsning – og dataram corporation angår overdragelse af aktiver og
passiver til dette selskab. de overdragne aktiver er i aftalens punkt 1.2 beskrevet således:
       ”the ”purchased assets” are substantially all the assets, properties, rights, good will
       and claims acquired for, used in, held for use in, relating to or arising from the conduct
       of the business … (excepting only such assets as are expressly excluded under this
       agreement) described as follows:…”
derefter følger en omfattende angivelse af aktiver, der er omfattet af denne definition, og i
aftalens punkt 1.3 angivelse af aktiver, der er undtaget. ingen af disse angivelser nævner
eventuelle erstatningskrav mod ledelse og revision.
aage tang-andersen, der som tilsyn underskrev overdragelsesaftalen på vegne af memory
card technology, har for landsretten forklaret, at der ikke i forbindelse med overdragelsen til
dataram blev tænkt på spørgsmålet om et eventuelt erstatningskrav mod ledelse og revision.
efter hans vurdering omfatter aftalen ikke et sådant erstatningskrav. lars marcher har for
landsretten forklaret, at han fra den 5. januar 2001 var ansat som administrerende direktør for
memory card technology. efter overdragelsen til dataram blev han direktør for datarams
danske selskab. han har forklaret, at en overdragelse af et eventuelt erstatningskrav mod le-
delse og revision ikke blev overvejet i forbindelse med overdragelsen.
på denne baggrund finder højesteret, at de erstatningskrav, der er omfattet af denne sag, til-
kommer konkursboet efter memory card technology og ikke dataram.
konkursboets eller kreditorernes erstatningskrav
såfremt driften af et selskabs virksomhed fortsættes efter det tidspunkt, hvor den burde have
været indstillet eller tilpasset, og selskabet som følge heraf lider tab, fordi virksomheden giver
underskud, eller risici virkeliggøres, kan selskabet kræve erstatning af personer i ledelsen, der
ved ansvarspådragende adfærd har forårsaget, at virksomheden ikke blev indstillet eller tilpas-
set. selskabet kan også rejse erstatningskrav mod revisor, f.eks. i tilfælde hvor urigtige eller
misvisende regnskaber er muliggjort af ansvarspådragende fejl ved revisionen og har forår-
                                                - 5 -
saget, at virksomheden ikke blev indstillet eller tilpasset i tide. efter selskabets konkurs kan
sådanne erstatningskrav gøres gældende af konkursboet med den virkning, at eventuel erstat-
ning øger dividenden for alle kreditorer og dermed mindsker deres tab.
det tab, en kreditor har lidt, f.eks. ved at yde kredit til selskabet efter det tidspunkt, hvor drif-
ten burde have været indstillet eller tilpasset, kan kreditor efter omstændighederne også selv
kræve erstattet ved et krav mod ledelsen og revisor. konkursboets krav på erstatning for sel-
skabets tab hviler på et andet grundlag end kreditorens krav på erstatning for sit tab, selv om
de ansvarspådragende fejl måtte være de samme; det gælder således årsagsforbindelse og
tabsopgørelse, jf. herved højesterets dom af 5. februar 2014 (ufr 2014.1346) og højesterets
kendelse af 24. juni 2014 (ufr 2014.2918). muligheden af et erstatningskrav fra en kreditor
er ikke til hinder for, at selskabets erstatningskrav gennemføres af konkursboet.
virksomheden, tabet og ansvaret
memory card technology var ifølge børsprospektet fra introduktionen på københavns
fondsbørs i 1997 og de efterfølgende årsregnskaber en virksomhed med stor risiko. virksom-
hedens strategi indebar opbygning af et stort varelager i forventning om prisstigning på pro-
dukterne. varelagerinvesteringerne blev i hovedsagen finansieret ved banklån, bl.a. i usd, af
en størrelse, der ikke kunne forrentes og afdrages ved virksomhedens driftsresultater ifølge de
aflagte årsregnskaber. der indgik i strategien tillige finansiering ved børsintroduktioner, her-
under på nasdaq-børsen i new york i april 2000.
i foråret 2000 skete der kraftige kursfald på nasdaq-børsen i new york, idet den såkaldte
it-boble brast, og den planlagte kapitaltilførsel ved nasdaq-notering blev ikke gennemført.
i andet halvår 2000 faldt priserne på virksomhedens væsentligste råvare (dram) til ca. en
fjerdedel, og dollarkursen steg betydeligt. ifølge selskabets fondsbørsmeddelelse af 6. no-
vember 2000 var egenkapitalen med stor sandsynlighed tabt. det fremgår af meddelelsen, at
dette var en følge af kurstab på selskabets gæld i usd samt en væsentlig værdiforringelse af
selskabets varelager.
erstatningskravet er begrundet med, at virksomhedens tab ville være formindsket med mindst
100 mio. kr. af det samlede tab på ca. 500 mio. kr., hvis virksomheden var blevet indstillet
eller tilpasset i perioden efter efteråret 1999 og inden november 2000.
                                                - 6 -
konkursboet gør gældende, at det er en følge af bestyrelsesformandens og revisorernes fejl, at
virksomheden ikke blev indstillet eller tilpasset i den nævnte periode.
landsretten fastslog, at der efter en samlet vurdering af bestyrelsens udførelse af sit arbejde
ikke var grundlag for erstatningsansvar. landsretten henviste herved bl.a. til bestyrelsens
sammensætning, organisering og forretningsorden, bestyrelsesmødernes omfang, grundlag og
indhold samt bestyrelsens arbejde med de problemstillinger, sagen angår, på grundlag af de
informationer, bestyrelsen fik og havde sikret sig at få, bl.a. gennem revisionsprotokollater.
konkursboet har som nævnt ikke anket dommen for så vidt angår bestyrelsesmedlemmerne
niels peder opstrup og peter pasgaard.
ansvarsvurderingen i forhold til revisorerne
højesteret tiltræder, at revisorerne efter en samlet vurdering har handlet ansvarspådragende i
forbindelse med regnskabsaflæggelsen for 1998/99. højesteret tiltræder herved af de grunde,
som landsretten har anført, at revisorerne i 1998/99-regnskabet skulle have taget forbehold for
værdiansættelsen af varelageret og taget forbehold for værdiansættelsen af itp-tilgodehaven-
det eller foranlediget en nedskrivning heraf. højesteret finder endvidere, at revisorerne har
begået ansvarspådragende fejl ved ikke i regnskabet at tage forbehold for værdiansættelsen af
defekte returvarer og for indregningen af omsætningen ved kontraktproduktionen for sam-
sung.
revisorerne har gjort gældende, at kritikken på de nævnte punkter kunne være fuldt ud i-
mødekommet ved, at der i regnskabet for 1998/99 blev foretaget nedskrivninger og hensættel-
ser på i alt 25 mio. kr. samt i revisionspåtegningen blev taget et forbehold vedrørende værdi-
ansættelsen af varelageret. højesteret finder det ikke godtgjort, at en imødegåelse af kritikken
ville have krævet mere vidtgående ændringer af regnskabet og påtegningen.
det er heller ikke godtgjort, at sådanne ændringer i årsregnskabets værdiansættelser og revi-
sionspåtegning i sig selv ville have ført til, at bestyrelsen ville have indstillet eller tilpasset
virksomhedens drift. efter forklaringerne fra bankernes medarbejdere og i lyset af bankernes
villighed til at yde lån i november 2000 efter at være blevet bekendt med underskuddet på 36
mio. kr. ifølge regnskabet for første kvartal af regnskabsåret 2000/01 er det endvidere ikke
godtgjort, at bankerne ville have nægtet fortsat långivning, hvis 1998/99-regnskabet var ble-
vet korrigeret som anført for de ansvarspådragende fejl.
                                               - 7 -
højesteret finder herefter, at det ikke er godtgjort, at der er årsagsforbindelse mellem de an-
svarspådragende fejl i forbindelse med årsregnskabet 1998/99 og tabet.
højesteret finder, at revisorerne efter en samlet vurdering også har handlet ansvarspådragende
i forbindelse med aflæggelsen af årsregnskabet for 1999/2000, der blev offentliggjort den 26.
september 2000, herunder bl.a. ved ikke at have taget forbehold for værdiansættelsen af vare-
lageret, for koncerninterne avancer på varelageret og for tilstedeværelsen af defekte retur-
varer. en imødekommelse af kritikken på disse punkter ville ikke have ført til et væsentligt
dårligere regnskab end det, der forelå i udkast den 3. november 2000 for 1. kvartal af regn-
skabsåret 2000/01, og der er ikke grundlag for at fastslå, at denne forskydning på godt en må-
ned har haft betydning for selskabets tab.
højesteret tager herefter revisorernes frifindelsespåstand til følge.
som følge heraf bortfalder revisorernes friholdelsespåstand over for kjeld ranum, niels pe-
der opstrup og peter pasgaard.
ansvarsvurderingen i forhold til bestyrelsesformand kjeld ranum
af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder højesteret, at den meddelte decharge ikke
er bindende, jf. den dagældende bestemmelse i aktieselskabslovens § 144, stk. 2.
højesteret finder, at kjeld ranum i varetagelsen af sit hverv har levet op til sine forpligtelser
som bestyrelsesformand. det var dog en fejlvurdering, at han på baggrund af bl.a. sit mange-
årige tillidsfulde samarbejde med den administrerende direktør, john rasmussen, godtog den-
nes svar af 3. marts 2000 på kritikken i brevet af 1. marts 2000 fra den fratrådte koncern-
økonomidirektør henning bech uden at orientere de andre bestyrelsesmedlemmer og reviso-
rerne derom. efter en samlet vurdering finder højesteret imidlertid, at der ikke på grund af en
enkeltstående fejl af denne karakter er grundlag for at pålægge kjeld ranum erstatnings-
ansvar.
herefter stadfæster højesteret landsrettens dom i forhold til kjeld ranum.
sagsomkostninger
                                               - 8 -
sagsomkostningerne til revisorerne er fastsat til dækning af advokatudgift for landsret og
højesteret med 6.000.000 kr. med tillæg af delvis moms 1.000.000 kr., af retsafgift for høje-
steret med 225.000 kr. og af udgifter til bevisførelse for landsretten med 16.000 kr., i alt
7.241.000 kr. momsbeløbet er fastsat under hensyn til, at det er oplyst, at de to revisionssel-
skaber er momsregistreret, mens de fire navngivne revisorer ikke er momsregistreret.
sagsomkostningerne til bestyrelsesformand kjeld ranum er fastsat til dækning af advokat-
udgift for højesteret inklusive moms med 3.750.000 kr.
sagsomkostningerne til bestyrelsesmedlemmerne niels peder opstrup og peter pasgaard er
fastsat til dækning af advokatudgift for højesteret inklusive moms med 500.000 kr. under
hensyn til, at de har været repræsenteret af de samme advokater som bestyrelsesformanden,
og under hensyn til omfanget af merarbejdet som følge af revisorernes friholdelsespåstand
over for dem.
                                      thi kendes for ret:
arne b. jepsen, erling lauridsen, ernst & young godkendt revisionsaktieselskab, harald
birkwald, michael nielsson og strandvejen 44 finans aps frifindes.
landsrettens dom stadfæstes i forhold til kjeld ranum, niels peder opstrup og peter pas-
gaard.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal memory card technology a/s under kon-
kurs betale i alt 7.241.000 kr. til arne b. jepsen, erling lauridsen, ernst & young godkendt
revisionsaktieselskab, harald birkwald, michael nielsson og strandvejen 44 finans aps.
i sagsomkostninger for højesteret skal memory card technology a/s under konkurs betale
3.750.000 kr. til kjeld ranum.
i sagsomkostninger for højesteret skal arne b. jepsen, erling lauridsen, ernst & young
godkendt revisionsaktieselskab, harald birkwald, michael nielsson og strandvejen 44 fi-
nans aps solidarisk betale i alt 500.000 kr. til niels peder opstrup og peter pasgaard.
                                               - 9 -
i øvrigt skal ingen af parterne betale sagsomkostninger til nogen anden part.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                      afsagt mandag den 12. december 2011
sag 57/2011
(1. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t
(advokat kåre pihlmann, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i randers den 25. juni 2010 og af vestre lands-
rets 1. afdeling den 8. december 2010.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: asbjørn jensen, jytte scharling, poul dahl jensen,
jens peter christensen og lars hjortnæs.
påstande
dommen er anket af t, der har påstået formildelse.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
anbringender
ts forsvarer har anført, at den udmålte straf på 12 års fængsel er for streng, idet der foreligger
formildende omstændigheder. drabet er udført i en oprørt sindstilstand, der er fremkaldt af f
ved et uretmæssigt angreb på t, jf. straffelovens § 82, nr. 5, og drabet er endvidere begået
under indflydelse af stærk sindsbevægelse, jf. straffelovens § 82, nr. 7.
f, der var ts onkel, udsatte ham således for systematiske seksuelle krænkelser gennem en
periode på 6-8 år i ts barndom. dette har påvirket t meget i barndommen og i voksenlivet,
der har været præget af depressioner og selvmordstanker. t opsøgte på gerningstidspunktet f
for at tale med ham om krænkelserne, men han negligerede overgrebene, og t oplevede dette
                                                - 2 -
som stærkt krænkende. drab på en pædofil i konsekvens af de pædofile overgreb er en så
særegen situation, at der er grund til en markant strafnedsættelse i forhold til det sædvanlige
udgangspunkt på 12 års fængsel ved manddrab.
anklagemyndigheden har anført, at der ikke foreligger formildende omstændigheder, der kan
begrunde en nedsættelse af straffen i forhold til det sædvanlige udgangspunkt ved drab. der
må lægges vægt på, at t selv opsøgte f i beruset tilstand på dennes bopæl, og at han også ved
tidligere lejligheder havde konfronteret ham med de seksuelle krænkelser, hvor denne havde
afvist at tale om krænkelserne. t havde endvidere ifølge sin forklaring tidligere udøvet vold
mod f og var på gerningstidspunktet klar over, at drab var en mulig udgang på konfrontatio-
nen. under disse omstændigheder er der ikke grundlag for at nedsætte straffen på 12 års
fængsel.
supplerende sagsfremstilling
i den retspsykiatriske erklæring af 4. maj 2010, som er udarbejdet af speciallæge ulla kapilin,
hedder det yderligere bl.a.:
       ”andres oplysninger om observandens psykiske udvikling og tilstand
       af journaludskrift fra egen læge, xxx, fremgår, at observanden den 17. oktober 2003
       oplyste, at han har været udsat for misbrug som barn af en onkel. han henvistes til
       psykolog. han ville anmelde det til politiet, når han havde lidt mere styr på sig selv.
       det fremgår endvidere af journalen fra egen læge, at der d. 24.07., 07.08. og 07.09.2006
       blev udført hypnoterapi med henblik på, at få misbruget til at fylde mindre.
       af journalnotater fra indlæggelse 24.04.-13.05.2005, psykiatrisk afdeling n8, risskov
       fremgår, at observanden blev indlagt efter et selvmordsforsøg, hvor han havde forsøgt at
       skære sig i armen og havde et dødsønske. han havde indtaget en stor mængde alkohol.
       udløsende årsager var formentligt et brud med ægtefællen i efteråret 2004, hvor han
       fandt ud af, at hans kone havde indledt et nyt forhold. han havde haft en del alkohol-
       misbrug, og blev sat i behandling for moderat depression med antidepressiv virkende
       medicin. under indlæggelsen kontaktede observandens moder afdelingen og oplyste, at
       observanden havde haft en hårdt belastet barndom, og angiveligvis var udsat for et sek-
       suelt misbrug fra en onkels side. dette bekræftede observanden selv, og nævnte, at han
       havde forsøgt at få talt med en psykolog, men følte det var for hårdt, hvorfor han havde
       opgivet dette. under alkoholindtagelse havde han dog været ret åbenmundet omkring
       det seksuelle misbrug, også på værtshusbesøg og overfor bekendte i værtshusmiljøet. i
       forbindelse med selvmordsforsøget havde observanden skrevet et afskedsbrev, hvori det
       fremgik, at såfremt han havde mod til det, ville han slå sin onkel ihjel.
       efter udskrivelsen, hvor han fra 23.05.-18.08.2005, blev fulgt op af hjemmebehand-
       lingsteam, mødte han den onkel, som havde misbrugt ham. han følte en voldsom vrede,
       og fik lyst til at banke onklen, hvis hans kæreste ikke havde beroliget ham. han oplyste,
       at han tidligere var brudt ind hos onklen og havde gennembanket ham. under forløbet
                                                - 3 -
       gav observanden udtryk for, at han fik nemmere ved at tale om sin fortid med overgreb
       fra onklens side, og blev tilbudt tid hos psykolog søren davidsen, hvor omdrejnings-
       punktet var hans hidsige temperament, og det at komme videre med de følelser, han bar
       rundt på, og som hang sammen med de overgreb, han var udsat for, da han var 6 år.
       forløbet afsluttedes, da observanden ikke syntes, han havde tillid til psykologen. han
       var hos psykologen til 2 forsamtaler og 1 terapisamtale. medicinsk var han ved afslut-
       ningen i behandling med antidepressiv og tankesamlende medicin i form af tab. citadur
       20 mg og tab. zyprexa 5 mg. diagnosen var: depressiv enkeltepisode af svær grad uden
       psykosesymptomer.
       den 9. juli 2009 henvistes observanden af egen læge til lokalpsykiatri djursland på
       grund af depression. af journalnotater herfra fremgår, at observanden igen fortæller om,
       hvordan han som 6-årig blev misbrugt seksuelt af sin onkel, og fortæller om sine fanta-
       sier om at slå onklen ihjel. han har dårlig nattesøvn, sover meget afbrudt og spiser spar-
       somt, samt har udtalt uoverkommelighedsfølelse og er udtalt trist. han er i behandling
       med antiderepressiv virkende medicin i form af akarin 40 mg. han følges overvejende
       med hjemmebesøg, og har et lidt svigende humør, men retter sig efterhånden. han øges
       i dosis til tablet cipramil 60 mg dagligt. endvidere tablet truxal 25 mg til natten mhp.
       forbedret nattesøvn. han opstarter september 2009 antabusbehandling og henvises til
       psykoterapeutisk team ved psykiatrisk afdeling i randers til vurdering og behandling
       for seksuelle overgreb. han henvises til gruppeterapeutisk forløb, men når aldrig at op-
       starte dette. han afsluttes 18.01.2010 under diagnosen: periodisk depression uden speci-
       fikation og problemer på grund af seksuelt misbrug i barndommen (familie).
       …
       konklusion
       t er normalt begavet og lider ikke af epilepsi. han er under mentalobservation ikke
       fundet sindssyg og kan heller ikke antages at have været sindssyg eller i en tilstand lige-
       stillet hermed på tidspunktet for det påsigtede forhold. han var da påvirket af alkohol,
       men der er intet der tyder på en patalogisk rus. t har oplyst, at han som barn har været
       udsat for seksuelle overgreb fra nu afdøde.
       på grund af tilbagevendende depressioner og hans personlighedsmæssige egenart samt
       et periodisk større alkoholforbrug er t herefter omfattet af straffelovens § 69. såfremt
       han findes skyldig i det påsigtede, kan der imidlertid ikke peges på særforanstaltninger
       efter samme lovs § 68, 2. punktum, som kunne være mere formålstjenstlige end almin-
       delig straf til forebyggelse af en begrænset risiko for fremtidig ligeartet kriminalitet.”
højesterets begrundelse og resultat
efter ts forklaring, der må lægges til grund, har f udsat t for seksuelle krænkelser gennem
en periode på 6-8 år i hans barndom, og krænkelserne ophørte mere end 25 år før drabet. t
lider ifølge den psykiatriske erklæring af tilbagevendende depressioner og har haft selv-
mordstanker. drabet blev begået i forbindelse med, at t i beruset tilstand opsøgte f på dennes
bopæl for at konfrontere ham med krænkelserne, selv om han fra tidligere forsøg på at tale
med f om krænkelserne vidste, at denne ikke ville tale herom.
                                             - 4 -
efter en samlet vurdering tiltræder højesteret herefter, at der ved straffastsættelsen ikke er
grundlag for at fravige udgangspunktet på fængsel i 12 år. højesteret stadfæster derfor dom-
men.
t har fortsat været fængslet under anken.
                                    thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
t skal betale sagens omkostninger for højesteret.


text:
                             højesterets dom
                      afsagt mandag den 30. november 2015
sag 47/2015
(1. afdeling)
anker hansen & co. a/s
(advokat preben kønig)
mod
tryg garantiforsikring a/s
(advokat ole bernt hasling)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i glostrup den 29. november 2013 og af østre
landsrets 17. afdeling den 12. december 2014.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, marianne højgaard pedersen,
vibeke rønne, oliver talevski og jan schans christensen.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
anbringender
anker hansen & co. a/s har yderligere anført bl.a., at det er uden betydning, om der er tale
om a conto betalinger eller slutfakturering, ligesom det ikke spiller nogen rolle, at betalingen
skete, efter det fysiske arbejde var udført. der er ikke i garantien eller ab 92 § 6 hjemmel til
at tillægge egen skyld eller uagtsomhed hos anker hansen & co. den retsvirkning, at selska-
bets ret til at trække på garantien bortfalder. der vil altid kunne statueres egen skyld eller
uagtsomhed i tilfælde af for meget udbetalt entreprisesum, hvilket forhold garantien – og ab
92 § 6, stk. 8 – efter sin ordlyd omfatter. det bestrides, at selskabet har handlet groft uagt-
somt. forsikringsaftaleloven, herunder § 18 og § 20, finder anvendelse på den stillede garanti.
                                                  - 2 -
tryg garantiforsikring a/s har yderligere anført bl.a., at ab 92 § 6, stk. 8, indebærer, at for
meget udbetalte beløb kan kræves dækket under garantien, hvis entreprenøren bryder sammen
økonomisk i udførelsesforløbet, og den tilbageværende entreprisesum ikke kan dække fær-
diggørelsen af entreprisen. bestemmelsen giver derimod ikke hjemmel til garantitræk, når det
fysiske arbejde er udført, og trækket på garantien ikke er begrundet i entreprenørens arbejde,
men i en hovedentreprenørs fejlagtige udbetaling til sin underentreprenør efter afslutningen af
entreprenørens entreprise. der er i sagen tale om en kautionsaftale og ikke en forsikringsaf-
tale.
højesterets begrundelse og resultat
anker hansen & co. a/s indgik som hovedentreprenør en aftale med a/s n. carlo jensen
som underentreprenør. som led i aftalen stillede tryg garantiforsikring a/s på foranledning
af n. carlo jensen en entreprenørgaranti over for anker hansen & co. efter ab 92 § 6.
da n. carlo jensen i august 2012 fremsendte slutfaktura vedrørende entreprisen, manglede
anker hansen & co. alene at betale 143.000 kr. af den samlede entreprisesum på 6.544.000
kr. på grund af en fejl i opgørelsen af de beløb, der tidligere var begæret a conto og betalt,
opkrævede n. carlo jensen 669.000 kr., dvs. 526.000 kr. for meget.
sagen angår, om den garanti, som tryg garantiforsikring stillede, dækker det beløb på
526.000 kr., som anker hansen & co. betalte for meget til n. carlo jensen, der efterfølgende
er blevet erklæret konkurs.
garantiens dækningsomfang
tryg garantiforsikring driver forsikringsvirksomhed, og højesteret finder, at selskabets ga-
ranti må anses for en forsikringsaftale i forsikringsaftalelovens forstand, jf. denne lovs § 1.
garantien er stillet i medfør af ab 92 § 6, og højesteret finder, at den må forstås således, at
den har samme dækningsområde som ab 92 § 6, stk. 8. efter § 6, stk. 8, tjener den sikkerhed,
der stilles, til fyldestgørelse af ”alle krav, som [hovedentreprenøren] har i anledning af aftale-
forholdet, herunder krav vedrørende … tilbagebetaling af for meget udbetalt entreprisesum”.
ifølge den betænkning, der ligger til grund for ab 92 (nr. 1246/1993 side 72), omfatter sik-
                                               - 3 -
kerheden ”alle krav, der udspringer af det konkrete aftaleforhold”, herunder ”tilbagebeta-
lingskrav i anledning af eventuelt for store udbetalinger”.
højesteret finder på denne baggrund, at anker hansen & co.’s krav er omfattet af garantiens
dækningsområde. det bemærkes i den forbindelse, at der ikke er holdepunkter i bestemmelsen
eller i betænkningen for, at et krav falder uden for garantiens dækningsområde, fordi det be-
løbsmæssigt ligger uden for den samlede entreprisesum, eller fordi der er tale om en slutaf-
regning efter entreprisens færdiggørelse og ikke en a conto betaling.
særligt om uagtsomhed
det fremgår ikke af ab 92 § 6, stk. 8, eller af den forannævnte betænkning, at sikkerheden
ikke dækker i de tilfælde, hvor fejludbetalingen skyldes den sikredes uagtsomhed. derimod
fremgår det af betænkningen (side 73), at reglen gælder for ”egentlige fejlagtige udbetalinger
og lignende”. i lyset heraf finder højesteret, at ab 92 § 6, stk. 8, må forstås således, at det
ikke i sig selv afskærer dækning, at den sikrede har handlet uagtsomt i forbindelse med fejlud-
betalingen. for så vidt angår forsikringsaftaler følger dette i øvrigt også af de præceptive reg-
ler i forsikringsaftalelovens § 18, jf. § 20.
den slutfaktura, som n. carlo jensen fremsendte i august 2012, og som indeholdt den fejlag-
tige opgørelse, blev godkendt af anker hansen & co. det blev i den forbindelse ikke kontrol-
leret, om fakturabeløbet på 669.000 kr. lagt sammen med de tidligere foretagne betalinger
oversteg entreprisesummen på 6.544.000 kr. anker hansen & co. har således ved fejludbeta-
lingen udvist uagtsomhed, men højesteret har ikke grundlag for at fastslå, at uagtsomheden er
grov. højesteret lægger herved bl.a. vægt på, at anker hansen & co. havde faste procedurer
for håndtering af betalingsanmodninger og fakturaer, og at de mange tidligere opgørelser og
fakturaer, som selskabet modtog fra n. carlo jensen, ikke var behæftet med fejl.
det følger af det anførte, at anker hansen & co.’s uagtsomhed ikke afskærer selskabet fra at
få dækket sit krav på 526.000 kr. i medfør af garantien.
konklusion og sagsomkostninger
højesteret stadfæster byrettens dom.
                                              - 4 -
efter sagens udfald skal tryg garantiforsikring i sagsomkostninger for landsret og højesteret
til anker hansen & co. betale 119.400 kr., hvoraf 100.000 kr. er til dækning af udgifter til
advokat, og 19.400 kr. er til dækning af retsafgift.
                                    thi kendes for ret:
byrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal tryg garantiforsikring a/s til anker han-
sen & co. a/s betale 119.400 kr.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.