text:
                      højesterets kendelse
                           afsagt fredag den 29. marts 2019
sag 77/2018
a
(advokat henrik sjørslev)
mod
b, c, d og e
(advokat kirstine rechnagel for alle)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af skifteretten i hillerød den 23. oktober 2017 og af
østre landsrets 17. afdeling den 22. februar 2018.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: lars hjortnæs, jan schans christensen og kurt
rasmussen.
påstande
kærende, a, har nedlagt påstand om stadfæstelse af skifteretten i hillerøds kendelse.
de indkærede, b, c, d og e har nedlagt påstand om stadfæstelse af østre landsrets kendelse.
sagsfremstilling
efter begæring fra a indledte skifteretten i hillerød den 4. april 2017 rekonstruktionsbehand-
ling af a.
den 1. maj 2017 blev der afholdt planmøde, hvor følgende fordringshavere var til stede:
-      …banken med et krav på 1.206.402,78 kr.
-      advokat f og advokat g med et samlet krav på 258.593,75 kr.
-      c, d, e samt b med et samlet krav på 1.352.956,70 kr.
                                                - 2 -
på mødet blev der stemt om rekonstruktørens forslag til rekonstruktionsplan. da et flertal af
de fremmødte fordringshavere efter fordringernes beløb ikke stemte imod forslaget til rekon-
struktionsplanen, blev den vedtaget, jf. konkurslovens § 11 e, stk. 2.
den 23. oktober 2017 blev der holdt afstemningsmøde med tilstedeværelse af de samme for-
dringshavere. da et flertal af fordringshaverne efter fordringernes beløb ikke stemte imod
rekonstruktionsforslaget på mødet, var det vedtaget, jf. konkurslovens § 13 d, stk. 1.
c, d, e samt b anmodede under mødet skifteretten om bl.a. at nægte at stadfæste det vedtag-
ne rekonstruktionsforslag i medfør af konkurslovens § 13 e, stk. 5.
ved kendelse af 23. oktober 2017 stadfæstede skifteretten rekonstruktionsforslaget med føl-
gende begrundelse:
      ”vedrørende advokat kirstine rechnagels anmodning om, at skifteretten skal nægte
      stadfæstelse af rekonstruktionsforslaget jf. konkurslovens § 13 e, stk. 5, bemærkes, at
      skifteretten efter de foreliggende oplysninger må lægge til grund, at pensionsordningen
      med … pension og de 2 øvrige pensionsordninger er kreditorbeskyttede, samt at pensi-
      onsordningerne ikke vil kunne inddrages under en konkurs. skifteretten finder ikke, at
      oplysningerne om tidspunktet for pensionernes udbetaling […] kan føre til et andet re-
      sultat.
      skifteretten finder efter ordlyden og indholdet af bestemmelserne om rekonstruktion i
      konkursloven ikke grundlag for at kræve, at budgettet i en rekonstruktion skal følge reg-
      lerne for budgetter i gældssanering.
      herefter – og efter retspraksis – finder skifteretten ikke, at det foreliggende budget eller
      størrelsen og tidspunkterne for udbetalingerne af pensionsordningerne medfører, at vil-
      kår i rekonstruktionsforslaget står i misforhold til skyldnerens økonomiske stilling. skif-
      teretten finder derfor ikke grundlag for at nægte stadfæstelse af det foreliggende rekon-
      struktionsforslag jf. konkurslovens § 13 e, stk. 5.
      skifteretten konstaterede, at et flertal af de mødende, opgjort efter beløb, stemte for for-
      slaget.
      rekonstruktionsforslaget var herefter vedtaget, jf. konkurslovens § 13 d.
      skifteretten stadfæstede forslaget og godkendte samtidig de indstillede honorarer til re-
      konstruktør, finn lynge jepsen og tillidsmand torben b. petersen.”
                                              - 3 -
det af skifteretten stadfæstede rekonstruktionsforslag er sålydende:
      ”2. rekonstruktionsforslaget
      der foreslås gennemført en tvangsakkord, jf. konkurslovens § 10 a med følgende ind-
      hold:
      ”fortrinsstillede krav, jf. konkurslovens § 93-96, betales forlods. kreditorerne betales i
      prioriteret rækkefølge i henhold til konkursordenen, jf. konkurslovens kap. 10.
      dividende udbetales, når aktiverne, jf. statusoversigten, er realiseret og berigtigelse af
      overdragelserne er endeligt gennemført.
      de simple kreditorer, jf. konkurslovens § 97, modtager i dividende som minimum 1,0 %
      af deres fordring pr. den 4. april 2017, hvor rekonstruktionen blev indledt. kreditorerne
      giver således afkald på rente påløbet efter denne dato, jf. konkurslovens § 10 a, stk. 3,
      nr. 2.
      der udbetales alene dividende til anmeldte og ikke bestridte, aktualiserede, usikrede
      krav, dvs. krav uden sikkerhed i skyldneres aktiver.
      kreditorernes krav med fradrag af modtaget dividende bortfalder, jf. konkurslovens §
      10 a, stk. 1.
      rekonstruktionsforslaget indeholder ikke vilkår om virksomhedsoverdragelse”.
      …
      rekonstruktørens redegørelse
      …
      3.3 aktiver:
      3.3.1 …vej …, … x-by
      [a] ejer 50 % af villalejligheden …vej …, … x-by.
      …
      3.3.2 smykker
      [a] ejer en perlekæde, som af den tidligere rekonstruktør er anslået til en værdi på kr.
      5.000.
      …
      3.3.3 aktiebeholdning og indestående:
      [a] har en aktiebeholdning i … bank på kr. 2.184,60 samt et samlet indestående på en
      opsparingskonto og en ”totalkonto” på i alt kr. 2.992,37.
                                               - 4 -
      endvidere har [a] et mindre aktiedepot i … bank på kr. 499,40.
      …
      3.10 rekonstruktørens erklæring
      undertegnede rekonstruktør, advokat finn lynge jepsen, skal i henhold til konkurslo-
      vens § 13 b, stk. 1, nr. 3, afgive følgende erklæring:
      jeg vurderer, at der er betryggende sikkerhed for forslagets opfyldelse i denne rekon-
      struktion, henset til [a’] betalingsevne, soliditet, aktiver og foreliggende tilsagn fra
      handelsbanken om aflysning af underpant angående villalejligheden …vej …, … x-by.
      den tilbudte dividende til kreditorer med simple usikrede krav er beskeden, hvilket dog
      skal sammenholdes med størrelsen af den samlede gældsbyrde.
      i tilfælde af konkurs kan de simple, usikrede kreditorer, ifølge min, og den regnskabs-
      kyndige tillidsmandsvurdering, ikke forvente nogen dividende, idet [a’] andel af prove-
      nuet fra salg af …vej …, …x-by vil medgå til dækning af omkostningerne forbundet
      med rekonstruktionen, bobehandlingsomkostningerne og salgsomkostninger. henset til,
      at salg af villalejligheden under konkurs vil skulle ske med sædvanlig ansvars-
      fraskrivelse, må det forventes, at provenuet fra salg vil være lavere end under rekon-
      struktion.
      dertil kommer, at [a] ifølge sit privatbudget […] har et meget begrænset rådighedsbe-
      løb til mad og forbrug, hvorfor der ud fra de foreliggende oplysninger ikke er udsigt til,
      at kreditorerne vil opnå hel eller delvis betaling for deres tilgodehavende.
      det er min vurdering, at rekonstruktionsforslaget er rimeligt, under hensynstagen til, at
      kreditorerne tilbydes en bedre dækning end, hvad kreditorerne ville opnå i forbindelse
      med en konkurs, uanset at [a] ved den tilbudte tvangsakkord vil blive frigjort for væ-
      sentlige forpligtelser.”
af bilag 1 til rekonstruktionsforslaget fremgår det, at den forventede dividende ved konkurs
var 0 %, mens den foreløbige dividende ved akkord var 4,8 %.
om baggrunden for as økonomiske situation fremgår det af rekonstruktionsforslaget bl.a., at
hun erhvervede en række grunde i forbindelse med sin mors død i 2007, som hun sammen
med et sommerhus betalte 5,8 mio. kr. for. endvidere fremgår det, at hun i november 2016
solgte grundene med et væsentligt tab. ifølge mæglervurderinger kunne grundene alene vær-
diansættes til 1,8-2,5 mio. kr. under den forudsætning, at grundene ikke kunne bebygges.
                                               - 5 -
om as fremtidige økonomiske situation fremgår af rekonstruktionsforslaget bl.a., at hun har
en pensionsopsparing på 916.584 kr., der vil komme til udbetaling i 2021. pensionen er efter
det i øvrigt oplyste etableret under as ansættelse som jordemoder og består af hendes løbende
indbetalinger til pensionsopsparingen fra 1972 til 2008. pensionsopsparingen kunne komme
til udbetaling i det 65. leveår, men a besluttede i 2010 at udsætte udbetalingstidspunktet til
2021.
b, c, d og e kærede skifterettens kendelse til østre landsret.
ved kendelse af 22. februar 2018 nægtede landsretten at stadfæste det vedtagne rekonstrukti-
onsforslag for a.
i landsrettens begrundelse hedder det bl.a.:
       ”formålet med reglerne om rekonstruktion, som trådte i kraft den 1. april 2011, og som
       byggede på konkursrådets overvejelser og forslag i betænkning nr. 1512 fra 2009, var
       som angivet i forarbejderne at forbedre mulighederne for, at virksomheder, der har øko-
       nomiske vanskeligheder, kan videreføres i stedet for at blive erklæret konkurs. som li-
       geledes angivet i forarbejderne indebar vægtningen af virksomhedernes fortsatte drift, at
       det overordnede hensyn bag konkursrådets overvejelser var varetagelsen af fordrings-
       havernes fælles interesser med et fortsat rimeligt hensyn til skyldneren. det var på bag-
       grund af kommissoriet for konkursrådets arbejde ikke et selvstændigt mål at forbedre
       skyldnerens retsstilling.
       det fremgår endvidere af bemærkningerne til lovforslaget, at det altovervejende hoved-
       område og sigte for anvendelse af rekonstruktionsreglerne vil være selskaber og andre
       erhvervsdrivende, men at fysiske personer, der ikke driver erhvervsvirksomhed, ikke vil
       være udelukket fra at anvende reglerne om rekonstruktion.
       landsretten finder, at formålet med de indførte regler om rekonstruktion må inddrages
       ved vurderingen af, i hvilke tilfælde en stadfæstelse af det vedtagne rekonstruktions-
       forslag bør nægtes i medfør af reglen i konkurslovens § 13 e, stk. 5, hvorefter skifteret-
       ten kan nægte stadfæstelse, hvis vilkårene i rekonstruktionsforslaget står i misforhold til
       skyldnerens økonomiske stilling. de forskellige regler, der blev gennemført og ændret i
       forbindelse med rekonstruktionsinstituttet og baggrunden herfor må ligeledes indgå.
       efter oplysningerne i rekonstruktionsforslaget lægger landsretten til grund, at a, der er
       72 år, har en pensionsordning på 916.584 kr., der vil komme til udbetaling i 2021. på
       denne baggrund og efter en vurdering af samtlige oplysninger i rekonstruktionsforsla-
       get, herunder det oplyste om størrelsen af as aktiver og passiver, finder landsretten, at
       en stadfæstelse af det vedtagne rekonstruktionsforslag bør nægtes i medfør af konkurs-
       lovens § 13 e, stk. 5.”
                                               - 6 -
skifteretten i hillerød afsagde den 30. maj 2018 konkursdekret over a, hvormed rekonstruk-
tionen var afsluttet.
anbringender
a har anført navnlig, at et meget betydeligt flertal af de stemmeberettigede kreditorer har
godkendt rekonstruktionsforslaget, der derfor skal stadfæstes, idet der ikke er grundlag for at
tilsidesætte det i medfør af konkurslovens § 13 e, stk. 5.
konkurslovens rekonstruktionsregler finder også anvendelse for ikke-erhvervsdrivende fysi-
ske personer, og kan anvendes på lige fod med erhvervsdrivende eller fysiske personer, der
tidligere har drevet erhvervsvirksomhed.
der er heller ikke grundlag for at nægte stadfæstelse med henvisning til, at vilkårene i rekon-
struktionsforslaget står i misforhold til skyldnerens økonomiske stilling, jf. konkurslovens §
13 e, stk. 5.
bestemmelsen har til formål at sikre, at ingen fordringshaver bliver stillet væsentligt ringere,
end den pågældende ville være stillet i tilfælde af skyldnerens konkurs.
der kan i vurderingen efter § 13 e, stk. 5, ikke inddrages enkeltposter i rekonstruktionsforsla-
get, kreditorbeskyttede aktiver eller andre forhold, vilkår og omstændigheder, navnlig ikke,
når alle disse forhold loyalt er blevet oplyst i rekonstruktionsforslaget, som majoriteten af
kreditorerne har stemt for. indsigelserne vedrørende grundlaget for rekonstruktionsforslaget er
i øvrigt blevet behandlet på skifteretsmødet den 23. oktober 2017, inden der blev stemt om
rekonstruktionsforslaget. det er derfor de faktiske forhold, som er lagt til grund i rekonstruk-
tionsforslaget, der skal lægges til grund i denne sag.
der er heller ikke grundlag for at inddrage forhold som en pensionsordning, der skal tjene til
livets opretholdelse fra og med udbetalingen og indtil man dør. pensionsordningen er også
kreditorbeskyttet frem til det faktiske udbetalingstidspunkt. det faktiske udbetalingstidspunkt
kan være i 2021, men man kan også vælge først at få udbetalt beløbet i det 80. leveår, dvs. i
                                                - 7 -
2026. pensionsudbetalingen vil derfor under alle omstændigheder heller ikke kunne indgå
som et aktiv under en eventuel konkurs. konkurslovens § 13 e, stk. 5, giver desuden ikke
hjemmel til at inddrage aktiver, der kommer til udbetaling i fremtiden, herunder to til syv år
ude i fremtiden. beslutningen om tidligst at få udbetalt pensionen i 2021 er truffet i 2010 læn-
ge før – og uafhængigt af – den insolvens, der ligger til grund for rekonstruktionen i denne
sag.
da det i øvrigt kan lægges til grund, at dividenden er højere ved en stadfæstelse af rekonstruk-
tionsforslaget end ved konkurs, stiller rekonstruktionen samlet set ikke kreditorerne ringere
end i tilfælde af konkurs. en stadfæstelse af rekonstruktionsforslaget vil således indebære, at
nettoaktiver på i alt 321.500 kr. kommer til fordeling mellem akkordkreditorerne, hvilket sva-
rer til 10 procent af det samlede krav på 3.211.500 kr.
landsrettens kendelse er derfor i strid med retspraksis, jf. ufr 2016.1421 ø. afgørelsen i
ufr 2018.3090 h adskiller sig desuden på væsentlige punkter fra denne sag, herunder navnlig
fordi der i nærværende sag ikke er tale om, at rekonstruktionsforslaget alene vil tilgodese en
skyldners interesse i at få slettet sin personlige gæld.
b, c, d og e har anført navnlig, at der er grundlag for at tilsidesætte rekonstruktionsforslaget
i medfør af konkurslovens § 13 e, stk. 5. det var – modsat det af a anførte – et meget snævert
flertal af de stemmeberettigede kreditorer, der har godkendt rekonstruktionsforslaget.
kravet fra h, as ægtefælle, på 100.000 kr. for betaling af en arkitekttegning burde ikke være
medtaget i rekonstruktionsforslaget, da denne regning var udstedt til h. endvidere foreligger
der ikke dokumentation for hs betaling af stempeludgifter for a på 49.000 kr. da h både er
as ægtemand og kreditor, burde rekonstruktøren nærmere have undersøgt, om hs fordringer
er reelle. hertil kommer, at a bevidst har undladt at få udbetalt en pensionsordning på 27.750
kr.
materialet, som har dannet grundlag for rekonstruktionsforslaget, er samlet set så tvivlsomt, at
rekonstruktionsforslaget allerede af denne grund bør nægtes stadfæstet.
                                               - 8 -
herudover står rekonstruktionsforslaget i misforhold til as økonomiske stilling, og det fore-
liggende budget er ikke rimeligt. endelig er rekonstruktionsforslaget urimeligt henset til, at
kreditorerne tvinges til at akkordere deres krav samtidig med, at a inden for en kortere årræk-
ke vil kunne få udbetalt en pensionsordning på over 900.000 kr. det er a selv, der – til skade
for kreditorerne – har valgt at få pensionsudbetalingen udskudt. kreditorerne vil således blive
stillet væsentligt bedre ved en konkurs, hvor kreditorerne vil kunne søge deres krav inddrevet
på det senere tidspunkt, hvor a har fået pensionen udbetalt eller i øvrigt har midler til at beta-
le.
højesterets begrundelse og resultat
ved højesterets kendelse af 12. juni 2018 (ufr 2018.3090) er det fastslået, at formålet med
reglerne om rekonstruktion må inddrages ved vurderingen af, i hvilke tilfælde retten bør næg-
te at stadfæste et vedtaget rekonstruktionsforslag i medfør af konkurslovens § 13 e, stk. 5.
efter denne bestemmelse kan skifteretten nægte at stadfæste forslaget, hvis vilkårene i rekon-
struktionsforslaget står i misforhold til skyldnerens økonomiske stilling.
det fremgår af forarbejderne til konkurslovens regler om rekonstruktion, at det ikke er et selv-
stændigt formål at forbedre skyldnerens retsstilling. det fremgår endvidere, at skyldnere, der
ikke driver eller har drevet erhvervsvirksomhed, ikke er udelukket fra at bruge reglerne om
rekonstruktion, men at reglerne om gældssanering, udsættelse af tvangsauktion, afdragsord-
ninger i fogedretten og regler i speciallovgivningen om eftergivelse af gæld alt andet lige er et
lettere tilgængeligt alternativ.
efter det oplyste vil rekonstruktionsforslaget i denne sag indebære en dividende på 4,8 %,
mens dividenden i tilfælde af konkurs ville være 0 %. de krav, der er rejst under rekonstrukti-
onsbehandlingen, er ikke krav, som består efter en personlig konkurs. rekonstruktionsforsla-
get kan således ikke anses for næsten udelukkende at ville tilgodese as interesse i at få slettet
en personlig gæld.
hertil kommer, at as kreditorbeskyttede pensionsopsparing var nævnt i det rekonstruktions-
forslag, der blev vedtaget i 2017, og at pensionsopsparingen ikke har en usædvanlig karakter,
heller ikke hendes beslutning i 2010 om at udskyde udbetalingstidspunktet til 2021. det må
                                               - 9 -
desuden antages, at hun ikke vil være afskåret fra at udskyde udbetalingstidspunktet yderlige-
re.
på den anførte baggrund finder højesteret, at rekonstruktionsforslaget ikke kan anses for at
stå i misforhold til as økonomiske stilling, og at der derfor ikke er grundlag for at nægte at
stadfæste forslaget.
højesteret stadfæster herefter skifteretten i hillerøds kendelse om stadfæstelse af rekonstruk-
tionsforslaget.
                                       thi bestemmes:
skifteretten i hillerøds kendelse stadfæstes.
ingen af parterne skal betale kæremålsomkostninger for landsretten eller højesteret til nogen
anden part.
kæreafgiften skal tilbagebetales.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                                          dom
afsagt den 11. oktober 2017 af østre landsrets 16. afdeling
(landsdommerne dorthe wiisbye, katja høegh og agnete ergarth skouv (kst.)).
16. afd. nr. s-1126-17:
anklagemyndigheden
mod
t
(cpr.nr. …)
(advokat carsten bo nielsen, besk.)
frederiksberg rets dom af 28. marts 2017 (9771/2016) er anket af t med påstand om frifin-
delse, subsidiært formildelse.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse.
tiltalte, som ikke har givet møde til hovedforhandlingen, har ved sin forsvarer erklæret, at
han ønsker, at sagen behandles i hans fravær. tiltalte har i den forbindelse tilkendegivet, at
han ikke bestrider at have offentliggjort navnet på en sigtet, som der var nedlagt navneforbud
om, således som beskrevet i tiltalen. hans bevisanke drejer sig således alene om, hvorvidt der
i tilfælde som det foreliggende kan straffes for overtrædelse af navneforbud, eller om dette må
anses for at være i strid med den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 10, sub-
sidiært om han skal anses som straffri som følge af en uegentlig retsvildfarelse.
under disse omstændigheder har landsretten tilladt, at bevisanken behandles i tiltaltes fravær.
der er af forsvareren fremlagt forskellige artikler mv., hvori den sigtedes navn er nævnt i den
periode, hvori navneforbuddet var nedlagt, herunder blandt andet artikler på netmediet
syriensblog, netavisen uriasposten, artikler på trykkefrihed.dk, to anmeldelser i henholdsvis
berlingske og trykkefrihed.dk, interview på youtube med b, interview med b i jyllands-
posten, lokalavisen frederiksberg, nyhedstelegrammer på reuters world service med blandt
andet kommentar fra daværende udenrigsminister martin lidegaard, the economist og den
engelsksprogede netudgave af den tyrkiske avis hürriyet.
                                               - 2 -
b har i samme periode udgivet bogen ”[…]”, hvori den sigtedes navn ligeledes er nævnt man-
ge gange. b er ved østre landsrets dom af 14. september 2016 (trykt i u.2017.181ø) straffet
med bøde på 10.000 kr. for fire overtrædelser af navneforbuddet, herunder ved offentliggørel-
sen af navnet i den nævnte bog.
tiltalte har også for landsretten gjort gældende, at han ikke kan straffes for overtrædelse af
navneforbuddet, da straf vil være i strid mod den europæiske menneskerettighedskonven-
tions artikel 10. han har subsidiært anført, at han har lidt af en uegentlig retsvildfarelse om,
hvorvidt der var et lovligt navneforbud, og at vildfarelsen gør, at han skal anses som straffri.
anklagemyndigheden har gjort gældende, at der ikke er grundlag for at antage, at det vil være
i strid med den europæiske menneskerettighedskonvention at straffe tiltalte, eller for i øvrigt
at anse ham som straffri.
landsrettens begrundelse og resultat
der blev ved retten på frederiksbergs kendelse af 30. april 2014 nedlagt forbud mod of-
fentligt at gengive navnet på den mand, som var sigtet for drabsforsøget på b. forbuddet er
opretholdt ved byrettens kendelser af 30. oktober 2014 og 27. januar 2016, som stadfæstet af
østre landsret den 24. november 2014 og 15. februar 2016. det indgik ved den seneste op-
retholdelse af navneforbuddet som del af grundlaget for både byretten og landsretten, at den
sigtedes navn var offentliggjort ”flere steder”/”tusindvis af steder”, efter at navneforbuddet
var nedlagt.
tiltalte har for byretten og i landsretten ved sin forsvarer erkendt, at han har lagt de offentligt
tilgængelige opslag, som tiltalen angår, på facebook. navnet på den sigtede, hvis navn der
var nedlagt forbud mod at nævne, er dermed ubestridt offentliggjort.
navneforbuddet er nedlagt i medfør af retsplejelovens § 31, stk. 1, nr. 2, idet hensyn som
nævnt i bestemmelsens stk. 3 ikke er anset for at være til hinder herfor. der kan efter rets-
plejelovens § 32 b, stk. 2, jf. § 31, pålægges personer, som overtræder navneforbud, bødestraf.
                                                  - 3 -
landsretten finder, at der ikke er grundlag for at antage, at navneforbuddet i den periode,
hvori det har været nedlagt og opretholdt, ikke har været begrundet i hensyn som nævnt i
retsplejelovens § 31, stk. 1, nr. 2, jf. stk. 3. der er heller ikke grundlag for at antage, at den
herved skete begrænsning af tiltaltes ytringsfrihed ikke har været nødvendig for at varetage
hensyn som nævnt i den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 10, stk. 2. det
bemærkes, at navneforbuddet blev ophævet ved kendelse af 30. november 2016, som blev
stadfæstet af østre landsret den 14. december 2016, da byretten og landsretten fandt, at hen-
synet til den sigtede ikke efter de på dette tidspunkt foreliggende oplysninger længere kunne
begrunde et fortsat navneforbud. det må endvidere anses for begrundet i hensyn som nævnt i
konventionens artikel 10, stk. 2, og nødvendigt, at der kan pålægges personer, som krænker
navneforbud som det, der er nedlagt, straf, jf. retsplejelovens § 32 b, stk. 2, jf. § 31.
den omstændighed, at b og tilsyneladende også en række netmedier m.fl. har handlet i strid
med navneforbuddet ved at offentliggøre den sigtedes navn, kan ikke antages at medføre, at
tiltalte dermed – i medfør af i den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 10 –
har opnået adgang til straffrit at krænke navneforbuddet.
herefter og da der som anført af byretten ikke er grundlag for at antage, at tiltalte befandt sig i
en uegentlig retsvildfarelse, som medfører, at han ikke kan straffes, tiltræder landsretten, at
tiltalte er fundet skyldig efter anklageskriftet.
landsretten er enig i det, som byretten har anført om strafudmålingen. af de grunde, som er
anført vedrørende tiltaltes anbringender om den europæiske menneskerettighedskonvention,
er der ikke grundlag for at lade straffen for de begåede overtrædelser bortfalde eller at nedsæt-
te den.
landsretten stadfæster herefter byrettens dom.
                                    thi kendes for ret:
byrettens dom i sagen mod t stadfæstes.
tiltalte skal betale sagens omkostninger for landsretten.


text:
                      højesterets kendelse
                       afsagt onsdag den 26. september 2018
sag 201/2017
f
(advokat klaus jensen)
mod
m
(selv)
i tidligere instanser er afsagt kendelser af retten i ...s fogedret den 9. januar 2017 og kendelse
af østre landsrets 24. afdeling den 28. juni 2017.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, lene pagter kristensen, jon
stokholm, jens peter christensen og jan schans christensen.
påstande
kærende, f, har nedlagt påstand om frifindelse, subsidiært, at landsrettens kendelse ophæves,
og at sagen hjemvises til landsretten.
indkærede, m, har nedlagt påstand om stadfæstelse.
sagsfremstilling
sagen udspringer af en sag om forældremyndighed, hvor faderen, f, ved retten i ...s dom af
22. december 2010, som stadfæstet ved østre landsrets dom af 17. juni 2011, blev tillagt
forældremyndigheden over b. moderen, m, blev tillagt forældremyndigheden i x-land, som
hun var udrejst til den 17. juli 2010 umiddelbart efter, at f i danmark havde indgivet ansøg-
ning om fælles forældremyndighed.
                                                - 2 -
den 3. april 2012 tog f til x-land og bragte b til danmark.
de x-landske myndigheder anmodede ved en europæisk arrestordre om, at f blev udleveret
til strafforfølgning i x-land. justitsministeriet afslog dette den 11. juni 2012 med henvisning
til udleveringslovens § 10 f.
fogedretten i ... afviste den 21. september 2012 at imødekomme ms anmodning om udleve-
ring af b. af begrundelsen fremgår:
       ”østre landsret tillagde ved dom af 17. juni 2011 forældremyndigheden over b til f
       alene. m var under sagen repræsenteret af en beskikket advokat, og da landsretten inden
       hovedforhandlingen ophævede kendelsen om varetægtsfængsling af hende in absentia,
       finder fogedretten ikke, at der blev begået processuelle rettergangsfejl, som kan anfægte
       dommens gyldighed. dommen har retskraft i danmark, og fogedretten har ikke kompe-
       tence til at prøve indholdet af dommen.
       den omstændighed, at der er truffet en retskraftig afgørelse om forældremyndighed i
       danmark kan efter artikel 17 i haagerkonventionen om børnebortførelser ikke alene
       danne grundlag for at nægte at tilbagegive et barn.
       for at bedømme hvorvidt bortførslen af b var uretmæssig efter haagerkonventionen om
       børnebortførsler, har det afgørende betydning, hvor han havde sædvanligt opholdssted,
       da statsforvaltningen den 24. august 2010 overførte forældremyndigheden fra m til f.
       efter forarbejderne til forældreansvarslovens § 18 gælder pligten til varsling af flytning
       også for en forælder, som har forældremyndigheden alene, da hensigten med bestem-
       melsen netop er at give den anden forælder mulighed for at rette henvendelse til stats-
       forvaltningen med anmodning om at få forældremyndigheden over barnet og om at få
       en afgørelse om, hvor barnet skal bo. m tog den 17. juli 2010 b med til x-land. forin-
       den havde hun flere gange meddelt f, at hun agtede at flytte til x-land med b. hun hav-
       de imidlertid ikke meddelt ham, hverken konkret eller præcist, hvornår hun agtede at
       flytte. fogedretten finder herefter ikke, at hun har opfyldt sin pligt til at varsle flytnin-
       gen på 6 uger efter forældreansvarslovens § 18. det lægges efter fs forklaring til grund,
       at han først den 30. juli 2010 af statsforvaltningen blev orienteret om, at m havde med-
       delt, at hun og b var flyttet permanent til x-land.
       ved vurderingen af hvornår b skiftede sædvanligt opholdssted, skal der tages hensyn til
       bs familiemæssige og sociale tilknytning til x-land og danmark. det lægges efter be-
       visførelsen i forældremyndighedssagen i byretten og landsretten til grund, at f, inden b
       flyttede til x-land, var hans primære omsorgsperson. b havde gennem sin opvækst boet
       i danmark og alene været på jævnlige ferierejser til x-land. m skrev flere mails til sin
       arbejdsgiver, senest den 4. august 2010, hvor hun underskrev sig med sin adresse i fre-
       densborg. hun underrettede ikke sin arbejdsgiver om, at hun var flyttet. b sagde ikke
       farvel i børnehaven, inden han rejste til x-land. m pakkede ikke sit indbo ned eller satte
                                                - 3 -
      sit hus til salg. fogedretten finder, at de konkrete omstændigheder viser, at m holdt mu-
      ligheden for at vende tilbage til danmark åben. det findes således ikke godtgjort, at bs
      sædvanlige opholdssted var skiftet til x-land, da statsforvaltningen den 24. august 2010
      traf afgørelse om, at forældremyndigheden over b blev tillagt f alene.
      fogedretten finder som følge heraf, at der var tale om en ulovlig børnebortførelse, da m
      ikke returnerede b til danmark efter statsforvaltningen havde truffet sin afgørelse. en
      ulovlig børnebortførelse bliver ikke lovlig alene ved en ændring af barnets sædvanlige
      opholdssted. herefter finder fogedretten ikke, at f, der er tillagt forældremyndigheden
      over b, har handlet i strid med haagerkonventionen om børnebortførsler ved at hente b
      fra x-land”
ved kendelse af 21. december 2012 stadfæstede østre landsret fogedrettens kendelse. ken-
delsen blev afsagt med dissens. af flertallets begrundelse fremgår bl.a.:
      ”under de anførte omstændigheder finder vi, at b ikke kan anses for at have fået sit
      sædvanlige opholdssted i x-by den 17. juli 2010 eller i tiden inden statsforvaltningen
      hovedstaden den 24. august 2010 tillagde f forældremyndigheden over b alene.
      b må således frem til, at han blev bragt til danmark den 3. april 2012, og fortsat anses
      for at have sit sædvanlige opholdssted og livscentrum (habitual residence) i danmark,
      og der er således ved bs ophold hos f, hvor b efter det oplyste trives, ikke tale om en
      ulovlig tilbageholdelse efter børnebortførelseslovens § 10 (jf. haagerkonventionen af
      1980 om de civilretlige virkninger af internationale børnebortførelser artikel 3).”
f blev ved y-retten i x-by’ dom, der fremstår som afsagt den 6. juni 2013, men som i østre
landsrets kendelse af 21. december 2012 er omtalt som dom af 26. september 2012, fundet
skyldig i:
      ”at have anstiftet en ukendt gerningsmand til at begå forbrydelsen grov ulovlig tvang…,
      idet f opfordrede denne til at holde m fast i hendes overarme og presse hende mod en
      personbil, hvorved hun med vold blev tvunget til at finde sig i, at hendes umyndige søn,
      b blev anbragt i en personbil og efterfølgende befordret til udlandet, hvorved særlige
      vigtige interesser i forbindelse med udøvelsen af den eneforældremyndighed, hun har
      fået tilkendt i x-land, blev krænket, og hvor den direkte gerningsmand begik handlin-
      gen i overensstemmelse med anstiftelsen;
      2. i x-by og andre steder i x-land at have taget b… fra m, som har fået tilkendt foræl-
      dremyndigheden, idet han tog barnet ud af ms køretøj og mod forældremyndighedsin-
      dehaverens vilje befordrede det via en ikke nærmere kendt rute fra x-by til danmark.
      derved har han begået følgende:
      1. forbrydelse i form af grov ulovlig tvang… som anstifter til en strafbar handling… og
                                                - 4 -
      2. forseelse i form af bortførelse af et barn… for hvilket han… idømmes en frihedsstraf
      på 12 måneder. ”
straffen blev under henvisning til sagens særlige omstændigheder gjort betinget i en prøvetid
på 3 år.
derudover besluttede retten, at f skulle betale 1.000 eur i godtgørelse til m, men henviste
hende til at anlægge et civilt søgsmål for så vidt angik øvrige erstatningskrav.
af dommens præmisser fremgår:
      ”erstatningskravet på 1.000,00 euro baseres på oplysningerne om den psykiske belast-
      ning, m har været ude for, sammenholdt med udtalelser fra hendes læge og psykotera-
      peut, som hun har fremlagt. på baggrund heraf kunne det under alle omstændigheder
      konstateres, at hun på grund af hændelserne lider af en posttraumatisk be-
      lastningsreaktion, søvnforstyrrelser og mareridt. ud fra dommerens vurdering findes et
      beløb på 1.000,00 euro for psykiske forstyrrelser rimeligt. det vil ikke være muligt at
      tilkende yderligere beløb uden indkaldelse af en medicinsk sagkyndig. vedrørende
      yderligere krav, som gøres gældende for dækning af omkostninger til dækning til advo-
      katbistand skal det anføres, at disse krav skal gøres gældende i de respektive sager på
      grundlag af bestemmelserne om erstatning for afholdte udgifter, dog ikke som hoved-
      fordring. uden indhentning af yderligere oplysninger kan der heller ikke tilkendes beløb
      med henvisning til tabt arbejdsfortjeneste, hvilket også må begrundes i den omstændig-
      hed, at m i tidsrummet fra den 17. juli 2010 til 3. april 2012 ikke var erhvervsaktiv i x-
      land. der kan derfor tilkendes et beløb på 1.000,00 euro, som m i hvert fald som er-
      statningspart har ret til. for så vidt angår ms yderligere krav henvises hun til et civilt
      søgsmål.”
ved kendelse af 22. august 2014 fastsatte z-retten i x-by erstatningskravet for advo-
katomkostninger til 10.488,22 eur.
m anmodede den 23. maj 2016 fogedretten i ... om at anerkende og fuldbyrde de x-landske
afgørelser om godtgørelse og erstatning for advokatomkostninger.
den 9. januar 2017 afsagde fogedretten i ... kendelser, hvoraf fremgår, at betingelserne i bru-
xelles i-forordningen for at tvangsfuldbyrde afgørelserne var opfyldt, og ms anmodninger
blev taget til følge.
                                                - 5 -
f kærede den 24. januar 2017 fogedrettens kendelser til østre landsret. østre landsret stad-
fæstede den 28. juni 2017 fogedrettens kendelser. af kendelsen fremgår bl.a.:
      ”de omhandlede kendelser er afsagt af y-retten i x-by den 6. juni 2013 og z-retten i
      x-by den 22. august 2014, hvorefter f er tilpligtet at betale henholdsvis 1.000 eur og
      10.488,22 eur til m. det fremgår af afgørelserne, at disse er retskraftige og kan
      tvangsfuldbyrdes.
      landsretten finder, at de omhandlede afgørelser, der fastslår en pligt til betaling af hen-
      holdsvis kompensation til en forurettet part i en straffesag, og udgifter til advokatbi-
      stand, falder inden for anvendelsesområdet for bruxelles i-forordningen, jf. bruxelles i-
      forordningens artikel 1, stk. 1, jf. lov om bruxelles i-forordningen m.v. § 1. det er uden
      betydning for spørgsmålet om tvangsfuldbyrdelse, at afgørelserne er truffet som led i en
      straffesag.
      der er for fogedretten fremlagt attester i henhold til bruxelles i-forordningens artikel 54
      og 58, hvoraf det fremgår, at afgørelserne er eksigible, og at det indledende processkrift
      i sagen er forkyndt henholdsvis den 4. juli 2012 og den 19. december 2013.
      landsretten tiltræder på denne baggrund, at fuldbyrdelsesbetingelserne er opfyldt, jf.
      bruxelles i-forordningens artikel 38, stk. 1, jf. lov om bruxelles i-forordningen m.v. §
      1.
      landsretten bemærker, at den af kærende fremsendte kendelse af 21. september 2012
      fra fogedretten i ... er blev stadfæstet ved østre landsrets kendelse af 21. december
      2012, idet det dog blandt andet ikke fremgår af begrundelsen, at kærende ikke handlede
      i strid med haagerkonventionen om børnebortførelser ved at hente b i x-land.
      herefter og således som sagen i øvrigt foreligger oplyst, findes der ikke at foreligge
      grunde, der hindrer tvangsfuldbyrdelse, jf. bruxelles i-forordningen artikel 34, stk. 1,
      nr. 2, 3, og 4, jf. lov om bruxelles i-forordningen m.v. § 1, hvorfor landsretten tiltræder,
      at afgørelserne kan tvangsfuldbyrdes.”
retsgrundlag
eu-straffuldbyrdelsesloven
rådets rammeafgørelse 2005/214/ria af 24. februar 2005 om anvendelse af princippet om
gensidig anerkendelse på bødestraffe blev gennemført i dansk ret ved lov nr. 1434 af 22. de-
cember 2004 (eu-straffuldbyrdelsesloven).
artikel 1, litra b, i rammeafgørelsen, har følgende ordlyd:
      ”i denne rammeafgørelse forstås ved:
                                                - 6 -
      …
      b) »bødestraf«: pligten til at betale:
      i) et beløb, som det ved afgørelse pålægges en person at betale på grund af domfældelse
      for begåelse af en strafbar handling
      ii) erstatning til ofre i henhold til samme afgørelse, såfremt ofret ikke kan deltage som
      civil part i retssagen, og domstolen handler i kraft af sin strafferetlige kompetence
      iii) et beløb til dækning af sagsomkostninger eller administrative omkostninger i forbin-
      delse med afgørelsen
      iv) et beløb til en offentlig fond eller støtteorganisation for ofre i kraft af samme afgø-
      relse.
      bødestraf omfatter ikke:
      — kendelser om konfiskation af redskaber eller udbytte fra strafbart forhold
      — kendelser af civilretlig art, der udspringer af krav om erstatning eller genoprettelse af
      en tidligere tilstand, og som kan fuldbyrdes efter rådets forordning (ef) nr. 44/2001 af
      22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af
      retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område”
§ 17 i eu-straffuldbyrdelsesloven har følgende ordlyd:
      ”ved »bødestraf« forstås i denne lov pligten til at betale et beløb, som ved en afgørelse
      pålægges en person som straf for at have begået en lovovertrædelse, samt en ved samme
      afgørelse pålagt pligt til at betale
      1) erstatning til ofre for den strafbare handling, hvis offeret ikke kan deltage som civil
      part i sagen og domstolen handler i kraft af sin strafferetlige kompetence,
      2) et pengebeløb til dækning af sagsomkostninger eller administrative omkostninger ved
      afgørelsen og
      3) et pengebeløb til en offentlig fond eller en støtteorganisation for ofre.”
af bemærkningerne til lovforslaget hedder det bl.a. (folketingstidende 2004-05, 1. samling,
tillæg a, lovforslag nr. l 5, s. 60 ff.):
      ”4. fuldbyrdelse af afgørelser om bødestraf
      …
      4.2. rammeafgørelsen om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bøde-
      straffe
      …
                                              - 7 -
      ”bødestraf” defineres som en forpligtelse til at betale et fastsat beløb, herunder erstat-
      ning til ofre, der pålægges i forbindelse med en straffesag, samt sagsomkostninger. be-
      grebet omfatter ikke afgørelser om konfiskation eller afgørelser, der kan gennemføres i
      medfør af rådets forordning af 1. december 2000 om retternes kompetence og om aner-
      kendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (bru-
      xelles i - forordningen).
      …”
bruxelles i-forordningen
bestemmelserne i bruxelles i-forordningen (rådets forordning (ef) nr. 44/2001 af 22. de-
cember 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser
på det civil- og handelsretlige område) finder anvendelse i danmark i kraft af en parallelafta-
le, der er gennemført i dansk ret ved lov nr. 1563 af 20. december 2006 om bruxelles i-
forordningen m.v.
ved lov nr. 518 af 28. maj 2013 om bruxelles i-forordningen m.v. blev ”europa-parlamentets
og rådets forordning (eu) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og
om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (om-
arbejdning)” gennemført i dansk ret. efter artikel 66 i denne forordning finder forordningen
kun anvendelse på retssager, som er anlagt efter den 10. januar 2015.
krav af civilretlig karakter:
artikel 1, stk. 1 og 2, i rådets forordning (ef) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes
kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsret-
lige område er sålydende:
      ”kapitel i
      anvendelsesområde
      artikel 1
      1. denne forordning finder anvendelse på det civil- og handelsretlige område, uanset
      domsmyndighedens art. den omfatter i særdeleshed ikke spørgsmål vedrørende skat,
      told eller administrative anliggender.
      …”
                                                - 8 -
forordning nr. 44/2001 afløste bruxelleskonventionen, hvis anvendelsesområde var afgrænset
til borgerlige sager, herunder handelssager. eu-domstolen har i flere afgørelser fastslået, at
den fortolkning, som domstolen har foretaget af bruxelleskonventionens anvendelsesområde,
også gælder i forhold til fastlæggelse af forordningens anvendelsesområde, jf. bl.a. sag c-
406/09 (realchemie nederland), præmis 38-39.
i eu-domstolens dom af 21. april 1993 i sag c-172/91 (sonntag) er anført følgende om kon-
ventionens anvendelsesområde:
       ”13. det fremgår af det forelagte spørgsmål og af forelæggelseskendelsens grunde, at
       den nationale ret i det væsentlige ønsker oplyst, om begrebet »borgerlige sager« i kon-
       ventionens artikel 1, stk. 1, første punktum, omfatter et erstatningskrav, der ved en kri-
       minalret fremsættes mod en lærer ved en offentlig skole, som under en skoleudflugt har
       forvoldt en elev skade ved en retsstridig, forsætlig eller uagtsom tilsidesættelse af sin
       opsynspligt, og om dette også gælder, når skaden er dækket af en offentligretlig social-
       forsikring.
       14. med henblik på besvarelsen af dette spørgsmål må det først undersøges, om et er-
       statningskrav, der fremsættes ved en kriminalret, kan være omfattet af konventionens
       anvendelsesområde.
       15. i denne forbindelse bemærkes, at konventionen i henhold til artikel 1, stk. 1, »finder
       anvendelse på borgerlige sager, herunder handelssager, uanset domsmyndighedens art«.
       16. det fremgår således af selve ordlyden af bestemmelsen, at konventionen også finder
       anvendelse på afgørelser, der træffes af en kriminalret i borgerlige sager.
       17. det må dernæst undersøges, om et erstatningskrav, der fremsættes mod en lærer ved
       en offentlig skole, som under en skoleudflugt har forvoldt en elev skade ved en tilside-
       sættelse af sin opsynspligt, er omfattet af begrebet »borgerlige sager« i konventionens
       artikel 1, stk. 1, første punktum.
       18. det bemærkes, at begrebet »borgerlige sager« i konventionens artikel 1 ifølge fast
       praksis (jf. bl.a. dom af 14.10.1976, sag 29/76, ltu, sml. s. 1541, præmis 3 og 4, af
       22.2.1979, sag 133/78, gourdain, sml. s. 733, præmis 3, og af 16.12.1980, sag 814/79,
       rüffer, sml. s. 3807, præmis 7 og 8) skal betragtes som et selvstændigt begreb, der dels
       skal fortolkes ud fra konventionens mål og opbygning, dels ud fra de almindelige prin-
       cipper, som kan udledes af de nationale retssystemer under ét.
       19. i denne henseende er det væsentligt at fastslå, at et borgerligt krav om erstatning af
       den skade, der er forvoldt en person ved en straffelovsovertrædelse, har civilretlig ka-
       rakter, selv om det gøres gældende under en straffesag. retten til at opnå erstatning for
       en skade, der er lidt som følge af en adfærd, som efter strafferetten anses for at være et
       retsbrud, antages nemlig i de kontraherende staters retssystemer i almindelighed at være
                                                - 9 -
      af civilretlig karakter. det er i øvrigt denne opfattelse, der ligger til grund for konventi-
      onens artikel 5, nr. 4.”
artikel 5, nr. 4, i bruxelleskonventionen svarer til bruxelles i-forordningens artikel 5, nr. 4,
der er sålydende:
      ”artikel 5
      en person, der har bopæl på en medlemsstats område, kan sagsøges i en anden med-
      lemsstat
      …
      4) i sager, i hvilke der påstås erstatning eller genoprettelse af en tidligere tilstand i an-
      ledning af en strafbar handling, ved den ret, hvor straffesagen er anlagt, såfremt denne
      ret i henhold til sin egen lovgivning kan påkende borgerlige krav”
afslag på fuldbyrdelse:
artikel 34 og artikel 45 i bruxelles i-forordningen er sålydende:
      ”kapitel iii
      anerkendelse og fuldbyrdelse
      …
      artikel 34
      en retsafgørelse kan ikke anerkendes:
      1) såfremt en anerkendelse åbenbart vil stride mod grundlæggende retsprincipper i den
      medlemsstat, som anmodningen rettes til
      2) såfremt det indledende processkrift i sagen eller et tilsvarende dokument ikke er ble-
      vet forkyndt for den udeblevne sagsøgte i så god tid og på en sådan måde, at han har
      kunnet varetage sine interesser under sagen, medmindre sagsøgte har undladt at tage
      skridt til at anfægte retsafgørelsen, selv om han havde mulighed for at gøre det
      3) såfremt den er uforenelig med en retsafgørelse truffet mellem de samme parter i den
      medlemsstat, som anmodningen rettes til
      4) såfremt den er uforenelig med en retsafgørelse, der tidligere er truffet i en anden
      medlemsstat eller i et tredjeland mellem de samme parter i en tvist, der har samme gen-
      stand og hviler på samme grundlag, og denne tidligere retsafgørelse opfylder de nød-
      vendige betingelser for at blive anerkendt i den medlemsstat, som anmodningen rettes
      til.
      ...
                                                 - 10 -
      afdeling 2
      fuldbyrdelse
      …
      artikel 45
      1. den ret, der behandler en appel i medfør af artikel 43 eller 44, kan kun afslå at erklæ-
      re en retsafgørelse for eksigibel eller ophæve en afgørelse om eksigibilitet af en af de i
      artikel 34 og 35 anførte grunde. den træffer afgørelse så hurtigt som muligt.
      2. den udenlandske retsafgørelse kan i intet tilfælde efterprøves med hensyn til sagens
      realitet.”
artikel 34, nr. 1, vedrørende ordre public svarer til bruxelleskonventionens artikel 26. eu-
domstolen har ved dom af 4. februar 1988 i sag c-145/86 (hoffmann) udtalt følgende om
forståelsen af denne bestemmelse samt om forståelsen af konventionens artikel 27, nr. 3, som
svarer til artikel 34, nr. 3, i bruxelles i-forordningen:
      ”21. med hensyn til tredje spørgsmåls andet led bemærkes, at »ordre public«-klausulen,
      der som konventionen er opbygget, kun kan »spille en rolle i undtagelsestilfælde«
      (ovennævnte rapport om konventionen, s. 44), under ingen omstændigheder kan gøres
      gældende, når der som her skal tages stilling til, om en udenlandsk retsafgørelse er for-
      enelig med en indenlandsk retsafgørelse, da dette spørgsmål skal afgøres på grundlag af
      den særlige bestemmelse i artikel 27, nr. 3, der vedrører det tilfælde, hvor den uden-
      landske afgørelse er uforenelig med en afgørelse mellem de samme parter truffet i den
      stat, begæringen rettes til.
      22. for at afgøre, om der består en uforenelighed, som omhandlet i den nævnte be-
      stemmelse, skal det undersøges, om retsafgørelserne har retsvirkninger, som gensidigt
      udelukker hinanden.
      23. det fremgår af sagen, at den udenlandske retsafgørelse vedrørende hustrubidraget i
      den foreliggende sag blev erklæret eksigibel på et tidspunkt, da den indenlandske skils-
      missedom allerede var afsagt og havde fået retskraft, samt at hovedsagen vedrører peri-
      oden efter skilsmissen.
      24. under disse omstændigheder har de omhandlede retsafgørelser retsvirkninger, som
      gensidigt udelukker hinanden. den udenlandske retsafgørelse, som nødvendigvis forud-
      sætter et ægteskabeligt forhold, skulle nemlig fuldbyrdes, skønt ægteskabet er opløst
      ved en retsafgørelse afsagt i den stat, begæringen rettes til, i en sag mellem de samme
      parter.”
                                              - 11 -
anbringender
f har anført navnlig, at den økonomiske del af de x-landske straffedomme ikke kan tvangs-
fuldbyrdes i danmark i medfør af bruxelles i-forordningen.
bruxelles i-forordningen kan ikke anvendes til tvangsfuldbyrdelse af en udenlandsk afgørelse,
som strider imod en tidligere dansk afgørelse om samme spørgsmål.
de x-landske dommes tilkendelse af godtgørelse bygger på et ansvarsgrundlag bestående i, at
han har foretaget en ulovlig børnebortførelse i sagen, hvilket er i strid med danske retsafgørel-
ser, som var anlagt og afgjort forud for de x-landske afgørelser.
de x-landske domme har tilsidesat bruxelles i-forordningen ved ikke at anerkende de danske
afgørelser om, at han ikke har foretaget en ulovlig børnebortførelse.
formålet med bruxelles i-forordningen er gensidig anerkendelse og tvangsfuldbyrdelse af
domme medlemslandene imellem. det strider imod forordningens regler, når de x-landske
domstole tilsidesætter de danske afgørelser om, hvorvidt der har fundet en ulovlig børnebort-
førelse sted. det ville stride imod selve formålet med bruxelles i-forordningens regler, så-
fremt de danske domstole skulle anerkende en x-landsk afgørelse, som bygger på en tilside-
sættelse af en tidligere dansk afgørelse. det strider mod almindelige nationale og internationa-
le grundlæggende retsprincipper (ordre public) at anerkende en fremmed stats domme, som
angår forhold, der allerede er afgjort tidligere, og hvor den første stats domme er endelige og
har retskraft.
de pådømte krav har strafferetlig karakter og kan også af den grund ikke fuldbyrdes efter
bruxelles i-forordningens regler, idet forordningen alene omhandler tvangsfuldbyrdelse af
krav på det civilretlige og handelsretlige område.
de pådømte økonomiske krav har ikke karakter af adhæsionskrav om skadeserstatning, men
har derimod karakter af krav på godtgørelse og på dækning af advokatomkostninger. sådanne
krav skal i henhold til dansk ret tvangsfuldbyrdes efter reglerne i lov om fuldbyrdelse af visse
strafferetlige afgørelser i den europæiske union. det fremgår af lovens § 17, nr. 1 og 2, at
erstatning til ofre for den strafbare handling og pengebeløb til dækning af sagsomkostninger
                                              - 12 -
skal fuldbyrdes som bødestraf. det fremgår af lovens § 18, at bødestraf skal fuldbyrdes efter
lovens kapitel 12 og dermed ikke efter reglerne i bruxelles i-forordningen.
f har til støtte for den subsidiære påstand navnlig anført, at fogedretten i ... og østre landsret
ved kendelser af henholdsvis 21. september 2012 og 21. december 2012 har truffet afgørelse
om, at han ikke har foretaget en ulovlig børnebortførelse i strid med haagerkonventionen.
østre landsrets kendelse af 28. juni 2017 bygger på en forkert forudsætning om, at der med
de tidligere danske afgørelser ikke er taget stilling til spørgsmålet om, hvorvidt der er foreta-
get en ulovlig børnebortførelse. sagen bør derfor hjemvises til fornyet behandling i landsret-
ten med bemærkning om, at de danske domstole tidligere har truffet afgørelse om, at der ikke
var tale om en ulovlig børnebortførelse.
f har endelig anført, at omkostningerne til at oversætte de to x-landske afgørelser skal afhol-
des af m, da det er hende, som ønskede afgørelserne tvangsfuldbyrdet.
m har i en mail af 20. november 2017 til højesteret afgivet et indlæg om indholdet af de tidli-
gere danske retsafgørelser om den underliggende tvist om forældremyndighed mv., som hun
ikke er enig i. hendes indlæg må forstås som en påstand om stadfæstelse.
højesterets begrundelse og resultat
f blev ved straffedom afsagt af y-retten i x-by idømt en straf af fængsel i 12 måneder betin-
get i en prøvetid på 3 år for sine handlinger i forbindelse med, at han den 3. april 2012 bragte
sin 5-årige søn, b, til danmark. han blev ved dommen kendt skyldig i børnebortførelse samt i
at have anstiftet til udøvelse af grov ulovlig tvang over for m, der i x-land var tillagt foræl-
dremyndigheden over b. m havde under straffesagen nedlagt påstand om erstatning for øko-
nomisk tab, godtgørelse for psykisk belastning og om dækning af advokatomkostninger. f
blev ved dommen, som delvis ændret ved z-retten i x-by’ kendelse af 22. august 2014, pålagt
at betale m en godtgørelse på 1.000 eur og erstatte hendes udgifter til advokat med et beløb
på 10.488,22 eur. kravet vedrørende erstatning for økonomisk tab blev henvist til civilt
søgsmål.
denne sag angår spørgsmålet, om der kan ske tvangsfuldbyrdelse i henhold til rådets forord-
ning nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuld-
                                              - 13 -
byrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (bruxelles i-forordningen) af
de krav mod f, som m har fået tilkendt ved de x-landske afgørelser.
højesteret finder, at såvel kravet på godtgørelse som kravet på dækning af advokatomkost-
ninger er krav af civilretlig karakter, som m er blevet tilkendt som erstatningspart og foruret-
tet i den x-landske straffesag. kravene er derfor omfattet af bruxelles i-forordningen, uanset
at kravene er blevet gjort gældende under en straffesag, jf. herved præmis 19 i eu-
domstolens dom af 21. april 1993 i sag c-172/91 (sonntag).
ordre public-klausulen i bruxelles i-forordningens artikel 34, nr. 1, kan som anført i præmis
21 i eu-domstolens dom af 4. februar 1988 i sag 145/86 (hoffmann) ikke anvendes ved stil-
lingtagen til, om en udenlandsk retsafgørelse er forenelig med en indenlandsk retsafgørelse,
da dette spørgsmål skal afgøres på grundlag af den særlige bestemmelse i artikel 34, nr. 3.
efter bruxelles i-forordningens artikel 34, nr. 3, kan en retsafgørelse ikke anerkendes, såfremt
den er uforenelig med en retsafgørelse truffet mellem de samme parter i den medlemsstat,
som anmodningen rettes til. for at afgøre, om der består en sådan uforenelighed, skal det iføl-
ge eu-domstolens praksis undersøges, om retsafgørelserne har retsvirkninger, som gensidigt
udelukker hinanden, jf. bl.a. præmis 22 i eu-domstolens dom af 4. februar 1988 i sag 145/86
(hoffmann).
dommerne thomas rørdam, lene pagter kristensen, jens peter christensen og jan schans
christensen udtaler om foreneligheden mellem de x-landske og de danske retsafgørelser:
f er ved de x-landske retsafgørelser blevet dømt for at have overtrådt den x-landske straffe-
lovgivning ved at have bortført b, som efter x-landsk ret er undergivet ms forældremyndig-
hed, og ved at have anstiftet til grov ulovlig tvang over for m, der i og med, at en medger-
ningsmand holdt hende fast i armene og pressede hende mod en bil, blev tvunget til at tåle, at
hendes 5-årige søn blev anbragt i en personbil og efterfølgende befordret til udlandet. vi fin-
der, at de x-landske afgørelser må forstås således, at de beløb, som m er blevet tilkendt, ud-
gør godtgørelse for de retsstridige handlinger, hun herved var udsat for, og dækning af hendes
advokatudgifter som forurettet og erstatningssøgende under sagen. de retsafgørelser, der er
truffet mellem parterne i danmark, findes ikke at udelukke sådanne retsvirkninger, og dette
                                                - 14 -
gælder, uanset at det ved østre landsrets dom af 21. december 2012 blev fastslået, at fs næg-
telse af at udlevere b til m ikke udgjorde en ulovlig tilbageholdelse efter børnebortførelseslo-
vens § 10.
da der som nævnt i den indankede kendelse er fremlagt attester i henhold til bruxelles i-
forordningens artikel 54 og 58, hvoraf fremgår, at afgørelserne er eksigible, og at det indle-
dende processkrift i sagen er forkyndt henholdsvis 4. juli 2012 og 19. december 2013, finder
vi, at fuldbyrdelsesbetingelserne er opfyldt, og vi stemmer herefter for at stadfæste kendelsen.
dommer jon stokholm udtaler herom:
det fremgår af dommen fra y-retten i x-by, at et centralt moment i sagen var, at f var til-
kendt forældremyndigheden over b ved retskraftige danske retsafgørelser, medens m var til-
kendt forældremyndigheden ved retskraftige afgørelser i x-land, der afviste at anerkende de
danske domme. y-retten gjorde – uanset tilstedeværelsen af elementet af ulovlig tvang efter §
105, stk. 1, og § 106, stk. 1, nr. 3, i den x-landske straffelovbog – fs frihedsstraf fuldt ud be-
tinget og udtalte herom i sine præmisser:
       ”navnlig i lyset af den foreliggende konstellation, at tiltalte faktisk i danmark retskraf-
       tigt har fået tilkendt eneforældremyndigheden over den mindreårige b, og at der her fo-
       religger en nærmest uløselig modstrid mellem to retsordninger i anerkendte retsstater, er
       der hverken ud fra specielle eller generelle præventive grunde nogen nødvendighed af,
       at straffe fuldbyrdes, hvorfor retten fandt, at straffen i henhold til § 43, stk. 1 i den x-
       landske straffelovbog kunne gøres betinget.”
i præmisserne udtales om erstatningsspørgsmålet:
       ”erstatningskravet på 1.000,00 euro baseres på oplysningerne om den psykiske belast-
       ning, m har været ude for, sammenholdt med udtalelser fra hendes læge og psykotera-
       peut, som hun har fremlagt. på baggrund heraf kunne det under alle omstændigheder
       konstateres, at hun på grund af hændelserne lider af en posttraumatisk be-
       lastningsreaktion, søvnforstyrrelser og mareridt.”
jeg forstår y-retten i x-by’ dom således, at hovedvægten er lagt på det forhold, at der forelå
modstridende x-landske og danske retskraftige afgørelser vedrørende det præjudicielle
spørgsmål om forældremyndighed, og at godtgørelsen på 1.000 eur er tilkendt m for den
                                             - 15 -
belastning, som adskillelsen fra b, der er anset for ulovlig efter x-landsk ret, har medført for
hende. jeg finder herefter, at dommen er uforenelig med østre landsrets dom af 17. juni 2011
og kendelse af 21. december 2012 om forældremyndighed, jf. bruxelles i-forordningens arti-
kel 34, nr. 3.
jeg stemmer herefter for at tage fs principale påstand til følge.
der træffes afgørelse efter stemmeflertallet.
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse.
                                      thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for højesteret til den anden part.