text:
                             højesterets dom
                           afsagt fredag den 28. april 2017
sag 118/2016
(2. afdeling)
f
(advokat jørgen christian dan-weibel, beskikket)
mod
seas-nve holding a/s
(advokat søren vagner nielsen)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i holbæk den 2. januar 2014 og af østre landsrets
5. afdeling den 6. januar 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, jytte scharling, jon stok-
holm, kurt rasmussen og anne louise bormann.
påstande
appellanten, f, har påstået stadfæstelse af byrettens dom.
indstævnte, seas-nve holding a/s, har påstået stadfæstelse af landsrettens dom.
anbringender
f har anført navnlig, at selv om der ikke kan påvises en fejl ved måleren, kan en forbruger
efter retspraksis få medhold, hvis forbrugeren kan sandsynliggøre, at det fakturerede forbrug
ikke svarer til det faktiske forbrug.
ejendommen opvarmedes ved hans overtagelse i 1992 og fremefter ved oliefyr. dette bestyr-
kes af hans partsforklaringer, af skønsmandens konstateringer og af de fremlagte fakturaer for
køb af fyringsolie.
                                               - 2 -
det kan lægges til grund, at husets førstesal i 2003 blev nyistandsat og ikke tilbygget ejen-
dommen. ombygningen indebar ikke et forøget strømforbrug, idet beboernes strømforbrug-
ende aktiviteter nu blot blev udført flere steder i huset.
den omstændighed, at der periodevis har været flere beboere på ejendommen end de af
skønsmanden forudsatte tre personer, har ikke udløst et større elforbrug og da slet ikke et el-
forbrug, der er dobbelt så stort som det gennemsnitlige.
fs elforbrug før og efter målerudskiftningen var stabilt på et niveau af ca. 10.000 kwh, hvil-
ket var normalt ejendommens indretning og husstandens størrelse taget i betragtning.
sammenholdes aflæsningen foretaget af seas-nve den 30. november 2001 med målerens
udvisende på fotograferingstidspunktet, ville dette modsvare et gennemsnitligt årsforbrug på
lige knap 22.000 kwh. ifølge skønsmanden ville det have været nærmest umuligt for fs hus-
stand at forbruge denne mængde el.
det påhviler derfor efter fast nævns- og retspraksis seas-nve at bevise, at der er overens-
stemmelse mellem målerens udvisende og fs faktiske forbrug. denne bevisbyrde er ikke løf-
tet.
i øvrigt var fs gennemsnitlige årsforbrug før og efter udskiftningen stabilt og ensartet. dette
skal efter fast nævns- og retspraksis regnes til gunst for f.
at seas-nve fravalgte at lade måleren fotografere på åstedet, skal komme seas-nve be-
vis- og omkostningsmæssigt til skade. det er ikke usandsynligt, at måleren i tidsrummet fra
nedtagning til indtastning er blevet tabt med tællerspring forårsaget af nedslaget til følge, lige-
som kappen kan være fjernet, og tællerens udvisende justeret manuelt.
installatørens forklaring kan ikke lægges bevismæssigt til grund, da han ikke har nogen erin-
dring om fs ejendom. i strid med aftalen mellem seas-nve og eltel var installatøren ikke
elektriker, og han fik kun en kort sidemandsoplæring, ligesom han kun sporadisk fulgte de
skriftlige forskrifter.
                                               - 3 -
seas-nve holding a/s har anført navnlig, at der har været et yderligere elforbrug på
110.791 kwh i perioden mellem den 30. november 2001 – hvor seas-nve aflæste måleren
– og den 14. april 2011.
elmåleren blev taget ned den 14. april 2011, hvor målervisningen var 318.718 kwh, som sva-
rer til målervisningen ved fotograferingen på værkstedet den 29. april 2011. da det kan læg-
ges til grund, at installatøren indtastede målervisningen i pda’en ved nedtagningen den 14.
april, kan det ikke tillægges bevismæssig betydning, at fotograferingen først skete den 29.
april. det gør ingen forskel, om måleren blev aflæst før eller efter nedtagningen.
f har ikke løftet bevisbyrden for, at måleren skulle være fejlbehæftet, og det kan lægges til
grund, at dette ikke er tilfældet.
måleren har været undersøgt på tre forskellige danak-akkrediterede laboratorier, som alle
har konstateret, at målerens fejlvisning lå langt under den maksimale grænse for den tilladeli-
ge fejlvisning for målere i drift på +/- 4 %. der blev heller ikke fundet mekaniske fejl på tæl-
leren.
den målerserie, som måleren tilhørte, har gennemgået de lovpligtige stikprøvekontroller, og
hvis måleren havde haft en periodisk fejl, ville dette være blevet konstateret ved laboratorie-
undersøgelserne. byrettens antagelse om, at måleren skulle have en ikke-konstaterbar fejl, kan
derfor udelukkes.
skønsmand g har desuden udtalt, at måleren ikke har ydre tegn på skader som følge af, at den
skulle være blevet tabt.
f har ikke dokumenteret eller sandsynliggjort, at det elforbrug, der er registreret i perioden
30. november 2001 til 14. april 2011, er urealistisk højt.
i perioden fra 30. november 2001 til 14. april 2011 byggede det opkrævede forbrug på indbe-
retninger fra f eller, når denne undlod at indberette, på skønnede forbrug. det kan derfor ikke
lægges til grund, at fs elforbrug var på et stabilt niveau.
                                                 - 4 -
at ejendommens 1. sal blev tilbygget i 2003, må have medført en forøgelse af elforbruget. da
seas-nve ikke var bekendt med tilbygningen, har selskabet ikke taget højde herfor i sit
skøn over elforbruget. det forbrug, f indberettede, blev ikke forhøjet efter tilbygningen.
hvis ejendommen alene blev opvarmet ved el, må det antages, at et samlet årligt elforbrug
ville udgøre ca. 20.000 kwh. såfremt ejendommen er blevet opvarmet ved el, som det er an-
ført i bbr-meddelelsen, ville det svare til et merforbrug på 100.000 kwh i perioden.
det kan lægges til grund, at der i perioden har boet flere end tre personer i ejendommen, og at
der har været flere elinstallationer tilsluttet el, end det er antaget ved skønsmandens vurdering
af et normalt elforbrug for ejendommen.
supplerende sagsfremstilling
fs elforbrug er i perioden fra 22. januar 1993 til 30. november 2010 registreret således:
       ”dato             elektricitetsforbrug         bemærkninger
        22.01.1993       8.539   kwh                  aflæst af sagsøger [seas-nve] – 7 måneder
        27.01.1994       7.688   kwh                  aflæst af sagsøger
        24.01.1995       7.756   kwh                  aflæst af sagsøger
        25.01.1996       9.050   kwh                  aflæst af sagsøger
        30.01.1997       9.148   kwh                  aflæst af sagsøger
        29.01.1998      10.334   kwh                  aflæst af sagsøger
        24.02.1999      11.602   kwh                  aflæst af sagsøger
        02.02.2000      12.688   kwh                  indberettet af sagsøgte [f]
        09.02.2001      12.061   kwh                  indberettet af sagsøgte
        30.11.2001       8.867   kwh                  aflæst af sagsøger – 10 måneder
        30.11.2002      10.958   kwh                  indberettet af sagsøgte
        30.11.2003      11.121   kwh                  skønnet målervisning
        30.11.2004      12.034   kwh                  skønnet målervisning
        30.11.2005      12.034   kwh                  skønnet målervisning
        30.11.2006      12.034   kwh                  skønnet målervisning
        30.11.2007      12.716   kwh                  skønnet målervisning
        30.11.2008       9.031   kwh                  indberettet af sagsøgte
        30.11.2009       8.766   kwh                  indberettet af sagsøgte
        30.11.2010       6.486   kwh                  indberettet af sagsøgte”
parterne er enige om, at fs elforbrug i perioden maj 2011 til december 2016 var således:
   “år      måned           forbrug        forbrug       mdr.      forbrug år
   2011     maj            1.119,66
                                 - 5 -
2011   juni        709,94
2011   juli        655,92
2011 . august      573,28
2011   september   611,16
2011   oktober     709,94
2011   november    715,07
2011   december    584,17   5.679,14   8  8.518,68
2012   januar      510,79
2012   februar     628,97
2012   marts       463,96
2012   april       467,27
2012   maj         477.09   2.548,08   5  6.115,39
2013   februar     486,03
2013   marts        546,81
2013   april        509,15
2013   maj          562,05
2013   juni         515,12
2013   juli         570,68
2013   august       532,13
2013   september    760,73
2013   december     796.32  5.279,02   9  7.038,69
2014   januar       548,02
2014   februar      590,84
2014   marts        624,48
2014   april        644,97
2014   maj          526,94
2014   juni         493,88
2014   juli         518,88
2014   august       464,79
2014   september    491,16
2014   oktober      602,04
2014   november     603,99
2014   december     788 .03           12  6.898,02
2015   januar     1.076,29
2015   februar      897, 19
2015   marts        863,40
2015   april        760,08
2015   maj          499,46
2015   juni         461,71
2015   juli         585,24
2015   august       468,86
2015    september   437,82
2015    oktober     595,69
2015   november     735,22
2015   december     790,67            12 7.380,97
2016   januar     1.021,36
2016   februar    1.067,70
2016   marts        619,57
2016   april        380,33
2016   maj          348,99
2016   juni         354,26
                                              - 6 -
    2016     juli            409,66
    2016     august          377,31
    2016     september       345,44
    2016     oktober         328,41
    2016     november        393,26
    2016     december        436,68                     12      6.082,97”
til brug for højesteret har skønsmand rené almind afgivet en supplerende erklæring af 10.
marts 2017, hvoraf fremgår:
      ”spørgsmål 37:
      skønsmanden har ved besvarelsen af spørgsmål 13 anført, at familiens gennemsnitlige
      elforbrug udgjorde 8.500-9.000 kwh ved 3 personer, hvor en person er en hjemmeboen-
      de søn (18 år).
      skønsmanden bedes anslå familiens gennemsnitlige elforbrug, såfremt familien i stedet
      bestod af 4 personer, herunder 2 voksne og 2 hjemmeboende børn (1 datter og 1 søn),
      hvor sønnen var den yngste (18 år).
      skønsmanden bedes desuden anslå familiens gennemsnitlige elforbrug, såfremt familien
      bestod af 5 personer, herunder 2 hjemmeboende børn som ovenfor anført og 3 voksne.
      skønsmandens besvarelse:
      spørgsmålet er besvaret ud fra sammensætning af el-udstyr ved besigtigelsen i 2013,
      supplerende med brugsmønstret ved husstanden, dvs. boligareal, enfamiliehus og samt
      antal personer. i dagens samfund udvikles udstyr således at elforbruget kontant minime-
      res, dog således at elforbruget ved teenagere giver anledning til ca. 30% højere elfor-
      brug end en voksen samtidig skal opmærksomheden henledes på at det er mere energi-
      besparende at bo flere personer sammen, idet en del af husstandens elforbrug f.eks. el-
      forbrug til køl og frost, ikke er afhængigt af antallet af personer.
      med baggrund i ovenstående skønnes elforbruget som følger:
      familien i stedet bestod af 4 personer, herunder 2 voksne og 2 hjemmeboende børn (1
      datter og 1 søn), hvor sønnen var den yngste (18 år):          10.200-10.700 kwh.
      såfremt familien bestod af 5 personer, herunder 2 hjemmeboende børn som ovenfor an-
      ført og 3 voksne:                                              11.600-12.100 kwh.
      spørgsmål 38:
      skønsmanden bedes anslå elforbruget i en måned for en campingvogn, gerne som den
      der var opstillet ved skønsforretningen, såfremt der benyttes elektricitet til lys og cam-
      pingvognen opvarmes ved hjælp af el-radiatorer. skønsmanden bedes besvare spørgs-
      målet alternativt, således at den månedlige variation i forbruget oplyses afhængig af års-
      tiden.
                                                - 7 -
      skønsmandens besvarelse:
      til besvarelse af spørgsmålet har skønsmanden indhentet ”teknisk data manuel for
      adria caravans” og side 20-21 samt kopi af datablad for elpanel schaudt er vedlagt som
      bilag, herunder er indrammet omfanget af el-udstyr i campingvognen. af dokumenter-
      ne fremgår det, at campingvognen via el panelet ”schaudt” kan tilkobles 5 ampere.
      campingvognens forbrug må således betragtes inden for ”normal standard forbrug”.
      elforbruget pr. time (h) i en campingvogn af den omtalte karakter skønnes at udgøre –
      baseret på årstiderne, som følger:
      forår (marts, april, maj; 92 dage):                   300 w/h
      sommer (juni, juli, august; 92 dage):                 100 w/h
      efterår: (sept., oktober, nov., 91 dage):             300 w/h
      vinter: (dec., jan. feb.: 90 dage):                   500 w/h
      gennemsnit forbrug pr. time:          (300 + 100 + 300 + 500) wh / 4 = 300 w/h
      årsforbruget (gennemsnit) er således:               24h * 365 dage * 300 w/ 1000 = 2.628
      kwh
      gennemsnitforbrug pr. måned:                        2.628 kwh/12 = 219 kwh/mdr.
      gennemsnitforbrug pr. måned, forår:                 24h * 92 dage * 300 w / 1000/3 = 221
      kwh/mdr.
      gennemsnitforbrug pr. måned, sommer:                24h * 92 dage * 100 w / (1000*3) = 74
      kwh/mdr.
      gennemsnitforbrug pr. måned, efterår:               24h * 91 dage * 300 w / (1000*3) =
      218 kwh/mdr.
      gennemsnitforbrug pr. måned, vinter:                24h * 90 dage * 500 w / (1000*3) =
      360 kwh/mdr.”
forklaringer
der er afgivet forklaring af i og supplerende forklaring af f og e.
f har forklaret bl.a., at huset blev opført i 1900, og at han overtog det sammen med sin hustru
i 1992, hvor det var i slidt stand. i forbindelse med overtagelsen tog de førstesalen lidt i an-
vendelse.
i 2003 blev førstesalen sat i stand. hele etagen blev revet ned og fik ny tagkonstruktion. det
var således kun huset i grundplan, der var tilbage med presenning over. der blev lagt 300 mil-
limeter isolering i tagkonstruktionen og skråvæggene. der blev ikke ændret på opvarmnings-
                                                - 8 -
midlet, som var centralvarme med oliefyr, men radiatorerne blev flyttet, og de gamle radiato-
rer blev skiftet.
i 1993 fik de datteren j. på grund af uoverensstemmelser flyttede hans hustru sammen med
datteren ud af huset den 5. maj 1994, men de flyttede tilbage igen den 20. juni 1994. i mel-
lemtiden boede han alene.
hans ven k flyttede ind hos dem og var registreret på adressen i perioden fra den 1. august
1994 til den 28. august 1997, men k havde også et sommerhus, så han var kun hos dem i pe-
rioder.
i perioden fra den 3. juli 1995 til den 15. oktober 2007 var hans mor, i, registreret på deres
adresse. det var alene en proforma registrering. baggrunden herfor var, at hans far var alvor-
lig syg, og hans far ville ikke kunne få tilstrækkelig hjælp fra kommunen, hvis hans mor
boede sammen med hans far. derfor registrerede hans mor sin adresse hos dem. hun boede
der således ikke, men hun kom til kaffe engang imellem.
i august 1995 blev deres søn, a, født. han havde et stort værelse på førstesal, der er svært at
varme op, hvis det er meget koldt. de har derfor ca. 2-3 gange sat en olieradiator op, der sæt-
tes til med strøm. selvom denne radiator slår fra, bliver den aldrig rigtig kold, når først den er
varmet op. sønnen flyttede hjemmefra den 15. marts 2016.
i runde tal har der boet 3-4 personer i huset, siden de købte det.
i perioden fra 1993-2006, hvor hans datter boede hjemme, havde hun det mellemste værelse,
der er ca. 9 kvm stort. da hun flyttede hjemmefra, flyttede hun til jylland. i 2007 flyttede hun
hjem igen, og hun fik sit gamle værelse tilbage. det var først i 2009, hun begyndte at bruge
campingvognen, som hun overnattede i, når hendes kæreste var på besøg. campingvognen
blev købt i sommeren 2008. den opvarmedes ved centralvarme, som kører på gas. strømmen
i campingvognen var 12 volt. der er kun blevet brugt strøm i campingvognen, når de har set
fjernsyn.
e har forklaret bl.a., at han er vvs-montør i mogenstrup. han er uddannet vvs’er, men han
har taget et strømkursus på nettet.
                                              - 9 -
seas-nve er det første energiselskab, han har arbejdet for. han fik en sidemandsoplæring i
3-4 dage, og ellers bestod oplæringen i ”learning by doing”. han skulle skifte 18 målere om
dagen, og der var sat mellem 5-7 minutter af til hver udskiftning. det var ikke nødvendigt at
bruge mere tid end det. der var bonus forbundet med at opsætte 18 målere eller derover om
dagen.
han skulle tage den måler ned, som sagen drejer sig om. dem har han set mange af – ca.
50.000. der findes 2 forskellige målere – elektroniske målere og mekaniske målere. forskel-
len er, at en elektronisk måler er strømstyret. den har et display, der viser et digitalt tal. tallet
viser elforbruget. den mekaniske måler er opbygget med en skive. jo større forbruget er på
ejendommen, jo hurtigere løber skiven.
han blev bekendt med proceduren i pkt. 2.7 i ”implementering af amr system teknisk be-
skrivelse” i forbindelse med landsretssagen, og derudover genkender han en del af det, fra den
oplæring han fik, da han startede med at tage målere ned for seas-nve. proceduren ved
nedtagningerne blev ikke nødvendigvis foretaget i den rækkefølge, der er beskrevet i pkt. 2.7.
de punkter, der kunne springes over, blev sprunget over, og han skulle ikke tage billeder af
den gamle måler i forbindelse med nedtagning.
en pda er en minicomputer med taster og touch-display i toppen. der er en række oplysnin-
ger i den, som er lagret på forhånd. målerstanden skal indtastes i pda’en, og det tal er det
elforbrug, der bliver registreret på ejendommen.
det forventede forbrug er på forhånd tastet ind som et interval i pda’en. hvis forbruget lig-
ger uden for intervallet, gør pda’en opmærksom på dette, ved at tallene bliver røde. pda’en
viser ikke, hvad det forventede forbrug er. den viser bare, at det indtastede forbrug ligger
uden for intervallet. man kan således ikke se, hvor stor afvigelsen fra det forventede forbrug
er. man kan heller ikke vide, hvor meget der er blevet brugt, for der er ikke nødvendigvis
brugt det, som måleren viser. man ved heller ikke, hvad måleren viste ved sidste aflæsning.
når tallene i pda’en blev røde, skulle han sætte et rødt klistermærke på selve måleren. det er
dem, man kan se på billederne af elmåleren. han husker ikke, om man skulle indtaste tallet
                                                - 10 -
igen, når de blev røde, men han vil ikke tro det. man skulle blot godkende det ved trykke ok.
han mener ikke, at hans initialer skulle indtastes i pda’en.
når man skulle tage en elektronisk måler ned, skulle man sørge for at aflæse den inden ned-
tagningen, for tallet forsvandt stort set altid, når man havde taget den ned. ved den mekaniske
måler blev tallet stående. han mener, at han aflæste måleren på …vej efter, at han tog den
ned, men da han tog mange målere ned om dagen, er han ikke helt sikker. han husker ikke,
om han tabte måleren efter, at han tog den ned. men han ville nok have husket det, hvis han
havde tabt den, så han tror ikke, at han har tabt den.
han blev ringet op ca. 1 uge efter, han tog måleren ned på …vej. det var l, der havde ringet
til ham. l havde ansvaret for containeren hvor måleren var opbevaret, og l fortalte, at den
røde måler var blevet omtalt i radioen. l havde fundet den gamle måler, og den viste det, som
var blevet indberettet. der var flere røde målere, men han spurgte ikke, hvilken det var, l talte
om, så det kunne godt have været en anden måler end den fra …vej.
han husker ikke, hvordan ejendommen på …vej så ud.
i har forklaret bl.a., at hun er fs mor.
hun havde registreret sin adresse på …vej i perioden fra den 3. juli 1995 til den 15. oktober
2007.
baggrunden var, at hendes mand var dødeligt syg. hvis hun havde folkeregisteradresse hos
ham, ville han selv skulle betale for den hjælp, som kommunen ydede ham. hun har aldrig
boet på …vej.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om f skal betale for et elforbrug på 110.791 kwh. dette elforbrug svarer til for-
skellen mellem målerstanden pr. 30. november 2010, som f indberettede til seas nve hol-
ding a/s, og målerstanden, da elmåleren blev fotograferet den 29. april 2011.
                                             - 11 -
højesteret tiltræder af de grunde, som landsretten har anført, at det kan lægges til grund, at
målerstanden var den samme, da e aflæste måleren den 14. april 2011 som ved fotograferin-
gen den 29. april 2011.
der er ikke påvist fejl ved elmåleren. det påhviler derfor f at betale for det elforbrug, måleren
viste, medmindre han kan godtgøre eller sandsynliggøre, at dette ikke svarer til det faktiske
forbrug.
e, som nedtog elmåleren, og som ikke er uddannet elektriker, har forklaret, at han ikke husker
de nærmere omstændigheder ved nedtagningen, men at han vil mene, at han først aflæste må-
leren efter nedtagningen. skønsmanden har forklaret, at tælleværket på måleren kan flytte sig,
når den er uden strøm, f.eks. ved et kast med måleren. på denne baggrund finder højesteret, at
det ikke kan udelukkes, at måleren ikke viste det faktiske forbrug, da den blev aflæst den 14.
april 2011.
for at have forbrugt de 110.791 kwh, som sagen angår, skal f enten have forbrugt denne
mængde elektricitet i perioden på ca. 4 ½ måned fra 30. november 2010 til 14. april 2011,
eller han skal systematisk have angivet sit elforbrug forkert ved indberetningerne i årene
2008-2010 og samtidig i perioden fra 30. november 2001, hvor måleren blev aflæst af seas-
nve, til udskiftningen den 14. april 2011 have haft et gennemsnitligt årligt elforbrug på ca.
22.000 kwh.
parterne er enige om, at f ikke kan have forbrugt 110.791 kwh på ca. 4 ½ måned.
ved vurderingen af, om f i tilstrækkelig grad har sandsynliggjort, at han ikke har haft et så
højt forbrug, som elmåleren viser – og dermed ikke har afgivet fejlagtige indberetninger til
seas-nve – finder højesteret, at der må lægges vægt på hans elforbrug før og efter den pe-
riode fra 2001 til 2011, hvor måleren ikke er blevet aflæst af seas-nve. der må endvidere
lægges vægt på, hvad der er det sædvanlige elforbrug for en husstand og en ejendom som
hans, og om der er omstændigheder, der kan forklare et elforbrug langt ud over det sædvanli-
ge. endelig må der lægges vægt på, om det kan lægges til grund, at han i tidligere år selv har
indberettet sit elforbrug korrekt.
                                               - 12 -
fs elforbrug lå i perioden, fra han flyttede ind i ejendommen i 1992 til seas-nve’s aflæs-
ning af måleren i november 2001, på mellem ca. 7.700 og ca. 12.700 kwh årligt. i februar
2000 og februar 2001 indberettede han selv elforbruget, og ud fra målerstanden ved seas-
nve’s aflæsning den 30. november 2001, må det antages, at disse indberetninger var korrek-
te. i perioden fra udskiftningen af måleren i 2011 og til udgangen af 2016 lå forbruget på mel-
lem ca. 6.000 og ca. 8.500 kwh årligt.
skønsmanden har i besvarelsen af spørgsmål 13 skønnet, at et sædvanligt elforbrug for en
husstand på tre personer med de elektriske installationer, der var på fs ejendom ved skøns-
mandens besøg i juli 2013, er ca. 8.500 – 9.000 kwh. det fremgår af besvarelsen, at dette er
et højere forbrug end for en gennemsnitsfamilie på tre personer. af skønsmandens besvarelse
af spørgsmål 21 fremgår, at det på grundlag af den mængde fyringsolie, der er leveret til f,
må antages, at der ikke i større omfang er anvendt el til supplerende opvarmning af hovedhu-
set i perioden fra den 4. februar 2004 til august 2012. efter skønsmandens besvarelse af
spørgsmål 37 og 38 kan det langt fra forklare et årligt elforbrug på ca. 2 ½ gange det sædvan-
lige, at der i perioder har boet en eller to yderligere personer i ejendommen, og at der i perio-
der har været anvendt el til en campingvogn. selv hvis det måtte lægges til grund, at der er
anvendt el til opvarmning i perioden 30. november 2001 til 4. februar 2004, hvor der ikke er
oplysninger om indkøb af fyringsolie, følger det af skønsmandens besvarelse af spørgsmål 22,
at opvarmning af ejendommen alene ved hjælp af elektricitet, kun ville have medført et mer-
forbrug på ca. 10.200 kwh pr. år.
på den anførte baggrund finder højesteret, at f i tilstrækkelig grad har sandsynliggjort, at det
faktiske forbrug ikke svarede til det, som elmåleren viste.
højesteret stadfæster herefter byrettens dom.
sagsomkostninger
seas-nve skal betale sagsomkostninger til statskassen for højesteret med 58.180 kr. heraf
er 50.000 kr. til dækning af udgifter til advokat og 8.180 kr. til dækning af den retsafgift, som
skulle have været betalt, hvis der ikke var givet fri proces, jf. retsplejelovens § 332.
seas-nve skal betale sagsomkostninger til f for landsretten med 50.000 kr. beløbet er til
dækning af udgifter til advokat.
                                             - 13 -
                                     thi kendes for ret:
byrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal seas-nve holding a/s betale 58.180 kr. til statskas-
sen.
i sagsomkostninger for landsretten skal seas-nve holding a/s betale 50.000 kr. til f.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsi-
gelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                            afsagt torsdag den 5. april 2018
sag 144/2017
(1. afdeling)
tórshavnar kommuna
(advokat christian andreasen)
mod
umhvørvisstovan
(advokat annfinn v. hansen)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten på færøerne den 28. september 2015 og af østre
landsrets 5. afdeling den 3. november 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, jens peter christensen, hanne
schmidt, jens kruse mikkelsen og lars apostoli.
påstande
appellanten, tórshavnar kommuna, har påstået frifindelse, subsidiært betaling af et mindre
beløb.
indstævnte, umhvørvisstovan, har påstået stadfæstelse.
anbringender
tórshavnar kommuna har anført navnlig, at kravet om betaling af et udstykningsgebyr på 2
% af grundværdien har karakter af en skat uden lovhjemmel. det er således ikke tilstrække-
ligt, at kravet har hjemmel i kundgørelse (bekendtgørelse) nr. 14 af 11. februar 2009 om geby-
rer efter matrikelloven. den administrative fastsættelse af afgiftens størrelse i en kundgørelse
er i strid med delegationsforbuddet, som følger af § 41 i lagtingslov nr. 103 af 26. juli 1994
                                              - 2 -
om færøernes styrelsesordning (styrelsesordningsloven), der svarer til grundlovens § 43. det
er uden betydning, om lagtinget har haft kendskab til reglerne i kundgørelsen.
udstykning af fast ejendom har karakter af myndighedsvirksomhed. myndighedsvirksomhed
er som udgangspunkt gratis for borgerne og kan ikke uden udtrykkelig lovhjemmel finansie-
res ved gebyrer.
matrikellovens § 40 giver kun hjemmel til krav om betaling for de specifikke ydelser, som
myndigheden udfører for borgeren i forbindelse med den konkrete udstykningssag, og kravet
må ikke overstige de omkostninger, der er direkte forbundet med behandlingen af udstyk-
ningssagen. loven giver derfor ikke hjemmel til at opkræve en værdibestemt afgift, da en
sådan afgift ikke har sammenhæng med de udgifter, som er forbundet med udstykningsydel-
sen i det enkelte tilfælde.
en værdibestemt afgift er i øvrigt hverken hensigtsmæssig eller rimelig. værdikriteriet giver
anledning til tvivl om værdiansættelsen og urimelige skævheder som følge af værdiudsving på
de udstykkede grunde. i den foreliggende sag er kravet om udstykningsgebyr baseret på um-
hvørvisstovans eget værdiskøn, og gebyret overstiger de udgifter, som har været forbundet
med behandlingen af den konkrete udstykningssag. umhvørvisstovan vil derfor med det op-
krævede gebyr opnå indtægter, som kan anvendes til andet formål.
under alle omstændigheder er det forkert – og i strid med bestemmelserne i kundgørelsen – at
opkræve et gebyr, som er baseret på markedsværdien af den udstykkede grund efter bygge-
modning. efter kundgørelsen må det således være grundværdien inden byggemodning, der
skal anvendes. i det konkrete tilfælde fører det til en værdi, som er betydeligt lavere end den,
som umhvørvisstovan har lagt til grund ved opgørelsen af sit gebyrkrav.
umhvørvisstovan har anført navnlig, at udstykningsgebyret er beregnet efter § 4 i kundgørel-
sen om gebyrer efter matrikelloven, og at denne kundgørelse har hjemmel i matrikellovens §
40. udstykningsgebyret er ikke en skat, og reglerne i kundgørelsen er ikke i strid med grund-
lovens § 43 eller styrelsesordningslovens § 41.
                                                - 3 -
udstykningsgebyrerne og de øvrige gebyrindtægter, som opkræves af umhvørvisstovan,
overstiger ikke de samlede udgifter, som er forbundet med matrikelforvaltningen, hvilket er
det afgørende efter højesterets domme af 29. juni 1993 (ufr 1993.757) og 20. april 2004
(ufr 2004.1828). tværtimod har udgifterne til denne aktivitet i alle årene været betydeligt
større end indtægterne. derfor er der heller ikke belæg for at hævde, at matrikelforvaltningens
indtægter helt eller delvis har karakter af skatter, som anvendes til dækning af udgifter på an-
dre sagsområder.
der er heller ikke grundlag for kritik af beregningsreglerne i kundgørelsen, herunder bestem-
melserne om betydningen af markedsværdien af den udstykkede grund. beregningsreglerne er
således standardiserede og lette at administrere, og de fører ikke til urimelige eller usaglige
resultater.
markedsværdien af den udstykkede grund er den pris, som grunden kan sælges for. ved vær-
diansættelsen skal der ikke ses bort fra den del af værdien, som skyldes den gennemførte byg-
gemodning. derfor er der heller ikke grundlag for kritik af den værdiansættelse, som er sket i
det foreliggende tilfælde, hvor der ikke kan være tvivl om, at de udstykkede grunde ville kun-
ne sælges til en pris på 1.600 kr. pr. m2.
supplerende sagsfremstilling
umhvørvisstovan har udarbejdet følgende driftsopgørelse for sin matrikelafdeling (dansk
oversættelse):
                                                       matriklens estime-
                                                         rede del af fælles  netto-omkostninger
       år       drift, incl løn       indtægter        driftsomkostninger:    for matrikelafdelin-
                                                        journal, reception,            gen
                                                             it m.m.
                     (t/kr)             (t/kr)                 (t/kr)                (t/kr)
     2008            5.394              3.079                   600                  2.915
     2009            5.155              3.369                   600                  2.386
     2010            5.431              3.319                   600                  2.712
     2011            4.350              3.462                   600                  1.488
     2012            4.316              2.516                   600                  2.400
     2013            4.716              2.010                   600                  3.306
     2014            4.586              2.404                   600                  2.782
     2015            4.968              3.086                   600                  2.482
                                              - 4 -
    2016             6.702             4.517                600                   2.785
direktør for umhvørvisstovan, petur nielsen, har i notat af 25. oktober 2017 oplyst:
     ”notat om driften af matrikelafdelingen på umhvørvisstovan, samt om det matrikulære
     arbejde med udstykningen ved mylnutjørn (hoyvík)
     umhvørvisstovan er en styrelse under sundheds- og indenrigsministeriet på færøerne,
     som har et stort antal varierede opgaver. udover ansvaret for matriklen omfatter styrel-
     sens ressort blandt andet kort og geodata, tinglysning, skov- og naturforvaltning, energi,
     miljøforskning og -tilsyn samt folkeregister. der eksisterer en fælles administrativ le-
     delse af umhvørvisstovan, mens de enkelte forvaltningsområder er organiseret i sekto-
     rielle forvaltningsenheder med forretningsmæssigt ansvar for de respektive fagområder.
     direktøren har det overordnede faglige- og forvaltningsmæssige ansvar for den samlede
     styrelse.
     matriklen er et realregister over fast ejendom på færøerne, og er det juridiske grundlag
     for ejendomsregistreringen på færøerne. i modsætning til danske forhold, er det færø-
     ske matrikelvæsen organiseret som en fuld offentlig forvaltningsopgave. den varetages
     af matrikelafdelingen, som er en selvstændig forvaltningsenhed under umhvørvissto-
     van. afdelingen beskæftiger 11 medarbejdere med ansvar for matriklens drift og
     vedligeholdelse, og i mindre grad for jordskifteforretninger.
     matrikelafdelingen varetager hele den matrikulære proces fra rekvisition af en ejen-
     domsændring til godkendelse og registrering i matriklen. processen omfatter:
          • ansøgning – henvendelse fra ejer/rettighedshaver.
          • myndighedshøring – udtalelse fra kommune, vejmyndighed, naturfrednings-
              myndighed m.fl.
          • dataindsamling – matriklen, tingbogen.
          • sagsbehandling – hjemmel, opmåling, skelfastlæggelse, måleblad, evt. sikring af
              rettighedshavere, tilladelser.
          • ajourføring af matriklen – matrikelregister og matrikelkort.
          • underretning om ejendomsændringer – til ansøger, tinglysning, kommune etc.
     matrikelafdelingen er desuden leverandør af grunddata (ejendomsdata og matrikelkort)
     som danner grundlag for:
          • omsætning af fast ejendom.
          • stiftelse af rettigheder – pant og servitutter.
          • myndighedernes daglige sagsbehandling – digital forvaltning.
          • afdelingen er ansvarlig for troværdige og anvendelige data i hele processen fra
              dataindsamling til dataanvendelse.
     der er tidligere under sagsforløbet fremlagt en oversigt over driften af matrikelafdelin-
     gen, hvoraf bruttoomkostningerne samt afdelingens indtægter fremgår. i gennemsnit
     udgør lønomkostningerne lidt mere end 3/5 af afdelingens samlede omkostninger. dertil
     kommer almindelige driftsomkostninger, indkøb af opmålingsinstrumenter og edb-
     udstyr, samt vedligeholdelse af afdelingens biler. matrikelafdelingens årlige indtægter
                                                - 5 -
     svarer groft sagt til afdelingens lønomkostninger, og i 2016 ses der bl.a. en direkte
     sammenhæng imellem afdelingens forøgede lønomkostninger og ditto indtægter. der er
     således ikke tale om, at matrikelafdelingens indtægter anvendes andetsteds i organisa-
     tionen. og der er ligeledes ikke tale om, at personale fra matrikelafdelingen varetager
     andre opgaver i organisationen end dem, der hører til afdelingen.
     i driftsoversigten er der afsat et årligt beløb på 600.000 kr, som matrikelafdelingens
     andel af fællesadministrationen på umhvørvisstovan. tallet er sat til det samme beløb
     hvert år, for at have ensartethed i sammenligningen imellem årene. det reelle tal er for-
     mentlig langt højere, idet matrikelafdelingen er den del af umhvørvisstovan, som udgør
     den største administrative belastning af fællesadministrationen. i 2016 kostede driften af
     fællesadministrationen ca. 5 mio. netto (incl. direktøren og rengøringspersonale). fæl-
     lesadministrationen er en stabsfunktion med 5 ansatte, som består af journal, bogholde-
     ri, reception og en juridisk specialkonsulent. til sammenligning er der 11 ansatte i ma-
     trikelafdelingen, og 53 i styrelsen i alt.
     umhvørvisstovan anvender ikke tidsregistrering i forbindelse med sagsbehandlingen.
     derfor er det ikke muligt at lave en specifik opgørelse af ressourceanvendelsen i forbin-
     delse med den konkrete sag om udstykningen ved mylnutjørn. sagsbehandlingen i den-
     ne konkrete sag forløb igennem flere faser: kontrol af, hvorvidt der forelå behørig
     hjemmel og tilladelse til at ekspedere sagen, derunder efterkontrol af byggevedtægten
     og hvorvidt udstykningen svarede til forholdene på stedet. derudover foretoges der op-
     måling og konstruktion, skelfastlæggelse og afsætning, udarbejdelse af måleblad, revi-
     sion og kvalitetskontrol samt underretning til tinglysningskontoret. der var to medar-
     bejdere knyttet til sagen i ca. 2-3 måneder. nogle elementer af deres arbejde blev base-
     ret på forudgående opmålinger i andre sager, samt det af matrikelmyndigheden allerede
     etablerede fixpunktnet. i forløbet afholdtes flere møder med kommunen, hvor bl.a. an-
     søgningen løbende blev justeret.”
supplerende retsgrundlag
i bemærkningerne til forslag til lov om matrikulering mv. (lovforslag 35/1961, lagtingstiden-
de 1961, bilag 5) hedder det bl.a.:
     ”§ 40 [stk. 3] afløser de gældende regler i lov 1928 og an. 1931 § 6 om adgangen til at
     få genparter af matriklens dokumenter. betalingen herfor er for tiden fastsat i kundg. nr.
     36 af 15. maj 1951.
     alle de i § 40 omhandlede bestemmelser kan samles i en kundgørelse, der bør sættes i
     kraft samtidig med den første del af loven, jfr. § 43 [stk. 1], idet kundgørelsen også må
     indeholde nærmere regler om den i kap. 1 omhandlede matrikulering.”
af kundgørelse nr. 36 af 15. maj 1951 § 3, stk. 1, litra b, fremgik bl.a., at der kunne opkræves
gebyr for matrikulære ydelser, herunder en tillægsbetaling på 5 promille af værdien af den
udstykkede ejendom.
                                              - 6 -
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om det krav om udstykningsgebyr, som umhvørvisstovan har fremsat over for
tórshavnar kommuna, har hjemmel i lagtingslov nr. 64 af 11. december 1962 om matrikule-
ring og udstykning mv. (matrikelloven), og om kravet er i strid med delegationsforbuddet i
grundlovens § 43 og § 41 i lagtingslov nr. 103 af 26. juli 1994 om færøernes styrelsesordning
(styrelsesordningsloven). sagen angår endvidere den grundværdi, der indgår i beregningen af
gebyret.
gebyr for forvaltningsvirksomhed i form af udstykning kræver lovhjemmel. efter matrikello-
vens § 40, stk. 2, kan landsstyremedlemmet fastsætte regler om betaling for arbejder, der er
omfattet af loven. loven angår bl.a. udstykning, der således er omfattet af bemyndigelsen.
bemyndigelsen i henhold til matrikellovens § 40 er udnyttet ved landsstyrets udstedelse af
kundgørelse (bekendtgørelse) nr. 14 af 11. februar 2009 om gebyrer efter matrikelloven, der
bl.a. indeholder regler om udstykningsgebyr, jf. kundgørelsens § 4. efter denne bestemmelse
skal der for udstykning betales bl.a. ”gebyr for værdi af grundstykket 2 % af markedsværdi-
en”. højesteret finder, at en sådan beregningsmåde er i overensstemmelse med lovens ordlyd,
forarbejder og administrativ praksis.
umhvørvisstovans indtægter fra matrikulære gebyrer, herunder udstykningsgebyrer, har gen-
nem alle årene været mindre end matrikelafdelingens driftsudgifter. der har således ikke væ-
ret et overskud, der kunne anvendes til formål, som ikke har med matrikelforvaltningen at
gøre.
højesteret finder, at hverken grundlovens § 43 eller styrelsesordningslovens § 41 indebærer,
at udstykningsgebyrets størrelse skal fastsættes direkte i loven, når de samlede gebyrindtægter
fra udstykning og andre matrikulære aktiviteter ikke overstiger de udgifter, som er forbundet
med driften af matrikelforvaltningen, jf. herved højesterets domme af 29. juni 1993 (ufr
1993.757) og 20. april 2004 (ufr 2004.1828). det er således ikke afgørende, om gebyret i det
enkelte tilfælde overstiger de udgifter, som i snæver forstand har været forbundet med be-
handlingen af den konkrete udstykningssag. det kan ikke føre til et andet resultat, at gebyrets
størrelse ifølge kundgørelsen beregnes som en procentdel af markedsværdien af de udstyk-
kede grunde.
                                               - 7 -
efter det anførte udgør kundgørelsen om gebyrer efter matrikelloven, der indeholder de nær-
mere regler om udstykningsgebyrets størrelse, tilstrækkelig hjemmel for umhvørvisstovans
krav om udstykningsgebyr.
højesteret tiltræder, at umhvørvisstovan i overensstemmelse med kundgørelsens ordlyd og
administrativ praksis med rette har lagt værdien af de udstykkede grunde i byggemodnet stand
til grund ved ansættelsen af markedsværdien. efter det oplyste om salget af grundene, herun-
der at der var venteliste for købere, finder højesteret ikke grundlag for at tilsidesætte um-
hvørvisstovans ansættelse af grundenes markedsværdi i forbindelse med gebyrberegningen.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal tórshavnar kommuna betale 75.000 kr. til um-
hvørvisstovan.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.


text:
                      højesterets kendelse
                           afsagt onsdag den 3. august 2016
sag 97/2016
a
(advokat ole dueholm)
mod
b
(advokat pernille skinnerup)
i tidligere instanser er truffet afgørelse af retten i randers den 28. oktober 2015 og afsagt
kendelse af vestre landsrets 14. afdeling den 8. februar 2016.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: poul søgaard, thomas rørdam og vibeke rønne.
påstande
kærende, a, har påstået landsrettens afgørelse ændret, således at ingen af parterne skal betale
sagsomkostninger til den anden part for byretten.
indkærede, b, har nedlagt påstand om stadfæstelse af byrettens afgørelse, subsidiært at der
tilkendes ham et lavere omkostningsbeløb.
sagsfremstilling
sagen for byretten angik spørgsmålet om mangler ved en hest, som a havde købt af b.
under sagens forberedelse afsagde byretten den 18. juli 2014 følgende kendelse:
                                               - 2 -
       ”parterne er under sagen uenige om, om hesten kjartan den 18. juli 2013 led af mangler,
       som berettiger sagsøgeren til at hæve den mellem parterne indgåede handel vedrørende
       hesten.
       de påståede mangler relaterer sig til staldkramper / galle i bageste hovled og kan anta-
       gelig afklares ved enkle spørgsmål til en veterinær sagkyndig. hestens aktuelle tilstand i
       relation til købelovens § 57 og 58 må antages at kunne afklares ved samme besvarelse.
       der er herefter ikke grundlag for at bestemme, at sagen skal behandles uden anvendelse
       af reglerne for småsager, hvorfor
       bestemmes:
       sagen skal fortsat behandles efter småsagsreglerne.”
byretten udarbejdede ved samme lejlighed forslag til spørgsmål til den sagkyndige.
efter at dyrlæge marianne dahl-jensen den 14. september 2015 havde udarbejdet sagkyndig
erklæring, hævede a sagen.
anbringender
a har anført navnlig, at sagen er behandlet som en småsag efter reglerne i retsplejelovens
kapitel 39. selv om der var behov for at indhente sagkyndige oplysninger om salgsgenstanden
under forberedelsen, har byretten udtrykkeligt ved kendelse taget stilling til, at sagen ikke
indeholdt omstændigheder, der nødvendiggjorde, at den skulle overgå til den almindelige
civile retspleje. det fremgår af forarbejderne til lovændringen af retsplejeloven, hvor kapitlet
om småsager blev indsat i loven, at det er retten, der skal varetage forberedelsen af en småsag,
og at der således ikke er behov for advokatbistand ved sagens anlæg og forberedelse. det
fremgår videre af forarbejderne, at hvis en part tidligt vælger at søge advokatbistand, det vil
sige før retten har fremsendt fortegnelsen over parternes påstande, anbringender og beviser,
må parten selv bære risikoen for, at sagen bortfalder før dette tidspunkt, idet modparten i
tilfælde heraf ikke ville kunne pålægges at erstatte en sådan udgift til advokatbistand som
sagsomkostning. efter omstændighederne vil retten kunne tillægge den vindende part, hvis
denne er sagsøgeren, et beløb til dækning af eventuelle udgifter til forudgående udenretlige
inkassoomkostninger. på denne måde undgås det, at en skyldner kan opnå en besparelse ved
at gøre indsigelse mod et betalingskrav og så blot udeblive eller tage bekræftende til genmæle,
når sagen behandles i retten. i denne sag er dette imidlertid ikke tilfældet, idet den vindende
                                                - 3 -
part var sagsøgte, der ikke har haft udgifter til inkassoomkostninger. der er derfor ikke
grundlag for at tilkende sagsøgte et beløb svarende til inkassoomkostninger.
b har anført navnlig, at sagen har haft et udsædvanligt omfangsrigt og langstrakt forløb. b har
ikke haft retshjælpsdækning og har derfor måttet afholde advokatomkostningerne selv. der
har været udvekslet en lang række processkrifter i sagen, herunder om valget af den
sagkyndige person og om de spørgsmål, der blev stillet til vedkommende. sagen har verseret i
over to år, og der er anvendt ca. 15 advokattimer på sagen. det bør ikke komme b til skade, at
a valgte at anlægge og siden hæve en sag, der var åbenbart grundløs.
retsgrundlag
retsplejelovens kapitel 39 om behandling af sager om mindre krav blev indsat i loven ved lov
nr. 538 af 8. juni 2006 om ændring af retsplejeloven og forskellige andre love (politi- og
domstolsreformen). af de almindelige bemærkninger til sagsomkostninger i småsagsproces-
sen fremgår bl.a. (folketingstidende 2005-06, tillæg a, lovforslag nr. l 168, s. 5296):
      ”8.2.6. sagsomkostninger
      …
      justitsministeriet er enig i retsplejerådets synspunkter vedrørende sagsomkostninger i
      sager, der behandles i småsagsprocessen. lovforslaget er på denne baggrund udformet i
      overensstemmelse med retsplejerådets lovudkast i betænkning nr. 1436/2004.”
af de specielle bemærkninger til § 408 fremgår bl.a. (folketingstidende 2005-06, tillæg a,
lovforslag nr. l 168, s. 5401-02):
      ”til § 408
      den foreslåede bestemmelse angår sagsomkostninger. udgangspunktet er, at de almin-
      delige regler om sagsomkostninger i retsplejelovens kapitel 30 (som ikke foreslås æn-
      dret) finder anvendelse, jf. stk. 1, herunder navnlig reglerne om, at den tabende part skal
      erstatte den vindende part dennes udgifter i forbindelse med retssagen, og at udgifter til
      advokatbistand skal erstattes med et »passende beløb«, som er et standardiseret beløb.
      som følge af, at småsagsprocessen foreslås indrettet på en sådan måde, at parterne ikke
      har behov for advokatbistand under sagens forberedelse, forudsættes det, at de stan-
      dardbeløb, der tilkendes til dækning af udgifter til advokatbistand, skal svare til et
      takstmæssigt salær for advokatens deltagelse i hovedforhandlingen og en passende for-
      beredelse heraf. det forudsættes, at de standardbeløb, der tilkendes til dækning af ud-
                                           - 4 -
gifter til advokatbistand, fastsættes med udgangspunkt i landsretternes vejledende sa-
lærtakster for hovedforhandlingen i straffesager, som for tiden udgør 2.400 kr. for en
hovedforhandling på 1 time, 3.600 kr. for en hovedforhandling på 2 timer og 5.500 kr.
for en hovedforhandling på 3 timer. de nævnte beløb er ekskl. moms og inkluderer for-
beredelse af hovedforhandlingen.
selv et sådant passende beløb til dækning af udgifter til advokatbistand vil imidlertid
være uforholdsmæssigt højt i de mindste sager, dvs. sager med en økonomisk værdi
indtil 10.000 kr.
det foreslås på den baggrund, at i sager med en økonomisk værdi indtil 10.000 kr. skal
den tabende parts pligt til at erstatte den vindende parts udgifter til advokat yderligere
begrænses, jf. stk. 2. det foreslås, at begrænsningen sættes til 1.500 kr. i de allermindste
sager med en værdi indtil 5.000 kr. og til 2.500 kr. i sager med en værdi mellem 5.000
og 10.000 kr.
beløbsgrænserne på 5.000 kr. og 10.000 kr. relaterer sig til sagens værdi opgjort efter
parternes påstande i den fortegnelse, retten udarbejder efter det foreslåede § 406, stk. 5.
som småsagsprocessen foreslås indrettet, er det først efter, at retten har udarbejdet
denne fortegnelse, at en part kan afholde udgifter til advokatbistand med den virkning,
at de indgår i sagsomkostningerne. det bør derfor også være påstandene på dette tids-
punkt, der er bestemmende for en eventuel maksimering af dækningen som sagsom-
kostning af udgifter til advokatbistand. retten kan dog også tage hensyn til en senere
forhøjelse af en påstand, således at maksimeringen eventuelt ikke gælder. derimod bør
retten i relation til § 408, stk. 2, kun tage hensyn til en senere nedsættelse af en påstand,
hvis nedsættelsen foretages meget hurtigt efter rettens fremsendelse af fortegnelsen efter
§ 406, stk. 5, således at påstanden som gengivet heri ikke har nået at virke bestemmende
for modparten i relation til advokatbistand.
det forudsættes, at sagens værdi opgøres ud fra påstandene efter tilsvarende principper
som med hensyn til beløbsgrænsen for småsagsprocessen, jf. herved forslaget til § 401
og bemærkningerne hertil. er et krav betinget af en modydelse, regnes således alene
med nettoværdien af påstanden, og renter og omkostninger medregnes ikke.
har sagsøgte både nedlagt påstand om frifindelse for sagsøgerens krav og fremsat mod-
krav til selvstændig dom, bør sagens værdi i relation til § 408, stk. 2, opgøres til sum-
men af påstandene. hvis sagsøgerens påstand lyder på betaling af 4.000 kr. og sagsøgtes
påstand lyder på betaling af 3.000 kr., gælder således maksimummet på 2.500 kr. (sagen
er i intervallet 5.001-10.000 kr.). et eventuelt modkrav, som alene er fremsat til kom-
pensation, er derimod uden betydning i relation til § 408, stk. 2.
maksimeringen gælder ikke i sager om krav uden økonomisk værdi, heller ikke, hvor
det alene er sagsøgtes modkrav til selvstændig dom, der ikke har økonomisk værdi.
beløbsgrænserne på 1.500 kr. og 2.500 kr. udgør det maksimale beløb (ekskl. moms),
der kan tilkendes til dækning af udgifter til advokatbistand. er den part, der tilkendes
beløbet, momsregistreret, er det selve beløbet på 1.500 kr. eller 2.500 kr., der højst kan
tilkendes. er den part, der tilkendes beløbet, ikke momsregistreret, kan der derimod med
den nuværende momssats på 25 pct. tilkendes maksimalt 1.875 kr. henholdsvis 3.125 kr.
                                               - 5 -
      beløbene på 1.500 kr. og 2.500 kr. (ekskl. moms) er maksimum for dækning af udgifter
      til advokatbistand som sagsomkostning. for alle andre udgifters vedkommende udmåles
      sagsomkostningerne efter de almindelige regler i retsplejelovens kapitel 30 (som ikke
      foreslås ændret).
      den foreslåede maksimering indebærer, at en vindende part, der vælger at bruge advo-
      kat i en meget lille sag, som oftest ikke vil få dækket sine fulde udgifter hertil, men dog
      en andel af udgifterne. omkostningsansvaret vil således være delt mellem den tabende
      part og den part, der vælger at bruge advokat i en meget lille sag.
      …”
af lovforslagets bemærkninger fremgår, at lovforslagets del om småsagsprocessen byggede
på retsplejerådets lovudkast i betænkning nr. 1436/2004. af betænkningens side 446-58
fremgår bl.a.:
      ”2.3. forslagets nærmere udformning
      2.3.1. hovedprincipper
      retsplejerådet foreslår en særlig procesform til behandling af sager om krav på højst
      50.000 kr. som nævnt i afsnit 2.1 ovenfor tager rådets forslag udgangspunkt i advokat-
      rådets og dommerforeningens fælles forslag fra december 2002.
      anledningen til forslaget er en erkendelse af, at i mindre sager, der ikke har betydning
      ud over den konkrete sag, er der et misforhold mellem på den ene side sagens betydning
      og på den anden side omkostningerne og besværet ved at gennemføre en retssag.
      formålet med den særlige procesform er på den baggrund at forenkle processen, således
      at det bliver nemmere at gennemføre en retssag, hvilket samtidig billiggør processen.
      der er tre hovedkilder til omkostninger i civile retssager: retsafgifter, advokatbistand og
      udgifter til bevisførelse.
      med hensyn til retsafgifter foreslår retsplejerådet en fast lav afgift på 500 kr., jf. kapitel
      6, afsnit 2.2.1.
      med hensyn til advokatbistand foreslår retsplejerådet en procesform, hvor rettens se-
      kretariat varetager forberedelsen, og hvor advokaters medvirken derfor normalt alene er
      knyttet til domsforhandlingen. retsplejerådet foreslår samtidig, at domsforhandlingen
      forenkles, og at der ved udmåling af sagsomkostninger til dækning af advokatsalær ope-
      reres med faste takster efter samme principper, som det kendes fra straffesager med
      hensyn til vederlæggelse af beskikkede forsvarere.
      …
      2.3.7. sagsomkostninger
      retsplejerådet foreslår, at de almindelige regler om sagsomkostninger som udgangs-
      punkt skal finde anvendelse, herunder navnlig reglerne om, at den tabende part skal er-
                                           - 6 -
statte den vindende part dennes udgifter i forbindelse med retssagen, og at udgifter til
advokatsalær skal erstattes med et »passende beløb«, dvs. med et standardiseret beløb.
i konsekvens af, at småsagsprocessen indrettes på en sådan måde, at parterne ikke har
behov for advokatbistand under sagens forberedelse, vil dette standardbeløb som ud-
gangspunkt svare til et takstmæssigt salær for advokatens deltagelse i domsforhandlin-
gen. taksterne vil skulle fastsættes således, at de også dækker en passende forberedelse.
retsplejerådet foreslår ligesom advokatrådet og dommerforeningen i det fælles for-
slag, at taksterne for udmåling af sagsomkostninger til dækning af udgifter til advokat-
salær i småsagsprocessen fastsættes med udgangspunkt i de vejledende salærtakster for
domsforhandlingen i straffesager.
…
ligesom de takster, der gælder for sager, der behandles efter de almindelige procesreg-
ler (jf. herom kapitel 7, afsnit 4.2), er taksterne for småsagsprocessen vejledende. det
følger imidlertid af småsagsprocessens særlige natur og dens formål, herunder at par-
terne skal have bedre mulighed for med rimelig sikkerhed at forudse de mulige omkost-
ninger, at fravigelse af taksterne vil komme på tale væsentligt sjældnere i småsagspro-
cessen end i den almindelige proces. som småsagsprocessens anvendelsesområde er af-
grænset, vil sager af særlig indviklet beskaffenhed således for eksempel - om nødven-
digt ex officio - blive henvist til almindelig proces, og der vil derfor kun sjældent under
henvisning til sagens kompleksitet være grundlag for at udmåle et større beløb til dæk-
ning af udgifter til advokatsalær end det, der fremgår af de vejledende takster.
…
retsplejerådets forslag indebærer, at en vindende part, der vælger at bruge advokat i en
meget lille sag, som oftest ikke vil få dækket sine fulde udgifter hertil, men dog en an-
del af udgifterne. omkostningsansvaret vil således være delt mellem den tabende part
og den part, der vælger at bruge advokat.
retsplejerådets forslag indebærer endvidere, at hvis en part går tidligt til advokat, dvs.
før retten fremsender fortegnelsen over parternes påstande, anbringender og beviser (jf.
afsnit 2.3.5 ovenfor), bærer parten selv risikoen for, at sagen bortfalder før dette tids-
punkt, idet modparten i tilfælde heraf ikke vil kunne pålægges at erstatte en sådan udgift
til advokatbistand som sagsomkostning. hvis sagen bortfalder efter, at retten har frem-
sendt fortegnelsen over parternes påstande, anbringender og beviser, men før domsfor-
handlingen, vil en part, der har afholdt udgifter til advokatbistand, derimod som sag-
somkostning kunne tillægges et skønsmæssigt fastsat mindre beløb til dækning af advo-
katens forberedelse af domsforhandlingen.
for andre udgifter end udgifter til advokatbistand sker udmålingen af sagsomkostninger
på samme måde som i sager, der behandles i den almindelige proces. udgifterne vil
imidlertid være mindre end i dag, da der foreslås en særlig lav retsafgift i sager om krav
på højst 50.000 kr., og da der foreslås forenklede bevisformer.
det bemærkes, at der ud over de egentlige sagsomkostninger for sagens behandling i
retten efter omstændighederne også vil kunne tillægges den vindende part et beløb til
dækning af eventuelle udgifter til forudgående udenretslige inkassoskridt. det kan dreje
                                               - 7 -
      sig om rykkergebyr, inkassogebyr samt om salær til inkassobureau eller, hvis parten
      ikke er repræsenteret af advokat under domsforhandlingen (eller hvis sagen bortfalder
      før domsforhandlingen), til advokat for udenretslige inkassoskridt. hvis parten er re-
      præsenteret af advokat under domsforhandlingen, anses udgifter til eventuel advokatbi-
      stand til udenretslige inkassoskridt derimod for at være indeholdt i det beløb, der ud-
      måles til dækning af advokatsalær efter de ovenfor beskrevne takster.
      et sådant beløb til dækning af udenretslige inkassoomkostninger udmåles ens, hvad en-
      ten der er tale om et betalingspåkrav (jf. kapitel 10) eller en retssag i den forenklede
      proces. hermed undgås også, at skyldneren kan opnå en besparelse ved at gøre indsi-
      gelse mod et betalingspåkrav, for blot at udeblive eller tage bekræftende til genmæle,
      når sagen efterfølgende - enten umiddelbart, hvis fordringshaveren har valgt det, og el-
      lers efter indlevering af stævning - overgår til retssagsbehandling.”
landsretspræsidenternes salærtakster
af landsretspræsidenternes notat af 20. december 2007 om sagsomkostninger i småsager
fremgår bl.a.:
      ”i inkassosager og sager om betalingspåkrav sker det efter praksis på den måde, at det
      omkostningsbeløb, der efter de vejledende satser skal fastsættes til dækning af udgifter
      til advokatbistand, reduceres med det beløb, som parten er tilkendt til dækning af ud-
      gifter til advokatbistand efter rentelovens regler om udenretlige inkassoomkostninger.
      en tilsvarende praksis vil også gælde for sager, der behandles i småsagsprocessen.
      …
      2.3. hvis en sag, der er omfattet af småsagsprocessen, slutter uden hovedforhandling,
      gælder følgende for fastsættelsen af et passende beløb til dækning af advokatbistand el-
      ler anden dækningsberettiget bistand:
      a. hvis stævning er udarbejdet med advokatbistand eller anden dækningsberettiget bi-
      stand, og sagsøgte udebliver eller tager bekræftende til genmæle så tidligt, at sagen
      slutter, inden sagsøgeren har modtaget den fortegnelse, som retten skal udarbejde over
      parternes påstande, anbringender og beviser, jf. retsplejelovens § 406, stk. 5, tilkendes
      et beløb til dækning af sagsøgerens advokatbistand eller anden dækningsberettiget bi-
      stand. beløbet fastsættes til det, der efter de vejledende takster ville være blevet til-
      kendt, hvis sagen var afgjort på grundlag af et betalingspåkrav (svarende til inkassosa-
      læret). det er således i denne situation uden betydning, om sagen er indledt med et be-
      talingspåkrav eller en stævning.
      b. hvis sagen slutter efter parternes modtagelse af den fortegnelse, som retten skal ud-
      arbejde efter retsplejelovens § 406, stk. 5, kan retten ved omkostningsafgørelsen tage
      hensyn til, om den vindende part efter modtagelsen af fortegnelsen har fået advokatbi-
      stand eller anden dækningsberettiget bistand. beløbet til dækning af sådan bistand fast-
      sættes skønsmæssigt under hensyn til det oplyste om arbejdets omfang og betydning.
      det beløb, som i alt kan tilkendes til dækning af sådan bistand, kan imidlertid ikke over-
                                                 - 8 -
       stige det beløb, som vedkommende part ville have fået tilkendt, hvis sagen var hoved-
       forhandlet. hvis stævning er udarbejdet med advokatbistand eller anden dækningsbe-
       rettiget bistand, fastsættes beløbet til mindst det beløb, der ville være blevet tilkendt,
       hvis sagen var afgjort på grundlag af et betalingspåkrav (svarende til inkassosalæret).”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår fastsættelse af sagsomkostninger i en sag, der har været behandlet i småsagspro-
cessen efter retsplejelovens kapitel 39, i en situation, hvor sagsøgeren har hævet sagen, før
retten har fremsendt fortegnelse over parternes påstande, anbringender og beviser.
småsagsprocessen er efter forarbejderne indrettet på en sådan måde, at parterne ikke har be-
hov for advokatbistand under sagens forberedelse. på den baggrund og på baggrund af det,
der i øvrigt er anført i forarbejderne om sagsomkostninger i småsagsprocessen, finder høje-
steret, at det i en sådan situation kun under ganske særlige omstændigheder kan komme på
tale at tilkende sagsøgte sagsomkostninger.
i den foreliggende sag findes der ikke at foreligge sådanne ganske særlige omstændigheder.
det bemærkes herved, at retten har udformet spørgsmålene til den sagkyndige.
herefter ændrer højesteret landsrettens kendelse, således at ingen af parterne skal betale
sagsomkostninger til den anden part for byretten.
                                         thi bestemmes:
landsrettens afgørelse om sagsomkostninger stadfæstes med den ændring, at ingen af par-
terne skal betale sagsomkostninger til den anden part for byretten.
ingen af parterne skal betale kæremålsomkostninger for højesteret til den anden part.
kæreafgiften tilbagebetales.


text:
                             højesterets dom
                         afsagt mandag den 7. oktober 2013
sag 170/2013
(1. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t
(advokat karsten nøhr, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i odense den 7. februar 2012 og af østre lands-
rets 4. afdeling den 6. september 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, poul søgaard, jytte scharling, henrik
waaben og oliver talevski.
påstande
dommen er anket af t med påstand om frifindelse.
anklagemyndigheden har tilsluttet sig denne påstand.
anbringender
parterne har til støtte for påstanden om frifindelse anført, at straffelovens § 289 a efter forar-
bejderne forudsætter, at der er tale om udbetaling eller tilbagebetaling af tilskud eller støtte fra
nationale offentlige midler, der figurerer på statslige, amtskommunale eller kommunale bud-
getter.
udbetalinger fra lønmodtagernes garantifond finansieres af arbejdsgiverne, jf. § 9 i loven om
lønmodtagernes garantifond. afgivelse af urigtige oplysninger over for lønmodtagernes
                                                 - 2 -
garantifond med forsæt til at opnå uberettiget vinding er derfor ikke omfattet af straffelovens
§ 289 a.
anklagemyndigheden har i øvrigt anført, at der på baggrund af sagens oplysninger ikke er
grundlag for at søge forholdet henført under straffelovens § 279.
supplerende sagsfremstilling
lønmodtagernes garantifond skrev i et brev af 17. januar 2012 til fyns politi bl.a.:
       ”lg har tidligere i 2009 gjort krav på tilbagebetaling af udbetalt løn mv. til t, idet
       hendes ansættelsesforhold af konkursboet blev anset for at være overført til bioace i/s,
       hvorfor hun ikke kunne gøre krav på manglende løn mv gældende i forhold til
       konkursboet og dermed heller ikke i forhold til lg.
       efterfølgende er interessenterne i bioace i/s godkendt som ophørte med at drive virk-
       somhed og insolvente, hvorfor lg har kunnet foretage udbetaling til lønmodtagere an-
       sat i denne virksomhed, herunder t, idet vi forudsatte at tidligere oplysning fra
       konkursboet om at der var sket virksomhedsoverdragelse af hendes ansættelsesforhold
       var korrekt.
       lg er dermed utvivlsomt forpligtet til at betale løn mv til t, uanset om det er det
       konkursramte selskab eller interessentskabet, der er rette arbejdsgiver. vi har derfor i
       maj 2010 frafaldet krav om tilbagebetaling af tidligere udbetalt løn mv. til t, og det er
       meddelt konkursboet.
       lg gør dermed ikke længere krav om tilbagebetaling gældende mod t.”
retsgrundlaget
i straffelovens § 289 a, stk. 1, hedder det:
       ”§ 289 a. med bøde eller fængsel indtil 1 år og 6 måneder straffes den, der til brug for
       afgørelser om betaling eller tilbagebetaling af told eller afgifter til eller udbetaling eller
       tilbagebetaling af tilskud eller støtte fra danske myndigheder eller de europæiske fæl-
       lesskabers institutioner eller andre fællesskabsorganer giver urigtige eller vildledende
       oplysninger eller fortier oplysninger, herunder undlader at opfylde en oplysningspligt af
       betydning for sagens afgørelse med forsæt til at unddrage sig eller andre betaling eller
       med forsæt til at opnå uberettiget udbetaling til sig eller andre.”
bestemmelsen fik sin nugældende ordlyd ved lov nr. 366 af 24. maj 2005, hvor den blev ud-
videt til også at omfatte danske afgifter samt støtte- og tilskudsmidler. bestemmelsen er base-
                                               - 3 -
ret på betænkning nr. 1396/2001, der er afgivet af justitsministeriets udvalg om økonomisk
kriminalitet og datakriminalitet. i betænkningen hedder det bl.a. (s. 54):
       ”omvendt skal midlerne være nationale, også når nationale myndigheder er direkte for-
       midlere. mere overordnet kan dette udtrykkes ved, at der skal være tale om midler, der
       figurerer på statslige, amtskommunale eller kommunale budgetter. hvis en national
       myndighed f.eks. yder bistand til fordeling af en privat gave til lokale foreninger, vil så-
       danne midler ikke være omfattet, idet ydelsen ikke stammer fra en national myndig-
       hed.”
det fremgår af § 9, stk. 1, i lov om lønmodtagernes garantifond, at private arbejdsgivere, der
er registreret efter momsloven eller lov om afgift af lønsum mv., skal betale bidrag til dæk-
ning af lønmodtagernes garantifonds udgifter. finansieringsbidraget skal indbetales til ar-
bejdsmarkedets tillægspension, som forestår opkrævning og inddrivelse af finansieringsbi-
drag fra arbejdsgiverne, jf. lovens § 9, stk. 2. lønmodtagernes garantifond fastsætter størrel-
sen af finansieringsbidraget til finansiering af fondens udgifter, herunder administrationsom-
kostninger til arbejdsmarkedets tillægspension, jf. lovens § 9, stk. 5.
højesterets begrundelse og resultat
i overensstemmelse med parternes samstemmende påstande frifinder højesteret t.
                                      thi kendes for ret:
t frifindes.
statskassen skal betale sagens omkostninger for byret, landsret og højesteret.