text:
                                               dom
afsagt den 15. juni 2015 af vestre landsrets 4. afdeling (dommerne erik p. bentzen, hanne
kildal og rasmus blaabjerg (kst.)) i 1. instanssag
v.l. b–1681–12
peter madsen rederi a/s
(advokat kaspar bastian, københavn)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten v/advokat rass holdgaard, københavn)
denne sag er den 31. januar 2012 anlagt ved retten i aarhus, som ved kendelse af 26. juni
2012 har henvist sagen til behandling ved landsretten i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.
sagen drejer sig om, hvorvidt sagsøgeren, peter madsen rederi a/s, er berettiget til refusion i
medfør af sømandsbeskatningslovens § 10 i anledning af virksomhed udført af rederiets sand-
sugningsfartøjer merete chris og john madsen i perioden marts – juni 2009.
påstande
peter madsen rederi a/s har – som påstand i – nedlagt påstand om, at sagsøgte, skattemi-
nisteriet, skal anerkende, at rederiet er berettiget til refusion i henhold til sømandsbeskat-
ningslovens § 10 vedrørende:
     (1) fartøjet merete chris for april 2009 med 90.382 kr.
     (2) fartøjet merete chris for maj 2009 med 107.287 kr.
     (3) fartøjet merete chris for juni 2009 med 110.436 kr.
     (4) fartøjet john madsen for marts 2009 med 90.326 kr.
          og
     (5) fartøjet john madsen for april 2009 med 96.293 kr.,
og at sagen hjemvises til fornyet behandling hos skattemyndighederne.
                                               - 2 -
som påstand ii har peter madsen rederi a/s nedlagt påstand om, at skatteministeriet i med-
før af artikel 108, stk. 3, i traktaten om den europæiske unions funktionsmåde (teuf), skal
anmelde refusionsordningen i sømandsbeskatningslovens § 10 til eu-kommissionen uden
begrænsningen i § 13, stk. 2, i bekendtgørelse nr. 653 af 28. juni 2005 og bekendtgørelse nr.
361 af 7. maj 2009 for så vidt angår sandsugningsaktiviteter i limfjorden med henblik på at
opnå eu-kommissionens godkendelse af, at refusion til rederiets aktiviteter i limfjorden si-
den marts 2009 er statsstøtte, der er forenelig med det indre marked i henhold til meddelelse
c(2004)43 fra eu-kommissionen om eu-retningslinjer for statsstøtte til søtransportsektoren
fra januar 2004.
skatteministeriet har påstået frifindelse over for den af peter madsen rederi a/s nedlagte
påstand i.
over for den af peter madsen rederi a/s nedlagte påstand ii har skatteministeriet principalt
påstået afvisning, subsidiært frifindelse.
sagsfremstilling
det fremgår, at peter madsen rederi a/s som et væsentligt led i sin virksomhed udfører ud-
dybning og oprensning af havbunden, herunder oprensning af havne, gravning af render til
kabler og rør samt større uddybninger af sejlrender. rederiets fartøjer merete chris og john
madsen er såkaldte sandsugere, der begge er registreret i dansk internationalt skibsregister
(dis). sandsugere er fartøjer, der er særligt indrettet til optagning af materialer (sand, grus,
sten mv.) fra havbunden med henblik på at borttransportere de indvundne materialer.
peter madsen rederi a/s fører til brug for refusionsopgørelsen til skattemyndighederne dag-
ligt sejladsopgørelser over de enkelte skibes aktiviteter.
i forbindelse med rederiets indsendelse til skattecenter københavn af refusionsopgørelser for
merete chris vedrørende april – juni 2009 og john madsen vedrørende marts – april 2009
meddelte skattecenter københavn afslag på refusion.
                                                - 3 -
peter madsen rederi a/s havde opgjort refusionskravene således:
      -   90.382 kr. vedrørende merete chris for april 2009,
      -   107.287 kr. vedrørende merete chris for maj 2009,
      -   110.436 kr. vedrørende merete chris for juni 2009,
      -   90.326 kr. vedrørende john madsen for marts 2009 og
      -   96.293, kr. vedrørende john madsen for april 2009.
ved afgørelserne om at afslå refusion henviste skattecenter københavn til, at skibene i de
pågældende perioder ikke havde udført søtransportaktiviteter i mindst 50 % af den tid, ski-
bene var i drift, jf. betingelsen herom i sømandsbeskatningslovens § 10, stk. 2.
for så vidt angår merete chris’ aktiviteter i april 2009 samt john madsens aktiviteter i marts
og april 2009 var skattecenter københavns afslag på refusion nærmere begrundet i, at fartø-
jernes arbejde i limfjorden i de pågældende perioder udgjorde ”begrænset fart”, jf. sømands-
beskatningslovens § 2, stk. 1, nr. 3, litra a. det fremgår af sagen, at disse aktiviteter bestod i
oprensning af indsejlingen til thyborøn havn og sejlrenden i nibe med efterfølgende losning
andetsteds i limfjorden. endvidere anså skattecenter københavn et arbejde udført af john
madsen i marts 2009 – bestående i lastning af sten fra kaj og losning andetsteds i esbjerg
havn – for begrænset fart, jf. sømandsbeskatningslovens § 2, stk. 1, nr. 3, litra b.
for så vidt angår merete chris’ aktiviteter i juni 2009 var skattecenter københavns afgørelse
begrundet i, at et arbejde, som fartøjet i denne periode havde udført for den rådgivende inge-
niørvirksomhed geo i forbindelse med anlæggelse af en havvindmøllepark ved anholt,
skulle anses som entreprenørmæssig virksomhed. der var derfor ikke tale om søtransportakti-
viteter i henhold til sømandsbeskatningslovens § 10, stk. 2.
skattecenter københavns afgørelse om afslag på refusion for merete chris’ aktiviteter i maj
2009 var både begrundet i, at aktiviteter udført af fartøjet i limfjorden udgjorde begrænset
fart, og at arbejde udført for geo skulle anses som entreprenørmæssig virksomhed.
peter madsen rederi a/s påklagede skattecenter københavns afgørelser til landsskatteret-
ten, der traf afgørelse i sagerne den 3. november 2011.
                                                - 4 -
ved afgørelserne stadfæstede landsskatteretten skattecenter københavns afgørelser. lands-
skatteretten tiltrådte således – i 5 kendelser med i det væsentlige enslydende begrundelser – at
merete chris’ aktiviteter i april og maj 2009 samt john madsens aktiviteter i marts og april
2009 i limfjorden udgjorde ”begrænset fart”, og at merete chris’ arbejde for geo i maj og
juni 2009 udgjorde ”entreprenørmæssig virksomhed”.
landsskatterettens kendelse af 3. november 2011 vedrørende refusion for maj 2009 for me-
rete chris er sålydende:
            ”…
            landsskatterettens afgørelse
            skat har givet afslag på selskabets anmodning om refusion for maj måned 2009
            for skibet merete chris.
            beløbet udgør 107.287 kr.
            landsskatteretten stadfæster skats afgørelse.
            møde mv.
            repræsentanten har haft møde med landsskatterettens sagsbehandler.
            sagens oplysninger
            det oplyses, at peter madsen rederi a/s’ (herefter rederiet) virksomhed for en
            væsentlig del er uddybning og oprensning af havbunden, hvor projekterne spæn-
            der lige fra oprensninger af havne, gravning af render til kabler og rør og større
            uddybninger af sejlrender. arbejdet foregår såvel i danmark som i udlandet.
            arbejdet udføres fra skibe, der er indrettet til formålene, og er typiske coasterskibe,
            der har monteret særligt udstyr såsom graveredskaber og sandsugerudstyr, der an-
            vendes til de specifikke opgaver. skibene varetager opgaver såvel i fjorde og havne
            som i nordsøen, østersøen og andre større farvande. et andet virksomhedsområde
            er konstruktionsarbejder i søterritoriet.
            de omhandlede skibe ”john madsen” og "merete chris" har siden sommeren 1998
            / foråret 1999 været registeret i dansk internationalt skibsregister og skibene har
            som følge af en dispensation efter § 5, stk. 3, i den tidligere gældende sømandsfra-
            dragslov kunne opfylde betingelserne i dagældende ligningslovs § 33c for at kunne
            anses for ”dansk skib” med den følge, at besætningen kunne få lempelse af skatten.
            merete chris har i maj måned 2009 været beskæftiget med oprensning af sejlrende
            til nibe, limfjorden i ca. 8 dage, sejlads med sten fra esbjerg til horns rev sva-
            rende til ca. 3 dages søtransport, værftsophold i aarhus i ca. 11 dage for ændringer
            af skibet ifølge krav fra søfartsstyrelsen samt fra 25. maj og måneden ud – ca. 7 da-
            ges sejlads fra hundested til anholt, hvorunder der er foretaget havbundsundersø-
            gelser af personale fra det rådgivende ingeniørfirma geo.
                                    - 5 -
det er ifølge geo’s hjemmeside fra 4. maj 2009 oplyst, at geo skal stå for de
indledende undersøgelser vedrørende anlæggelsen af havmølleparken anholt off-
shore wind farm imellem djursland og anholdt. rederiet har til skat bekræftet,
at det er denne opgave merete chris har været med til at udføre.
i forbindelse med opgaven med geo har skibet henligget i århus havn i perioden
13. – 23. maj 2009, idet man skulle foretage nogle sikkerhedsmæssige ændringer på
skibet, da man skulle sejle med flere personer end skibet normalt var godkendt til.
tiden på værftet og opgaven med det geotekniske personale har rederiet anset med-
gået som søtransport.
skattecenter københavns afgørelse
rederiet kan ikke få refusion for maj måned 2009 på 107.287 kr., jf. sømandsbe-
skatningslovens § 10, idet søtransportaktiviteterne udgør mindre end 50 %.
ifølge sejladsopgørelsen påbegyndes den 25. maj 2009 sejlads(er) mellem hunde-
sted/anholt. opgaven er blevet uddybet af rederiet med følgende beskrivelse: “last-
ning af geoteknisk udstyr og personer i hundested, sejler med geoteknisk perso-
nale, der laver havbundsundersøgelser. skibet og besætning er lejet ud til trans-
port”.
af det rådgivende ingeniørfirma “geo”s hjemmeside fremgår af en information af
4. maj 2009, at ‘geo skal udføre den indledende geotekniske undersøgelse for
havmølleparken anholt offshore wind farm imellem djursland og anholt. videre
fremgår det af efterretning for søfarende nr. 20 af 15. maj 2009 og nr. 25 af 19. juni
2009, at “merete chris” skal udføre geotekniske undersøgelser inden for et nær-
mere angivet område i kattegat, anholt w. grenaa i tidsrummet 25. - 31. maj og
kattegat, hjelms se. moselgrund i perioden primo - medio juli 2009.
rederiet har til skat den 20. august bekræftet, at det er denne opgave, der er tale
om. rederiet pointerer, at “vores folk på skibet har ikke lavet andet end at laste
materialet og losse materialerne, samt sejle skibet. geo’s folk som er på das uden
refusion har betjent boreudstyret. de har intet med vor indberetning at gøre.”
af forarbejderne til sømandsfradragsloven (l 94, 2004-05. 2. samling) fremgår, at
baggrunden for loven, som blev vedtaget med virkning fra 1. juli 2005, var at til-
passe reglerne om beskatning af søfolk til de nye eu-retningslinier for statsstøtte til
søtransportsektoren og lave en forenkling af reglerne for beskatning af søfolk. end-
videre blev det gjort muligt for ejere af sandsugerfartøjer at modtage statsstøtte til
arbejdsrelaterede omkostninger inden for de begrænsninger som eu-retningslinier
fastsætter. dette forklares som anført under pkt. 1, generelt i skatteministeriets
meddelelse af 3. oktober 2006 skm2006.602.dep således:
       der kan efter de gældende eu-retningslinier (kommissionens meddelelse c
       2004-43) ydes statsstøtte til søtransport, således som dette begreb er defineret
       i forordning (eøf) 4055/86 og forordning (eøf) 3577/92, dvs. søtransport af
       gods eller passagerer. inden for visse begrænsninger kan der endvidere ydes
       statsstøtte til bugsering og til opmudring/sandsugning. der kan ikke ydes
                                     - 6 -
       statsstøtte til andre aktiviteter, der måtte foregå på eller fra skibe. dette gæl-
       der uanset skibenes indretning, betegnelse eller registreringsforhold. det er
       kort sagt og helt generelt skibenes anvendelse til de ovennævnte former for
       aktivitet, som er afgørende for, om der kan ydes statsstøtte eller ej.
ved merete chris’ anvendelse til geotekniske undersøgelser anvendes skibet til an-
dre formål end forudsat ved refusionsbestemmelser for stenfiskerfartøjer, sandsuger
og lign., ligesom skibet ikke kan anses for udelukkende anvendt til transport af per-
soner og gods, som kan være statsstøtteberettiget søtransport ifølge eu-retningsli-
nier. tidsforbruget for nævnte opgave må derfor for sin helhed henhøre under
“ikke-tilskudsberettiget arbejde, entreprenørarbejder og lignende”.
forud for opgaven har merete chris i perioden 13. - 23. maj 2009 henligget i århus
havn for forberedelse til opgaven ifølge indberetningen. dette har rederiet telefo-
nisk uddybet den 20. august 2009 med, at forberedelsen har bestået i forskellige
sikkerhedsmæssige ændringer, der var et krav, fordi merete chris skulle sejle med
flere personer end skibet normalt var godkendt til. på forespørgsel blev det oplyst,
at der ikke var tale om installationer af diverse udstyr til brug for opgaven, og der-
for heller ikke et efterfølgende tidsforbrug for nedtagne af udstyr m.v.
denne “ude af drift”-tid kan skat derfor efter omstændighederne anerkende som
“fordelingstid”.
en ændring af sejladsopgørelsen i overensstemmelse med ovenstående vil medføre,
at afgørende for refusion for den resterende del af måneden, (31 dage - 7 dage) ca.
24 dage, vil være månedens øvrige beskæftigelse. da skibet imidlertid har ca. 8
dage i begrænset fart (indsejlingen til nibe, limfjorden), ca. 3 dage med udeluk-
kende søtransport samt enkelte ture i ballast, vil søtransportaktiviteterne næppe
kunne udgøre 50 %, jfr. skat’s vedlagte sporadisk opgørelse.
man skal henlede rederiets opmærksomhed på, at sejladsopgørelsen ikke er udfær-
diget i henhold til gældende bestemmelser og vejledning, idet alle daglige indberet-
ninger er udfyldt med udelukkende 24 timer pr. døgn enten som sejlads uden trans-
port eller som sejlads i begrænset fart.
indberetning med 24 timer pr. døgn vedrørende “aktiv tid” må kun ske som tidli-
gere meddelt, når skibet foretager en egentlig transportopgave eller er i begrænset
fart, hvor mellemliggende døgn er tilladt udfyldt med 24 timer.
opmærksomheden henledes i øvrigt på skatteministeriet meddelelse af 3. oktober
2006, pkt. 7, fremgangsmåden ved anmodning om refusion, hvoraf fremgår:
       virksomheder, som ønsker at anvende refusionsordningen, skal føre et sær-
       skilt regnskab over søtransportens omfang. dette krav har baggrund i eu-ret-
       ningslinierne og kan ikke fraviges. regnskabet skal føres på en sådan måde,
       at det vil kunne danne grundlag for skats kontrol af anmodninger om refu-
       sion. regnskabet skal føres konkret og må ikke være baseret på skøn eller
       standardiserede “normaltider” – heller ikke for hyppigt forekommende akti-
       viteter.
                                   - 7 -
        ved anmodninger om refusion udarbejder virksomhederne forenklet opgø-
        relse over søtransportens omfang og indsender denne til skat.
skat har overfor landsskatteretten efterfølgende udtalt, at skats opgørelse af
søtransportsaktiviteterne skal korrigeres til 42,38 %, idet ”ude af drift”–tiden skal
fordeles mellem begrænset fart og søtransport. da søtransportaktiviteterne fortsat
opgøres til under 50 %, ændres afgørelsen om, at der ikke skal udbetales refusion i
maj 2009, dog ikke.
klagerens påstand og argumenter
klagerens repræsentant har principalt fremsat påstand om, at selskabet er berettiget
til refusion for skibet merete chris for maj måned 2009, jf. sømandsbeskatningslo-
vens § 10.
subsidiært er der fremsat påstand om, at fartøjerne ikke er omfattet af begrænset
fart, jf. sømandsbeskatningslovens § 2.
til støtte for den principale påstand har repræsentanten bl.a. gjort gældende, at der
ikke er hjemmel til at inddrage begrænset fart i vurderingen af refusionsadgangen.
der er hverken i selve lovteksten eller i medfør af grundloven adgang til, at skat-
teministeriet af egen drift indfortolker yderligere betingelser for lovens anvendelse.
i forarbejderne til dis-ordningen fra 2000 (l 287 af 28. april 2000) var der om di-
spensationsordningen efter § 5, stk. 3, i den gamle lov om særlige fradrag til sø-
mænd under afsnittet med overskriften, behov for overvejelse af praksis vedrø-
rende dis-reglernes anvendelse, bl.a. anført nogle problemstillinger vedrørende
skibe, der anvendes som dykkerskibe, eller som anvendes i forbindelse med udfø-
relse af entreprenøropgaver ved brobyggeri, anlæg af havne og lignende.
som følge heraf blev ts-cirkulære 2001- 4 udstedt. på trods heraf opretholdt
mange skibe, som ville være omfattet af den anførte definition af en “sandsuger”,
sin dispensation. denne dispensation blev givet så længe og under forudsætning af,
at rederiet ikke påtog sig opgaver, der blev udført i konkurrence med landbaseret
entreprenørvirksomhed, dvs., hvis arbejdet kunne udføres fra land på konkurrence-
dygtige vilkår, når der blev bortset fra skattefordelen. i øvrigt var det ved den op-
rindelige dispensation lagt vægt på, at forhyringsvilkårene svarede til, hvad der
sædvanligt gælder for de personer, der er ansat på danske skibe, som udelukkende
anvendes til erhvervsmæssig befordring af personer eller gods.
ved sagens afgørelse må det derfor lægges til grund, at;
at man (også rederiet) i praksis har kunnet registrere sandsugerfartøjer med eget
lastrum som “lastskibe”, jf. bemærkningerne til § 6 i lovforslag nr. 94/2005, og
at man (også rederiet) i følge fast administrativ praksis har kunnet lade sandsugere
omfattes af dis-ordningen, og dermed kunne der opnås skattelempelse, såfremt
fartøjerne opfyldte skibsdefinitionen i sømandsfradragsloven.
                                    - 8 -
ved siden af dis-ordningen indførte man sømandsfradragsloven, der betød, at sø-
mænd, der forrettede tjeneste på et dansk skib, der sejlede i udenrigs- eller nærfart,
kunne opnå et ligningsmæssigt fradrag.
definitionen af sejladstyperne fortsatte uændret fra tidligere.
fradraget var maksimeret til 56.700 kr. og blev beregnet ud fra, om sejladsen skete
som udenrigs- eller nærfart, hvor udenrigsfart gav adgang til at udnytte reglerne
mest.
begreberne udenrigs-, nær- og begrænset fart har således ikke direkte sammenhæng
med dis-ordningen.
som følge af eu-kommissionens meddelelse c (2004),43 vedrørende eu-landenes
støtteordninger til rederierne indførtes lov nr. 386/2005 – sømandsbeskatningslo-
ven.
det fremgår af kommissionens meddelelse, at særligt forholdene omkring bugse-
ringsfartøjer og sandsugere har nødvendiggjort en præcisering af medlemsstaternes
adgang til at give statsstøtte.
om sandsugning anfører kommissionen i pkt. 3.1 og 3.2, at:
       opmudring/sandsugning er principielt ikke berettiget til søtransportstøtte. be-
       skatningsordningerne for virksomheder (f.eks. tonnageafgift) kan kun anven-
       des for opmudrings-/sandsugnings fartøjer, hvis aktiviteter udgør “søtrans-
       port” — dvs., transport på havet af opgravede materialer — for over 50 % af
       deres årlige driftstid vedkommende og kun for denne tid.
og
       opmudrings- og sandsugningsaktiviteter, der fortrinsvis udføres i bl.a., havne,
       berettiger således ikke til beskæftigelsesstøtte til fællesskabsfolk.
kommissionen begrænser således støtten i to henseender: 1) “søtransport’ skal
overstige 50 % af driftstiden, og 2) aktiviteten må ikke fortrinsvis foretages i havne
og lignende.
formålet med den nye lov var at forenkle reglerne og tilpasse dem kommissionens
meddelelse.
som følge deraf valgte man at sammenlægge begreberne udenrigs- og nærfart til
støtteberettiget søtransport, mens man videreførte begrebet begrænset fart.
dispensationsadgangen i den dagældende sømandsfradragslov blev ændret til alene
at basere sig på objektive kriterier. det fremgår derfor også af den nye lovs § 3, stk.
1, 2. pkt., at bl.a. sandsugerfartøjer med en bruttotonnage på over 20 tons med eget
lastrum og fremdrivningsmidler, og som ikke sejler i begrænset fart, vil være om-
fattet af sømandsfradragsreglerne. det er altså tillige en forudsætning for, at perso-
ner ansat på danske skibe er berettiget til sømandsfradrag, at der udføres arbejde på
fartøjer, der ikke sejler i begrænset fart.
                                   - 9 -
i forhold til rederierne blev dis-ordningens anvendelsesområde afstemt med ton-
nageskatteloven, således at der var 100 % overensstemmelse mellem de to regelsæt.
da kommissionen viste tilbageholdenhed med at støtte rederiernes sandsugerakti-
viteter, valgt regeringen at undtage disse fra dis-ordningen. dette skyldtes, at man
anså det praktisk svært at opfylde 50 %-kravet samtidig med, at man omfattede
sandsugerne af dis-ordningen, jf. bemærkningerne til § 6 i lovforslag nr. 94/2005.
man valgte derfor i stedet at indføre “refusionsordningen” i lovforslagets § 10.
i bemærkningerne til § 10 anføres:
      der er under bemærkningerne til lovforslagets § 6 ovenfor redegjort for, at
      det vil være vanskeligt at indrette den eksisterende skattefritagelsesordning –
      dis-ordningen – på en sådan måde, at den vil kunne rumme de muligheder,
      der efter eu-retningslinjerne er for at give statsstøtte til sandsugere. sådan
      støtte kan kun gives i det omfang, at det enkelte fartøj anvendes til søtrans-
      portaktiviteter i mindst 50 pct. af den tid, det er i drift.
      regeringen ønsker at udfylde eu’s retningslinjer for statsstøtte til
      søtransportsektoren bedst muligt, og det foreslås derfor, at det gøres muligt at
      give sandsugerrederier en refusion for personer, der arbejder ombord på så-
      danne fartøjer, jf. nedenfor.
      det vil være en betingelse for refusion, at det enkelte fartøj har egne
      fremdrivningsmidler, at det har lastrum til transport af materialer indfundet
      fra havbunden, og at fartøjet som nævnt udfører søtransportaktiviteter i
      mindst halvdelen af den tid, det er i drift.
sammenfattende omkring reglernes udvikling fremgår det, at man har samlet regel-
sættene i én samlet lov, der i virkeligheden består af tre regelsæt:
1) dis-ordningen,
2) sømandsfradragsordningen og
3) refusionsordningen.
stenfiskerfartøjer (og dermed rederiets skibe) kan alene omfattes af sømandsfra-
dragsordningen ( § 3) og refusionsordningen ( § 10).
for sømandsfradragsordningen, der altså kan benyttes af personer, som erhverver
lønindkomst ombord på stenfiskerfartøjer (herunder sandsugere), gælder det, at
fartøjet:
2.a) skal have en bruttotonnage på 20 tons eller mere,
2.b) have eget lastrum,
2.c) egne fremdrivningsmidler, og
2.d) skal sejle uden for begrænset fart, jf. § 3, stk. 1.
refusionsordningen giver rederiet adgang til refusion af 40 % af sømændenes løn,
hvis følgende betingelser er opfyldte:
3.a) skibet skal have en bruttotonnage på 20 tons eller mere,
                                  - 10 -
3.b) have eget lastrum,
3.c) egne fremdrivningsmidler,
3.d) være registret i en eu-stat, og
3.e) udfører søtransportaktiviteter i over 50 % af driftstiden, jf. § 10.
det fremgår altså udtrykkeligt af loven, at der i forhold til rederiernes mulighed for
at opnå refusion ikke gælder noget krav i forhold til, at der ikke er sejlads i begræn-
set fart — afgørende er alene, at der er tale om “søtransportaktiviteter”
skatteministeriet har udstedt bekendtgørelse nr. 653/2005 i medfør af lovens § 12,
som alene hjemler mulighed for nærmere at fastsætte regler om lovens gennemfø-
relse og administration.
omkring refusionsordningen fremgår det af bekendtgørelsens § 13, at der til sø-
transport blandt andet kan henregnes transport mellem havn og indvindingsplads og
mellem indvindingsplads og det sted, hvor de indvundne materialer skal losses,
herunder selve losningen, mens virksomhed inden for området for begrænset fart,
dvs., aktiviteter som nævnt i § 2, nr. 3 i sømandsbeskatningsloven, ikke kan anses
som søtransport ved anvendelse af lovens § 10.
som virksomhed i begrænset fart anses i lovens § 2, stk. 1, nr. 3, følgende aktivitet:
• fart eller bugser- og bjærgningsvirksomhed med skibe, der væsentligst sejler på
danske indsøer, indre vandveje og fjorde
• anvendelse af skibe i stationær virksomhed, herunder havnefart o.l.
• fart eller bugser- og bjærgningsvirksomhed med skibe uden egne fremdrivnings-
midler mv.
• anden fart eller bugser- og bjærgningsvirksomhed, når forholdene er sådan, at
den pågældende person har mulighed for regelmæssigt at overnatte på sin sædvan-
lige bopæl.
da sømandsbeskatningsloven har baggrund i kommissionens meddelelse, er det
relevant kort at kommentere hierarkiet mellem de enkelte retskilder.
eu-kommissionens meddelelse er ikke en bindende retsakt som f.eks. forordninger
eller direktiver, hvilket betyder, at hverken borgere eller staten kan støtte direkte ret
på meddelelsen.
dette betyder dog ikke, at meddelelsen er uden relevans. forbuddet mod statsstøtte
i ef-traktatens art. 87 betyder, at såfremt et land ikke overholder meddelelsens ret-
ningslinjer, bryder medlemsstaten samtidig med dette forbud, med den konsekvens,
at kommissionen af egen drift vil køre en traktatbrudssag med medlemsstaten.
derfor er realiteten, at kommissionens meddelelse vægter i meget stor grad ved
fortolkningen af loven.
regeringen anfører også i punkt 3 i lovforslaget nr. 94/2005, at det agter at over-
holde meddelelsens retningslinjer.
med hensyn til de interne danske retskilder følger det af grundlovens almindelige
retskildehierarki, at bekendtgørelser (anordninger) er underlagt love. såfremt der i
                                  - 11 -
en lov er givet ministeren adgang til at administrere reglerne, skal det fortolkes ind-
skrænkende og således alene angå selve administrationen. dermed er der ikke ad-
gang til at lave “egne” regler.
sidstnævnte gælder især indenfor skatteretten, da der i grundlovens § 43 er et dele-
gationsforbud, således at skatter og afgifter alene kan fastsættes “ved lov” — dvs.
af lovgivningsmagten.
som forklaret ovenfor blev refusionsordningen indført, fordi man ikke mente, at
sandsugere kunne omfattes af dis-ordningen, efter at kommissionen i sin medde-
lelse havde udtrykt betænkelighed ved støtten til dem.
refusionsordningens anvendelsesområde skal derfor tolkes i lyset heraf.
det får den konsekvens, at begrebet “begrænset fart” ikke har relevans i relation til
refusionsordningens anvendelsesområde. det fremgår derfor også af § 10, at betin-
gelsen for at opnå refusion er, at søtransportsaktiviteterne overstiger 50 % af
driftstiden.
betingelsen er direkte taget ud af kommissionens meddelelse, jf. ovenfor, og det er
derfor essentielt at inddrage netop meddelelsen i fortolkningen af refusionsordnin-
gens anvendelsesområde.
kommissionen opsætter alene den begrænsning for sandsugere, at søtransportakti-
viteterne skal overstige 50 % af driftstiden, samt at aktiviteter, der fortrinsvist udfø-
res i havne ol., ikke er omfattet af støtten.
dette må overføres direkte til den danske regel i § 10, hvilket fører til, at begrænset
fart ikke skal inddrages i vurderingen.
det synes derfor uden hjemmel i lov, at skatteministeriet i bekendtgørelsen vælger
at inddrage begrænset fart i vurderingen af refusionsadgangen, jf. ovenfor.
på baggrund heraf fastholdes det, at peter madsen rederi a/s er berettiget til refu-
sion, jf. sømandsbeskatningslovens § 10.
det understreges i den sammenhæng, at rederiets ansatte sømænd aldrig under de
tidligere regler i sømandsfradragsloven har fået deres sømandsfradrag beskåret som
følge af aktiviteter i begrænset fart.
til støtte for den subsidiære påstand gøres det gældende, at skats administration
af reglerne strider imod den hensigt, som lovgiver tilkendegav ved lovens vedta-
gelse, hvor man som nævnt ovenfor ville udnytte refusionsmuligheden mest muligt,
i det omfang eu-retningslinjerne gav mulighed herfor.
loven og bekendtgørelsen skal fortolkes i det lys, således at sømandsbeskatnings-
loven fortolkes i overensstemmelse med rammerne for støtte efter eu-retningslin-
jerne, naturligvis i det omfang dette kan rummes inden for sømandsbeskatningslo-
vens ordlyd.
                                   - 12 -
som det er beskrevet ovenfor, er det kommissionens opfattelse, at karakteren af
fartøjernes drift skal ses ud fra den generelle overordnede virksomhed, som de dri-
ver.
ordlyden af de danske regler er også i overensstemmelse hermed. det fremgår af
sømandsbeskatningslovens § 2, stk. 1, nr. 3, litra a og b, at begrænset fart skal for-
stås således, at:
       a) fart eller bugser- og bjærgningsvirksomhed med skibe, der væsentligst
       sejler på danske indsøer, indre vandveje og fjorde.
       b) anvendelse af skibe i stationær virksomhed, herunder havnefart og lign.
såvel en ordlydsfortolkning som en formålsfortolkning udelukker således skibe fra
refusionsordningen, hvis de i det meste af deres tid udfører arbejder på fjorde og
lignende, eller hvis de anvendes i stationær virksomhed.
bestemmelsens ordlyd er da også i overensstemmelse med kommissionens med-
delelser, da ordlyden også lægger op til en virksomhedsbetragtning.
som det således fremgår af litra a, kan aktiviteter i fjorde og lign. berettige til refu-
sion, såfremt aktiviteten i fjorde og lignende ikke er det væsentligste i fartøjets
virksomhed.
skat udelukker per definition sejlads i fjorde og lignende, hvilket ikke har været
lovgivers og kommissionens mening.
arbejde i fjorde udelukker altså ikke refusion, hvis fartøjets virksomhed generelt
ikke foretages i fjorde og lignende.
det samme gør sig gældende for litra b.
ovenstående er da også fuldt ud i overensstemmelse med reglernes støtteformål, da
fartøjer, der generelt driver virksomhed i danske fjorde eller havne, ikke er udsat
for konkurrence fra tredjeland. driver fartøjet generelt sin virksomhed udenfor
disse fjorde/havne, vil det derimod være udsat for konkurrence, og enkelte opgaver
i fjorde/havne vil ikke ændre herpå.
samtlige fartøjers drift på årsbasis består i væsentligt omfang af søtransport, og in-
gen af fartøjerne opererer desuden til daglig i havne eller fjorde, men sejler i hele
nordeuropa.
fartøjernes virksomhed kan derfor ikke anses at være omfattet af “begrænset fart”,
og de bør derfor gives adgang til refusion, jf. sømandsbeskatningsloven § 10. dette
harmonerer også med hidtidig praksis, hvor rederiets skibe – der udfører aktiviteter
i samme omfang som hidtil – aldrig er blevet anset for at have sejlads i begrænset
fart.
…
                                   - 13 -
for så vidt angår sejladsen med personer fra ingeniørfirmaet geo, er der er tale om
en klar befordringsopgave, der berettiger til refusion.
det gøres gældende, at såvel en ordlydsfortolkning som en formålsfortolkning af
regelgrundlaget fører til, at der kan opnås refusion på grundlag af den i ansøgningen
anførte sejltid.
i forordning 3577/92 er off-shorecarbotage defineret som ”søtransport af passager
eller gods mellem en havn i en medlemsstat og anlæg eller strukturer på denne
medlemsstats kontinentalsokkel, jf. art. 2.1, litra b”. der er således ikke grundlag
for at indfortolke et byggeteknisk krav eller en særlig udførelsesgrad i forhold til
det område på havet, som i dag er en vindmøllepark, der er idriftsat.
samtlige de hensyn, som af eu-kommissionen har været anført som begrundelse
for at yde statsstøtte til søtransport, jf. senest kommissionens beslutning af
13.1.2009 (c22/2007) om inddragelse af kabellægningsfartøjer i dis-ordningen ud
fra en analogislutning, er til stede i det foreliggende tilfælde. der henvises særlig til
afsnit 65 - 70 samt afsnit 82 - 84 om bl.a. henvisningen til (a) samme tekniske og
sikkerhedsmæssige kontrolforanstaltninger som andre søgående skibe, (b) samme
arbejdsmæssige og socialretlige betingelser som andre søfolk, hvorved understre-
ges, at denne vurdering selvsagt alene er foretaget i forhold til personer ansat i peter
madsen rederi a/s og som er beskæftiget på rederiets fartøjer.
sondringen mellem befordring til/fra et offshore-anlæg eller befordring til/fra be-
gyndelse til et anlæg er med andre ord ikke i overensstemmelse med reglernes for-
mål.
bl.a. med henvisning til den netop nævnte statsstøttesag mod danmark, gøres det
gældende, at der kan og skal ske en sondring mellem de aktiviteter, der udføres af
rederiet og de opgaver, som udføres af personer ansat i geo, og at der ikke er juri-
disk grundlag for at tillægge formålet med sejladsen (havbundsundersøgelser) no-
gen betydning i forhold til vurderingen af om betingelserne i refusionsordningen er
opfyldte i forhold til de aktiviteter, der er udført af merete chris.
landsskatterettens bemærkninger og begrundelse
danske rederier, som udøver virksomhed med stenfiskerfartøjer, herunder sandsu-
gere, som er registreret med hjemsted her i landet med en bruttotonnage på 20 t el-
ler derover, eller som er registreret med hjemsted i en anden eu/eøs-medlemsstat
med tilsvarende bruttotonnage og uden besætning er overtaget til drift af et dansk
rederi, kan efter ansøgning få refusion, jf. sømandsskattelovens § 10, stk. 2 og 3, for
personer, som udfører arbejde om bord, og som ikke er omfattet af § 8. det samme
gælder for rederier, som er skattepligtige efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra
a, eller efter kildeskattelovens § 2, stk. 1, nr. 4, når disse er hjemmehørende i en
eu-medlemsstat, jf. sømandsskattelovens § 10, stk. 1.
det er en betingelse for refusion, at det enkelte fartøj har egne fremdrivningsmidler
og eget lastrum til transport af materialer indvundet fra havbunden, samt at fartøjet
udfører søtransportaktiviteter i mindst 50 pct. af den tid, det er i drift, jf. sømands-
skattelovens § 10, stk. 2.
                                   - 14 -
begrænset fart defineres bl.a. som fart eller bugser- og bjærgningsvirksomhed med
skibe, der væsentligst sejler på danske indsøer, indre vandveje og fjorde. det
samme gør sig gældende ved anvendelse af skibe i stationær virksomhed, herunder
havnefart og lignende, jf. sømandsbeskatningslovens § 2, stk. 1, nr. 3, litra a og b.
sømandsbeskatningslovens § 2, stk.1, nr. 3, litra a og b finder tilsvarende anven-
delse ved virksomhed med kabellægningsfartøjer og stenfiskerfartøjer, herunder
sandsugere, jf. sømandsbeskatningslovens § 2, stk. 2.
det følger ligeledes af § 13, stk. 2, i bekendtgørelse af 28. juni 2005, nr. 653, om
beskatning af søfolk, at virksomhed inden for området for begrænset fart, jf. § 2,
stk. 1, nr. 3, i sømandsbeskatningsloven, ikke anses som søtransport ved anvendelse
af lovens § 10.
retten lægger til grund, at det af ordlyden af sømandsbeskatningslovens § 2, stk. 2,
fremgår, at virksomhed med stenfiskerfartøjer, herunder sandsugere, er omfattet af
reglerne om begrænset fart. ifølge forarbejderne til bestemmelsen henholdsvis lo-
ven anføres det, at dis-reglerne og reglerne om sømandsfradrag kun finder anven-
delse uden for området for begrænset fart.
i forbindelse med implementeringen af eu-retningslinjerne for statsstøtte til sø-
transportsektoren oplyste danmark til kommissionen, jf. 2009/380/ef bl.a.:
       (40) de danske myndigheder tilføjer, at virksomhed i såkaldt begrænset fart
       ikke er omfattet af de danske statsstøtteordninger. ved ”begrænset fart” for-
       stås bl.a. virksomhed i havne og fjorde. udgravnings- eller opmudringsarbej-
       der i og omkring havne eller i fjorde falder således altid uden for dis-ordnin-
       gen. det samme gælder i tilfælde, hvor et skib ligger stationært.
det er herefter landsskatterettens opfattelse, at der ved opgørelsen af refusionen
efter sømandsbeskatningslovens § 10, stk. 2, ikke skal medtages aktiviteter foreta-
get af stenfiskerfartøjer, herunder sandsugere, i begrænset fart, jf. § 13, stk. 2, i be-
kendtgørelse af 28. juni 2005, nr. 653, om beskatning af søfolk. de udførte arbejds-
opgaver vedrørende indsejlingen til nibe er med rette henført som sejlads i begræn-
set fart.
for så vidt angår den subsidiære påstand følger det af § 9 i bekendtgørelse af 28.
juni 2005, nr. 653, om beskatning af søfolk, at:
       refusion efter § 10 i lov om beskatning af søfolk sker på grundlag af fartøjets
       faktiske anvendelse. ved bedømmelsen af, om betingelserne for refusion er
       opfyldt er fartøjet registreringsforhold ikke i sig selv afgørende. det er heller
       ikke i sig selv afgørende, om fartøjet arbejder på grundlag af en indvindings-
       tilladelse udstedt i medfør af råstofloven eller på grundlag af anden offentlig
       regulering.
det følger endvidere af samme bekendtgørelses § 10 og § 11, at rederierne kan
vælge mellem at foretage opgørelser på månedsbasis eller på årsbasis. såfremt man
vælger månedsbasis skal søtransportaktiviteten udgøre 50 % for den enkelte måned.
                                   - 15 -
vælges årsopgørelse fordeler man søtransportaktiviteten ud på hele året. der ydes
således også refusion i de tilfælde, hvor kravet for enkelte måneders vedkommende
ikke er opfyldt, blot kravet er opfyldt for året som helhed.
virksomhed uden for eu/eøs medtages heller ikke ved beregningen af, om 50 %
kravet er opfyldt. kravet skal således være opfyldt for den virksomhed, der foregår
inden for eu/eøs, jf. skm 2006.602.dep, pkt. 5.
det er landsskatterettens vurdering, at ovenstående betragtninger henviser til, at
det ikke er den generelle virksomheds arbejde man skal lægge til grund ved vurde-
ringen, men derimod det konkrete arbejde hvert skib udfører i den konkrete periode
(månedsbasis).
det er herefter rettens vurdering, at rederiets skib ikke kan få refusion efter sø-
mandsbeskatningslovens § 10 som anmodet.
geotekniske undersøgelser
det fremgår af sagens faktiske forhold, at merete chris har bistået ingeniørfirmaet
geo med de indledende undersøgelser vedrørende anlæggelsen af en havmøllepark
ved anholt. det lægges til grund, at der ikke har været tale om noget anlæg, da der
er tale om indledende undersøgelser, hvorfor de alle er foretaget fra skibet.
det følger bl.a. af meddelelse i skm 2006.602.dep, pkt. 6, at:
       …
       det vil kunne forekomme, at en sandsuger anvendes til opgaver, som falder
       ind under betegnelsen entreprenørmæssig virksomhed, hvorved der som
       nævnt under punkt 4 forstås bygning og reparation af havne, moler, broer,
       olieinstallationer, vindmølleparker eller andre havanlæg, nedlægning af rør-
       ledninger på havbunden eller lignende virksomhed. sådan virksomhed falder
       uden for anvendelsesområdet for statsstøtteordningerne.
       der kan ikke ydes refusion eller anden form for statsstøtte for opgaver af
       denne karakter, og sådanne aktiviteter skal i enhver henseende holdes uden
       for refusionsordningen. tid medgået hertil skal derfor hverken medregnes
       som søtransport eller som andet, og løn udbetalt i det pågældende tidsrum
       indgår ikke i grundlaget for refusion.
       herved sikres lige konkurrencevilkår over for "entreprenørskibe", som ikke er
       sandsugere. en løsning hvorefter tid medgået til entreprenøropgaver tæller
       med som "andet" ved beregningen af, om kravet om 50 søtransport er opfyldt,
       ville medføre, at et rederi ville opnå fuld refusion ved 50 pct. søtransport og
       50 pct. entreprenørarbejde med en sandsuger. noget sådant ville ikke være
       acceptabelt.
       skibe, som ikke er sandsugere, og som anvendes til transportopgaver i forbin-
       delse med et entreprenørarbejde til søs, kan anvende statsstøtteforanstaltnin-
       gerne på linie med andre (fragt)skibe, når betingelserne herfor i øvrigt er op-
       fyldt. typisk vil der være tale om transport af materialer til brug for entrepre-
       nørarbejdet. hvis skibene deltager i selve entreprenørarbejdet – hvis arbejdet
                                                 - 16 -
                     foregår fra skibene, eller skibenes tilstedeværelse i øvrigt er nødvendig for
                     arbejdets udførelse – er der ikke tale om transportopgaver i sømandsbeskat-
                     ningslovens forstand.
                     …
              på baggrund af ovenstående er det landsskatterettens opfattelse, at merete chris i
              forbindelse med opgaven ved anholt vedrørende anlæggelsen af en havmøllepark
              ikke er omfattet af refusionsordningen. dette gælder uanset, at der ikke var foreta-
              get specialindretning af skibet til undersøgelsen. tidsforbruget medgået til denne
              opgave skal således henføres under ”ikke tilskudsberettiget arbejde, entreprenørar-
              bejder og lignende.”
              skats afgørelse på dette punkt stadfæstes herefter.
              …
              det er således rettens vurdering, at klageren ikke kan få refusion for maj måned ef-
              ter sømandsbeskatningslovens § 10, idet rederiets skib merete chris har foretaget
              søtransportaktivitet under 50 % af driftstiden.”
på foranledning af peter madsen rederi a/s – og efter indbyrdes aftale mellem parternes ad-
vokater – har der under sagens behandling i landsretten været rettet henvendelse til eu-kom-
missionen ved breve af 13. februar og 1. august 2014. ved disse henvendelser har peter mad-
sen rederi a/s ved advokat kaspar bastian forespurgt eu-kommissionen, om det ville have
været udelukket at opnå eu-kommissionens godkendelse af en ordning, hvorefter sandsug-
ningsaktiviteter mv. som udøvet af peter madsen rederi a/s’ skibe i limfjorden i marts, april
og maj 2009 ville være omfattet af refusionsordningen. eu-kommissionen har besvaret disse
henvendelser ved breve af 16. april 2014 og 18. september 2014.
i besvarelserne har eu-kommissionen bl.a. anført, at eu-kommissionens retningslinjer for
statsstøtte til søtransportsektoren (meddelelse c(2004)43) ikke indebærer en forpligtelse for
den danske stat til at yde statsstøtte. retningslinjerne indebærer alene en ret til at yde stats-
støtte for visse aktiviteter under bestemte betingelser. såfremt den danske stat måtte ønske at
udvide den nuværende refusionsordning til at omfatte de nævnte aktiviteter i limfjorden, vil
det kræve en ny anmeldelse heraf til eu-kommissionen. eu-kommissionen bemærker endvi-
dere, at eu-kommissionen kun vil kunne forholde sig til en sådan udvidelse af refusionsord-
ningen, såfremt eu-kommissionen måtte modtage en anmeldelse herom fra den danske stat.
der har under sagen bl.a. været fremlagt artikler fra den store danske encyklopædi om lim-
                                               - 17 -
fjorden. heraf fremgår bl.a. følgende:
             ”limfjorden, stærkt uregelmæssigt sund, der adskiller den nørrejyske ø fra det
             øvrige jylland, ca. 1700 km². mod ø mellem hals og løgstør udgør limfjorden
             et 1-2 km bredt, flodlignende løb, der kun mellem gjøl og nibe bliver til en bred-
             ning. dybderne er beskedne, i langerak ø for aalborg ca. 10 m, vest herfor 5-9
             m. det snævre løb begrænses af grunde og strandenge på den hævede litorinahav-
             bund.
             …
             mod vest fører oddesund fra venø bugt ud mod nissum bredning, der frem til
             stormflodens gennembrud af agger tange i 1825 var afspærret fra vesterhavet. i
             de sidste 2000 til 1000 år har landhævning og havets enorme aflejringer af sand
             lukket de store gennemløb, der tidligere forbandt limfjorden med vesterhavet.
             thyborøn kanal blev dannet i 1862 og er siden 1870'erne fastholdt som gennem-
             løb til vesterhavet ved omfattende kystsikringer…”
der har endvidere været fremlagt materiale fra danmarks statistik vedrørende omfanget af
færgefart på limfjorden samt godsomsætning i limfjordens havne.
forklaringer
john madsen har som partsrepræsentant for peter madsen rederi a/s afgivet forklaring for
landsretten.
john madsen har forklaret, at han er medejer af og har arbejdet for peter madsen rederi a/s i
36 år, heraf 18 år som administrerende direktør. han er stoppet som administrerende direktør i
april 2015, men han er fortsat bestyrelsesmedlem i selskabet.
merete chris og dennes besætning udførte i maj og juni 2009 opgaver for den rådgivende in-
geniørvirksomhed geo. det var i forbindelse med, at geo skulle foretage nogle indledende
havbundsundersøgelser til brug for anlægning af en vindmøllepark ved anholt. vindmølle-
parken var således endnu ikke opført.
opgaven bestod for merete chris i transport af geo’s medarbejdere og måleudstyr til for-
skellige positioner på havet, som blev udpeget af geo’s medarbejdere. merete chris’ besæt-
                                               - 18 -
ning forestod også lastning og losning af geo’s måleudstyr, og de sørgede for at anbringe
måleudstyret på havbunden. når geo’s medarbejdere havde gennemført undersøgelserne på
en position, blev udstyret taget op igen af skibets besætning. det foregik med kran, og det var
besætningen, der stod for dette. selve betjeningen af måleudstyret blev foretaget af geo’s
medarbejdere. merete chris lå i denne periode i havn henholdsvis i grenaa og i hundested.
hver morgen startede med en 2-3 timers sejlads frem til den position, hvor geo skulle fore-
tage undersøgelser af havbunden. gennemførelsen af undersøgelserne på hver enkelt position
havde typisk en varighed på en halv til en hel time, hvorefter man sejlede til en ny position. i
perioden var merete chris af sted i 10-12 timer dagligt. når merete chris kom i havn, gik
geo’s medarbejdere fra borde, mens skibets besætning blev på skibet. når der i sejladsopgø-
relsen for merete chris for den 13.-22. maj 2009 er anført: ”forberedelse til geo”, dækker
det over vedligeholdelse af skibet og ventetid på det nye projekt. der blev også foretaget ser-
vice på kranen. de sikkerhedsmæssige ændringer, der blev foretaget ved skibet, har forment-
lig drejet sig om tilføjelse af redningsudstyr – eventuelt opsætning af yderligere redningsbåde
– og muligvis har søfartsstyrelsen skullet syne skibet. det skyldtes, at skibet skulle sejle med
flere personer end normalt. det har ikke taget mere end én dag at foretage disse ændringer af
skibet. herudover blev der ikke foretaget ændringer. dog blev der fyldt ral i bunden af skibets
lastrum, bl.a. så geo’s måleudstyr kunne stå stabilt under sejladsen.
i perioden fra den 1.-4. april 2009 foretog merete chris oprensning af indsejlingen til thy-
borøn havn og lossede i limfjorden ca. 2 sømil derfra. i perioden fra den 22.-30. april 2009
foretog merete chris oprensning af sejlrenden i nibe. indsejlingen til nibe er meget smal, og
der var derfor behov for at grave materiale op. en del af det opgravede materiale blev sejlet
bort fra stedet af merete chris og losset 34 sømil fra stedet, mens en anden del af materialet
blev sejlet væk i en pram og losset 1,5 sømil fra stedet. prammen havde rederiet lejet til for-
målet.
der er udenlandske konkurrenter til alle de opgaver, der udføres af rederiet, også opgaverne i
limfjorden. konkurrencen afhænger af den enkelte opgaves karakter og omfang. hvis rede-
riet ikke får refusion, er det vanskeligt at konkurrere med de udenlandske virksomheder på
prisen. rederiet har derfor overvejet at ”flage ud”, men ønsker det af principielle grunde ikke,
og man foretrækker at benytte danske søfolk. de danske søfolk er dygtige, og kommunikatio-
nen er nemmere, ligesom det også rent socialt har en betydning, at søfolkene kan tale sam-
                                               - 19 -
men, når de er ombord på det samme skib i 14 dage i træk.
rederiet udfører ikke kun arbejde i danmark, men også i andre dele af nordeuropa, bl.a. i
england og tyskland.
procedure
peter madsen rederi a/s har til støtte for påstand i anført følgende hovedanbringender:
1. rederiet er berettiget til refusion efter sømandsbeskatningslovens § 10, stk. 2, da betingel-
   sen om søtransportaktivitet i mindst 50 % af driftstiden er opfyldt.
2. det arbejde, som blev udført af fartøjet merete chris for den rådgivende ingeniørvirksom-
   hed geo, er ikke ”entreprenørmæssig virksomhed”, men skal anses som søtransport.
for så vidt angår det første hovedanbringende har peter madsen rederi a/s anført, at sø-
mandsbeskatningslovens § 10, stk. 2, ikke er underlagt den begrænsning, at virksomhed inden
for området ”begrænset fart” ikke kan anses som søtransport. bestemmelsen herom i § 13,
stk. 2, i bekendtgørelse om beskatning af søfolk er uden fornøden lovhjemmel og i strid med
loven, hvorfor bekendtgørelsen på dette punkt er ugyldig.
sømandsbeskatningsloven blev indført ved lov nr. 386 af 27. maj 2005 og indeholdt også
dengang i § 2 en definition af begrebet ”begrænset fart”. det fremgår hverken af lovens ord-
lyd eller forarbejder, at dette begreb har betydning i relation til lovens § 10, og den begræns-
ning, der blev indført ved § 13, stk. 2, i bekendtgørelse nr. 653 af 28. juni 2005 er derfor uden
fornøden lovhjemmel. heller ikke lovens § 2, stk. 2, der blev indført ved lov nr. 343 af 18.
april 2007, ses at give hjemmel for en indskrænkende fortolkning af lovens § 10.
hertil kommer, at sømandsbeskatningsloven skal fortolkes sådan, at lovgiver har forudsat, at
eu-kommissionens meddelelse c(2004) 43 - eu-retningslinjer for statsstøtte til søtransport-
sektoren - skal udnyttes ”bedst muligt” i relation til sømandsbeskatningslovens § 10, og at det
derfor vil være i strid med loven at indskrænke mulighederne for refusion i forhold til det,
som eu-kommissionens retningslinjer giver mulighed for. rederiet har i den forbindelse gjort
gældende, at eu-kommissionens retningslinjer giver mulighed for refusion i forhold til akti-
                                             - 20 -
viteterne på limfjorden.
da bekendtgørelsens § 13, stk. 2, imidlertid afskærer muligheden for refusion for disse akti-
viteter, må bestemmelsen tilsidesættes som værende uden fornøden lovhjemmel og i strid med
loven.
der er intet grundlag for at antage, at eu-kommissionen ikke kunne have godkendt de om-
handlede aktiviteter på limfjorden som refusionsberettigede. ”søtransport” i eu-kommissio-
nens retningslinjer i relation til opmudrings-/sandsugningsfartøjer er defineret som ”transport
på havet af opgravede materialer”, og denne definition er i overensstemmelse med begrebet
”søtransport” i forordning (eøf) nr. 4055/86 og forordning (eøf) nr. 3577/92. eu-domsto-
lens retspraksis vedrørende disse forordninger viser desuden, at begrebet ”søtransport” fortol-
kes udvidende. der henvises i den forbindelse bl.a. til eu-domstolens sag c-323/03 (eu-
kommissionen mod spanien), hvor eu-domstolen fastslog, at færgefart med passagerer på
den spanske fjord ria de vigo var omfattet af begrebet ”søtransport” i forordning (eøf) nr.
3577/92. dette uanset, at ria de vigo er en fjord, der er opstået ved, at en floddal blev over-
svømmet af havet.
i sag c-207/13, wagenborg, udtalte generaladvokaten, at transport af passagerer på vadeha-
vet måtte anses for søtransport, skønt der ifølge den nederlandske regering var tale om trans-
port i et ”indre farvand”. generaladvokaten opstillede den tommelfingerregel, at et ”hav” er
”større end en sø, at det er forbundet med eller en del af et større ocean, og at det består af
saltvand og ikke ferskvand”.
trods navnet er limfjorden ikke en fjord, men et sund/stræde, der adskiller thy, hanherred
og vendsyssel fra resten af jylland. limfjorden ophørte med at være en fjord for mere end
150 år siden, da vesterhavet gennembrød agger tange. limfjorden er således et naturskabt
sund/stræde af saltvand med adgang til havet i begge ender. limfjorden opfylder således alle
led i den tommelfingerregel, generaladvokaten opstillede i wagenborg-sagen.
endvidere viser oplysninger fra danmarks statistik, at der er betydelig aktivitet på limfjor-
den, herunder både i form af transport af passagerer og gods. også liberaliseringshensyn taler
derfor for at anse peter madsen rederi a/s’ fartøjers aktiviteter på limfjorden for søtrans-
                                               - 21 -
port.
for så vidt angår det andet hovedanbringende har peter madsen rederi a/s anført, at de op-
gaver, som fartøjet merete chris udførte for den rådgivende ingeniørvirksomhed geo i maj
og juni 2009, ikke havde karakter af ”entreprenørmæssig virksomhed”. opgaven bestod for
merete chris udelukkende i transport af personer og materiel, hvorfor aktiviteterne som hel-
hed må anses som søtransport i relation til sømandsbeskatningslovens § 10. merete chris blev
heller ikke ombygget i forbindelse med udførelsen af opgaverne for geo, og skibets besæt-
ning deltog ikke i undersøgelserne.
rederiet har desuden anført, at de udførte opgaver for geo udgør ”søtransport” i henhold til
eu-kommissionens retningslinjer. da det fremgår af forarbejderne til sømandsbeskatningslo-
ven, at eu-kommissionens retningslinjer skal udnyttes fuldt ud, kan refusion for de af merete
chris udførte aktiviteter for geo heller ikke af denne grund nægtes.
hvis landsretten på trods af det anførte måtte nå frem til, at den del af sejltiden, hvor undersø-
gelserne blev gennemført, er omfattet af begrebet ”entreprenørmæssig virksomhed”, må i
hvert fald den tid, der medgik til sejlads til og fra undersøgelsesstederne, anses for at være
”søtransport”.
peter madsen rederi a/s har endvidere gjort gældende, at der skal ske hjemvisning i det om-
fang, landsretten giver rederiet helt eller delvist medhold i, at en del af sejladsen er søtrans-
port.
til støtte for den nedlagte påstand ii har peter madsen rederi a/s anført, at der ikke kan gi-
ves rederiet medhold i påstand i, hvorefter bekendtgørelsens § 13, stk. 2, er i strid med loven
og ugyldig, uden at der først sker notifikation til eu-kommissionen i overensstemmelse med
påstand ii.
peter madsen rederi a/s har endvidere anført, at rederiet har retlig interesse i at få påkendt
påstanden, og at domstolsprøvelse ikke kan afskæres. rederiet har endelig anført, at bestem-
melsen i grundlovens § 19 heller ikke er til hinder for rettens prøvelse af påstanden.
                                                   - 22 -
skatteministeriet har til støtte for sin påstand om frifindelse over for peter madsen rederi
a/s’ påstand i overordnet gjort gældende, at rederiets omhandlede aktiviteter ikke er refusi-
onsberettigede i henhold til sømandsbeskatningslovens § 10, jf. § 13, stk. 2, i bekendtgørelse
om beskatning af søfolk.
i henhold til sømandsbeskatningslovens § 10, stk. 1, kan danske rederier, som udøver virk-
somhed med stenfiskerfartøjer, herunder sandsugere, under visse betingelser opnå refusion for
personer, som udfører arbejde ombord på fartøjet. efter bestemmelsens stk. 2 er det bl.a. en
betingelse for at opnå refusion, at fartøjet udfører søtransportaktiviteter i mindst 50 % af den
tid, det er i drift.
bekendtgørelse om beskatning af søfolk, der er udstedt med hjemmel i sømandsbeskatnings-
lovens § 12, præciserer, hvilke aktiviteter, der kan anses for at udgøre søtransport i henhold til
sømandsbeskatningslovens § 10. ifølge bekendtgørelsens § 13, stk. 2, kan virksomhed inden
for området begrænset fart ikke anses for søtransport i sømandsbeskatningslovens § 10’s for-
stand. bekendtgørelsens § 13, stk. 2, henviser for så vidt angår begrænset fart til lovens § 2,
stk. 1, nr. 3.
efter § 2, stk. 1, nr. 3, litra a, omfatter begrænset fart ”fart eller bugser- og bjærgningsvirk-
somhed med skibe, der væsentligst sejler på danske indsøer, indre vandveje og fjorde”.
det fremgår således af sømandsbeskatningslovens § 10, stk. 2, jf. bekendtgørelsens § 13, stk.
2, jf. lovens § 2, stk. 1, nr. 3, litra a, at tid medgået til fart eller bugser- og bjærgningsvirk-
somhed med skibe, der væsentligst sejler på danske fjorde, ikke udgør søtransport ved bereg-
ningen af, om 50 % kravet i sømandsbeskatningslovens § 10, stk. 2, er opfyldt.
dette fremgår også klart af eu-kommissionens beslutning af 13. januar 2009 i statsstøttesag
c 22/07 om udvidelse af den ordning, som fritager rederier i danmark for betaling af ind-
komstskat og socialsikringsbidrag for søfolk, til at omfatte sandsugnings- og kabellægnings-
aktiviteter. det fremgår således af pkt. 78 i beslutningen, at ”de danske myndigheder i deres
bemærkninger til kommissionens beslutning om at indlede en formel undersøgelsesprocedure
[har] gjort det klart, at kun sandsugere med egen fremdrift kan omfattes af dis-ordningen, og
at bl.a. sandsugningsaktiviteter udført i og omkring havne og fjorde er udelukket fra refusi-
                                               - 23 -
onsordningen”. bl.a. på den baggrund konkluderer eu-kommissionen i beslutningens pkt.
80, at ”sandsugningsaktiviteter som defineret i bekendtgørelsen kan omfattes af dis-ordnin-
gen, dog ikke når det drejer sig om aktiviteter, der svarer til ”sejlads på indvindingspladser”,
som ikke kan skelnes fra opgravning eller sandsugning som sådan”.
det anføres videre i eu-kommissionens beslutning, at kommissionens godkendelse bl.a.
bygger på det forhold, at der er fare for, at sandsugningsvirksomheder flytter deres landba-
serede aktiviteter uden for eu, hvor de kan finde mindre tyngende skatteklimaer og social-
sikringsordninger, og at de derefter genflager deres skibe under bekvemmelighedsflag (pkt.
84). kommissionen har således foretaget en materiel vurdering af, om støtteordningen kan
godkendes i lyset af de oplysninger, som er fremsendt til kommissionen. en klar og tydelig
forudsætning for kommissionens godkendelse af refusionsordningen er således, at sandsug-
ningsaktiviteter udført i og omkring havne og fjorde er udelukket fra refusionsordningen. den
danske lovgivning, der fastsætter refusionsordningen, skal nødvendigvis fortolkes i overens-
stemmelse med kommissionens statsstøttegodkendelse, idet der i modsat fald vil blive udbe-
talt ulovlig statsstøtte i strid med teuf artikel 107, stk. 1. på den baggrund må det lægges til
grund, at sandsugningsaktiviteter i fjorde er udelukket fra refusionsordningen.
skatteministeriet har videre anført, at sandsugningsaktiviteterne udført på limfjorden af far-
tøjet merete chris for april og maj 2009 og fartøjet john madsen for marts og april 2009 ikke
udgør søtransportaktiviteter i sømandsbeskatningslovens § 10’s forstand, idet limfjorden er
en fjord i sømandsbeskatningslovens § 2, stk. 1, nr. 3, litra a’s forstand. at peter madsen re-
deri a/s’ aktiviteter ikke udgør søtransport støttes også klart af kommissionens beslutning
om at indlede en formel undersøgelsesprocedure af den danske ordning i statsstøttesag c
22/07. af beslutningens pkt. 43-46 fremgår det således, at kommissionen er i tvivl om, hvor-
vidt udgravning af materialer for at bibeholde vanddybden i sejlrender eller havnebassiner og
deres bortskaffelse på havet er søtransport. kommissionen bemærker også om disse aktivite-
ter, at de hovedsageligt er lokale eller nationale, og at der er nære kontakter mellem havne-
myndighederne og sandsugningsmyndighederne, mens det andet formål, som sandsugnings-
fartøjer kan varetage – nemlig indvending af sand eller sten fra havbunden – er mere interna-
tionalt og åbent for verdensomspændende konkurrence, navnlig i forbindelse med store
bygge- og anlægsprojekter på havet. formålet med i et begrænset omfang at acceptere stats-
støtte til sandsugningsaktiviteter taler derfor heller ikke for, at de i sagen omhandlede aktivi-
                                                 - 24 -
teter skal anses for ”søtransport”. da de omhandlede fartøjer således ikke har udført søtrans-
portaktiviteter i mindst 50 % af den tid, de har været i drift i de relevante perioder, er betin-
gelserne for refusion ikke opfyldt.
for så vidt angår opgaverne udført af fartøjet merete chris i maj 2009 og juni 2009 for inge-
niørfirmaet geo har skatteministeriet gjort gældende, at der er tale om entreprenørmæssig
virksomhed og dermed ikke søtransport i lovens § 10’s forstand. der skal foretages en samlet
vurdering af de aktiviteter, som fartøjet udførte for geo. der var tale om, at fartøjet blev an-
vendt i forbindelse med geotekniske undersøgelser vedrørende en vindmøllepark ved anholt.
sådanne aktiviteter udgør ikke søtransport og er dermed ikke støtteberettigede.
skatteministeriet har til støtte for den principale afvisningspåstand over for rederiets påstand
ii gjort gældende, at den eu-retlige ramme, der regulerer statsstøtteområdet, indebærer, at
peter madsen rederi a/s ikke har et retskrav på at opnå en individuel kommissionsgodken-
delse af, at nærmere bestemte aktiviteter er refusionsberettigede i danmark. det fremgår også
af eu-kommissionens svar af 13. februar og 1. august 2014 på henvendelserne fra peter mad-
sen rederi a/s’ advokat. det følger af teuf artikel 108, stk. 3, at medlemsstaterne har et frit
skøn med hensyn til, om de ønsker at notificere en statsstøtteordning, og eu-kommissionen
har et betydeligt skøn ved vurderingen af, om de nationale støtteordninger, der er anmeldt i
medfør af teuf artikel 108, stk. 3, – herunder sømandsbeskatningslovens § 10 – kan erklæ-
res for forenelige med det indre marked. notifikationsprocessen i henhold til teuf artikel
108, stk. 2, jf. artikel 107, stk. 3, er således forbundet med en række skøn, som udøves af både
medlemsstaternes myndigheder og af eu-kommissionen. peter madsen rederi a/s kan såle-
des ikke have et retskrav på et særligt udfald af processen, ligesom rederiet ikke kan have et
retskrav på, at den danske regering anmelder en nærmere bestemt støtteordning med henblik
på at opnå et særligt resultat for aktiviteter, som rederiet har en økonomisk interesse i. peter
madsen rederi a/s har derfor heller ikke en individuel retlig interesse i at få påkendt den
nedlagte notifikationspåstand. skatteministeriet har i øvrigt bestridt, at lovgiver i forarbej-
derne til sømandsbeskatningsloven skulle have pålagt regeringen at opnå et bestemt resultat
ved notifikationen af sømandsbeskatningslovens § 10. skatteministeriet har yderligere gjort
gældende, at kompetencen til at notificere er et regeringsprærogativ, jf. grundlovens § 19, og
at hverken folketinget eller domstolene derfor vil kunne give regeringen et sådant pålæg.
                                               - 25 -
for så vidt angår den subsidiære påstand om frifindelse over for påstand ii har skattemini-
steriet for det første gjort gældende, at peter madsen rederi a/s ikke vil kunne opnå godken-
delse af den ønskede støtteordning, idet de omhandlede aktiviteter ikke er omfattet af begrebet
”søtransport” i eu-kommissionens retningslinjer for statsstøtte til søtransportsektoren. skat-
teministeriet har herved henvist til, at det fremgår af eu-kommissionens retningslinjer (afsnit
3.1.), at ”opmudring/sandsugning” principielt ikke er berettiget til søtransportstøtte, og at be-
skatningsordningerne for virksomheder (f.eks. tonnageafgift) kun kan anvendes for opmud-
rings- og sandsugningsfartøjer, hvis aktiviteter udgør ”søtransport” – det vil sige transport på
havet af opgravede materialer – for over 50 % af deres årlige driftstid. det anføres videre i
retningslinjerne, at disse fartøjer også opgraver materialer, som de bagefter transporterer, og
at opgravning eller opmudring som sådan ikke berettiger til statsstøtte til søtransport. endelig
anføres det, at opmudrings- og sandsugningsaktiviteter, der fortrinsvis udføres i bl.a. havne,
ikke berettiger til beskæftigelsesstøtte til fællesskabssøfolk. af eu-kommissionens retnings-
linjer fremgår det således klart, at søtransport for et sandsugningsfartøj alene omfatter trans-
port på havet af opgravede materialer. skatteministeriet har på den baggrund nærmere anført,
at eu-kommissionens retningslinjer ikke som anført af peter madsen rederi a/s skal fortol-
kes således, at der kan ydes statsstøtte til sandsugningsaktiviteter i fjorde, idet disse aktiviteter
ikke foregår på havet.
til støtte for frifindelsespåstanden har skatteministeriet for det andet gjort gældende, at selv
hvis det antages, at der ville kunne opnås godkendelse af en støtteordning som beskrevet i
påstand ii, giver forarbejderne til sømandsbeskatningsloven ikke peter madsen rederi a/s et
retskrav på, at notifikation herom skal iværksættes. det fremgår således ikke af sømandsbe-
skatningslovens forarbejder, at eu-kommissionens retningslinjer skal udnyttes i videst muligt
omfang. der er ikke belæg for, at udtrykket ”bedst muligt”, der anvendes i forarbejderne, skal
forstås således, at lovgiver herved har forpligtet regeringen til at udnytte retningslinjerne
maksimalt. dette støttes også af, at det anføres i de almindelige bemærkninger til sømandsbe-
skatningsloven, at der ”…intet [er] til hinder for, at en medlemsstat gennemfører støtteforan-
staltninger, som er mindre vidtgående, end retningslinjerne åbner mulighed for. statsstøttefor-
anstaltninger skal […] under alle omstændigheder notificeres og godkendes af kommissio-
nen, før de kan sættes i værk, men der er ingen eu-retlig forpligtelse for medlemsstaterne til
at udfylde rammen fuldt ud”. det forhold, at anmeldelseskompetencen er et regeringspræro-
gativ, bekræfter også, at lovgiver ikke har søgt at forpligte regeringen til at anmelde en be-
                                               - 26 -
stemt statsstøtteordning.
skatteministeriet har for det tredje gjort gældende, at spørgsmålet om notifikation af den øn-
skede statsstøtteordning er af økonomisk-politisk karakter, og at danske domstole i praksis er
overordentligt tilbageholdende med at foretage prøvelse heraf.
landsrettens begrundelse og resultat
ad begrænsningen af refusionsordningen i sømandsbeskatningslovens § 10 til ikke at omfatte
virksomhed inden for området for ”begrænset fart”
det fremgår af § 10, stk. 1, i lov nr. 386 af 27. maj 2005 om beskatning af søfolk (sømandsbe-
skatningsloven), at danske rederier, som udøver virksomhed med stenfiskerfartøjer, herunder
sandsugere, under visse nærmere angivne forudsætninger efter ansøgning kan få refusion for
personer, som udfører arbejde om bord.
efter bestemmelsens stk. 2 er det bl.a. en betingelse for refusion, at det enkelte fartøj udfører
søtransportaktiviteter i mindst 50 % af den tid, det er i drift.
endvidere fremgår det af § 13, stk. 2, i bekendtgørelse nr. 361 af 7. maj 2009 (tidligere be-
kendtgørelse nr. 653 af 28. juni 2005) om beskatning af søfolk, at virksomhed inden for om-
rådet for begrænset fart, jf. sømandsbeskatningslovens § 2, stk. 1, nr. 3, ikke anses som sø-
transport ved anvendelse af lovens § 10. bestemmelsen er fastsat med hjemmel i bemyndigel-
sesbestemmelsen i sømandsbeskatningslovens § 12, hvorefter skatteministeren kan fastsætte
nærmere regler om lovens gennemførelse og administration.
”begrænset fart” er nærmere defineret i lovens § 2, stk. 1, nr. 3, der bestemmer, at der ved
begrænset fart forstås:
 a) fart eller bugser- og bjærgningsvirksomhed med skibe, der væsentligst sejler på danske
     indsøer, indre vandveje og fjorde.
 b) anvendelse af skibe i stationær virksomhed, herunder havnefart og lign.
 c) fart eller bugser- og bjærgningsvirksomhed med skibe uden egne fremdrivningsmidler.
                                               - 27 -
 d) rutetrafik, hvor sejldistancen fra havn til havn er mindre end 50 sømil.
 e) anden fart eller bugser- og bjærgningsvirksomhed, når forholdene er sådan, at den
     pågældende person har mulighed for regelmæssigt at overnatte på sin sædvanlige bopæl.
i de almindelige bemærkninger til forslaget til sømandsbeskatningsloven (l 94/2004) anføres
det i pkt. 2 om de hidtil gældende regler for beskatning af søfolk, at der i sømandsfradragslo-
ven opereres med tre fartområder, nemlig udenrigsfart, nærfart og begrænset fart. herefter
fremgår følgende:
                   ”… området for begrænset fart er ikke på samme måde defineret med angi-
                   velse af længde- og breddegrader, men området omfatter i alt væsentligt
                   danmarks umiddelbare nærhed.”
det fremgår endvidere af lovforslagets specielle bemærkninger til sømandsbeskatningslovens
§ 2, at der ikke med lovforslaget var tilsigtet nogen ændring i forhold til det gældende om,
hvornår der er tale om begrænset fart.
det fremgår af lovens § 2, stk. 2, at stk. 1, nr. 3, litra a-c og e finder tilsvarende anvendelse
ved virksomhed med bl.a. stenfiskerfartøjer, herunder sandsugere.
ved skattemyndighedernes afgørelser er de aktiviteter, der blev udført af fartøjerne merete
chris og john madsen på limfjorden i perioden marts – maj 2009, anset som ”begrænset fart”
i medfør af sømandsbeskatningslovens § 2, stk. 1, nr. 3, litra a. det fremgår af sagen, at disse
aktiviteter bestod i oprensning af indsejlingen til thyborøn havn og sejlrenden i nibe. det
oprensede materiale blev i alle tilfælde efterfølgende losset et andet sted i limfjorden.
begrænsningen af refusionsordningen i sømandsbeskatningslovens § 10 til ikke at omfatte
”begrænset fart” skal ses i lyset af lovens forarbejder. det fremgår således af de almindelige
bemærkninger til forslaget til sømandsbeskatningsloven, at lovforslagets formål bl.a. var at
tilpasse reglerne om beskatning af søfolk til de retningslinjer for statsstøtte til søtransportsek-
toren, som eu-kommissionen havde udsendt i januar 2004 (eft c 13 af 17.1.2004, s. 3), og
som medlemsstaterne efter retningslinjerne skulle indarbejde i national lovgivning inden ud-
gangen af juni 2005.
                                                - 28 -
det anføres i eu-retningslinjerne for statsstøtte til søtransportsektoren (pkt. 2), at retnings-
linjerne omfatter tjenesteydelser inden for søtransport, som disse er defineret i forordning
(eøf) nr. 4055/86 og forordning (eøf) nr. 3577/92, dvs. ”søtransport af gods og passagerer”.
i retningslinjerne anfører eu-kommissionen endvidere følgende om sandsugning (pkt. 3.1):
                    ”…
                    opmudring/sandsugning er principielt ikke berettiget til søtransportstøtte.
                    beskatningsordningerne for virksomheder (f.eks. tonnageafgift) kan kun an-
                    vendes for opmudrings-/sandsugningsfartøjer, hvis aktiviteter udgør ”sø-
                    transport” – dvs. transport på havet af opgravede materialer – for over 50 %
                    …”
det fremgår således af forarbejderne til sømandsbeskatningsloven, at refusionsordningen i
relation til opmudrings- og sandsugningsfartøjer – i overensstemmelse med eu-kommissi-
onens retningslinjer – alene var tiltænkt et begrænset anvendelsesområde, bl.a. således, at det
kun er aktivitet i form af søtransport, der falder inden for ordningens anvendelsesområde.
aktivitet i form af ”begrænset fart” som defineret i lovens § 2, stk. 1, falder naturligt uden for
dette område.
i forbindelse med implementeringen af eu-kommissionens retningslinjer oplyste danmark
bl.a. følgende til eu-kommissionen, jf. 2009/380/ef:
                    ”de danske myndigheder tilføjer, at virksomhed i såkaldt begrænset fart
                    ikke er omfattet af de danske statsstøtteordninger. ved ”begrænset fart” for-
                    stås bl.a. virksomhed i havne og fjorde. udgravnings- eller opmudringsar-
                    bejder i og omkring havne eller i fjorde falder således altid uden for dis-
                    ordningen. det samme gælder i tilfælde, hvor et skib ligger stationært.”
bestemmelsen i bekendtgørelsens § 13, stk. 2, må herefter forstås således, at den præciserer
indholdet af begrebet ”søtransport” i relation til lovens § 10, stk. 2.
på denne baggrund finder landsretten, at bekendtgørelsens § 13, stk. 2, har fornøden lov-
hjemmel. landsretten tiltræder herefter, at de omhandlede aktiviteter på limfjorden udført af
peter madsen rederi a/s’ fartøjer falder inden for området for ”begrænset fart”, jf. sømands-
beskatningslovens § 2, stk. 1, nr. 3, litra a, og at disse aktiviteter derfor ikke skal anses som
søtransport ved anvendelse af lovens § 10.
                                              - 29 -
tilkendegivelserne i bemærkningerne til forslaget til sømandsbeskatningsloven om, at rege-
ringen ønskede at udfylde eu’s retningslinjer for statsstøtte til transportsektoren ”bedst mu-
ligt”, kan ikke føre til en anden vurdering heraf.
ad skattemyndighedernes kategorisering af fartøjet merete chris’ aktiviteter i maj og juni
2009 som ”entreprenørmæssig virksomhed”
skatteministeriet har i en meddelelse den 3. oktober 2006 (skm2006.602.dep) nærmere re-
degjort for administrationen af refusionsordningen for sandsugere. af meddelelsen (pkt. 6)
fremgår bl.a. følgende:
                   ”det vil kunne forekomme, at en sandsuger anvendes til opgaver, som falder
                   ind under betegnelsen entreprenørmæssig virksomhed, hvorved der som
                   nævnt under pkt. 4 forstås bygning og reparation af havne, moler, broer,
                   olieinstallationer, vindmøllerparker eller andre havanlæg, nedlægning af
                   rørledninger på havbunden eller lignende virksomhed. sådan virksomhed
                   falder uden for anvendelsesområdet for statsstøtteordningerne.
                   der kan ikke ydes refusion eller anden form for statsstøtte for opgaver af
                   denne karakter, og sådanne aktiviteter skal i enhver henseende holdes uden
                   for refusionsordningen.
                   …
                   herved sikres lige konkurrencevilkår over for ”entreprenørskibe” som ikke
                   er sandsugere.
                   …
                   skibe, som ikke er sandsugere, og som anvendes til transportopgaver i for-
                   bindelse med et entreprenørarbejde til søs, kan anvende statsstøtteforanstalt-
                   ningerne på linje med andre (fragt)skibe, når betingelserne herfor i øvrigt er
                   opfyldt. typisk vil der være tale om transport af materialer til brug for en-
                   treprenørarbejdet. hvis skibene deltager i selve entreprenørarbejdet – hvis
                   arbejdet foregår fra skibene, eller skibenes tilstedeværelse i øvrigt er nød-
                   vendig for arbejdets udførelse – er der ikke tale om transportopgaver i sø-
                   mandsbeskatningslovens forstand.”
det fremgår af sagens oplysninger, at fartøjet merete chris’ i maj og juni 2009 foretog ar-
bejde for den rådgivende ingeniørvirksomhed geo. arbejdet fandt sted i forbindelse geo’s
indledende undersøgelser forud for anlæggelsen af en havvindmøllepark ved anholt. john
                                                - 30 -
madsen har som partsrepræsentant for peter madsen rederi a/s nærmere oplyst, at opgaven
for rederiet bestod i transport af geo’s medarbejdere og måleudstyr til forskellige positioner
på havet, hvor undersøgelserne skulle gennemføres. merete chris’ besætning forestod også
lastning og losning af måleudstyret, og de sørgede for at anbringe måleudstyr på havbunden.
når geo’s medarbejdere havde gennemført undersøgelserne på en position, blev udstyret
taget op igen af skibets besætning. placering på havbunden af udstyret og efterfølgende op-
tagning foregik med kran, og det var besætningen, der forestod dette arbejde.
da entreprenørarbejdet således foregik fra skibet, hvis tilstedeværelse var nødvendig for ar-
bejdets udførelse, må det arbejde, som merete chris udførte for geo i de omhandlede perio-
der, i sin helhed anses for entreprenørmæssig virksomhed, der falder uden for refusionsord-
ningen i sømandsbeskatningslovens § 10.
tilkendegivelserne i bemærkningerne til forslaget til sømandsbeskatningsloven om, at rege-
ringen ønskede at udfylde eu’s retningslinjer for statsstøtte til transportsektoren ”bedst mu-
ligt”, kan heller ikke i denne sammenhæng føre til en anden vurdering.
landsretten frifinder herefter skatteministeriet for peter madsen rederi a/s’ påstand i. der er
herefter ikke anledning til at tage stilling til rederiets påstand ii.
efter sagens udfald sammenholdt med parternes påstande skal peter madsen rederi a/s be-
tale sagsomkostninger til skatteministeriet med 65.000 kr. til udgifter til advokatbistand.
beløbet er inkl. moms, da skatteministeriet ikke er momsregistreret. landsretten har ved fast-
sættelsen af beløbet lagt vægt på sagens økonomiske værdi, sagens omfang og principielle
karakter.
                                   t h i k e n d e s f o r r e t:
skatteministeriet frifindes.
i sagsomkostninger skal peter madsen rederi a/s betale 65.000 kr. til skatteministeriet.
                                          - 31 -
de idømte sagsomkostninger, der forrentes efter rentelovens § 8 a, skal betales inden 14 dage.


text:
r0011007 - mcj
                                          udskrift
                                                af
                        sø- & handelsrettens dombog
                                         ____________
den 6. januar 2004 blev af retten i sagen
r-11-01
anklagemyndigheden
mod
partrederiet for
m/s danica brown oxfy2
v/skibsmæglerfirmaet h. folmer & co.
afsagt sålydende
                                             d o m:
under denne sag har anklagemyndigheden ved københavns politi ved anklageskrift
af 23. maj 2001 som rettet under domsforhandlingen rejst tiltale mod partrederiet for
m/s danica brown oxfy2 for overtrædelse af
                                                 1.
søfartsstyrelsens tekniske forskrift a nr. 1 af 26. august 1996 om sikkerhedsarbejde i
skibe § 27, stk. 3, jf. stk. 1, jf. § 16, stk. 2, ved i perioden 22.02.2001 – 22-05-2001 at
have undladt at sørge for gennemførelse af arbejdsmiljøuddannelsen, således at der
altid kan være én, der har denne uddannelse om bord på motorskibet danica brown.
                                            - 2 -
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om, at tiltalte idømmes en bøde på 20.000
kr.
tiltalte har nægtet sig skyldig og påstået frifindelse. subsidiært har tiltalte påstået, at
bøden bør bortfalde eller nedsættes.
sø- og handelsretten afsagde den 6. december 2002 frifindende domme i sagerne
mod partrederierne for m/s danica four ouje2, m/s hanne danica owcc2 og
m/s danica violet oxdn2. disse sager var udskilt som prøvesager.
denne sag er domsforhandlet sammen med tilsvarende sager mod partrederierne for
henholdsvis m/s danalith, m/s danica green, m/s danica rainbow, m/s danica
sunrise, m/s danica white, m/s karina danica, m/s marianne danica, m/s danica
sunbeam og m/s danica red.
det tiltalte partrederi er et af 13 rederier, der driver coastere, for hvilke
skibsmæglerfirmaet h. folmer og co. er bestyrende reder. den 28. juli 1998 afholdt
søfartsstyrelsen kontrolsyn/arbejdsmiljøsyn i hamborg på en af de øvrige coastere,
m/s danica violet. ved synet blev der givet henstillinger og stillet 8 krav
vedrørende forholdene om bord. det af anklageskriftet omfattede forhold var blandt
de stillede krav. der blev givet fra 1-6 måneders frist til opfyldelse af de forskellige
krav. på et møde den 18. september 1998 mellem skibsmæglerfirmaet og
søfartsstyrelsen blev det aftalt, at 5 af kravene skulle søges afklaret som et led i et
”projekt coaster” i samarbejde med søfartens arbejdsmiljøråd. ved skrivelse den
28. juli 1999 bad søfartsstyrelsen h. folmer og co. blandt andet oplyse, om de 5
krav var opfyldt vedrørende danica violet, og hvilke tiltag der var gjort på rederiets
øvrige skibe. der blev givet en svarfrist til den 23. august 1999. den 4. august 1999
blev der afholdt et møde med deltagelse af bl.a. for partsrederiet jørgen folmer og
fra søfartsstyrelsen konsulent, overlæge ole lyngenbo, og seniorkonsulent poul
schmidt. under mødet gav jørgen folmer udtryk for, at § 16-uddannelsen ikke var
formålstjenlig, at han ikke ville sende flere skibsførere på kursus, og at der heller
ikke ville blive etableret sikkerhedsorganisation om bord på skibene. mødet sluttede
med, at ole lyngenbo oplyste, at søfartsstyrelsen forventede et skriftligt svar fra
jørgen folmer senest den 23. august 1999. den 25. august 1999 havde ole lyngenbo
en telefonsamtale med jørgen folmer. samtalen mundede ud i, at samarbejdet blev
                                          - 3 -
afbrudt. søfartsstyrelsen rettede ved skrivelse af 5. november 1999 henvendelse til
københavns politi med anmodning om tiltalerejsning vedrørende 4 forhold for så
vidt angår alle partrederierne. tre af disse forhold er frafaldet af
anklagemyndigheden efter afsigelsen af sø- og handelsrettens dom af 6. december
2002.
der har været afholdt syn den 15. oktober 1998 på danica sunrise, den 30. juni 1999
på danica red og den 20. august 1999 på danica sunbeam. under disse blev det
overfor danica sunrise og danica sunbeam påtalt, at der ikke om bord var en person
med § 16-kursus. der har tillige været afholdt syn den 7. august 1998 på danica
violet, den 23. oktober 2001 m/s hanne danica og den 15. oktober 2002 på m/s
danica four. sagerne mod disse tiltalte blev afgjort ved sø- og handelsrettens dom
af 6. december 2002.
anklagemyndigheden har som bevis for, at der ikke har været personer med et § 16-
kursus om bord på skibene fremlagt oversigter, udskrevet af søfartsstyrelsen, over
den enkeltes uddannelse, herunder § 16-kurset, samt kopi af rederiernes
hyrekontrakter for samtlige ansatte. registreringen af oplysninger om § 16-kurset
sker på grundlag af indberetninger fra de enkelte undervisere.
den i anklageskriftet anførte periode er valgt, fordi der ifølge søfartsstyrelsen ikke i
denne periode var personer med § 16-kursus om bord.
under domsforhandlingen er der afgivet forklaring af jørgen folmer, ole lyngenbo
og egil vestergaard.
anklagemyndigheden har til støtte for den nedlagte påstand anført, for så vidt angår
tiltaltes generelle anbringender om, at de i anklageskriftet nævnte bestemmelser ikke
har fornøden lovhjemmel, at ministeren ved lov nr. 594/96 om skibes sikkerhed er
tillagt kompetence til at udstede de foreliggende bekendtgørelser, og denne
kompetence blev uddelegeret til søfartsstyrelsen ved bekendtgørelse nr. 694/95 om
henlæggelse af visse beføjelser til søfartsstyrelsen, nu bekendtgørelse nr. 541/99.
søfartsstyrelsen har således haft den fornødne kompetence.
                                           - 4 -
vedrørende synspunktet om manglende hjemmel som følge af, at der er tale om en
bestemmelse af fiskal karakter, bemærkes, at hjemlen er i lovens § 5.
hjemmelsgrundlaget er klart og tydeligt, og betingelserne i straffelovens § 1 er
opfyldt.
for så vidt angår tiltaltes anbringende om, at reglerne lider af tilblivelsesmangler,
bemærkes, at § 22 i lovbekendtgørelse nr. 594/96 om nedsættelse af et
skibstilsynsråd ikke indeholder nogen bestemmelse om, at der skal ske forelæggelse
for ministeren, hvis der ikke kan opnås enighed i rådet om et spørgsmål. der ses
heller ikke i forarbejderne til bestemmelsen at være holdepunkter for en antagelse
herom. søfartsstyrelsen kan således fastsætte regler uafhængigt af uenighed i rådet
og uden forudgående forelæggelse for ministeren. det bemærkes endvidere
vedrørende indsigelserne om tilblivelsesmangler, at såfremt kravene til vands er
blevet strengere end til lands, er det ikke i strid med folketingsbeslutningen om, at
man skulle opnå samme niveau til vands som til lands, idet der ikke var noget krav
om ækvivalens. det grundlæggende formål var at få niveauet til vands op, da det
haltede bagefter.
med hensyn til spørgsmålet om ikrafttræden fremgår det klart af søfartsstyrelsens
meddelelser, at der til ikrafttræden af reglen var knyttet en overgangsregel, og tiltalte
har været bekendt med denne regel.
tiltalte har endvidere anført, at søfartsstyrelsen har begået sagsbehandlingsfejl. det
bemærkes hertil, at der ikke er pligt til at foretage de af forsvareren beskrevne
sagsbehandlingsskridt, når der konstateres en lovovertrædelse, og søfartsstyrelsen
har ikke lovliggjort de beskrevne forhold ved igangsættelsen af projekt coaster.
mens projekt coaster var i gang, foretog man ikke yderligere i anledning af
overtrædelserne, men da samarbejdet brød sammen, fastsattes på ny en frist, da
søfartsstyrelsen måtte henholde sig til lovgivningen, når projektet faldt bort. politiets
efterforskning har båret præg af, at man nærmest har opfattet jørgen folmers
tilkendegivelser under afhøringen som tilståelser.
vedrørende tiltaltes indsigelser om, at § 16 er uklart formuleret, bemærkes, at det af
omstændighederne omkring reglernes tilblivelse, hvor hvervets parter var involveret,
herunder jørgen folmer, klart fremgik, at det var et særligt kursus, man skulle på.
                                          - 5 -
bestemmelsen i § 16, stk. 4, er efter sin ordlyd ikke begrænset til at gælde store
skibe, men det fremgår klart af forarbejderne og af den af ole lyngenbo afgivne
forklaring, at reglen kun skal finde anvendelse for de store skibe, hvilket også har
været klart for tiltalte.
det påhviler rederne at sørge for, at der altid er en person om bord, som har en § 16-
uddannelse, hvilket jørgen folmer ikke har draget omsorg for. på baggrund af de af
anklagemyndigheden fremlagte udskrifter må det lægges til grund, at der for den
angivne periode ikke har været en person om bord på skibet, som har § 16-
uddannelsen.
såfremt man måtte komme frem til, at § 16, stk. 4, også gælder for små skibe, er det
helt usandsynligt, at der for den angivne periode skulle have været en person om
bord, som har gennemgået fjernundervisningsmaterialet i overensstemmelse med
bestemmelsens regler herom. desuden fordrer bestemmelsen, at der er en
sikkerhedsgruppe om bord. dette er utænkeligt, da jørgen folmer har modsat sig
reglerne om organiseret sikkerhedsorganisation. allerede af den grund må tanken om
sikkerhedsgruppe afvises. det er endvidere næppe sandsynligt, at en skipper vil
acceptere, at en blandt de ubefarne udpeges. hvis en skibsfører måtte have modtaget
en video, skal dette følges op af, at den pågældende sikkerhedsrepræsentant sendes
på kursus.
de fremlagte oversigter er trukket primo november 2003, og ingen af besætningen
har efter dette tidspunkt gennemgået § 16-kurset.
med hensyn til strafudmålingen må der idømmes en følelig bøde. højesteret har med
sagerne u 2000.293 og 2000.295 forhøjet bødeniveauet i almindelige
arbejdsmiljøsager fra 10.000 kr. til 20.000 kr. da bødeniveauet skal tilskynde til
størst sikkerhed, og der har været en lang årrække med alvorlige søulykker, bør dette
bødeniveau følges. det gøres gældende, at det ikke alene beror på
anklagemyndigheden, at sagsbehandlingen har trukket ud. sagsbehandlingstiden kan
derfor højst få omkostningsmæssig betydning.
                                            - 6 -
tiltalte har til støtte for frifindelsespåstanden anført, at dette sagskompleks begyndte
med et uanmeldt syn på danica violet den 28. juni 1998, hvor der blev rejst 8 krav,
hvoraf søfartsstyrelsen senere måtte frafalde 4. der blev efter aftale med
anklagemyndigheden af procesbesparende grunde udvalgt 3 prøvesager. på trods af
frifindelse i de tre sager fastholdt anklagemyndigheden tiltale overfor de resterende
10 rederier. efter dommen af 6. december 2002 frafaldt anklagemyndigheden tiltale i
3 af de 4 forhold. anklagemyndigheden har fremført, at disse sager er principielle,
men har alligevel valgt alene som bevis at fremlægge bemandingslisterne. dette er
ikke tilstrækkeligt grundlag for domfældelse.
§ 16 i teknisk forskrift a af 1996 indeholder i stk. 1 en generel bestemmelse for alle
skibe, mens stk. 2 og 3 er en særbestemmelse for henholdsvis små skibe og store
skibe. stk. 4 gælder efter sin ordlyd både små og store skibe og er en generel
formuleret overgangsbestemmelse. af ole lyngenbos forklaring fremgik, at der om
bord på alle skibe findes en video og pjece, men at der ikke blev ført register over,
hvem der havde set videoen og læst pjecen, og hvem der er udpeget som
sikkerhedsrepræsentant. der var endvidere ingen mening med at udsende materialet
til de små skibe, såfremt § 16, stk. 4, ikke skulle gælde for disse. uagtet at stk. 4 kun
var tænkt at skulle gælde for store skibe, må den for tiltalte gunstigste fortolkning
lægges til grund, da der ikke kan straffes for overtrædelse af hensigten med
bestemmelsen. dernæst har anklagemyndigheden ikke bevist, at der ikke er udpeget
sikkerhedsorganisation, og at videoen ikke er blevet gennemgået. ved afhøringen
under den tidligere domsforhandling blev det oplyst, at der på et af skibene var en
sikkerhedsorganisation, og jørgen folmers udtalelser er ikke bevis for manglende
sikkerhedsorganisation.
efter straffelovens § 1 kræves der klar hjemmel for at idømme straf. i denne sag har
selv den regeludstedende myndighed vanskeligheder med fortolkningen, hvilket også
må føre til frifindelse.
teknisk forskrift a 1 af 1996, som der rejses tiltale efter, har status som en
bekendtgørelse. § 16 er strafsanktioneret fra forskriftens ikrafttræden, selvom det var
umuligt at opfylde kravet, hvilket søfartsstyrelsen først regnede med kunne ske fra
den 1. januar 1998. søfartsstyrelsen undlod blot at håndhæve bestemmelsen, men
offentliggjorde ikke, hvornår man ville håndhæve. det eneste, der er henvist til, er et
                                          - 7 -
mødereferat fra 1995. at man overfor jørgen folmer har meddelt tidspunktet, er ikke
tilstrækkeligt. også dette forhold bør føre til frifindelse.
den tekniske forskrift skal både for så vidt angår straffebestemmelsen og den
økonomiske udgift have hjemmel i lov. såfremt der pålægges borgeren mere
vidtgående følger, må der kræves klar hjemmel. hjemmelsbestemmelsen i § 5 i
lovbekendtgørelse nr. 594/96 om skibes sikkerhed er en generelt udformet
hjemmelsbestemmelse, der intet siger om økonomi og straf. søfartsstyrelsen har
gennemført § 16 i strid med den sædvane, der var på området, og pålagt
rederierhvervet økonomiske byrder. reglen blev til på trods af en
folketingsbeslutning om, at reglerne skulle være de samme som på land.
søfartsstyrelsen valgte i stedet at skærpe reglerne til søs, og man troede, at man
lavede en forskelsbehandling mellem store og små skibe. dette har næppe været
folketingets hensigt. § 16 i den tekniske forskrift har derfor ikke tilstrækkelig
hjemmel i loven.
søfartsstyrelsen har tilsidesat sædvanen om, at sagen ved uenighed i regeludvalget
skal behandles på et møde i skibstilsynsrådet. skibstilsynsrådet er et rådgivende
organ for ministeren, og sagen burde være forlagt denne. det bekræftes af direktør
bagges notat af 23. december 1994, at dette også var søfartsstyrelsens opfattelse.
forelæggelsen for ministeren ville have gjort en forskel, da sagen var meget politisk.
at søfartsstyrelsen tolker en generel hjemmel i strid med en folketingsbeslutning, må
medføre, at bestemmelsen lider af en tilblivelsesmangel.
det påhviler anklageyndigheden at søge sagen oplyst. søfartsstyrelsen havde kun
været om bord i 4 skibe, inden der blev foretaget enslydende politianmeldelser.
anklagemyndigheden gjorde intet for at oplyse sagen, før der blev rejst tiltale. der
foreligger således en ugyldig forvaltningsakt, hvorfor der ikke kan straffes.
anklagemyndigheden måtte ved domsforhandlingens begyndelse korrigere 10
oplysninger i det fremlagte materiale. det materiale, der er fremlagt, er ensidigt
indhentet fra søfartsstyrelsen. der er væsentlige fejlmuligheder ved tilvejebringelsen
af de indhentede oplysninger. der foreligger ikke et formaliseret
indberetningssystem, og systemet beror på den enkelte undervisers omhyggelighed.
dernæst er de fremlagte oversigter et indiciebevis, hvor man i stedet kunne have
                                           - 8 -
foretaget en besigtigelse af de faktiske forhold. den manglende førelse af et direkte
bevis må komme anklagemyndigheden til skade.
anklagemyndigheden har ikke ført bevis for, at gerningsindholdet er realiseret.
til støtte for påstanden om strafbortfald eller nedsættelse gøres det gældende, at der
henset til reglernes tilblivelsesproces samt den hidtidige manglende håndhævelse har
været en sådan usikkerhed omkring reglerne, at straffelovens § 84, stk. 2, jf. stk. 1,
nr. 3, bør finde anvendelse. hertil kommer, at sagens behandling har været meget
langsommelig af grunde, som ikke kan lægges tiltalte til last.
retten skal udtale:
hverken efter ordlyden i bekendtgørelse 883 af 3. oktober 1996 af
forretningsordenen for skibstilsynsrådet eller af cirkulære om forretningsordenen for
skibstilsynsrådet ses der at være krav om, at spørgsmål, hvorom der er uenighed i
rådet, skal forelægges ministeren, ligesom der ikke ses at foreligge en retssædvane
om forelæggelse for ministeren, der kan tilsidesætte eller supplere bestemmelserne
om tilblivelse af love og bekendtgørelser.
retten finder i øvrigt af de af anklagemyndigheden anførte grunde, at
søfartsstyrelsen har haft hjemmel til at udstede teknisk forskrift a nr. 1 af 26. august
1996 om sikkerhedsarbejde i skibe, således som det er sket. det forhold, at der
foreligger en folketingsbeslutning om arbejdsmiljø til søs, findes ikke retligt at ændre
herpå.
hverken søfartsstyrelsen eller anklagemyndigheden foretog specifikke undersøgelser
vedrørende hvert enkelt skib, før der blev rejst tiltale, men grundede tiltale på jørgen
folmers tilkendegivelser om ikke at ville opfylde kravet om § 16-uddannnelse. dette
forhold findes ikke at kunne bevirke, at tiltalerejsningen må anses for en ugyldig
forvaltningsakt, hvorfor tiltale ikke af den grund kan frifindes.
bestemmelsen i § 16, stk. 4, er efter sin ordlyd ikke begrænset til at omfatte store
skibe, og retten finder ikke, at der i øvrigt foreligger tilstrækkeligt grundlag for at
antage, at bestemmelsen skal fortolkes således, at kun store skibe omfattes. at jørgen
                                             - 9 -
folmer kunne have haft den opfattelse, at små skibe alene var omfattet af § 16, stk. 2,
ændrer ikke herved.
der er enighed om, at der ikke har været foretaget syn af de faktiske forhold om bord
på skibet vedrørende den periode, for hvilken der er rejst tiltale, og at der ikke føres
lister over personer, som efter § 16, stk. 4, umiddelbart efter valget eller udpegningen
har gennemgået fjernundervisningsprogrammet.
når der samtidig henses til, at de af søfartsstyrelsen udarbejdede udskrifter
vedrørende personer, som har gennemgået § 16-uddannelsen, beror på indberetninger
fra kursusudbydere i såvel danmark som udlandet, og da det under sagen er oplyst,
at søfartsstyrelsen i enkelte tilfælde har måttet afbryde samarbejdet med
kursusudbydere, finder retten ikke, at det med den fornødne sikkerhed er godtgjort, at
tiltalte er skyldig i den rejste tiltale, hvorfor tiltalte frifindes.
                                      thi kendes for ret:
tiltalte, partrederiet for m/s danica brown oxfy2, frifindes.
statskassen skal betale sagens omkostninger.
                                       mette christensen
mogens buch                                                           niels schott christensen
                                             (sign.)
                                          ___ ___ ___
                             udskriftens rigtighed bekræftes
                             p.j.v. sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark