text:
                        sø- og handelsretten
                                   kendelse
                               afsagt den 8. marts 2019
sag bs-34191/2018-shr
sag bs-1208/2019-shr
roche a/s
f. hoffmann-la roche ag
og
genentech, inc
(advokat sture rygaard for alle)
mod
samsung bioepis nl b.v.
biogen (denmark) manufacturing aps
(advokat klaus ewald madsen og advokat johnny petersen for begge)
og
msd danmark aps
(advokat morten achilles bruus)
                                              2
denne afgørelse er truffet af vicepræsident mads bundgaard larsen og de sagkyndige
medlemmer henrik peder bendiksen og john meidahl petersen.
sagens baggrund og parternes påstande
denne sag om midlertidigt forbud og påbud i henhold til retsplejelovens kapitel 40, der
blev anlagt den 13. september 2018, vedrører, hvorvidt betingelserne for at nedlægge
forbud og påbud mod samsung bioepis nl b.v., biogen (denmark) manufacturing aps
og msd danmark aps, for så vidt angår fremstilling, salg og markedsføring af det bio-
similære lægemiddel ontruzant, er opfyldt, herunder navnlig om stridspatentet dk/ep
1 308 455 t3 om en bestemt stofsammensætning af antistoffet hummab4d5-8 (trastuzu-
mab) er gyldigt og krænket. stridspatentet er udstedt den 22. marts 2006 med prioritet
den 6. maj 1998 og udløber den 3. maj 2019.
roche a/s, f. hoffmann-la roche ag og genentech, inc har nedlagt følgende påstan-
de:
    1. det forbydes biogen (denmark) manufacturing aps at fremstille, udbyde, brin-
        ge i omsætning eller anvende lægemidlet ontruzant®, omfattet af markedsfø-
        ringstilladelse nr. eu/1/17/1241/001, jf. bilag plesner5, og/eller trastuzumab til
        brug herfor, eller importere eller besidde sådant ontruzant® og/eller trastuzu-
        mab til brug herfor med sådant formål så længe patent nr. dk/ep 1308455 er i
        kraft.
    2. det påbydes biogen (denmark) manufacturing aps at tilbagekalde alle allerede
        skete     leverancer    af   ontruzant®,       jf.  markedsføringstilladelse   nr.
        eu/1/17/1241/001, jf. bilag plesner5, fra samtlige modtagere og at anmode
        samtlige modtagere om at tilbagekalde de skete leverancer fra deres aftagere.
    3. det forbydes samsung bioepis uk limited, samsung bioepis nl b.v. og msd
        danmark aps i danmark at udbyde, bringe i omsætning eller anvende lægemid-
        let ontruzant®, omfattet af markedsføringstilladelse nr. eu/1/17/1241/001, jf. bi-
        lag plesner5 og bilag plesner35, eller importere eller besidde det med et så-
        dant formål så længe patent nr. dk/ep 1308455 er i kraft.
                                             3
    4. det påbydes msd danmark aps at tilbagekalde allerede skete leverancer af on-
       truzant®, jf. markedsføringstilladelse nr. eu/1/17/1241/001, jf. bilag plesner5,
       fra samtlige modtagere, herunder grossister, hospitaler, apoteker og de relevan-
       te afdelinger på hospitalerne, hvortil levering er foretaget, eller som, msd dan-
       mark aps er bekendt med, anvender ontruzant®.
    5. det påbydes msd danmark aps at anmode sine aftagere i danmark af on-
       truzant®, jf. markedsføringstilladelse nr. eu/1/17/1241/001, jf. bilag plesner5,
       om at tilbagekalde og returnere til msd danmark aps de pågældendes leveran-
       cer af det nævnte lægemiddel fra samtlige modtagere, herunder grossister, ho-
       spitaler, apoteker og de relevante afdelinger på hospitalerne, eller som, msd
       danmark aps er bekendt med, anvender ontruzant®.
    6. det påbydes msd danmark aps omgående med øjeblikkelig virkning at afmel-
       de prisregistrering af lægemidlet ontruzant®, jf. markedsføringstilladelse nr.
       eu/1/17/1241/001, jf. bilag plesner5, hos lægemiddelstyrelsen.
de midlertidige forbud og påbud påstås principalt nedlagt uden sikkerhedsstillelse;
subsidiært mod en af retten fastsat sikkerhed.
roche gør gældende, at roche skal tillægges sagsomkostninger i henhold til retspleje-
lovens § 421, og der skal således tages stilling til sagsomkostninger i forbindelse med
forbudssagen.
biogen (denmark) manufacturing aps har over for påstand 1 og 2 principalt nedlagt på-
stand om, at forbud og påbud nægtes fremme, subsidiært at begæringen om forbud og
påbud fremmes mod tilvejebringelse af en af sø- og handelsretten fastsat sikkerhed.
samsung bioepis nl b.v., har over for påstand 3 principalt nedlagt påstand om, at for-
bud og påbud nægtes fremme, subsidiært at begæringen om forbud og påbud fremmes
mod tilvejebringelse af en af sø- og handelsretten fastsat sikkerhed.
                                               4
msd danmark aps har over for påstand 3 – 6 principalt nedlagt påstand om, at forbud
og påbud nægtes fremme, subsidiært at begæringen om forbud og påbud fremmes mod
tilvejebringelse af en af sø- og handelsretten fastsat sikkerhed.
oplysningerne i sagen
sagens parter og de omhandlede lægemidler
roche a/s og f. hoffmann-la roche ag er en del af roche-koncernen. f. hoffmann-la ro-
che blev oprindeligt etableret i 1896 af fritz hoffmann-la roche. roche-koncernen ope-
rerer globalt under to divisioner, en lægemiddeldivision og en diagnostikdivision, og
beskæftiger mere end 90.000 ansatte i mere end 100 lande. lægemiddeldivisionen be-
skæftiger sig med forskning og udvikling af originale lægemidler, og over halvdelen af
roches produktudvikling vedrører biologiske lægemidler. roche har på nuværende
tidspunkt mere end 15 biologiske lægemidler på markedet i eu.
f. hoffmann-la roche har en eksklusiv licens til at markedsføre herceptin i europa.
i danmark sælges lægemidlet herceptin af roche a/s.
genentech inc. er et datterselskab i roche-koncernen. genentech udviklede lægemidlet
herceptin og sælger dette i usa. genentech er ejer af stridspatentet.
roche a/s og f. hoffmann-la roche ag og genentech inc. vil i det følgende samlet
blive benævnt ”roche”.
biogen (denmark) manufacturing aps (herefter biogen) er en del af biogen-koncernen,
som er en global producent af biologiske lægemidler med hovedsæde i massachusetts,
usa, og med kontorer i 30 lande og samarbejdspartnere i 70 lande. biogen-koncernen
blev etableret i 1978 og er verdens ældste uafhængige bioteknologiske selskab. biogen-
koncernen beskæftiger ca. 7.500 medarbejdere på verdensplan.
samsung bioepis nl b.v (herefter bioepis) er en del af den koreanske lægemiddelsvirk-
somhed samsung bioepis co. ltd.
                                               5
samsung bioepis co. ltd er et joint venture mellem det koreanske selskab samsung bi-
ologics co. ltd. og det amerikanske selskab biogen idec therapeutics inc. samsung bio-
epis er en del af samsung koncernen.
samsung bioepis co ltd. har ikke noget datterselskab i danmark.
samsung bioepis co. ltd. har udviklet en række biosimilære lægemiddelkandidater
med fokus på immunologi, onkologi og stofskiftesygdomme. fire af sådanne produkter
er hidtil blevet lanceret i europa. de lancerede produkter omfatter en biosimilær version
af herceptin, der markedsføres under varemærket ontruzant. det europæiske læge-
middelagentur udstedte den 15. november 2017 markedsføringstilladelse for ontruzant.
markedsføringstilladelsen indehaves af samsung bioepis nl b.v. det er oplyst, at den
første europæiske lancering af ontruzant var i storbritannien den 8. marts 2018.
msd danmark aps (herefter msd) er en del af merck & co. koncernen, som er en af
verdens største lægemiddelselskaber. merck & co. koncernen har hovedsæde i new
jersey, usa, og er repræsenteret i mere end 140 lande, herunder danmark.
samlet set har merck & co. koncernen ca. 69.000 ansatte og havde i 2017 en samlet om-
sætning på 40,1 mia. usd.
msd har rettighederne til at sælge ontruzant på det danske marked.
herceptin er et biologisk lægemiddel, der indeholder aktivstoffet trastuzumab. et biosi-
milært lægemiddel er et biologisk lægemiddel, der svarer til et allerede godkendt biolo-
gisk lægemiddel - referencelægemidlet. de aktive stoffer i biologiske lægemidler er ofte
større og mere komplekse, end det er tilfældet for kemiske lægemidler, og det er derfor
ikke muligt på nuværende tidspunkt at lave identiske kopier.
trastuzumab, der er et monoklonalt antistof, blev første gang godkendt til medicinsk
anvendelse i usa i 1998. et monoklonalt antistof er et antistof, der er udviklet til at gen-
kende og binde sig til en specifik struktur, som findes i bestemte celler i kroppen.
                                                    6
trastuzumab er designet til at binde selektivt til her2-receptoren, som er overudtrykt i
ca. en fjerdedel af brystkræfttilfældene. ved at binde til her2 aktiverer trastuzumab im-
munsystemets celler, som derefter dræber tumorcellerne. trastuzumab forhindrer også
her2 i at udsende signaler, som får tumorcellerne til at vokse.
stridspatentet
roche fik den 22. marts 2006 udstedt patent dk/ep 1 308 455 t3 (herefter stridspatentet
eller 455-patentet) på en ”sammensætning omfattende anti-her2-antistoffer”. patentet
blev udstedt på grundlag af europæisk patentansøgning nr. 02029008.6, der blev indle-
veret den 3. maj 1999 og havde prioritet fra 6. maj 1998 (us 84459 p/488-patentet). strids-
patentet udløber den 3. maj 2019.
patentets krav 1 har i den engelske version følgende ordlyd:
              “1. a composition comprising a mixture of anti-her2 antibody and one or
              more acidic variants thereof, wherein the amount of the acidic variant(s) is
              less than about 25%,
       25     and wherein the acidic variant(s) are predominantly deamidated variants
              wherein one or more asparagine residues of the anti-her2 antibody have
              been deamidated,
              and wherein the anti-her2 antibody is hummab4d5-8,
              and wherein the deamidated variants have asn30 in cdr1 of either or both
              vl regions of hummab4d5-8 converted to aspartate.”
den danske oversættelse af stridspatentet blev bekendtgjort den 31. juli 2006. 455-paten-
tet har følgende patentkrav af betydning for sagen:
       ”
                   1. sammensaetning omfattende en blanding af anti-her2 antistof og en
              eller flere sure varianter deraf, hvor masngden af sur variant er mindre end
       5      ca. 25%,
                  og hvor de sure varianter hovedsageligt er deamiderede varianter, i hvil-
              ke en eller flere asparaginrester i anti-her2 antistoffet er blevet deamideret,
                  og hvor anti-her2 antistoffet er hummab4d5-8,
                  og hvor de deamiderede varianter har asn30 i cdr1 i en af eller begge
       10     vl- regioner i hummab4d5-8 omdannet til aspartat.”
af stridspatentet fremgår blandt andet:
       ”        beskrivelse
                opfindelsens område
                denne opfindelse angår generelt proteinoprensning.
                beskrivelse af beslægtet teknik
                storskala, økonomisk oprensning af proteiner er et stigende vigtigt problem
       for bioteknologiindustrien. generelt produceres proteiner af cellekulturer ved brug
       af enten mammale eller bakterielle cellelinier modificeret til at producere proteinet
       af interesse ved insertion af et rekombinant plasmid indeholdende genet for dette
                                              7
protein. eftersom cellelinierne, der anvendes, er levende organismer, skal de fødes
med et komplekst vækstmedium indeholdende sukre, aminosyrer og vækstfaktorer,
sædvanligvis tilført fra præparater af animalsk serum. separation af det ønskede
protein fra blandingen af forbindelser, der er givet til cellerne og biprodukterne fra
cellerne selv til en renhed, der er tilstrækkelig til anvendelse som et humant terape-
utika giver en ekstrem udfordring.
          procedurer til oprensning fra celledebris afhænger først og fremmest af pro-
teinets ekspressionssite. nogle proteiner kan secerneres direkte fra cellen til det om-
givende vækstmedium, andre fremstilles intracellulært. for sidstnævnte proteiner
er første trin i oprensningsprocessen lyse af cellen, hvilket kan udføres ved en ræk-
ke fremgangsmåder inklusiv mekanisk forskydning, osmotisk chok eller enzymati-
ske behandlinger. sådanne brud frigiver hele cellens indhold i homogenatet og pro-
ducerer yderligere subcellulære fragmenter, som er svære at fjerne pa grund af de-
res lille størrelse. disse fjernes generelt ved differentialcentrifugering eller ved fil-
trering. det samme problem opstår, skønt i en mindre skala, med direkte secernere-
de proteiner pa grund af cellers naturlige død og frigivelse af intracellulære værts-
celleproteiner i forløbet for proteinproduktionskørsel.
          nar en klaret opløsning indeholdende proteinet af interesse er blevet opnå-
et, separeres det normalt fra andre proteiner produceret af cellen ved brug af en
kombination af forskellige kromatografiske teknikker. disse teknikker separerer
blandinger af proteiner pa basis af deres ladning, hydrofobicitet eller størrelse. ad-
skillige forskellige kromatografiresiner er tilgængelige for hver af disse teknikker,
hvilket muliggør præcis skræddersyning og oprensningsforløb til det særlige prote-
in, der er involveret. essensen i hver af disse separationsmetoder er, at proteiner kan
føres til enten at bevæge sig ved forskellige hastigheder ned gennem en kolonne og
således opnå en fysisk separation, der øges, som de passerer yderligere ned gennem
kolonnen eller til at adhaerere selektivt til separationsmediet, hvorved de elueres
forskelligt af forskellige solventer. i nogle tilfælde separeres det ønskede protein for
urenheder, når urenhederne specifikt adhærerer til kolonnen og proteinet af inter-
esse ikke gør, det vil sige proteinet af interesse er til stede i "gennemløbet".
          ionbytningskromatografi er en kromatografisk teknik, som almindeligvis
anvendes til oprensning af proteiner. i ionbytningskromatografi tiltrækkes ladede
afsnit pa overfladen af soluten af modsatte ladninger h¨æftet til en kromatografisk
matrix, forudsat at den ioniske styrke i den puffer er lav. elueringen opnås generelt
ved at øge ionstyrken (dvs. konduktiviteten) i pufferen for at konkurrere med solu-
ten for de ladede sider i ionbyttermatrixen. ændring af ph og derved ændring af so-
luttens ladning er en anden made at opnå eluering af solutten. ændringen i konduk-
tiviteten eller ph kan være gradvis (gradienteluering) eller trinvis (trinvis eluering).
tidligere har disse ændringer været progressive, dvs. ph eller konduktiviteten øges
eller reduceres i en enkelt retning.
…
          sammendrag af opfindelsen
          den foreliggende opfindelse tilvejebringer en ionbytterkromatografisk
fremgangsmåde, hvor et polypeptid af interesse bindes til ionbyttermaterialet med
en initialkonduktivitet eller ph, og derpa vaskes ionbyttermaterialet med en inter-
mediaerpuffer med en forskellig konduktivitet eller ph eller begge. ved et specifikt
punkt efter disse mellemvaske, og i modsætning til standard ionbytterkromatogra-
fipraksis, vaskes ionbyttermaterialet med en vaskepuffer, hvori aendringen i kon-
duktivitet eller ph eller begge fra den intermediaere puffer til vaskepufferen er en
modsat retning af aendringen i konduktivitet eller ph eller begge opnaet i de tidli-
gere trin. kun efter vask med vaskepufferen er ionbyttermaterialet klar til at poly-
peptidmolekylet af interesse kan elueres ved påførsel af elueringspufferen med en
konduktivitet eller ph, eller begge, som er forskellig fra konduktiviteten eller ph el-
ler begge af pufferne, der er anvendt i de tidligere trin.
          denne nye tilgang til ionbytterkromatografier er saerlig anvendelig i situa-
tioner, hvor et produktmolekyle skal separeres fra et meget taet relateret kontami-
                                             8
nerende molekyle ved fuldproduktionsskala, hvor både renhed og højt udbytte af
polypeptidproduktet er ønsket.
         opfindelsen tilvejebringer således en sammensætning omfattende en blan-
ding af anti-her2-antistof som defineret i krav 1. dette kan tilvejebringes ved en
fremgangsmade til at oprense et polypeptid, som er et anti-her2-antistof, fra en
sammensætning omfattende polypeptidet og en kontaminant, hvilken fremgangs-
måde omfatter følgende trin udført efter hinanden:
         (a)    binde polypeptidet til et ionbyttermateriale ved brug af en loading-
                puffer, hvor loadingpufferen er ved en forste konduktivitet og ph;
         (b)    vaske ionbyttermaterialet med en intermediærpuffer med en anden
                konduktivitet og/eller ph, saledes at kontaminanten elueres fra
                ionbyttermaterialet;
         (c)    vaske ionbyttermaterialet med en vaskepuffer, som er ved en tredje
                konduktivitet og/eller ph, hvor ændringen i konduktivitet og/eller
                ph fra intermediærpufferen til vaskepufferen er i en modsat retning
                af ændringen i konduktivitet og/eller ph fra loadingpufferen til inter-
                mediærpufferen; og
         (d)    vaske ionbyttermaterialet med en elueringspuffer med en fjerde kon-
                duktivitet og/eller ph, saledes at polypeptidet elueres fra ionbytter-
                materialet. den første konduktivitet og/eller ph kan være den samme
                som den tredje konduktivitet og/eller ph.
…
         beskrevet heri er ligeledes en fremgangsmåde til oprensning af et antistof
fra en sammensætning omfattende antistoffet og en kontaminant, hvilken frem-
gangsmåde omfatter loading af sammensætningen pa en kationbytterresin, hvor
mængden af antistof, der loades pa kationbytterresinen er fra ca. 20 mg til ca. 35 mg
antistof pr. ml kationbytterresin, og eventuelt yderligere omfattendemeluering af
antistoffet fra kationbytterresinen. fremgangsmaden omfatter fortrinsvis yderligere
et intermediaert vasketrin til eluering af en eller flere kontaminanter fra ionbytterre-
sinen. dette intermediære vasketrin kommer normalt fbr trinnet, hvor antistoffet
elueres.
         i sammensætningerne i opfindelsen som defineret i krav 1 er mængden
af sur(e) variant(er) i sammensætningen mindre end ca. 25% og fortrinsvis mindre
end 20%, for eksempel intervallet fra ca. 1% til ca. 18%. eventuelt omfatter sammen-
saetningen yderligere en farmaceutisk acceptabel bærer.
…
         figur 5 viser kvaliteten af rhumab her2 i hver kationbytterkromatografi
poolprøve elueret ved carboxysulfonkationbytterresin højtryksvæskekromatografi
(csx hpiex). toppe a, b og 1 er deamiderede former af rhumab her2. top 3 er
nondeamideret rhumab her2. top 4 er en kombination af c-terminal lysin-holdi-
ge og iso-aspartat-varianter af rhumab her2.
…
         detaljeret beskrivelse af de foretrukne udførelsesformer
         definitioner
         "sammensætningen", der skal oprenses heri, omfatter polypeptidet af inter-
esse og en eller flere kontaminanter. sammensætningen kan være "delvist oprenset"
(dvs. være underkastet et eller flere oprensningstrin, såsom protein a kromatografi,
som i eksempel 1 nedenfor) eller kan opnås direkte fra en værtscelle eller organis-
me, der producerer polypeptidet (f.eks. kan sammensætningen omfatte høstet celle-
kulturvæske).
…
         en "variant" eller "aminosyresekvensvariant" af et startpolypeptid er et po-
lypeptid, som omfatter en aminosyresekvens, der er forskellig fra den for startpoly-
peptidet.
…
                                               9
          en "sur variant" er en variant af et polypeptid af interesse, som er mere sur
(f.eks. bestemt ved kationbytterkromatografi) end polypeptidet af interesse. et ek-
sempel pa en sur variant er en deamideret variant.
          en "deamideret" variant af et polypeptidmolekyle er et polypeptid, hvor en
eller flere asparagin rester i det originate polypeptid er blevet omdannet til aspartat,
dvs. den neutrale amidsidekaede er blevet omdannet til en rest med en generelt sur
karakter. deamideret hummab4d5 antistof fra eksemplet nedenfor har asn30 i
cdr1 i enten den ene eller begge vl-regioneme deraf omdannet til aspartat. ud-
trykket "deamideret human dnase" som anvendt heri betyder human dnase, der
er deamideret ved asparaginresten, der forekommer i position 74 i aminosyrese-
kvensen for den native modne humane dnase (us patent 5.279.823; udtrykkeligt in-
korporeret heri ved reference).
          udtrykket "blanding", som anvendt heri med henvisning til en sammensæt-
ning omfattende et anti-her2 antistof, betyder tilstedeværelsen af både det ønske-
de anti-her2 antistof og en eller flere sure varianter deraf. sure varianter kan ho-
vedsagiigt omfatte deamideret anti-her2 antistof med mindre mængder andre su-
re varianter. det er for eksempel fundet, at i præparater af anti-her2 antistof op-
nået fra rekombinant ekspression er så meget som ca. 25% af anti-her2 antistoffet
deamideret.
…
          udtrykket "antistof" anvendes i den bredeste forstand og dækker specifikt
monoklonale antistoffer (inklusiv fuld-længde monoklonale antistoffer), polyklona-
le antistoffer, multispecifikke antistoffer (f.eks. bispecifikke antistoffer) og antistof-
fragmenter, sa længe de udviser den ønskede biologiske aktivitet.
          antistoffet heri er rettet mod et "antigen" af interesse. fortrinsvis er antige-
net et biologisk vigtigt polypeptid og administrering af antistoffet til et pattedyr, der
lider af en sygdom eller lidelse, kan resultere i en terapeutisk forbedring i det patte-
dyr.
…
          udtrykket "hypervariabel region" anvendt heri refererer til aminosyrere-
sterne i et antistof, som er ansvarlige for antigen-binding. den hypervariable region
omfatter aminosyrerester fra en "komplementærbestemmende region" eller "cdr"
(dvs. resterne 24-34 (li), 50-56 (l2) og 89-97 (l3) i det variable domæne i den lette
kæde og 31-35 (hi), 50-65 (h2) og 95-102 (h3) i det variable domæne i den tunge kæ-
de;
…
          "skelet" eller "fr"-rester er de raster i det variable domæne, som er forskel-
lige fra resterne i den hypervariable region, som defineret heri. cdr og fr-resterne
i rhumab her2 antistoffet ifølge eksemplet nedenfor (humab4d5-8) er identifice-
ret i carter et al., proc. natl. acad. sci. usa, 89:4285 (1992).
…
generelt er cdr-resterne direkte og væsentligst involveret i pavirkning af antigen-
binding.
…
          udtrykket "ionbyttermateriale" refererer til en fast fase, som er negativt la-
det (dvs. en kationbytterresin) eller positivt ladet (dvs. en anionbytterresin). lad-
ningen kan påføres ved at hæfte en eller flere ladede ligander til den faste fase, for
eksempel ved kovalent kobling. alternativt eller yderligere kan ladningen være en
iboende egenskab ved den faste fase (f.eks. i tilfældet af kisel, som har en total ne-
gativ ladning).
…
          en "kationbytterresin" refererer til en fast fase som er negativt ladet og
som således har frie kationer til bytning med kationer i en vandig opløsning, der
passeres over eller gennem den faste fase. en negativt ladet ligand koblet til den fa-
ste fase til dannelse af kationbytterresinen kan for eksempel vaere et carboxylat el-
ler sulfonat. kommercielt tilgaengelige kationsbytterresiner inkluderer carboxy-
                                            10
methylcellulose, bakerbond abx™, sulfopropyl(sp) immobiliseret på agarose
(for eksempl sp-sepharose fast flow™ eller sp-sepharose high per-
formance™ fra pharmacia) og sulfonyl immobiliseret på agarose (f.eks. s-sep-
harose fast flow™ fra pharmacia).
          udtrykket "anionbytterresin" anvendes heri som reference til en fast fase,
der har positive ladninger, dvs. med en eller flere positivt ladede ligander, såsom
quaternære aminogrupper, hæftet dertil.
…
          med mindre andet er indikeret, refererer udtrykket "her2", når det anven-
des heri, til human her2 protein og "her2" refererer til human her2-gen. det hu-
mane her2-gen og her2-protein er for eksempel beskrevet i semba et al., pnas
(usa), 82:6497-6501 (1985) og yamamoto et al,. nature 319:230-234 (1986) (genebank
accessions nummer x03363).
          udtrykket "hummab4d5-8", når det anvendes heri, refererer til et humani-
seret anti-her2-antistof omfattende aminosyresekvensen for den lette kæde ifølge
seq id no 1, og aminosyresekvensen for den tunge kæde ifølge seq id no 2 eller
aminosyresekvensvarianter deraf, som bibeholder evnen til at binde her2 og inhi-
bere vækst af tumorceller som overudtrykker her2 (se us patent nr. 5.677.171).
…
          at "eluere" et molekyle (f.eks. polypeptid eller kontaminant) fra et ionbyt-
termateriale betyder fjernelse af molekylet derfra ved at aendre ionstyrken i puffe-
ren, der omgiver ionbyttermaterialet, saledes at pufferen konkurrerer med mole-
kylet for de ladede sites pa ionbyttermaterialet.
          "behandling" refererer til bade terapeutisk behandling og profylaktiske el-
ler præventive tiltag. de, der har behov for behandling, inkluderer de, der allerede
har en lidelse, såvel som de, hvor lidelsen skal forebygges. en "lidelse" er en hvilken
som helst tilstand, som kan gavnes ved behandling med polypeptidet, der er opren-
set som beskrevet heri. denne inkluderer kroniske og akutte lidelser eller sygdom-
me inklusiv de patologiske tilstande, som prædisponerer pattedyret for den pagæl-
dende lidelse.
…
          måder til udførelse af opfindelsen
…
          til rekombinant produktion af polypeptidet isoleres og indsættes nuclein-
syren, der koder derfor, i en replikerbar vektor for yderligere kloning (opformering
af dna) eller til ekspression. dna kodende for polypeptidet isoleres let og sekven-
teres ved brug af konventionelle procedurer (f.eks. hvor polypeptidet er et antistof
ved brug af oligonucleotidprober, som er i stand til at binde specifikt til generne ko-
dende for den tunge og lette kæde i antistoffet). mange vektorer er tilgængelige.
vektorkomponenterne inkluderer generelt, men er ikke begrænset til, en eller flere
af de følgende: en signalsekvens, et replikationsstartområde, en eller flere markør-
gener, et enhancerelement, en promotor og en transkriptionstermineringssekvens
(f.eks. som beskrevet i us patent 5.534.615, der specifik er inkorporeret heri ved re-
ference).
          egnede værtsceller til kloning eller ekspression af dna i vektorerne heri er
de prokaryote, gær- eller høje eukaryote celler beskrevet ovenfor.
…
          interessen har imidlertid været størst for vertebrate celler, og propagering
af vertebrate celler i kultur (vævskultur) er blevet en rutineprocedure. eksempler på
anvendelige mammale værtscellelinier er abenyre cv1-linie transformeret med
sv40 (cos-7, atcc crl 1651); human embryonisk nyrelinie (293 eller 293 celler
subklonet til vækst i suspensionskultur, graham et al., j. gen. virol., 36:59 (1977));
babyhamster nyreceller (bhk, atcc ccl 10); kinesiske hamsteræggestokkeceller/-
dhfr (cho, urlaub et al., proc. natl. acad. sci. usa, 77:4216(1980)); muse-sertoli-
teller (tm4, mather, biol. reprod., 23:243-251 (1980)); abenyreceller (cv1 atcc ccl
70); nyreceller fra grøn marekat (vero-76, atcc crl-1587); humane cervicale
                                             11
carcinomaceller (hela, atcc ccl2), hundenyreceller (mdck, atcc ccl 34);
bøffelrotteleverceller (brl 3a, atcc crl 1442); humane lungeceller (w138, atcc
ccl 75); humane leverceller (hep g2, hb 8065); brysttumor fra mus (mmt 060562,
atcc ccl 51); tri-celler (mather et al., annals n.y. acad. sci., 383:44-68 (1982));
mrc 5-celler; fs4-celler og en human hepatomalinie (hep g2).
…
dyrkningsbetingelserne, såsom temperatur, ph og lignende, er de, der tidligere er
anvendt med værtscellerne til ekspression, og de vil være klare for fagmanden.
…
         efter vask med intermediærpufferen vaskes kationbytterresinen eller den-
ne reækvilibreres med vaskepufferen, som har en konduktivitet eller ph-værdi, el-
ler begge, som er mindre end den for intermediærpufferen (dvs. konduktivitet eller
ph-værdi, eller begge, er ændret i en modsat, dvs. omvendt, retning i forhold til det
foregående trin, ulig ionbytterkromatografi-trin i litteraturen). i eksemplet nedenfor
havde vaskepufferen cirka samme konduktivitet som loadingpufferen (dvs. inter-
vallet fra ca. 5,2 til ca. 6,6 mmhos), og dens konduktivitet var derfor lavere end den
i intermediærpufferen. i en anden udførelsesform kan man reducere konduktivite-
ten i vaskepufferen til en konduktivitet, som er lavere end eller højere end den for
loadingpufferen, forudsat at konduktiviteten i vaskepufferen er lavere end den i in-
termediærpufferen. i en anden udforelsesform kan ph i vaskepufferen være lavere
end ph-værdien i intermediærpufferen (f.eks. kan ph i vaskepufferen være ca. 5,0).
…
         en terapeutisk formulering omfattende polypeptidet, eventuelt konjugeret
med et heterologt molekyle, kan fremstiiles ved at blande polypeptidet med den on-
skede renhedsgrad med valgfri farmaceutisk acceptable bærere, excipienser eller
stabilisatorer […]
…
         polypeptidet oprenset som beskrevet heri eller sammensætningen omfat-
tende polypeptidet og en farmaceutisk acceptabel bærer anvendes derpå i forskelli-
ge diagnostiske, terapeutiske eller andre anvendelser, der er kendte til sådanne po-
lypeptider og sammensætninger. for eksempel kan polypeptidet anvendes til at be-
handle en lidelse i et pattedyr ved at administrere en terapeutisk effektiv mængde
af polypeptidet til pattedyret.
         de følgende eksempler er givet som illustreringer og ikke begrænsninger.
beskrivelserne af alle citeringer i specifikationen er inkorporeret heri.
         eksempel 1
         fuldlængde human igg rhumab her2 (humab4d4-8 i carter et al., proc.
natl, acad. sci., 89:4285-4289 (1992) omfattende aminosyresekvensen for den lette
kæde ifølge seq id nr. 1 og aminosyresekvensen for den tunge kæde ifølge seq
id nr. 2) blev produceret rekombinant i cho-celler. efter proteinproduktion og se-
cernering til cellekulturmediet blev cho-cellerne separeret fra cellekulturmediet
ved tangentialstrømningsfiltrering (prostack™). protein a-kromatografi blev
derpa udført ved at påføre den høstede cellekulturvæske (hccf) fra cho-cellerne
direkte pa en ækvilibreret prosep a™ søjle (bioprocessing, ltd.).
         efter protein a-kromatografi udførtes kationbytterkromatografi ved brug
af en sulfopropyl (sp)sepharose fast flow™ (spsff) kolonne (pharmacia) for
yderligere at separere det ønskede anti-her2-antistofmolekyle. kromatografiope-
rationen blev udført ved en bindings- og elueringsmetode.
         spsff-kolonnen blev fremstillet til loading ved efterfølgende vask med re-
genereringspuffer (0,025 m mes/ 1,0 m naci, ph 5,6), efterfulgt af ækvilibrerings-
puffer (0,025 m mes/ 50 mm naci, ph 5,6). kolonnen blev derefter loaded med pro-
tein a-pool, indstillet til en ph-værdi pa 5,60 ± 0,05 og en konduktivitet pa 5,8 ± 0,2
mmhos. inden eluering blev kolonnen vasket i tre trin (1) loadingpuffer (0,025 m
mes/ 50 mm naci, ph 5,6) i minimum 1 kolonnevolumen; (2) intermediærpuffer
(0,025 m mes/ 70 mm naci, ph 5,6) indtil toppen af en 280 nm top blev nået og (3)
                                             12
vaskepuffer (0,025 m mes/ 50 mm naci, ph 5,6) i minimum 1,2 kolonnevolumen.
rhumab her2 blev derpå elueret fra kolonnen med elueringspuffer (0,025 m mes/
95 mm naci, ph 5,6). 280 nm elueringsprofilen har en skulder i den forreste ende
(figur 3). ved vendepunktet i denne skulder starter opsamling og fortsætter i yder-
ligere 5 kolonnevolumener. kolonnen blev derpa regenereret med regenererings-
puffer (0,025 m mes/ 1,0 m naci, ph 5,6).
…
         materialer og metoder
         kolonne- og load-fremstiliing: en reduceret skala spsff-kolonne blev pakket.
dimensionerne var: 27,0 ml volumen, 1,0 cm i diameter og 34,5 cm bedhøjde. ph-
værdi i en alikvot af protein a-pool blev titreret til 5,6 med 1,5 m tris base. konduk-
tiviteten blev reduceret ved tilsætning af et lige volumen sterilt vand til injektion
(swfi).
…
totalt seks kromatografikdrsler blev udfprt med load-densiteter pa 15, 20, 25, 30, 35
og 40 mg rhu-mab her2 pr ml spsff-resin.
…
         bestemmefse af rhumab her2 antistofvarianter (csx hpiex): rhumab her2
spsff kromatografikolonnen resolverer antistofvarianter. fraktioner for hver af un-
dersøgelseskromatografierne blev testet for den relative mængde variant antistof
ved csx hpiex kromatografi. en bakerbond wide-pore™ csx hpiex kolon-
ne (4,6 x 250 mm) blev kprt ved 1 ml/min ved 55°. den mo bile fase blev dannet af
en tertiær gradient (label 2).
                                          13
         kolonnen køres ved 1 ml/min ved 55°c.
         a-pufferen var 0,025 m mbs, ph 5,9; b-pufferen var 1 m ammoniumacetat,
ph 7,0 og c-opløsnlngen var sterilt vand til injektion. kolonnen blev ækvilibreret
med gradientens initialbetingelser (49% a; 1% b og 50% c), og 200 µl prøve fortyn-
det med swfi og indeholdende <300 µg protein, blev injiceret. hvert resulterende
kromatogram blev integreret for at bestemme det procentvise areal af hver top for
hver fraktion (tabel 3 og figur 5).
…
         resultat og diskussion
         deamideret og andre sure varianter af rhumab her2 blev produceret, når
antistoffet blev fremstillet ved rekombinant dna-teknologi (se for eksempel csx
top a, b og 1 i figur 5). de deamiderede og andre sure varianter udgjorde ca. 25%
(beregnet som arealet under den integrerede kurve eller profil opnået ved csx-kro-
matografi) af sammensætningen opnået fra det initiale protein a kromatografitrin.
det blev opdaget, at ionbytterfremgangsmåden beskrevet heri, kunne anvendes til
at reducere mængden af deamideret og andre sure varianter i anti-her2-sammen-
sætningen, dvs. til ca. 13% eller mindre (dvs. mængden af sure varianter i fremstil-
lingen underkastet kationbytterkromatografi, som beskrevet heri, blev reduceret
med ca. 50% eller mere).
         et absorbansspor fra en kationbytterkolonne kørsel, udført som beskrevet
ovenfor, er vist i figur 3. denne fremgangsmåde resolverede en deamideret variant
af anti-her2-antistof, som kun adskiller sig en lille smule fra non-deamideret anti-
her2-antistof. stigningen i konduktivitet fra de initielle betingelser til intermediær-
                                            14
vasken startede elueringen af det deamiderede anti-her2-antistof. fortsat vask ved
denne konduktivitet blev imidlertid fundet at eluere non-deamideret anti-her2-an-
tistof, hvilket resulterede i tab af produkt. ved at fortsætte direkte fra intermediær-
pufferen til elueringspufferen blev observeret enten en uacceptabel lav fjernelse af
deamideret anti-her2-antistofproduktet, hvis fraktionssamling begyndte tidligere
eller uacceptable lave udbytter af anti-her2-antistofprodukt, hvis fraktionssamling
blev forsinket, til deamideret anti-her2-antistof var reduceret. det blev opdaget, at
ved at gå tilbage til lavere konduktivitet som anvendt initialt, fortsatte eluering af
deamideret anti-her2-antistof uden signifikant anti-her2-antistof produktelue-
ring.
…
          kvaliteten af rhumab her2 i alle elueringspools er ækvivalent bestemt ved
csx hpiex analyse (figur 5). sammenlignet med loadmaterialet er der en berigelse
af non-deamideret antistof (top 3), ingen ændring i mængden af iso-asp102 eller
lys450 antistof (top 4) og en reduktion i mængden af asp30 deamideret antistof (top-
pene a, b, 1 og andre).
                                                  15
                …”
antistoffet trastuzumab var beskyttet som en ny kemisk forbindelse ved patent dk/ep
0590058 (carter) (internationalt publikationsnummer wo1992022653) med titlen ”hu-
maniseret heregulin-antistof”. patentet udløb den 15. juni 2012. det supplerende beskyt-
telsescertifikat nr. cr 2004 00004 udløb den 29. juli 2014.
den europæiske patentansøgning og behandlingen heraf ved epo
den 23. december 2002 sendte roche en patentansøgning til epo vedørende pa-
tentansøgningsnummer 02029008.6. patentansøgningens krav 1 angik en sammen-
sætning omfattende en blanding af anti-her2 antistof og en eller flere sure vari-
anter deraf, hvor mængden af sur variant(er) er mindre end 25 %. det fremgik af
krav 9, at mængden af sur variant(er) skulle bedømmes ved brug af en c sx
hpiex-kolonne (carboxy sulfion cation exchange high pressure liqued chromato-
graphy).
den 12. marts 2004 sendte epo en vurdering til roche, hvori der om krav 9 blev
anført:
      ”in claim 9, the applicant attempts to characterise the composition by the
      technique used (c sx hpiex) to quantify the acidic cariant(s) present in the
      composition. however, claim 9 contains no information as to the ingredients
      of the compositions. consequently, claim 9 does not meet the requirements of
      art. 84 epc.
      it is reminded that the technique used to characterise the acidic variant(s) and
      define their amounts in the composition is actually irrelevant to the composi-
      tion itself. the applicant is invited to delete claim 9 or to redraft it as process
      claim.”
                                                    16
det er oplyst, at roche herefter udtog krav 9 og sammenskrev kravene 1, 5, 6 og 7
til det nuværende krav 1, hvorefter patentet blev offentliggjort med patentnum-
mer dk/ep 1 308 455 (455-patentet).
den 20. december 2006 indleverede synthion b.v en indsigelse mod 455-patentet,
idet de anfægtede at opfindelse havde nyhed og opfindelseshøjde. den 5. oktober
2010 traf epo’s indsigelsesafdeling en afgørelse, hvor de fandt stridspatentet ugyl-
digt på grund af manglende nyhed.
roche appellerede afgørelsen fra epo’s indsigelsesafdeling til epo’s technical bo-
ard of appeal, der traf afgørelse i sagen den 16. april 2015. det fremgår af afgørel-
sen, at board of appeal ved vurderingen inddrog følgende dokumenter:
            d4: wo92/22653 (carter)
            d6: wo97/04801 (andya)
            d7: harris waterside, siderne 1-7
            d20: harris (1995)
            d22: harris (2001)
            erklæring fra d. wang.
epo’s technical board of appeal fandt, at opfindelsen havde nyhed og opfindel-
seshøjde, og appelkammeret omgjorde derfor indsigelsesafdelingens afgørelse og
opretholdt strispatentets gyldighed. af den nærmere begrundelse herfor, fremgår
bl.a.:
       “[…]
       novelty (article 54 epc)
       2.    the subject-matter of claim 1 relates to a composition comprising a mixture of
             the anti-her2 antibody hummab4d5-8 and one or more acidic variants
             thereof, wherein the amount of the acidic variant(s) is less than about 25%,
             and wherein the acidic variant(s) are predominantly deamidated variants,
             and wherein the deamidated variants have asn30 in cdr1 of either or both
             vl regions of hummab4d5-8 converted to aspartate.
       3.    novelty of the claimed subject-matter was challenged by the respondent on
             the basis of the reconstituted, previously lyophilised, rhumab her2 formu-
             lations disclosed in example 1 of document d6.
       4.    for an invention to lack novelty, all the claim's features must be disclosed in
             the prior art. if the prior art consists of a written description, as in the present
             case, what is made available to the public is the information content of the
             written description (see decision g 2/88, reasons, point 10). it is a generally ac-
             cepted principle that for lack of novelty, there must be a direct and unambigu-
             ous disclosure, either explicit or implicit, in the state of the art which would
                                          17
    inevitably lead the skilled person to subject-matter falling within the scope of
    what is claimed. in this context "implicit disclosure" means disclosure which
    any person skilled in the art would objectively consider as necessarily implied
    in the explicit content (see e.g. decision t 1523/07, reasons, point 2.4).
5.  example 1 of document d6 (see pages 18 to 27) reports the development of a
    lyophilized formulation comprising full length humanised antibody
    humab4d5-8, which is referred to as rhumab her2 (see page 18, line 35 to
    page 19, line 2). it was undisputed that document d6 does not explicitly dis-
    close the feature of claim 1 that the acidic variants are predominantly deami-
    dated variants, wherein the deamidated variants have asn30 in cdr1 of ei-
    ther or both vl regions of hummab4d5-8 converted to aspartate.
6.  the question to be answered is thus whether or not this feature is implicitly
    disclosed in the sense that it can be directly and unambiguously derived from
    what is explicitly disclosed in document d6.
7.  from page 19 to page 24, document d6 describes the various lyophilised for-
    mulations of the rhumab her2 antibody. on page 19 document d6 discloses
    (see lines 13 to 15) that:
           "[i]n early screening studies, the stability of several lyophilized recom-
           binant humanized anti-her2 antibody (rhumab eer2) formulations
           was investigated after incubation at 5°c (proposed storage condition)
           and 40°c (accelerated stability condition). in the liquid state, rhumab
           her2 was observed to degrade by deamidation (30asn of light chain)
           and isoaspartate formation via a cyclic imide intermediate, succinimide
           (102asp of heavy chain)."
8.  from page 24, line 11 onwards document d6 describes experiments which ad-
    dress the stability of the antibody after reconstitution and during storage. for
    this purpose, four different types of reconstituted lyophilised formulations of
    rhumab her2 were prepared and the stability of these reconstituted formu-
    lations in terms of deamidation or succinimide formation was determined. in
    this context document d6 discloses (see page 26, lines 14 to 18) that:
           '’[a]s mentioned previously, the major degradation route for rhumab
           her2 in aqueous solutions is deamidation or succinimide formation.
           the loss of native protein due to deamidation or succinimide formation
           was assessed for the four reconstituted rhumab her2 formulations.
           analysis of rhumab her2 deamidation and succinimide formation
           was performed using cation exchange chromatography."
9.  figures 5 to 8 depict the results of the cation exchange chromatography in
    terms of % native protein against time (days) for the different formulations at
    different temperatures. the % native protein is defined as the peak area of the
    native (not degraded) protein relative to the total area as measured by cation
    exchange chromatography (see legends of figures 5 to 8 on page 4, lines 20 to
    38). pursuant to figure 5 the amount of the native protein is around 82% at
    the beginning of the experiment (time zero).
10. the respondent argued that the value of 82% native protein reported in fig-
    ure 5 implied the presence of a maximum of 18% variants, i.e. less than about
    25% as stipulated by claim 1. these variants could be either acidic or basic. as
    the only acidic variant disclosed in document d6 was the variant resulting
    from deamidation at asn30 in the light chain of rhumab her2, document d6
    anticipated the claimed subject-matter.
11. in relation to this line of argument the board observes that the experiments
    described at page 26 of document d6 are concerned with comparing the prop-
    erties of reconstituted, previously lyophilised, formulations over time. docu-
    ment d6 is silent about the nature of the degraded antibody present in these
    reconstituted formulations of rhumab her2.
12. document d6 mentions on page 19 that in the liquid state rhumab her2 was
    observed to degrade by deamidation at position asn30 of the light chain and
                                             18
       isoaspartate formation at position 102asp of the heavy chain (see point 7
       above). in the context of the studies performed on the reconstituted formula-
       tions document d6 refers back to this statement (see point 8 above). however,
       the statement on page 19 is made in the context of "early screening studies"
       and the skilled person has no reason to conclude that the same degradation
       takes necessarily place in the reconstituted formulations. from the statement
       on page 19 it is also not derivable that (i) deamidation in the reconstituted for-
       mulations of example 1 involves, position asn30 or (ii) that the result of the
       deamidation, if it is at position asn30, is necessarily a conversion of asn30 to
       asp30. no conclusion can thus be drawn about the nature of any particular
       variant which might be present in the reconstituted formulation at time zero,
       or at any other point in time, from the written description of example 1 of doc-
       ument d6.
13.    the board concludes from the above that the feature that the acidic variants
       are predominantly deamidated variants, wherein the deamidated variants
       have asn30 in cdr1 of either or both vl regions of hummab4d5-8 converted
       to aspartate, is not directly and unambiguously disclosed in document d6.
14.    in a second line of argument the respondent submitted that when the starting
       materials were clearly defined and the method by which these starting mate-
       rials were reacted, processed or separated was clearly defined, then the result
       of that process was directly and unambiguously disclosed, although inher-
       ently. 15. as discussed above (see points 11 and 12), the starting material of
       the experiments conducted in example 1, i.e. the composition of the reconsti-
       tuted formulations of rhumab her2 at time zero of the study, and in partic-
       ular the nature of the variants of the antibody present in the reconstituted for-
       mulation, is not clearly defined in document d6. accordingly, the respon-
       dent's second argument fails for this reason alone.
15.    it follows from the above, that document d6 does not directly and unambigu-
       ously disclose all the features of claim 1. therefore, the subject-matter of this
       claim, and of dependent claims 2 to 6, is not anticipated by document d6. the
       main request fulfills the requirements of article 54 epc.
       […]
inventive step
closest prior art
18.    the closest prior art for assessing inventive step is normally a prior art docu-
       ment disclosing subject-matter conceived for the same purpose or aiming at
       the same objective as the claimed invention and having the most relevant tech-
       nical features in common, i.e. requiring the minimum of structural modifica-
       tions (see case law of the boards of appeal of the epo, 7th edition 2013, sec-
       tion i.d.3.1).
19.    the purpose of the claimed invention is the reduction of the amount of acidic
       variants occurring in anti-her2 antibody preparations.
20.    the respondent proposed that either document d6 or document d7 repre-
       sented the closest prior art, while the appellant considered that document d7
       represented the closest prior art.
21.    document d6 is concerned with providing stable lyophilized antibody for-
       mulations that contain specific excipients which protect against further physi-
       cal and chemical degradation of the antibodies contained in the lyophilised
       reconstituted formulations (see page 1, lines 4 to 6; example 1). although doc-
       ument d6 discloses (see page 19, lines 13 to 15) that rhumab her2 may de-
       grade in the liquid state by deamidation at asn30 of the light chain and suc-
       cinimide formation at aspl02 of the heavy chain, it is silent about removal of
       the resulting variants.
22.    document d7 is a collection of slides of a presentation given at a conference.
       the waterside monoclonal conference, relating to chromatographic tech-
                                           19
      niques for the characterisation of rhumab her2. document d7 discloses that
      a composition comprising rhumab her2 and charge variants thereof can be
      resolved by monos cation exchange chromatography (see lower slide on page
      4). an analysis of the individual peaks with respect to the presence of asn30
      and/or asp30 is shown in the lower slide on page 6. in the upper slide on page
      7, document d7 reports that peak 1, which comprises the acidic variant, has
      82% specific activity in a pl85her2 binding assay while peak 3, which com-
      prises the native rhumab her2, shows 100% specific activity in the binding
      assay. in the same slide it is reported that 25% of the pool has deamidated
      asn30 and that it was decided not to remove the deamidated material. docu-
      ment d7 also discloses that deamidation increases when harvested cell cul-
      ture fluid (hccf) is held and that therefore harvests are taken straight
      through to purification (see page 7, upper slide).
23.   the board concludes that document d6 does not have the same purpose as
      the claimed invention as it is concerned with the stabilisation of reconstituted
      lyophilised antibody preparations and does not aim at reducing the amount
      of undesired variants, such as acidic variants. document d7 on the other hand
      recognises the issue of the occurrence of deamidated/acidic variants and thus
      relates to same purpose as the invention. accordingly document d7 repre-
      sents the closest prior art.
technical problem to be solved
24.   the technical problem to be solved in view of document d7 is the provision
      of rhumab her2 compositions with improved properties. the solution con-
      sists in the provision of a composition as defined in claim 1 in which the level
      of a particular type of acidic charge variant is reduced to below 25%.
obviousness
25.   when considering whether or not the subject-matter constitutes an obvious
      solution to the technical problem, the question to be answered is whether or
      not the skilled person, in the expectation of solving the technical problem de-
      fined in point 24 above, would have modified the teaching in the closest prior
      art document d7 so as to arrive at the invention in an obvious manner.
26.   in that context, the appellant argued that document d7 would not have pro-
      vided any motivation to the skilled person to remove the deamidated mate-
      rial.
27.   however, document d7 discloses that deamidation of asn30 decreases the
      binding activity of rhumab her2 in a p185her2 binding assay and that har-
      vests are taken straight through to purification to avoid an increase in deami-
      dation (see point 22 above). thus, in the board's view, document d7 teaches
      that deamidation at position asn30 has a negative impact on the activity of
      the rhumab her2 antibody preparation and also that the occurrence of
      deamidation should be minimised. the skilled person would thus have been
      motivated to remove the deamidated material, i.e. the acidic variants, from
      the antibody preparation disclosed in document d7 in order to solve the prob-
      lem formulated above. the question which remains to be answered is whether
      or not he would also have had a reasonable expectation of success.
28.   the respondent submitted that the skilled person would have easily suc-
      ceeded in the task by performing a monos cation exchange chromatography
      as disclosed in document d7 to resolve the acidic variants from the native an-
      tibody. by collecting the native rhum&b her2 only after elution of the acidic
      variants, the acidic variants would have been removed from the antibody
      preparation. absent any disclosure of the conditions of the monos cation ex-
      change chromatography in document d7, the skilled person would have used
      routine conditions which formed part of his common general knowledge.
                                          20
29. in this context the board notes that it is undisputed that the skilled person,
    when trying to implement the teaching of document d7, would also have been
    aware of document d20. this document discloses the same profile for the
    cation exchange chromatography of rhumab her2 (see figure 2) as docu-
    ment d7. document d20 moreover provides detailed instructions about the
    conditions for the monos cation exchange chromatography (see section 2.2.
    on page 130).
30. however, the respondent itself has provided evidence that it was unable to
    obtain the cation exchange profile as given in figure 2 of document d20 by
    following these instructions: see point 5 of declaration d26. according to
    points 6 and 7 of declaration d26 a different column material, namely baker-
    board csx, was required to actually obtain the cation exchange profile de-
    picted in figure 2 of document d20, which is the same as the one depicted in
    document d7. thus, as shown by declaration d26, the skilled person aiming
    at solving the problem defined in point 24 above by following the teaching of
    document d7 and aware of routine conditions of monos cation exchange
    chromatography of rhumab her2 as disclosed in document d2q would not
    have succeeded in separating the acidic variants from the native antibody
    molecule.
31. the respondent further submitted that if the skilled person had found that he
    was not able to separate the acidic variants from the native antibody by
    monos cation exchange chromatography he would have found a suitable
    method in document d13. the respondent relied in particular on figure 7,
    which depicts the results of an anion exchange chromatographic separation
    of recombinant human growth hormone (hgh) and its deamidated isoforms.
32. the board accepts that the skilled person looking for techniques to separate
    an antibody from its deamidated isoforms would have been aware of docu-
    ment d13. the board observes however that document d13 addresses the is-
    sues arising in the context of the separation of small amounts of proteins (see
    page 57, paragraph bridging the columns). it reports on separation studies
    performed with novel stationary phases, termed mci gel protex, with inter
    alia standard protein mixtures and hgh and concludes that protex stationary
    phases are suitable for the separation of proteins with subtle differences, such
    as variants and isoforms (see page 63, left hand column, last paragraph).
33. the board considers it at least questionable whether the skilled person, start-
    ing from document d7, which deals with the large scale production of
    rhumab her2 (see page 4, upper slide), and faced with the problem set out
    above (see point 24), would have taken account of the separation techniques
    disclosed in document d13 for the separation of small amounts of proteins.
34. assuming, in the respondent's favour, that the skilled person would have
    taken into account the techniques of document d13 he would, in the board's
    view, have had no reason to infer that a separation technique that worked for
    hgh would also work for the rhumab her2 antibody preparation. the mole-
    cules separated in document d13, hgh and its deamidation isoforms, are con-
    siderably smaller than the rhumab her2 antibody and its acidic variants. in
    the case of rhumab her2 only one or two charges are changed in the acidic
    variant relative to the large net charge of the native antibody. the relative dif-
    ference in charge between the native antibody and its variant is thus small
    and the skilled person would have had no reason to assume that the condi-
    tions disclosed in d13 for the separation of hgh and its isoforms would re-
    solve rhumab her2 and its, isoforms. indeed, pursuant to the patent, a wash
    step with an intermediate buffer of lower conductivity is necessary to sepa-
    rate the acidic variant from the native antibody in an cation exchange chro-
    matography (see paragraph [0114]). this step is not disclosed in document
    d13.
                                                  21
      35.    in summary, the board is not persuaded that either of the two methods sug-
             gested by the respondent would have led the skilled person to the successful
             separation of the acidic variants from the native rhumab her2 antibody. the
             skilled person would thus have had no reasonable expectation of success.
      36.    for these reasons, the board concludes that the subject-matter of claim 1 is not
             obvious. accordingly, the subject-matter of claim 1, and by the same token
             that of dependent claims 2 to 6, involves an inventive step within the mean-
             ing of article 52.(1) and 56 epc.
      […]”
kendt teknik (før stridspatentets prioritetsdag)
biogen, bioepis og msd har overordnet gjort gældende, at stridspatentet er ugyldigt på
grund af manglende nyhed og opfindelseshøjde i forhold til kendt teknik på prioritets-
tidspunktet. de for sagen væsentlige dele af modholdene er medtaget og gennemgået i
nedenstående eksperterklæringer af professor paul dalby og nigel k. h. slater, samt i
parternes sammenfattende processkrifter. modholdene udgøres af følgende kendte tek-
nik:
patent dk/ep 0590058/wo1992022653 (carter)
antistoffet trastuzumab blev beskyttet i ovenstående patent med prioritetsdag 14. juni
1991 under titlen ”humaniseret heregulin-antistof”. patentet udløb den 15. juni 2012.
det supplerende beskyttelsescertifikat nr. cr 2004 00004 udløb den 29. juli 2014. paten-
tet beskriver flere udgaver af humaniseret antistofpolypeptider, herunder hum-
mab4d5-8, samt en metode til at frembringe de humaniserede antistoffer. patentet in-
deholdt endvidere en vurdering af hummab4d5-8 som den mest potente humanisere-
de variant af det murine antistof mumab4d5, samt en angivelse af konsensussekvens
for immunglobulinet, samt en struktur model herfor.
patent wo 97/04801 (andya)
patentet blev udstedt den 13. februar 1997 på baggrund af en patentansøgning indleve-
ret den 23. juli 1996. patentet krævede prioritet fra den 27. juli 1995 og 14. marts 1996.
patentets titel er ”stabile isotonic lyophilized protein formulation”, og patentet indehol-
der en beskrivelse af, hvorledes proteinopløsninger kan frysetørres og derefter senere
rekonstitueres som opløsning. patentet anfører to eksempler på antistofsammensætnin-
ger, der er frysetørret og dernest rekonstrueret og analyseret, hvoraf det ene forsøg ”an-
ti-her2 formulation” vedrører trastuzumab (hummab4d5-8).
harris (1995)
                                               22
artiklen "processing of c-terminal lysine and arginine residues of proteins isolated from mam-
malian cell culture" af reed j. harris, der blev publiceret i journal of chromatography a
i 1995, omhandler blandt andet frembringelse af antistoffet rhumab her2 ved brug af
cho-celler. artiklen indeholder endvidere en gengivelse af tre kromatogrammer udført
ved kationsbytningkromatografi på tre prøver af rhumab her2, samt en analyse af re-
sultaterne heraf.
harris waterside og komplet harris waterside
harris waterside er en kopi af en powerpoint præsentation (siderne 1-7) vedrørende et
foredrag afholdt af reed j. harris på the waterside monoclonal conference, der blev af-
holdt den 22-25 april 1996. præsentationen vedrørte kromatografi teknikker til karakte-
riseringen af det humaniserede monoklonale antistof rhumab her2.
komplet harris waterside er den fulde udgave af ovenstående porwerpoint præsenta-
tionen, dvs. siderne 1-22. den komplette udgave indeholder dermed yderligere 15 sider.
der er mellem parterne enighed om, at komplet harris waterside ikke blev fremlagt un-
der indsigelses- eller appelsagen ved epo, der alene var i besiddelse af harris watersi-
de, siderne 1-7.
powell
“a compendium and hydropathy/flexibility analysis of common reactive sites in proteins:
reactivity at asn, asp, gln, and met motifs in neutral ph solution”, er et kapitel skrevet af
michael f. powell m.fl., der blev publiceret i 1996. kapitlet omhandler fastlæggelse af
grænserne for reaktionerne for asn, asp, gln og met med henblik på at forudsige sand-
synligheden for en bestemt deamidering i de såkaldte ”hot spots”.
til brug for diskussionerne om den kendte teknik, fagmandens almindelige viden på
prioritetstidspunktet mv. er endvidere fremlagt følgende publiceret eller hidrørende fra
før prioritetsdagen:
schmidt, carina (1989) “the purification of large amounts of monoclonal antibodies”, journal
of biotechnology 11, s. 235-252.
                                               23
harris, e l v og angal. s (1990), “protein purification applications: a practical approach”,
oxford university press, s. 151-156.
carter, paul m.fl. (1992) “humanization of an anti-p185her2 antibody for human cancer ther-
apy”, proc. natl. acad. sel. usa, vol. 89 s. 4285-4289.
rodrigues, maria l. (1995) “development of a humanized disulfide-stabilized anti-p185her2
fv-β-lactamase fusion protein for activation of a cephalosporin doxorubicin prodrug”, can-
cer research 55, s. 63-70.
harris, reed j. m.fl. (1996) “identifying unexpected protein modifications”, mass spectrom-
etry in the biological sciences.
carter, paul (1996) “targeting the product of the her2/neu protooncogene for therapy”, breast
cancer advances in biology and therapeutics – 21st meeting of the international asso-
ciation for breast cancer reseach.
fra tiden før prioritetsdagen er envidere fremlagt det ikke offentligt tilgængelige doku-
ment u.s. biological license application (bla) for herceptin (item 4: vol 1, s. 48-50, 67
og 83), dateret den 24. april 1998, vedrørende kationbytterkromatografier udført på her-
ceptin.
dokumenter om den tekniske lære mv. publiceret eller hidrørende fra efter prioritetsda-
gen:
weitzhandler, michael m.fl. (1998) “protein variant separations by cation-exchange chro-
matography on tentacle-type polymeric stationary phases”, journal of chromatography a,
828, s. 365-372.
dionex (1999), “monitoring protein deamidation by cation-exchange chromatography”, ap-
plication note 125.
                                                24
weitzhandler, michael m.fl. (2001), “protein variant separations using cation exchange chro-
matography on grafted, polymeric stationary phases”, proteomics 1, s. 179-185.
supplement til u.s. biological license application (bla) for herceptin, dateret 3. au-
gust 2011, vedrørende ændring af testemetoden fra ion-exchange chromatography
(iec) til high-performance ion-exchange chromatography (hpiec) samt kromato-
grammer og sammenligning af de to testmetoders resultater. (ikke offentligt tilgæn-
geligt).
harris, reed j. m.fl. (2001) “identification of multiple sources of charge heterogeneity in a re-
combinant antibody”, journal of chromatography b, s. 233-245.
harris, reed j. (2002), “the ideal chromatographic antibody characterization method”, pow-
erpoint præsentation på ibc’s ottende internationale konference om antibody produc-
tion and downstream processing: creating succesful antibody-based biopharmaceuti-
cal products.
supplement til u.s. biological license application (bla) for herceptin, dateret 31. marts
2004, vedrørende udført kationonbytningkromatografi og resultaterne heraf. (ikke of-
fentligt tilgængeligt).
vlasak, j. og ionescu, r. (2008) ”heterogeneity of monoclonal antibodies revealed by charge-
sensitive methods”, current pharmaceutical biotechnology 9, s. 468-481.
wang, dongyuan (2011), erklæring vedrørende eftergørelse af kationbytningkromato-
grammerne i harris (1995).
seokkyun, kim m. fl. (2017) ”drifts in adcc-related quality attributes of herceptin®: im-
pact on development of a trastuzumab biosimilar”, mabs vol. 9, no. 4, s. 704-714.
buick, richard (2017), erklæring udarbejdet til brug for inter partes review i usa ved-
rørende u.s. patent no. 6,339,142.
                                                25
lee, jihun m.fl. (2018) ”evaluation of analytical similarity between trastuzumab biosimilar ct-
p6 and reference product using statistical analyses”, mabs vol. 0, nr. 0, s. 1-25.
ontruzant
som tidligere anført er ontruzant en biosimilær version af roches lægemiddel hercep-
tin, der er et biologisk lægemiddel indeholdende aktivstoffet trastuzumab.
der er fremlagt tre analyser af ontruzant med henblik på at fastlægge den kromatogra-
fiske profil af produktet, herunder fastlæggelse af renheden og mængden af sure vari-
anter.
i rapport dateret 9. august 2018 testede solvias ontruzant (150 mg) på en kationbytter-
kromatograf af mærket dionex propac wcx-10 med henblik på blandt andet at fastlæg-
ge den kromatografiske profil af produktet. herceptin blev anvendt som referencestan-
dard. følgende fremgår blandt andet af rapportens testresultater:
 26                                          27
i rapport dateret 16. november 2018 testede solvias ontruzant (150 mg) blandt andet
med henblik på at karakterisere og fastlægge mængden af sure varianter i produktet.
herceptin blev analyseret sideløbende med ontruzant. der blev udført ”tryptic peptide
mapping” og trypsinspaltning (”tryptic digest”). solivas anvendte cex hplc samt en
propac wcx-10-kolonne. af rapportens testsresultater fremgår bl.a. følgende:
 28                                           29
i rapport af 18. december 2018, udarbejdet af eag laboratories, blev der foretaget ana-
lytiske tests på produkterne herceptin og ontruzant på en bakerbond wide-pore car-
boxy sulfon hpiex-kolonne ved 55 °c, hvorefter testresultaterne blev sammenlignet. af
rapportens resultater fremgår blandt andet:
                                                   30
eksperterklæringer fremlagt af parterne
der er til brug for denne sag og tidligere sager afgivet en række eksperterklæringer.
professor paul dalby har til brug for en tidligere sag ved commercial court of brussels
afgivet eksperterklæring af 29. december 2017. af denne fremgår:
      ”[…]
      b.     documents considered in this declaration
      5.      i was provided with the following documents:
               a) ep-b9 1 308 455 (the "patent");
               b) pfizer's submission dated 20 october 2017 (english translation);
               c) the expert declaration of dr buick (dated 29 august 2017);
               d) genentech's submission dated 1 august 2017 (english translation);
               e) wo 97/04801 ("wo 801");
               f) wo 92/22653 ("wo 653"); and
               g) r.j. harris, presentation at the waterside monoclonal conference april 22-25,
                    1996 ("waterside");
       6.    through genentech's lawyers, i have been provided with all the documents i need
             to express the opinions i set out below regarding the validity of the patent in the
             light of the issues raised in pfizer's submission.
      c.     the technical field to which the patent relates
      7.     the patent relates to compositions of the antibody hummab4d5-8 (inn designa-
             tion trastuzumab; commercialized under the name "herceptin ®") which are char-
             acterized in that the amount of acidic variants of the antibody in the composition is
             less than about 25% and that the acidic variants are predominantly variants in which
             asparagine at position 30 (asn30) in cdr1 of either or both vl regions is deamidated
             and converted into aspartate.
      8.     the patent describes a purification method based on cation exchange chromatogra-
             phy which allows the efficient separation of the native antibody from such acidic
             variants and thereby provides antibody compositions in which the amount of the
             acidic variants is reduced. the antibody compositions are intended for pharmaceu-
             tical use.
      9.     more specifically, the antibody hummab4d5-8 is an antibody which is directed
             against the antigen her2 (see paragraph [0063] of the patent). her2 is a receptor
             which belongs to the family of epidermal growth factors. it is overexpressed in some
             types of cancer, for example in certain types of breast cancer, which are referred to
             as "her2-positive". hummab4d5-8 (trastuzumab) has the capacity of inhibiting the
             growth of tumor cells which overexpress her2 (see paragraph [0063] of the patent)
             and is thus in particular used to treat her2positive breast cancer patients.
             […]
      e.     deamidation of asn30 in hummab4d5-8 and the patent
      12.    it was known in the art that after protein synthesis degradation of a protein
             can occur, including in the form of deamidation of certain amino acids, in par-
             ticular by removal of an amino group (-nh2) by hydrolysis from the side
             chain of asparagine (asn) or glutamine (gln) residues. in the case of as-
             paragine (asn), such a deamidation results either in a succinimide, an aspar-
                                            31
    tate or an isoaspartate residue (l return to this specific point below). the loss
    of the nh2 group to form aspartate or isoaspartate results in a protein mole-
    cule which is more acidic than the native amidated form and which has a dif-
    ferent net charge and, consequently a different pl value. there is also a very
    small (1da) increase in mass.
13. the patent is concerned with variants of the anti-her2 antibody
    hummab4d5-8 which are deamidated to form aspartate at residue asn30 in
    cdr1 of the vl regions of the antibody and which are, thus, more acidic than
    the native nondeamidated form of the antibody
14. depending on whether asn30 is deamidated in only one or in both vl regions
    of hummab4d5-8, the resulting acidic variants differ from the native anti-
    body by one or two charges.
15. it is described in the patent that, apart from the acidic variants which are
    deamidated at position asn30 and in which the asparagine residue is con-
    verted into aspartate, other variants of hummab4d5-8 occur during the re-
    combinant production in cho cells, e.g. basic variants in which aspartate at
    position 102 of the heavy chain is converted into succinimide or isoaspartate
    or variants in which an additional lysine residue occurs at position 450 (see
    patent in table 3).
f.  deamidation of asn30 in hummab4d5-8 and wo 801
16. i have been asked to comment on pfizer's position on knowledge of deamida-
    tion, particularly at asn30 in hummab4d5-8, prior to the patent. by way of
    example pfizer states at paragraph 113 of the october submission:
    "trastuzumab was known at the priority date of ep'455 to degrade mainly by deami-
    dation of the amino acid asparagine at asn30 and isomerization of the amino acid as-
    partate at asp102" (see also paragraph 124 and footnote 125).
17. i have reviewed wo 801 and i disagree that the skilled person would under-
    stand the disclosure of wo 801 as pfizer states.
18. first, it is important to focus on the factors that affect deamidation. this chem-
    ical reaction occurs naturally at a slow rate at asparagine and glutamine
    residues. asparagine deamidates, in general, faster than glutamine.
19. in hummab4d5-8 there are many potential sites of deamidation. in the light
    chain alone there are 42 potential sites of deamidation (being the number of
    asparagine and glutamine residues in the two light chains). the rate of deami-
    dation at each site in hummab4d5-8 is determined by the following factors:
        i.     primary sequence: in a peptide lacking a higher order structure, the
               major determinant of the rate of deamidation is the amino acid
               residue immediately adjacent to asparagine on the c-terminal side.
               deamidation proceeds more quickly if asparagine is followed by a
               small, flexible amino acid. as such, the asn-gly (asparagine-glycine)
               tandem is most prone to deamidation. in addition, specific side
               chains, such as of serine and histidine may promote deamidation.
       ii.     tertiary (three dimensional) structure: the rate of deamidation is
               determined by the conformational restriction imparted by the higher-
               order structure and solvent accessibility to the residue (which deter-
               mines accessibility to the acid or base catalyst, see next point).
      iii.     ph: the chemical mechanism of deamidation is catalysed by either
               an acid or a base, therefore, an inversed bell-shape ph-rate profile is
               typically observed, i.e. the reaction is faster at higher ph and also at
               lower ph, with a minimum around ph 4 to 6.
      iv.      other conditions: deamidation is faster at higher temperature. ionic
               strength and buffer components also affect the rates of deamidation.
               the overall effects are likely to be due to the combined impact on the
               reaction itself and also on the protein structures.
                                           32
20. the effect of all these factors is impossible to predict for a complex protein
    such as hummab4d5-8. without clear analytical information it is not possi-
    ble to conclude that hummab4d5-8 does mainly degrade by a particular
    pathway. degradation of hummab4d5-8 may proceed at another potential
    deamidation site (rather than asn30 of the light chain) or at other potential
    sites of (nondeamidation) degradation e.g. aspartate isomerization to isoas-
    partate.
21. wo 801 does not provide the necessary information.
22. for example, wo 801 does not disclose on page 19 (or elsewhere) what the
    mentioned asn30 deamidation degrades to. in general deamidation can pro-
    duce three products: (1) succinimide; (2) isoaspartate; or (3) aspartate. any
    combination of one or more of the three products may be found if an as-
    paragine is susceptible to deamidation
23. based on wo 801 the skilled person would not know what specific degrada-
    tion products would form when degrading at asn30.
g.  buick
24. i have been provided with the declaration of dr buick ("buick"). i have been
    asked to comment on whether the described experiments show what a skilled
    person would have undertaken given wo 801 or the waterside slides.
25. the experiments described in buick involve the expression, purification and
    analysis of a complex protein. it is therefore a combination of many complex
    experiments. each of them has the ability to affect the end result.
26. in my view the report fails to show that a skilled person would have produced
    the same protein as dr buick or analyzed it as he describes.
27. despite the experiments undertaken in buick being complex and multistage
    there is very little information provided and thus i am unable to fully analyze
    the differences between buick and what the skilled person would have done.
    there may be additional points over those discussed here that are not evident
    from the materials and methods disclosed in buick.
28. buick states that commercially available herceptin was used to "calibrate" the
    experiments. buick fails to explain what changes were made to the protocols
    to "calibrate" them or provide any data for experiments performed without
    such calibration. such a reference compound is generally useful as a guide
    when developing methods such as analytical chromatography.
29. buick describes the use of chinese hamster ovary ("cho") cells to produce
    the hummab4d5-8 antibody. cho cells are now a very popular cell line for
    the production of antibodies but there are, and were in 1998, many other suit-
    able cell lines frequently used for antibody production. for example, zena-
    pax/daclizumab (fda approved in 1997) was produced using a murine nso
    myeloma cell line and reopro/abciximab (fda approved 1994) was produced
    using a murine myeloma sp2/0 cell line.
30. in the light of this i do not see a reason for the skilled person to ignore the in-
    struction in wo 653 to use human embryonic kidney cells. hek293 cells (the
    specific human cell line mentioned in wo 653) are significantly different from
    cho cells. further, they were a well-accepted cell line, particularly as they
    are of human origin.
31. the choice in buick of cho cells will affect the profile of hummab4d5-8 vari-
    ants produced during the cell culture and purification of the protein, includ-
    ing the acidic variants and deamidated variants. this is because different cell
    lines require different conditions and those conditions (such as ph, ionic
    strength and other conditions) affect the rate of deamidation as i have ex-
    plained above.
32. even when using an identical cell line the profile of hummab4d5-8 variants
    will be affected by changes to the rate and level of expression of the recombi-
                                            33
     nant protein. factors that affect the rate and level of expression, and which
     have been chosen in buick not based on information in wo 801, are:
          i    the expression vector pcdna3.1, which contains a particular tran-
               scription promotor driving expression of the recombinant protein;
          ii the sequence of the transcribed dna which has been "optimized"
               from the required amino acid sequence (different sequences will tran-
               scribe better depending on the host cell, but buick does not describe
               the approach taken); and
          iii the choice of transient transfection over creating a stable cell line and
               the particular transient transfection method used.
33.  in buick mono s column chromatography is used to analyze the protein pro-
     duced by the cho cells. as a basis for the mono s conditions buick reports
     that harris 1995 was used to provide the protocol (because waterside only re-
     ports that mono s was used without any conditions). however, buick reports
     performing the mono s chromatography at 22° c but in harris 40° c was used.
     this is a significant difference and could impact the resolution of the chro-
     matography as is demonstrated in a pair of 2015 papers by fekete et al.
h.   separating acidic variants
34.  i have also been asked to comment upon the difficulties that the skilled per-
     son would encounter if they tried to separate highly similar variants such as
     the asn30 deamidated variants of hummab4d5-8. such separation was not a
     matter of routine for the skilled person.
35.  the acidic variants of hummab4d5-8 which are deamidated at asn30 only
     differ from the native antibody in one or two charges depending on whether
     asn30 is deamidated in only one or in both vl regions of the antibody. sepa-
     ration of such highly similar proteins was not regarded as a matter of routine
     at the priority date of the patent. further, the theoretical knowledge of chro-
     matography available to the skilled person would not have helped them to
     find the correct chromatography conditions which would have in fact pro-
     vided separation of the deamidated acidic variants from the native antibody.
36.  it was not usual, at the priority date, to see reports in the literature of separa-
     tions where the proteins being separated differed by a single charge. i do not
     recall seeing anything that is similar to the separation of antibody deamidated
     acidic variants. there were reports in the art about the separation of single
     charge variants of very small proteins. however, an extrapolation of the
     methodology used for such very small proteins to a large protein having the
     size of an antibody is anything but straightforward. this is because the num-
     ber of charged groups on a protein surface scales with the size (molecular
     weight) of the protein. therefore discriminating 1 or 2 net charge changes in
     a very small protein is proportionally easier than for a very large protein like
     an antibody, because the % change in net charge, and subsequent impact on
     pi, is greater for the smaller protein.
37.  thus, in summary, it is my view that it would not have been a matter of rou-
     tine for the skilled person to obtain a separation of the native antibody from
     the acidic variants which are deamidated at position asn30. rather, the skilled
     person would have had to find the very specific chromatography conditions
     (including the appropriate chromatography material and conditions for the
     chromatography run, like flow-rate, buffers for elution and washing etc.)
     which would have provided separation. the information available in the prior
     art in this respect in connection with very small proteins would have been no
     help to the skilled person when facing the problem of having to separate
     asn30 deamjdated variants of the antibody hummab4d5-8 from the native
     antibody for the reasons set forth above.
[…]”
                                                    34
professor paul dalby har i erklæring (scientific statement) af den 6. maj 2018 udtalt sig
om visse aspekter af analytisk kromatografi, hvoraf fremgår:
      ”[…]
      opinion
      8.     in ep 455 chromatography is used for at least two different purposes. first,
             chromatography is used preparatively, during the purification process of the
             claimed antibody composition. furthermore chromatography – more pre-
             cisely cation exchange chromatography, or "carboxy-sulfon high performance
             ion exchange chromatography" (in ep 455 abbreviated as "csx hpiex") – is
             used analytically, to determine the quantity of acidic variants. the two chro-
             matography methods should be distinguished from each other.
      9.     the output of chromatography is referred to as a "chromatogram". it is a plot
             that consists of several different peaks that may be of various shapes. plotted
             on the x-axis is the retention time and plotted on the y-axis is a signal being
             proportional to the concentration of the specific analyte separated. for a per-
             son skilled in the art it is clear when analysing a typical chromatogram result-
             ing from the csx chromatography described in ep 455 that the acidic variants,
             namely variants that are more acidic than the native antibody according to
             csx chromatography, elute before the native antibody and therefore are to be
             found left of the main peak containing the native antibody.
      10.    the person skilled in the art is aware that the specific amount of variants re-
             sulting from chromatographic analysis may deviate depending on the (chro-
             matography) column used. he is thus aware that the use of different columns
             for analysis of the same antibody composition can yield differing results.
             reading a specified amount of acidic variants in the claim as in ep 455 he
             would therefore turn to the description for information about which column
             was used to determine that specific amount of acidic variants set out in the
             claim.
      11.    the person skilled in the art reading ep 455 would also be aware that anti-
             body compositions produced by means of biological processes in cells (can)
             contain different variants, which may not be distinguishable from other vari-
             ants (or the native antibody) with the methods available at the respective date.
             in other words, the person skilled in the art knows that due to future techni-
             cal progress in chromatography there may be columns in the future which,
             when analysing the identical antibody composition, might resolve additional
             antibody variants that could not be resolved with previously used methods.”
den 27. juni 2018 afgav professor paul dalby en erklæring til brug for düsseldorf land-
gericht, hvoraf følger:
      ”…
      specifically, i have been asked whether a biological product (herzuma) that pro-
      duces a chromatogram with the same elution times of peaks as herceptin must also
      have the same type of deamidations as herceptin, namely has asn30 in cdr1 of ei-
      ther or both vl regions of hummab4d5-8 converted to aspartate in corresponding
      chromatographic peaks.
      1. firstly, the chromatographic peaks are dependent on the overall charge and
          hence pl(isoelectric point) of the protein, which is sensitive to deamidation of asn
          to asp/isoasp.
      2. differences between asp and isoasp at any position would lead to chromato-
          graphic elution at different times, as ion exchange chromatography is able to re-
                                                     35
         solve between asp and isoasp, as is observed in table 4-1 in hl11, for peaks 1
         vs 2, and for 3 vs 4 which differ in both cases only in asp102 vs isoasp102.
      3. if two different antibody preparations have the same amino acid sequence, and
         they produce chromatographic elution profiles with a set of peaks having the
         same elution positions (for example as in figure 6 of hl21), then the most rea-
         sonable explanation is that each corresponding peak with the same peak position
         (eg time in fig 6 of hl21) contains the same variant, from, for example, deami-
         dation at asn30 to asp.
      4. if two different antibody preparations have the same amino acid sequence, it is
         highly improbable that they would have the same chromatographic profile while
         also having differences in their deamidation profiles. only modifications that
         cannot be resolved by the chromatographic method would not change the chro-
         matographic profile. while there may be certain types of degradation that are not
         detectable through this type of chromatography this does not include deamida-
         tion (for example, asn to asp vs asn to isoasp), which can be resolved by the
         particular chromatography used in test procedure q12412, described in genen-
         tech's submission to the fda (hl11) from page 27 onwards.
      5. thus, when presented with a trastuzumab composition that has a highly similar
         chromatographic profile to herceptin (hl 11, fig 4-2, p. 78), i think there is no
         reasonable explanation other than that the deamidation product profiles would
         be the same as set out in hl11 table 4-1.”
professor nigel k. h. slater har til brug for denne sag afgivet eksperterklæring af 26. ok-
tober 2018. af denne fremgår:
      ”…
      instructions and documents considered
      2.     for the purpose of preparing this report, i have been provided with and have
             read copies of the following documents:
             (a) a scientific review article entitled “processing of c-terminal lysine and
                    arginine residues of proteins isolated from mammalian cell culture”, by reed
                    j. harris, published in the journal of chromatography a, 705 (1995),
                    pages 129-134 (“harris 1995”);
             (b)    a presentation entitled “chromatographic techniques for the characteriza-
                    tion of human monoclonal antibodies: rhumab her2”, presented by reed
                    j. harris at the waterside monoclonal conference in april 1986 (“wa-
                    terside”);
             (c) patent application wo 97/04801 (“wo ‘801”);
             (d) a book chapter written by michael f powell of genentech entitled “a
                    compendium and hydropathy/flexibility analysis of common reactive sites
                    in proteins: reactivity at asn, asp, gln and met motifs in neutral ph solu-
                    tion” (“powell”); and
             (e)    a declaration by dr richard buick.
      3.     i have been asked to comment on what the skilled person, as at 06 may 1998,
             would have understood from these documents, and what steps it would have
             been obvious for him or her to take in light of the document and his or her
             ‘common general knowledge’ (“cgk”). i discuss the skilled person and the
             cgk below.
      4.     i have also been provided with a copy of ep 1 308 455 b9 (the “patent”) and
             asked to consider whether the alleged invention(s) of any of the claims of the
             patent are novel and/or obvious to the skilled person in light of the documents
             identified above.
                                            36
the skilled person
5.    i have been told that the skilled person is someone with practical experience
      and an interest in the subject matter of the patent. i understand that the skilled
      person is a legal construct (he/she may in fact be a team) who is familiar with
      the cgk of the relevant scientific discipline. i understand that he/she reads
      documents with care but has no capacity for inventive thought.
6.    since the patent concerns compositions containing an anti-her 2 antibody
      following protein purification, the skilled person will be familiar with the
      molecular biological synthesis of proteins, including antibodies, and the com-
      mon practice of purifying proteins, including to separate out native and de-
      graded protein variants. such methods of protein purification include ion ex-
      change chromatography.
7.    i believe that, except where i have indicated otherwise, the views i express in
      this report would be representative of those of the skilled person.
common general knowledge
8.    i have been asked to summarise the cgk of the skilled person as at may 1998.
      it has been explained to me that cgk is that information which is generally
      known by the skilled person and is regarded as a good basis for further ac-
      tion. i understand that certain information may form part of the cgk if it is
      information that the skilled person would refer to as a matter of course, even
      if he/she cannot remember it, but which they understand is generally re-
      garded as a reliable basis for further work by the majority of those who are
      engaged in the art at the relevant time.
9.    except where i have stated otherwise, i believe that the information in the re-
      mainder of this section would have been well known to, and accepted by, the
      skilled person in may 1998. it would therefore have formed part of his/her
      cgk at that time. when i refer to ‘1998’ below (unless i indicate otherwise),
      that is shorthand for ‘may 1998’.
      preparation of therapeutic proteins and antibodies
10.   in may 1998, the skilled person would have been aware of a variety of meth-
      ods to purify medicinal products intended for clinical administration. the
      skilled person would have been aware that purification is necessary in order
      to ensure safety, efficacy and consistency in clinical use and to meet quality
      control specifications required by regulatory authorities. the skilled person
      would also have known that purification steps inevitably lead to a reduction
      in yield of the target protein; accordingly, there is always a balance to be
      struck between achieving the desired levels of antibody purity and yield.
11.   biologicals, including antibodies, have particularly onerous regulatory re-
      quirements in comparison with small molecule chemical compounds due to
      the inherent variability that can be introduced as a result of recombinant ex-
      pression in living cellular expression systems. it was well known in 1998 that
      biological products are by definition heterogeneous, and so their purification
      and composition have to be carefully monitored. this applies equally to the
      manufacturing process for the ‘reference’ biological (e.g. herceptin®
      (trastuzumab)) and for any biosimilar thereof.
12.   it was well known in 1998 that trace contaminants, including viruses and cel-
      lular debris, are often present in the cell culture media following harvesting
      of the protein of interest from the host cell. it was also well known that recom-
      binant expression of therapeutic proteins and antibodies often results in a
      composition containing variants of the native protein (including antibodies)
      of interest. such variants may be caused by degradation of the native protein,
      and/or by post-translation modification. post-translational modifications such
      as glycosylation are modifications made to a protein after the polypeptide
                                         37
    chain has been synthesised; these modifications are not encoded by the dna
    encoding the protein.
13. by may 1998, several forms of post-translational modification and protein
    degradation mechanisms were well known, including the process by which
    certain amino acids are deamidated following protein synthesis. post-transla-
    tional modification and protein degradation events were known to affect both
    the structural and biological properties of proteins and antibodies. it was also
    known that such modifications and events could have an effect on the speci-
    ficity and strength of binding of an antibody to its respective epitope, espe-
    cially if the modification was in the parts of the antibody responsible for anti-
    gen binding, i.e. the complementarity determining regions (“cdrs”).
14. therefore, the skilled person in may 1998 would be mindful of the require-
    ment to purify proteins, including therapeutic antibodies, in order to remove
    as many as possible of the variant species and degraded particles from the na-
    tive form. the degree of purity of the therapeutic antibody, including as re-
    gards variant species, and the consistency between different batches of prod-
    uct would have been amongst the quality control checks that the regulatory
    bodies would have scrutinised carefully (to ensure that the production
    process is sufficiently controlled in order to achieve consistently safe and effi-
    cacious product).
    deamidated variants
15. by the priority date of the patent, in may 1998, it was well known that native
    proteins could be degraded to form acidic variants, including deamidated
    variants formed by the degradation of certain amino acids. it was known that
    this was a potential issue for antibodies (and other proteins) produced by re-
    combinant expression for therapeutic use. deamidated, acidic forms were
    one of a number of protein variants that the skilled person would have known
    about in the late 1990s and for which the process and quality control depart-
    ments of biopharmaceutical companies would have been vigilant.
16. deamidation is a chemical reaction in which an amino functional group (-
    nh2) in the side chain of the amino acids asparagine or glutamine is removed
    or converted to another functional group. asparagine is converted to aspartic
    acid (also referred to as aspartate) or isoaspartic acid and glutamine is con-
    verted to glutamic acid (also referred to as glutamate). the resulting deami-
    dated form is more acidic than the native amidated (amine-containing) form
    and is therefore known as an ‘acidic variant’.
17. these processes are spontaneous (non-enzymatic) and are influenced by the
    protein or peptide’s tertiary structure (the way the protein folds determine
    which asparagine and glutamine residues are surface exposed), sample ph,
    buffer composition and storage conditions. by 1998, the skilled person would
    have understood that deamidation of asparagine residues is one of the most
    common post-translational modifications occurring in therapeutic proteins
    produced by recombinant dna technology.
18. the chemical process by which deamidation occurs was well known in 1998
    and is shown in figures 1 and 2, below.
                                          38
    figure 1: asparagine (asn) deamidation, aspartate (asp) isomerisation and
    succinimide formation. taken from harris et al., identifying unexpected pro-
    tein modifications.
    figure 2: deamidation of asn by direct hydrolysis of the amide side chain to
    asp (bottom route) and by succinimide (cyclic imide) formation to produce
    either asp or iso-asp (top route). taken from powell “a compendium and hy-
    dropathy/flexibility analysis of common reactive sites in proteins: reactivity at asn,
    asp, gln and met motifs in neutral ph solution”.
19. as indicated above, it was known in may 1998 that the presence of deami-
    dated acidic variants might influence the stability and biological activity of
    therapeutic antibodies. this would be of particular concern if asparagine
    residues are present in the cdr of an antibody, as the binding properties of
    the antibody to its respective epitope (e.g. its specificity or avidity) may be af-
    fected. that said, a change of an amino acid in the constant region of an anti-
    body (e.g. the fc ‘tail’) may affect the antibody’s interaction with other com-
    ponents of the immune system and thus the immune response. this is because
    the constant region is responsible for interacting with and activating other
    components of the immune system through its capability to bind fc-receptors.
    such a modification could thereby affect the activity and/or stability of the
    therapeutic protein. accordingly, if the native antibody possesses asparagine
    or glutamine residues and therefore has the potential to deamidate, particu-
    larly in the cdr, it would be essential to carry out an analysis of the impact
    of the presence of this variant and to ensure that the process, including the
    amount of deamidated variants, is appropriately controlled. as noted this
    would also have been important for medicines regulators, who would have
    wanted to know about batch-to-batch consistency and degradation of thera-
    peutic proteins. deamidation of a protein that is prone to it will start in cell
    culture and will continue for as long as the protein remains in an aqueous en-
    vironment (although this could be slowed down e.g. by storing the finished
    product in a freezer prior to thawing and use). there was therefore a desire to
    get therapeutic proteins as pure as possible during purification, in order to
                                          39
    maximise the amount of un-deamidated native protein and thus improve the
    shelf-life of the protein dispatched for clinical use.
20. in summary, in may 1998 there was (for good reason) a general interest and
    desire to avoid deamidation or to reduce the amount of deamidated variants
    in compositions known to be susceptible to deamidation (e.g. proteins con-
    taining asparagine residues).
21. if i consider the amino acid sequence of the anti-her2 antibody,
    hummab4d5 (also referred to as humab4d5-8), given in figures 7a and 7b
    of the patent, i can confirm that the skilled person would have considered that
    this antibody is susceptible to deamidation due to the presence of asparagine
    (n) residues in its amino acid sequence. the sequence of humab4d5-8 was
    published by carter et al. in 1992 (“carter 1992”). carter 1992 was a seminal
    paper in the development of the antibody that became known as herceptin®
    and identified the cdrs. the skilled person would have noted in particular
    the presence of an asparagine in cdr1 of the light chain (vl-cdr1), at posi-
    tion 30 (asn30).
    protein purification and chromatography
22. recombinant expression systems and the separation and purification of anti-
    bodies and other proteins produced by them were well established by 1998.
23. in summary, recombinant protein expression involves introducing an expres-
    sion vector containing the dna coding sequence for an antibody or other pro-
    tein of interest into a host cell by stable or transient transfection. numerous
    cell expression systems were routinely available in 1998, including a number
    of immortalised mammalian cell lines which could be propagated in cell cul-
    ture. well known and widely used cell lines included, for example, the hu-
    man embryonic kidney-293 (“hek”), hela human cervical carcinoma, and
    chinese hamster ovary (“cho”) cell lines.
24. typically, the protein of interest would be secreted from the host cell into the
    cell culture medium from which it would be harvested. centrifugation or fil-
    tration would typically be used as a first step to remove cells and debris from
    the culture medium. next, protein a affinity chromatography was typically
    used to purify monoclonal antibodies synthesised by recombinant expression.
25. affinity chromatography works on the basis of highly specific interactions be-
    tween two recognition sites. typically, one of the sites is immobilized onto a
    solid matrix to form the stationary phase. the target molecule, together with
    any contaminants, is passed over the stationary phase. as a result of the in-
    teractions between the immobilized site and the target molecule, the target
    molecule is retained on the solid phase whilst contaminants flow through the
    column. the target molecule is subsequently ‘eluted’ from the stationary
    phase by disrupting the specific interaction, for example by dropping the ph
    of the buffer.
26. protein a chromatography is a specific form of affinity chromatography used
    to purify antibodies from other proteins. it relies on the ability of protein a, a
    protein derived from the cell wall of the bacterium staphylococcus aureus to
    bind to a sequence found in the constant region of igg antibodies. by may
    1998, protein a chromatography was a well-established, standard purification
    process for separating monoclonal antibodies from other proteins present in
    the supernatant harvested from cell culture systems. protein a chromatogra-
    phy typically leads to a high purity of antibody in the eluate, with a yield of
    around 90-95%. nevertheless, further purification steps are likely to be re-
    quired for a commercial process for manufacturing a therapeutic antibody
    product.
    ion-exchange chromatography
27. ion-exchange chromatography is used to separate charged proteins by ex-
    ploiting differences in their overall net surface charge. proteins have an over-
                                              40
     all charge dependent on how many basic or acidic amino acid residues are
     present on their surface and how these residues are arranged in the tertiary
     structure. ion-exchange chromatography enables the separation of similar
     molecules that would be otherwise difficult to separate, as the charge of the
     molecule of interest can be readily manipulated, for example by changing the
     buffer ph. the principles have long been well established; nevertheless ion-
     exchange chromatography has been continuously improved since it was de-
     veloped in the 1950s.
28.  the ph at which a molecule has no net charge is called its isoelectric point, or
     pi. in a buffer with a ph greater than the pi of the protein of interest, the pro-
     tein will carry a net negative charge; therefore, a positively charged anion ex-
     change resin would be chosen to capture this protein. conversely, in a buffer
     with a ph lower than the pi of the protein of interest, the protein will carry a
     positive net charge; thus, a negatively-charged cation exchange resin would
     be used. when an ion exchange chromatography column is loaded with a
     sample at a particular ph, all proteins that are appropriately charged will bind
     to the resin. for example, if an anion exchange resin is chosen, all proteins that
     are negatively charged at the loading buffer ph will bind to the positively
     charged column resin.
29.  a typical ion-exchange chromatography process can be summarised as fol-
     lows: after loading a protein or antibody composition onto an ion exchange
     chromatography column, the column is washed to remove unbound proteins.
     the protein of interest (having bound to the column) is then eluted using ei-
     ther a salt gradient or by changing the ph. the protein of interest (in purified
     form) is then collected as it elutes from the column. the degree of purity of
     the eluate (the protein fraction that emerges from the column) can then be de-
     termined by analytical techniques, including additional chromatographic
     steps, as discussed further below.
30.  in may 1998, the skilled person would have regarded ion-exchange chro-
     matography as a routine and reliable technique for the purification of anti-
     bodies. the skilled person would have known how to determine the optimum
     conditions to achieve the desired purity for each antibody of interest by rou-
     tine buffer screening – i.e. by manipulating the ph and conductivity of the
     different buffers used during the chromatography in order to maximise the
     purity of the target protein (whilst still delivering a good yield).
31.  i consider that it would have been entirely possible for the skilled person in
     1998, carrying out routine trial and error, to establish suitable chromatogra-
     phy conditions to have separated an antibody from variants having only a
     slight difference in charge. i note that in neither waterside nor harris (dis-
     cussed below) is there any suggestion that the cation-exchange chromatogra-
     phy used to separate variants with only a small charge difference was unusu-
     ally difficult; on the contrary, the focus is entirely on the results, with the
     method used being treated in a matter of fact way.
the patent
32.  i have read the patent, which is entitled “a composition comprising anti-her2
     antibodies”. i note that it is mostly concerned with a method to purify proteins
     and antibodies. indeed, paragraph [0001] of the patent states that “this inven-
     tion relates generally to protein purification” and paragraph [0012] states that the
     purification method is useful “in situations where a product molecule must be sep-
     arated from a very closely related contaminant molecule…”.
33.  i have been told that the patent is a divisional of an earlier patent application
     (ep 1 075 488), which also relates to the specific method explained in the de-
     scription of the patent.
34.  the patent was filed on 06 may 1999 and has priority date of 06 may 1998.
                                             41
    the claims of the patent
35. although the description given in the patent largely concerns processes for
    purifying proteins, the claims are directed only to certain specific composi-
    tions of anti-her2 antibody and its deamidated variants, and not to the
    method or process by which such compositions are produced.
36. claim 1 of the patent reads as follows:
    “a composition comprising a mixture of anti-her2 antibody and one or more acidic
    variants thereof,
    wherein the amount of the acidic variant(s) is less than about 25%,
    and wherein the acidic variant(s) are predominantly deamidated variants wherein one
    or more asparagine residues of the anti-her2 antibody have been deamidated, and
    wherein the anti-her2 antibody is hummab4d5-8,
    and wherein the deamidated variants have asn30 in cdr1 of either or both vl re-
    gions of hummab4d5-8 converted to aspartate.”
37. claims 2-4 specify compositions where the proportion of acidic variants is fur-
    ther reduced. claim 5 specifies a composition according to claim 1 by refer-
    ence to specified light- and heavy-chain amino acid sequences. claim 6 sim-
    ply requires that the compositions further comprise a pharmaceutically ac-
    ceptable carrier.
38. i note that the term ‘acidic variant(s)’ referred to in the claims is defined in
    paragraph [0024] of the patent as “a variant of a polypeptide of interest which is
    more acidic (e.g. as determined by cation exchange chromatography) than the polypep-
    tide of interest. an example of an acidic variant is a deamidated variant.” at para-
    graph [0025], a deamidated variant is described as “a polypeptide wherein one or
    more asparagine residue(s) of the original polypeptide have been converted to aspar-
    tate, i.e. the neutral amide side chain has been converted to a residue with an overall
    acidic character.”
39. none of the claims of the patent define how the composition of anti-her2 an-
    tibody is to be made, or how the percentage of acidic variants in the composi-
    tion is to be measured by analytical means. nor do the claims of the patent
    set any requirement for the claimed antiher2 antibody to have any particu-
    lar activity or satisfy any functional parameter. indeed, the patent is silent as
    to what advantages an antibody composition according to the claims would
    have over any other anti-her2 antibody compositions (or, more specifically,
    why the ‘permitted’ level of acidic variants (“less than about 25%”) has been
    set as it has).
40. even considering the patent as a whole, i believe it would have been unclear
    to the skilled person why claim 1 specifies “less than about 25%” (or why claims
    2 to 4 specify the levels of acidic variants they do). although the skilled per-
    son would have been aware of the potential problems of acidic variants of a
    native antibody generally, there is no information given in the patent as to
    why it may be advantageous for the limitation to be set at these (or any other)
    specific levels.
41. likewise, it is unclear to me why claim 1 of the patent specifies that acidic
    variants are predominantly deamidated variants wherein one or more as-
    paragine residues of the antiher2 antibody have been deamidated at asn-30
    in cdr1 of either or both vl to aspartate.
    the description provided by the patent
42. the background and description given in the patent is largely confined to a
    discussion of well known, routine methods for carrying out the purification
    of proteins and antibodies prepared by recombinant expression, and of anti-
    her2 antibody in particular. most of the discussion, and the only example
    provided, describes using ion exchange chromatography. for example, para-
    graph [0011] states that disclosed “herein is an ion exchange chromatographie
    [sic.] method wherein a polypeptide of interest is bound to the ion exchange material
                                            42
    at an initial conductivity or ph and then the ion exchange material is washed with an
    intermediate buffer at a different conductivity or ph, or both.”
43. paragraph [0012] states that the purification method is useful in “situations
    where a product molecule must be separated from a very closely related contaminant
    molecules at full manufacturing scale, where both purity and high recovery of
    polypeptide product are desired”.
44. in summary, the purification method explained in description of the patent
    involves the following steps:
        (a) the polypeptide of interest is bound to an ion exchange material us-
                ing a loading buffer (step a);
        (b)     the column is then washed with an intermediate buffer to elute the
                contaminants (step b);
        (c) the ion-exchange material is further washed with a wash buffer
                (step c);
        (d) finally, the ion exchange material is washed with an elution buffer
                to elute the polypeptide of interest (step d).
45. at paragraph [0013](c), it is stated that “the change in conductivity and/or ph
    from the intermediate buffer to the wash buffer is in an opposite direction to the change
    in conductivity and/or ph from the loading buffer to the intermediate buffer”. para-
    graph [0014] explains that where cation exchange is used “the conductivity
    and/or ph of the intermediate buffer is/are preferably greater than the conductivity
    and/or ph of the loading buffer; the conductivity and/or ph of the wash buffer is/are
    preferably less than the conductivity and/or ph of the intermediate buffer; and the
    conductivity and/or ph of the elution buffer is/are preferably greater than the conduc-
    tivity and/or ph of the intermediate buffer”. it suggests that “preferably, the con-
    ductivity and/or ph of the wash buffer is/are about the same as the conductivity and/or
    ph of the loading buffer”. paragraph [0015] indicates that, preferably, elution of
    the contaminant and of the polypeptide is achieved by modifying the conduc-
    tivity of the intermediate and elution buffers, while keeping the ph approxi-
    mately the same.
46. the above steps are depicted in the flow diagram of figure 1
    example in the patent
47. a worked example of this purification process is provided in example 1 of the
    patent (paragraphs [0102] to [0119]). although described as ‘example 1’, it is
    the only example provided.
48. paragraph [0102] indicates that the experiments in example 1 were carried out
    using a full length recombinant humanized anti-her2 monoclonal antibody
    (“rhumab her2”), humab4d5-8 as disclosed in carter 1992. i understand
    that humab4d5-8 is trastuzumab, the active ingredient of herceptin. para-
    graph [103] explains that humab4d5-8 was expressed in cho cells, which,
    as i mentioned at paragraph 23, were (and remain) a commonly used cell line
    for recombinant protein expression (including in commercial manufacture).
    initial purification steps were then carried out. tangential-flow filtration (a
    process in which the material to be filtered is passed tangentially over a filter
    membrane, through which the filtrate passes) was used to separate the cells
    from the culture medium. the harvested cell culture fluid (i.e. the filtrate from
    the tangential-flow filtration) was then purified by protein a affinity chro-
    matography.
49. paragraph [0104] states that, following these initial steps, cation exchange
    chromatography was performed using a sulphopropyl (sp)-sepharose fast
    flow™ (“spsff”) column. the materials and methods section states (para-
    graph [0106]) that a reduced-scale spsff column (27.0 ml volume, 1.0 cm di-
    ameter and 34.5 cm bed height) was used. at [0105] it is explained that, after
    equilibrating the column, the protein a pool (adjusted to ph 5.60±0.05 and a
                                          43
    conductivity of 5.8±0.2 mmhos) was loaded. the column was then washed us-
    ing the following buffers (each at ph 5.6 and containing 0.025 m mes):
        (1)    loading buffer (50 mm nacl) for a minimum of 1 column volume;
        (2)    intermediate buffer (70 mm nacl) until an apex of a 280 nm peak
               was reached; and
        (3)    wash buffer (50 mm nacl) for a minimum of 1.2 column volumes.
50. after washing, rhumab her2 was eluted with elution buffer containing 95
    mm nacl.
51. the patent notes that the elution profile (at an absorbance of 280 nm) in fig-
    ure 3 has a shoulder on the leading edge (i.e. the small ridge to the left of the
    main peak), and that pooling started at the inflection point of this shoulder
    and continued for five column volumes. the column was then regenerated
    with regeneration buffer. paragraph [0106] explains that the equilibration,
    load, and initial wash steps were performed at a linear flow rate of 200 cm/h,
    while chromatography steps were performed at 100 cm/h.
52. i set out figure 3 below. this is described at paragraph [0019] as an absorbance
    trace from a cation exchange chromatography run of example 1 “at full man-
    ufacturing scale”. it is unclear what is meant by this as the materials and meth-
    ods section describes example 1 as having been carried out using a labora-
    tory-scale 27 ml column. this could certainly not be used at ‘full manufactur-
    ing scale’. accordingly, this statement appears to me to be an error, and i be-
    lieve the skilled person would have treated it as such.
53. as can be seen from the trace above (on which time runs downwards), after
    loading the material in a 50 mm buffer, the 70 mm nacl intermediate buffer
    is applied. this starts to cause protein elution and, at the apex of the 280 nm
    peak, a 50 mm wash buffer is applied. after a time, the elution falls back to
    base line, until the application of the 95 mm elution buffer which causes the
                                         44
    elution of the main peak. the trace then drops again as all the protein that
    elutes at this concentration comes off. finally, a high concentration (1.0 m) ‘re-
    generation buffer’ is applied to wash out any remaining proteins.
54. paragraph [0114] states that “the increase in conductivity from the initial condi-
    tions to the intermediate wash began to elute the deamidated anti-her2 antibody.
    however, continued washing at this conductivity was found to elute nondeamidated
    anti-her2 antibody, resulting in a loss of product”. it continues that “by going
    back to lower conductivity as used initially, the elution of deamidated anti-her2
    antibody continued, without significant antiher2 antibody product elution”. the
    skilled person would have considered it possible that the 50mm wash might
    flush out deamidated variants loosened by the 70mm buffer, but would have
    also expected some of these variants to rebind to the column during this step,
    given that it has the same conductivity as the buffer used for column loading.
    in any event, it would have been routine for the skilled person to have ad-
    justed the ph and conductivity of the buffers to seek to elute the deamidated
    forms preferentially. for example, he or she could have used a conductivity
    gradient to determine which conductivity of buffer to use in each of the wash
    steps.
55. the skilled person looking at figure 3 would have been somewhat concerned
    about the shape of the largest peak, as it is clear that it contains at least two
    species. there is a small shoulder on the leading (top) edge, which would have
    been understood as containing acid variants. there is also an inflection two-
    thirds up the trailing (lower) edge, suggesting a further species is present.
56. paragraphs [0109] to [0112] of the patent discuss an analysis of fractions of pu-
    rified hummab4d5-8 composition that were collected after the ion-exchange
    chromatography process has been completed. it is explained that the fractions
    were analysed using carboxy sulfon cation exchange high pressure liquid
    chromatography (“csx hipex”). the skilled person would have understood
    that it was used to determine the proportion of acidic variants in the antibody
    composition, with the ultimate purpose being to assess how successful the ap-
    plied method has been in separating the acidic variants from the native anti-
    body.
57. table 3 and figure 5 give the results obtained by csx hpiex chromatographic
    analysis of the rhumab her2 composition. i set these out below. as regards
    table 3, the skilled person would understand that the column on the left, “csx
    peak”, refers to the individual peaks of the chromatogram obtained by csx
    hpiex analysis, while the column on the right refers to the characterisation of
    the substances in these individual peaks. the species referred to as “rhumab
    her2 variant” represent variant species of the polypeptide of interest. the
    patent does not say how the individual variants referred to in table 3 have
    been determined.
58. from the last sentence in paragraph [0112], the skilled person skilled would
    understand that the area under the peaks that are visible in the chromatogram
                                           45
     obtained by csx hpiex chromatography (which is not itself shown in the
     patent), were integrated to determine the percentage area of each peak for
     each fraction. in this context, it is important to note that the patent does not
     disclose the integration method used (whether visual integration, software-
     based auto-integration or adjusted software-based integration). the areas
     from under the individual peaks are, however, plotted in figure 5 (shown be-
     low).
59.  from the legend given on figure 5, the skilled person would understand that
     the black dots
     (‘load’) represent the areas under the peaks for the antibody composition
     (obtained by expression, filtration and protein a chromatography as de-
     scribed above)– i.e. the ‘raw material’. he or she would understand that the
     bars represent the areas under the peaks for the ‘pool’ fraction that had been
     subjected to the ion-exchange chromatography process described in the
     patent – i.e. the ‘product’. the differently shaded bars represent the analyses
     of the pool from each of the six different loading densities (ranging from 15 to
     40 mg antibody per ml of column resin, as described at paragraph [0107]) ap-
     plied to the spsff column. the skilled person would notice that the different
     loading densities do not appear significantly to affect the content of the pool
     material.
 60. comparing the heights of the black dots and of the columns, the skilled per-
     son would have noticed that the pool fraction had been enriched in native an-
     tibody relative to the load material: the area under csx peak 3 (i.e. the fully
     processed antibody) is increased from about 68% to 82% of the total. this is
     primarily at the expense of the peaks representing acidic variants (peaks a, b
     and 1) and ‘others’. whilst this is clearly an improvement, i do not believe that
     the skilled person would have considered it to be particularly impressive.
61.  the person skilled in the art could readily have read off from the y-axis of the
     graph in figure 6 the area under each csx peak as a percentage of the total
     protein content (whether with a ruler or callipers, or, as would have been a
     simple exercise by 1998, by scanning the figure and measuring the digitized
     version), for both the ‘load’ and ‘pool’ material. he or she would have re-
     ferred to the description of the peaks in table 3 to understand what each con-
     tained. i have measured the following values for the ‘load’ material using
     digital callipers, giving the description from table 3 alongside for reference:
                                            46
62.   the skilled person would understand from this that:
         (a) peak 3 represents fully processed (i.e. native) hummab4d5-8,
                which amounted to about 68% of the total protein in the load mate-
                rial.
         (b)    peak 4 represents basic variants, with an isoaspartate at position 102
                and/or and additional c-terminal lysine (both in the heavy chain).
                the area under this basic peak is 7.22% of the load material.
         (c) peaks a, b and 1 contain acidic variants, with the deamidation of
                asn30 in the light chain. these three acidic peaks amount to 16.71%
                of the load material.
         (d) ‘others’ amount to 8.31% of the total. the definition from table 3
                suggests that ‘others’ represents a mixture of variants. these include
                variants with succinimide at asp102 (i.e. replacing a negatively
                charged, acidic side chain with a neutral side chain) and/or “multi-
                ple permutations found in peaks 1 and 4”. the latter suggests a mixture
                of acidic (from peak 1) and basic (from peak 4) variants.
63.   this would suggest that, if all of the ‘others’ were assumed to be acidic vari-
      ants, the total proportion of acidic variants in the ‘load’ material would
      amount to 25.02%. that would be consistent with the statement at paragraph
      [0113] that “deamidated and other acidic variants constituted “about 25%” of
      the composition obtained from the initial protein a chromatography step.
      however, i consider that the skilled person would have considered it highly
      unlikely that all of the variants making up the ‘others’ were acidic, given the
      pointer in table 3 to it being a mixture of acidic and basic variants. i believe
      that the skilled person considering figure 5 would have concluded that the
      ‘load’ material contained (rounding to the nearest whole number) between
      about 17% and 25% of acidic variants.
64.   claim 1 of the patent specifies a level of acidic variants of “less than about
      25%” for the claimed composition, with the suggestion that this can be made
      by the ion-exchange method described in the patent. as i have mentioned
      above, it would have been unclear to the skilled person why the 25% level is
      specified. in any event, the skilled person reading the patent would under-
      stand that the starting material loaded onto the spsff column itself already
      contained at most around 25% of acidic variants (and possibly as little as 17%).
      he or she would therefore have questioned what contribution the patent
      made given that routine filtration and protein a chromatography steps used
      to prepare the starting material already result in a composition according to
      the claims (i.e. even before ion exchange chromatography is applied).
the prior art
      harris 1995
65.   harris 1995 is a review article from the journal of chromatography a entitled
      “processing of c-terminal lysine and arginine residues of proteins isolated from mam-
                                          47
    malian cell culture”. the author is reed j harris from the analytical chemistry
    department at genentech, inc. the introduction explains that variants of re-
    combinant proteins may result from in vivo posttranslational modification or
    spontaneous (non-enzymatic) protein degradation. examples of protein
    degradation are listed, including aspartate isomerization and deamidation of
    asparagine or succinimide formation. harris then discusses several examples
    of c-terminal lys/arg processing.
66. harris 1995 discusses various experiments, in particular in relation to
    rhumab-her2. section 2.3 (‘materials) states that rhumab her2 is “a recom-
    binant humanized antibody produced in transfected cho cells” and refers (refer-
    ence [8]) to carter 1992 published in may 1992. although carter 1992 dis-
    cusses several recombinant humanized anti-her2 antibodies, humab4d5-8
    is very clearly singled out as the most potent. for example, the closing sen-
    tence of the discussion section concludes that the preferential cytotoxicity
    against tumor cells “augurs well for the ongoing treatment of human cancers over-
    expressing p185her2 by using humab4d5-8”. the skilled person would have un-
    derstood the rhumab her2 antibody in harris 1995 to refer to humab4d5-
    8.
67. i note that carter 1992 used hek cells, rather than the cho cells referred to
    by harris 1995, as the antibody expression system. the skilled person reading
    harris 1995 would not have attributed any great significance to the change
    between these well-established cell lines. the antibodies would have identi-
    cal amino acidic sequences and hence fold to give the same three-dimensional
    architecture. the structure of the paired heavy and light chain variable do-
    mains that form the antigen-binding surface, and thus the antigen-binding ac-
    tivity, will be the same. the only differences will be in the fine details of n-
    glycosylation in terms of precise sugar composition and linkages.
68. the skilled person would have assumed that harris had used essentially the
    same methods to produce the antibody as in carter 1992, including affinity
    purification using a protein a column (which would have been a standard
    step).
69. in section 2.2 (‘cation-exchange chromatography’), harris 1995 describes the
    use of a mono s column (50 x 5 mm), a cation-exchange column used for fast
    protein liquid chromatography (“fplc”). harris explains that the column
    was equilibrated with 95% ‘solvent a’ (20mm sodium phosphate, ph 6.9)–5%
    ‘solvent b’ (solvent a + 100 mm nacl) at 40°c with a flow-rate of 1.0 ml/min.
    the choice of 40°c seems a little unusual, as one would usually run such an
    experiment at room temperature. it would presumably have required the
    whole column to be placed in an incubator.
70. 72 µg of each of three lots of the rhumab her2 antibody were analysed us-
    ing the column. following loading, section 2.2 indicates that a gradient from
    5% to 40% solvent b was developed over 40 minutes to elute the peak frac-
    tions.
71. the results of this cation-exchange chromatography of the three lots of
    rhumab her2 antibody are shown in figure 2 of harris 1995, which i repro-
    duce below:
                                              48
72. the peaks numbered in the middle chromatogram are identified on page 131
    (top right).
    this explains that:
        (a) the main peak (peak 3) has no lys450 residues – i.e. the native pro-
                tein with no lysine (a positively charged, basic residue) at the c-ter-
                minus.
        (b)     the more basic peaks 4 and 5 have one or two lys450 residues. the
                skilled person would understand that peak 5 has two lysines giving
                this variant an extra positive charge, such that it elutes later than (i.e.
                to the right of) the less positively charged variants.
        (c) the more acidic peaks 1 and 2 are both deamidated at asn30 in the
                light chain. peak 1 has no lys450 residue, while peak 2 has one
                lys450 residue. the addition of the positively charge lysine to the
                peak 2 variant results in it eluting slightly later.
73. the figure indicates that the composition applied to the monos column con-
    tained a mixture of native hummab4d5-8 antibody (peak 3) and one or more
    acidic variants (peaks 1 and 2). the acidic variants have been deamidated at
    asn30 in the light chain of the antibody.
74. the skilled person could readily have integrated the peaks in the three traces
    to identify the relative proportions of different variants in each lot of antibody.
    for example, he or she could (i) have traced the chromatograms onto graph
    paper (blowing this up as necessary) and counted the squares under the peaks
    to the left of the main peak (i.e. the acidic, deamidated variants) and compared
    that with the total area under the chromatogram (i.e. the total protein), (ii)
    used a software package to automate such an exercise (such software was
    available by 1998, such as the freely available imagej software launched by
    the us national institutes of health in 1997) or (iii) even cut out the peaks and
    weighed them.
75. i have analysed the acidic peaks in the three traces. i used the getdata graph
    digitizer software to digitise each chromatogram and then integrated the
    peaks in an excel spreadsheet. i attach my analysis as exhibit ns 1. in sum-
    mary, my conclusions are as follows:
        (a) top chromatogram: the area of peak 1 is 15.3% of the total area of
                all peaks – i.e. this lot of antibody contained 15.3% acidic variants.
                                              49
         (b)    middle chromatogram: the area of peaks 1 and 2 is 11.3% of the to-
                tal area of all peaks – i.e. this lot of antibody contained 11.3% acidic
                variants.
         (c) bottom chromatogram: the area of peak 1 is 18.7% of the total area
                of all peaks – i.e. this lot of antibody lot contained 18.7% acidic vari-
                ants.
76. this indicates that the hummab4d5-8 antibody applied to the monos column
    contained between 11.3% and 18.7% – i.e. significantly less than 25% – acidic
    variants resulting from deamidation of asn30.
77. it is clear from the analysis above that the three lots of antibody applied to the
    monos column – i.e. following expression, harvesting of the media, recovery
    of antibodies and affinity purification using protein a chromatography – al-
    ready contained no more than between 11.3% and 18.7% of acidic variants.
    even though this is not required by the claims (as explained above), i note that
    expression in cho cells and protein a purification could, in 1998, have been
    readily scaled up; for example, protein a chromatography could be used to
    purify antibodies from hundreds of litres of cell culture.
78. had the skilled person wished to obtain a composition with an even lower
    proportion of acidic variants, he or she would have understood that the mono
    s column gives complete separation of the native antibody and its acidic vari-
    ants. as can be seen from the figure above, the acidic variants elute as sepa-
    rate peaks at approximately 15 and 17 minutes (peaks 1 and 2, respectively),
    followed by the native protein (peak 3) at approximately 21 minutes. by col-
    lecting peak 3 (only) the skilled person would expect to obtain a substantially
    pure composition of hummab4d5-8, with only very low amounts of acidic
    and basic variants.
    given that harris has identified what each peak represents (page 131, top
    right), it appears that he has collected the peaks as separate fractions in this
    way in order to analyse them.
79. harris reported loading 72 µg of antibody composition onto the mono s col-
    umns, and the skilled person would thus expect to recover tens of micrograms
    of native antibody from peak 3 following such a protocol. whilst the patent
    refers in places to preparation of antibody on a manufacturing scale, the ex-
    ample it contains is on a laboratory scale and its claims are not limited to a
    particular amount of the claimed composition.
80. it would, however, have been possible to scale up the monos purification.
    firstly, it would also have been possible to run several columns in parallel.
    secondly, according to the manufacturer’s datasheet the 50 x 5 mm monos
    column used by harris has an igg loading capacity of 75 mg, indicating that
    it was loaded at less than 1/1000th of its capacity. the skilled person would
    thus have expected that considerably more hummab4d5-8 could be purified
    on the column (even if he or she would have been cautious about using it at
    full capacity, which might have reduced its resolution). thirdly, the skilled
    person could have used a larger size of mono s column.
    waterside
81. waterside is a conference presentation given by the same reed harris at the
    waterside monoclonal conference held in virginia, usa in april 1996. the
    front page (before the conference timetable) indicates that the conference re-
    lated to “process development and production issues for monoclonal antibodies”.
    reed harris’s presentation is entitled “chromatographic techniques for the char-
    acterization of human monoclonal antibodies: rhumab her2”.
82. slide 2 (p.3, bottom) of the presentation states that rhumab her2 is “now in
    phase iii clinical trials (breast cancer)”. as noted above, it had been reported in
    january 1995 that hummab4d5-8 (i.e. trastuzumab) had recently completed
    phase ii trials, and i understand that at the time waterside was presented in
                                           50
    1996 only this rhumab her2 had progressed to phase iii trials. this is con-
    firmed by a further article published by dr carter in 1996, which states that
    “a double-blind phase iii trial [of hummab4d5-8] was initiated in june 1995 in
    breast cancer patients with previously untreated metastatic disease.” the skilled
    person would understand that waterside referred to this antibody. slide 3
    (p.4, top) indicates that it was expressed in cho cells on a 12,000 l produc-
    tion scale.
83. slide 4 (p.4, bottom) of waterside contains the same three chromatograms as
    figure 2 of harris 1995 (and from which i calculated there to be between 11.3%
    and 18.7% acidic variants in the three batches of antibody). the figure is, in
    fact, identical. i therefore refer to my discussion of it above.
84. slide 5 (p.5, top) characterises peaks 3, 4 and 5 (referred to in the slide as iex-3,
    iex-4 and iex-5) – i.e. the native and two basic peaks, respectively. slide 7
    (p.6, bottom) characterises the main acidic peak 1 and the native peak 3 (re-
    ferred to in the slide as iex-1 and iex-3, respectively). the skilled person
    would understand from these slides that the peaks had been collected, di-
    gested and the digestion products separated by chromatography.
85. slide 5 identifies peaks, a and b, corresponding with digestion fragments of
    the heavy chain (‘hc’) of the antibody with and without a c-terminal lys450,
    respectively. peak a occurs in iex-4 and (more prominently) in iex-5 – i.e. re-
    flecting the presence of lys450 in the more basic variants identified in the
    main peaks above.
86. slide 8 (shown below) indicates that at least two peaks of the digestion frag-
    ments, marked c and d, have been sequenced. the sequences are shown at the
    bottom of the slide. peaks c and d represent residues 25 to 44 of the light
    chain. they are identical except for position 30, where (as marked by the small
    arrow in the presentation) peak c has asn30 and peak d has asp30. the skilled
    person would understand that peak c represents the native, amidated, anti-
    body and that peak d represents the deamidated variant.
87. it can be seen that the native peak 3 (iex-3) when analysed further contains a
    large peak c, representing the native (asn30) protein. this is significantly
    larger than (approximately twice the area) the corresponding peak c in the
    main acidic peak (iex-1). iex-1, however, contains a new peak, peak d (as a
    shoulder against a peak to its left), that is absent from iex-3. this represents
    the deamidated (asp30) variant of the antibody. this confirms that there are
    acidic variants caused by deamidation at asn30 present in the composition.
                                             51
88. on slide 9 (p.7, top), harris reports that in a p185her2 binding assay, peak 1
    (i.e. the acidic variant) had 82% specific activity while peak 3 (i.e. the native
    antibody) had 100% specific activity. he indicates that 25% of the pool had
    deamidated asn30, and thus calculates a 95% specific activity for the pool
    ((0.25 x 0.82) + (0.75 x 1) = 0.955). the slide states “decided not to remove the
    deamidated material”. this is despite the fact that it also reports that “deamida-
    tion increases when the hccf [which i would understand as harvested cell culture
    fluid] is held, even at 2-8ºc”.
89. one thing that is not clear about harris’ report of his findings is the statement
    on slide 9 that “25% of pool has deamidated asn30”. as discussed above, the
    chromatograms presented in waterside in fact show that the pool contains be-
    tween about 11.3% and 18.7% acidic variants by my calculations. accordingly,
    based on an analysis of his own chromatograms, dr harris is overestimating
    the proportion of deamidated variants when he refers to 25%.
90. more generally, even if the skilled person had been provided with harris’
    statements on slide 9 alone (i.e. without the corresponding chromatograms
    that show lower levels of acidic variants), he or she would have been able to
    purify the antibody composition disclosed in waterside further (e.g. to reduce
    the amount of acidic variants further). as i have explained, it was common
    general knowledge that deamidation could reduce specific activity and that
    deamidation continues even if the product is refrigerated. waterside con-
    firms this for hummab4d5-8. in the light of this, the skilled person would
    have been concerned that this would have affected the quality and shelf-life
    of the hummab4d5-8 product, as well as increase the protein dose required
    to achieve a desired activity. as i explained above, he or she would be con-
    cerned about the presence of such variants, particularly in a cdr, as here. i
    (and i believe the skilled person in 1998) would have wanted to reduce the
    proportion of deamidated variants, finding an acceptable balance between
    cost and benefit (e.g. a reduced yield of a more purified antibody composi-
    tion). the skilled person could have done so using cation exchange chro-
    matography, for example using a mono s column as discussed in relation to
    harris 1995, above.
    wo’801
91. wo’801 is a patent application made by genentech. according to its title, it
    relates to a “stabile [sic] isotonic lyophilized protein formulation”.
92. the focus of wo’801 is the preparation of a lyophilised (a technical term for
    freeze-dried) form of anti-her2 antibody. on page 1, lines 8-20, wo’801 dis-
    cusses the problems posed in formulating proteins for use in pharmaceutical
    applications. it discusses degradation pathways that may affect proteins in-
    volving chemical or physical instability, with examples of both. at lines 18-
    19, it states that “the three most common protein degradation pathways are protein
    aggregation, deamidation and oxidation”. at lines 21-22, wo’801 explains that
    freeze-drying is a commonly employed technique for preserving proteins that
    serves to remove water from the protein preparation of interest. the material
    to be dried is first frozen and then the frozen solvent is removed by sublima-
    tion in a vacuum environment. according to lines 27-30, it is an object of the
    invention to provide a lyophilized protein formulation that is stable on stor-
    age and delivery. a further object is also a stable reconstituted (i.e. after rehy-
    dration) protein formulation suitable for subcutaneous administration.
93. wo’801 presents data on the stability of certain lyophilized proteins and the
    reconstituted formulations. the claims of wo’801 relate to protein formula-
    tions in general, but two specific proteins are discussed in the description. the
    first of these is an anti-her2 antibody, which is the subject of example 1. the
    other protein is a recombinant anti-lge antibody, mae11, which is the subject
    of example 2. page 19, line 2 states that example 1 “describes the development of
                                           52
     a lyophilized formulation comprising full length humanized antibody humab4d5-8
     described in wo 92/22653”. wo 92/22653 is a patent application by carter and
     presta, and probably the basis of carter 1992. in a similar way to carter 1992,
     it describes at the top of page 67 the expression of hummab4d5-8 (i.e.
     trastuzumab) in hek cells, harvesting of the media, recovery of antibodies
     and affinity purification using protein a chromatography. the skilled person
     would assume that the hummab4d5-8 used in wo’801 had been made using
     the same process.
94.  page 19, line 11-13 of wo’801 explains that, in early screening studies, the sta-
     bility of several lyophilized recombinant humanized anti-her2 antibody
     (rhumab her2) formulations was investigated after incubation at 5ºc (the
     proposed storage condition) and 40°c (an accelerated stability condition). the
     skilled person would assume that the investigators had made up various for-
     mulations of hummab4d5-8 – for example, with different phs, buffers, sug-
     ars and other excipients – and tested their stability to try to identify which for-
     mulation was most promising.
95.  line 13 goes on to state that “in the liquid state, rhumab her2 was observed to
     degrade by deamidation (30asn of light chain) and isoaspartate formation via a cyclic
     imide intermediate, succinimide (102asp of heavy chain)”. the skilled person
     would have therefore understood that deamidation at 30asn of the light chain
     of hummab4d5-8 was a concern for this antibody. the paragraph continues
     that the deamidation was minimized at ph 5.0. at ph 6.0, slightly greater
     deamidation was observed in the liquid protein formulation.
96.  the second full paragraph on page 19 goes on to discuss different formula-
     tions containing hummab4d5-8 that were tested in lyophilisation experi-
     ments. line 25 notes that the major degradation route for this protein upon
     lyophilisation was aggregation. to assess this, native size exclusion chro-
     matography was used to measure the recovery of intact native (i.e. nonaggre-
     gated) protein. the results of this are presented in table 2, which shows the
     impact of different sugars in various amounts, different phs and different
     amounts of the surfactant tween 20 on aggregation of hummab4d5-8 follow-
     ing lyophilisation and storage. table 3 reports the effect of different concen-
     trations of the sugar trehalose on aggregation.
97.  on page 24, line 14 onwards, example 1 goes on to consider the stability of
     hummab4d58 after reconstitution and further storage. it explains that the
     lyophilized formulations may be used for several administrations of the drug,
     and that a vial may be stored for several weeks following reconstitution with
     water. the investigators carried out stability studies on the reconstituted for-
     mulations at 5°c and 25°c.
98.  on page 26, wo’801 refers again to the problem of deamidation. at lines 14-
     15, it states that “as mentioned previously, the major degradation route for rhumab
     her2 in aqueous solutions is deamidation or succinimide formation.” the skilled
     person would understand this as referring back to the discussion on page 19
     that identified the problems of deamidation of asn30 of the light chain to as-
     partate and conversion of asp102 in the heavy chain of trastuzumab to isoas-
     partate (via a succinimide intermediate). thus, wo’801 is clearly distinguish-
     ing between direct deamidation at asn30 to produce asp30 and isomerisation
     via a succinimide intermediate at asp102 to produce isoasp102.
99.  the loss of native protein due to deamidation or succinimide formation on
     storage over time was assessed for four reconstituted formulations of
     hummab4d5-8 using cation exchange chromatography. wo’801 uses a
     bakerbond wide-pore carboxy sulfon column, which would have been a
     standard column for analytical purposes in 1998. the loading and elution pro-
     file is given in table 8. the chromatography was conducted at 40ºc.
100. the results for the four different formulations are presented in figures 5 to 8.
     figure 5 is shown below by way of example.
                                           53
101. the figure legend on page 4 states that “the % native protein was defined as the
     peak area of the native (not degraded) protein relative to the total peak area as mea-
     sured by cation exchange chromatography”. in this case it is clear that the refer-
     ence to the ‘native protein’ is to protein that has not been deamidated rather
     than to non-aggregated protein (as in the earlier figures reporting on the
     lyophilisation step). these figures indicate that degradation increases over
     time from reconstitution, with greater degradation at higher protein concen-
     trations and higher storage temperatures. the skilled person would under-
     stand that, in this context, ‘degraded’ (as opposed to native) means antibody
     that has undergone deamidation and/or isoaspartate formation. the chro-
     matograms are not shown in wo’801. however, the skilled person would un-
     derstand from the figure legends that the area under the peak for the native
     antibody (i.e. hummab4d5-8 without deamidation or isoaspartate formation)
     had been calculated and expressed as a percentage of the total amount of pro-
     tein in the sample, assessed by calculating the total area under the chro-
     matogram curve.
102. the skilled person looking at figures 5 to 8 would understand that the % na-
     tive protein at the zero time point represents the proportion of native protein
     on the day of reconstitution of the lyophilised formulation. he or she would
     see that, to the nearest whole number, this is 82%, 78-82%, 81% and 82% for
     the samples in figures 5 to 8, respectively. he or she would understand that
     the remainder of the hummab4d5-8 – i.e. 18-22% in the four samples – had
     been degraded.
103. wo’801 does not specify in detail what the degradation products are. how-
     ever, as discussed above, it states that “the major degradation route for rhumab
     her2 in aqueous solution is deamidation or succinimide formation” (on page 26)
     and that “deamidation is at the 30asn residue and succinimide formation is at the
     102asp residue” (page 19). the skilled person would therefore understand that
     the majority of the 18-22% degraded variants of hummab4d5-8 in the four
     samples are deamidated (at asn30) and isoaspartate (at asp102) variants. he
     or she would understand this as meaning that, even if all of the variants were
     acidic (which is probably not the case), the maximum proportion of acidic
     variants was only 18-22%.
104. as degradation is a one-way process, the skilled person would also under-
     stand that the percentage of degradation products would probably have been
     lower earlier in the process (e.g. immediately following protein a purifica-
     tion, if there had been any delay in formulating and lysophilising the compo-
     sition). he or she would understand that in any event the antibody composi-
     tion produced by protein a purification – i.e. the starting material for exam-
     ple 1 – contained not more than 18-22% acidic variants.
                                           54
105. if the skilled person had wanted to obtain a composition with an even lower
     proportion of acidic variants, he or she would have understood that cation-
     exchange chromatography would be a suitable method to achieve this.
     wo’801 shows that a bakerbond wide-pore csx coulmn is capable of resolv-
     ing degradation products from native hummab4d5-8. it would therefore
     have been obvious to use this column and to collect the ‘native’ peak. the
     skilled person would expect to obtain a substantially pure composition of
     hummab4d5-8 (in the native peak fraction), without acidic (or other) vari-
     ants.
106. page 26 of wo’801 indicates that 75 µg of protein was loaded onto the baker-
     bond column in example 1, and the skilled person would expect to recover
     tens of micrograms of native antibody by collecting the native peak. the
     claims of the patent are not limited to a particular amount of composition.
     however, had the skilled person wished to scale up the process, he or she
     could have taken steps similar to those described in relation to the mono s
     column at paragraph 80.
     powell
107. powell is a book chapter written by michael f powell of genentech. the focus
     of powell is to test the ability to predict deamidation or oxidation reactions
     under conditions typical for a liquid pharmaceutical formulation, by identify-
     ing ‘hot spots’ for reactivity based on the protein’s primary sequence and hy-
     drophobicity and comparing this against the degradation events actually seen
     and reported in the literature (see the introduction of powell, at pages 2-3).
     degradation pathways are identified, including deamidation “by cyclic imide
     formation giving asp or iso-asp, or by deamidation of asn, directly giving asp with-
     out cyclic imide formation” (page 4 and the figure on page 6, replicated as fig-
     ure 2 above) and factors affecting degradation are reviewed, focusing on the
     local protein conformation.
108. a number of protein sequences were extracted from the genbank database
     and analysed to identify potential ‘reactive sites’ (based on the primary se-
     quence). ‘hydroflex’ plots were then constructed to study the predicted hy-
     dropathy and flexibility of the amino acid sequence (pages 9-11) and used to
     predict regions of preferred chemical reactivity.
109. on pages18-23, powell considers the ‘anti-her-2’ antibody, which i under-
     stand to be the same antibody as is the subject of the patent. following the ap-
     proach i have summarised above, powell sets out the amino acid sequence of
     the antibody (taking the heavy chain and light chain in turn), identifies the
     ‘reactive sites’ and then shows a hydroflex plot, which is then discussed.
110. on page 20, first paragraph the predicted reactive sites for the heavy chain are
     compared against actual data. the formulated anti-her-2 antibody is de-
     scribed and it is stated that “after 1.5 years at 2-8⁰c storage, it was shown using
     an ion-exchange assay the formation of cyclic imide at asp-102 (located in the cdr3
     region)…this degradation product as well as the iso-asp product (harris et al, 1995)
     has been isolated and shown to retain full biological activity. all other assays were
     virtually unchanged after storage at 2-8°c”. thus, powell is stating that experi-
     ments have shown that after 1.5 years’ storage the only degradation seen in
     the heavy chain was formation of the succinimide and conversion to iso-asp
     at position 102. as noted above, both asp and iso-asp are negatively charged,
     so this degradation event does not increase the net negative charge.
111. powell then goes on to consider the light chain, following the same approach.
     the author’s prediction is that the light chain ought to be “fairly stable com-
     pared to the heavy chain” (given an “absence of hot spots”). however, it is reported
     that “…some deamidation of the light chain has been observed at asn-30 in cdr1 of
     the light chain during the cell culture process, typically 10-12%. deamidation of
     asn30 in one chain resulted in an ~18% decrease in activity as measured in the ecd
                                            55
     plate binding assay (harris, 1995; shire, 1995), but little has been observed at ph5”.
     here powell is stating that previous experiments (including by harris) have
     probed the stability of this antibody and shown that some deamidation has
     been observed at asn30 during the cell culture process – typically 10-12%.
     again, it is reported that “all other assays are virtually unchanged at 2-8°c stor-
     age”.
112. considering the antibody as a whole (light chain and heavy chain) the only
     acidic variant that is identified is the deamidation of asn30 which is reported
     to occur at an incidence of 10-12% (and account for an 18% decrease in anti-
     body activity). i note that this is consistent with the waterside presentation
     discussed above which showed there to be between 11.3% and 18.7% acidic
     variants and that the acidic variant had 82% specific activity (see paragraphs
     81 to 90 above).
113. the suggestion from powell is that the 10-12% deamidation that is observed
     (at asn30) during cell culture is the result of enzyme-catalysed degradation
     and that this process would therefore stop after removal of the cells and pu-
     rification of the antibody by protein a chromatography. i would not expect
     the process of harvesting the antibody and purifying it on a protein a column
     (which binds an epitope in the fc part of the antibody remote from asn30) to
     materially impact the amount of acidic variants present. accordingly, not
     only does powell show that it is ‘typical’ to see around 10-12% deamidation
     at asn30 (and that no other acidic variants were reported) but i would expect
     to see a similar level of degradation after the initial protein a purification step.
     based on powell, i would expect the level of acidic variants of the anti-her-2
     antibody (whether in cell culture or after protein a purification) to be in the
     region of 10-12%, perhaps slightly higher, but in any event well below the 25%
     cut-off set by the patent.
114. wo’801 and waterside show that deamidation at asn30 is via direct hydrol-
     ysis to asp and there is no suggestion that any iso-asp is formed at this posi-
     tion. this is an intrinsic characteristic of the antibody. indeed, the whole
     premise for powell’s work is that the amino acid sequence of the antibody dic-
     tates the likelihood of a particular deamidation reaction. accordingly, i con-
     sider it to be inevitable that most of the asn30 that is reported to have been
     degraded during cell culture by powell, will have been directly hydrolysed to
     asp30.
115. this is consistent with the understanding of the skilled person reading pow-
     ell. as i have mentioned, powell refers to two pathways for the deamidation
     of asn – i.e. by cyclic imide formation, giving asp or iso-asp, or by deamida-
     tion of asn, giving asp directly without cyclic imide formation. consistent
     with the other publications by genentech authors, such as wo’801, powell
     distinguishes between those processes that involve the formation of a cyclic
     imide and those that do not, specifying where a cyclic imide intermediate is
     involved. in relation to the anti-her-2 antibody, powell refers on page 20 to
     “the formation of cyclic imide at asp-102 (located in the cdr3 region)” of the heavy
     chain, referring to the isolation and identification of both the particular imide
     formed (i.e. “succinimide intermediate”) and “the iso-asp product” of the isomeri-
     sation. on page 21, powell refers to the fact that “deamidation of the light chain
     has been observed at asn-30 in cdr1”. the skilled person reading powell would
     understand that on page 21, powell was referring to the direct hydrolysis of
     asn30 to result in asp30.
     summary
116. i have been asked to consider whether the patent would have taught the
     skilled person reading it anything more than the four prior art documents –
     harris, waterside, wo’801 and powell – discussed above.
                                          56
117. claim 1 of the patent covers a hummab4d5-8 (i.e. trastuzumab) composition
     that contains less than about 25% of acidic variants, wherein those acidic vari-
     ants are predominantly deamidated at one or more asparagine residues, in-
     cluding deamidation of asn30 to asp30 in cdr1 of either or both the vl
     chains.
118. as i have explained above, each of harris 1995, waterside, wo’801 and pow-
     ell concern an anti-her2 antibody composition that the skilled person would
     have understood as being hummab4d5-8. he or she would have understood
     that the antibody had been expressed in a cell line, essentially as in carter
     1992. again, as in carter 1992, this would have been followed by basic purifi-
     cation steps, including separation of the antibody-containing culture medium
     from the cells (e.g. by filtration or centrifugation) and (as was standard for
     igg antibodies) protein a affinity chromatography.
119. the claims of the patent are not limited to a particular amount of composi-
     tion. however, had the skilled person wished to scale up the process, he or
     she could have taken the steps described in paragraph 80.
     harris
120. as i explained at paragraphs 69 to 73, harris 1995 analysed the hummab4d5-
     8 composition produced in this way using cation-exchange chromatography
     with a mono s column. the skilled person would have understood from the
     results presented in harris 1995 that the composition contained a mixture of
     native hummab4d5-8 antibody and one or more acidic variants that had been
     deamidated at asn30 in the light chain. by integrating the peaks in the chro-
     matograms in figure 2, he or she would have readily seen that the composi-
     tion contained between 11.3% and 18.7% acidic variants resulting from deami-
     dation of asn30, as i explained at paragraph 76. accordingly, the skilled per-
     son would recognise that the hummab4d5-8 composition tested in harris –
     produced by straightforward cell-line expression and protein a chromatog-
     raphy – already contains a lower percentage of acidic variants than claimed
     in claims 1 and 2 of the patent.
121. as i explained at paragraphs 78 to 80, had the skilled person wished to obtain
     a composition with an even lower proportion of acidic variants, he or she
     would have understood that the mono s column described in harris 1995
     gives complete separation of the native antibody and its acidic variants. by
     the obvious step of collecting only the peak containing the native protein (i.e.
     peak 3 in harris 1995), the skilled person would expect to obtain a substan-
     tially pure composition of hummab4d5-8, with only very low amounts of
     acidic and basic variants. i would expect the skilled person who had read
     harris 1995 to be thereby able to obtain a composition falling within claims 3
     or 4 of the patent with no undue effort.
122. claim 5 relates to an anti-her2 antibody by reference to specified amino acid
     sequences for its light and heavy chain. these are simply the sequences of the
     light and heavy chain of hummab4d5-8, which is the antibody discussed in
     harris 1995.
123. finally, as i mentioned above, claim 6 simply requires that the compositions
     further comprise an unspecified pharmaceutically acceptable carrier. the
     skilled person would understand that pharmaceuticals are almost invariably
     formulated with one or more carriers and other excipients. it would be en-
     tirely obvious to combine the hummab4d5-8 composition with a pharmaceu-
     tically acceptable carrier for administration to patients.
     waterside
124. as i said at paragraph 83, waterside contains the same three chromatograms
     as figure 2 of harris 1995. as before, the skilled person would therefore
     recognise that the hummab4d5-8 composition whose analysis is discussed
                                            57
     contains between 11.3% and 18.7% acidic variants. as i explained at para-
     graph 87, the further analysis reported in waterside confirms that there are
     acidic variants caused by deamidation at asn30 present in the composition.
     as with harris 1995, the composition described thus falls within at least
     claims 1 and 2 of the patent.
125. waterside reports that, in a p185her2 binding assay, peak 1 (i.e. the acidic vari-
     ant) had 82% specific activity while peak 3 (i.e. the native antibody) had 100%
     specific activity. the slide states “decided not to remove the deamidated material”,
     but also that deamidation increased when the harvested cell culture fluid was
     held, even at 2-8ºc. as i explained at paragraph 89, i do not believe that the
     skilled person in 1998 would have been satisfied with the approach of not re-
     moving deamidated variants (particularly in the cdr as here), especially once
     he/she had seen that they reduce the specific activity and that deamidation
     continues even if the product is refrigerated. in the light of this, the skilled
     person would have been concerned that this would have affected the quality
     and shelf-life of the product. i believe that he or she would therefore have
     wanted to reduce the proportion of deamidated variants. he or she could
     have done so using cation exchange chromatography, for example using a
     mono s column as discussed above. i would expect the skilled person who
     had read waterside would thereby able to obtain a composition falling within
     claims 3 or 4 of the patent with no undue effort (in particular given that the
     starting material used contained between 11.3% and 18.7% acidic variants and
     therefore already falls within the scope of these claims).
126. in relation to claims 5 and 6, i refer to my comments above. i also note that, as
     waterside says that hummab4d5-8 is in phase iii trials for breast cancer, the
     skilled person would expect a composition containing pharmaceutically ac-
     ceptable carrier(s) to have been made and in use in the trials.
     wo’801
127. wo’801 reports inter alia on the degradation of formulations of
     hummab4d5-8 (produced as described above) following lyophilisation and
     reconstitution. as i explained at paragraphs 102 to 103, the skilled person
     would understand that, upon reconstitution, 1822% of the hummab4d5-8 in
     the samples tested had been degraded. from the description of the degrada-
     tion routes in wo’801, he or she would understand that the majority of these
     degraded variants were deamidated (at asn30) and isoaspartate (at asp102)
     variants. he or she would recognise this as meaning that, even if all of the
     variants were acidic (which is probably not the case), the maximum propor-
     tion of acidic variants was only 18-22%. given that degradation is a one-way
     process, the skilled person would understand that this percentage would
     probably have been lower earlier in the manufacturing process. wo’801
     therefore discloses compositions that already contains a lower percentage of
     acidic variants than claimed in claim 1 (and in the case of certain samples
     tested, claim 2) of the patent.
128. wo’801 refers to the use of a bakerbond cation-exchange column to resolve
     the variants contained in the compositions. as described above, had the
     skilled person wished to produce compositions with an even lower propor-
     tion of acidic variants, he could readily have done so using this column (scal-
     ing up the process if wished). as above, i would expect the skilled person
     would thereby be able to obtain a composition falling within the lower per-
     centages in the subsidiary claims of the patent with no undue effort.
129. in relation to claims 5 and 6, i refer to my comments above. i note that wo’801
     explicitly refers to the addition of pharmaceutically acceptable carriers. this
     would confirm the skilled person’s view that it would be obvious to formu-
     late the hummab4d5-8 composition with such a carrier. for example, at the
     top of page 16, wo’801 states that “…pharmaceutically acceptable carriers, excipi-
                                             58
      ents or stabilizers such as those described in remington’s pharmaceutical sciences
      16th edition. osol. a. ed. (1980) may be included in the prelyophilized formulation
      (and/or the lyophilized formulation and/or the reconstituted formulation)…”. rem-
      ington’s pharmaceutical sciences was (and remains) a standard reference
      work, and i note that the same edition of the same book is also referred to in
      the patent, at paragraph [0095]. the skilled person would readily turn to it or
      similar reference works if he or she wished to identify a pharmaceutically ac-
      ceptable carrier to add to the hummab4d5-8 composition.
      powell
130.  as discussed in paragraphs 107 to 115 above, powell is concerned generally
      with the reactivity of asn, asp and other amino acid motifs in neutral ph so-
      lutions across a wide range of different proteins. one protein considered is
      the anti-her2 antibody which i understand from powell to be hummab4d5-
      8.
131.  powell reports that previous experiments in relation to hummab4d5-8 have
      found deamidation of asn30 in the light chain of the antibody during the cell
      culture process at a rate of around 10-12%. this is the only acidic variant iden-
      tified. this deamidation results in a decrease in activity of around 18%. other
      variants in the heavy chain of the antibody are identified as including the for-
      mation of cyclic amide at asp-102 and the formation of isoaspartate, both of
      which do not result in acidic variants. the skilled person would not expect
      significant quantities of other acidic variants, given the disclosure in this doc-
      ument of only two main classes of variant (the asn30 acidic variants and the
      non-acidic heavy chain variants).
132.  the skilled person would thus understand from powell that the
      hummab4d5-8 antibody, produced in accordance with these previous exper-
      iments, in cell culture or when harvested and purified would result in a mix-
      ture including acidic variants and native antibody, where the proportion of
      acidic variants was in the region of 10-12%. they would understand that these
      were deamidated asn30 variants. they would thus understand that the level
      of acidic variants was below the threshold relevant for claims 1, 2, 3 and 4 of
      the patent. in relation to claim 5, i refer to my comments above.
declaration of dr richard buick
133. i have also been asked to look at a declaration given by dr richard buick,
      which i understand was prepared for a case involving an equivalent of the
      patent at the us patent and trademark office.
134. dr buick explains that he is chief technical officer at fusion antibodies ltd,
      a commercial laboratory specialising in, amongst other things, therapeutic
      and diagnostic antibody development. it is clear from dr buick’s declaration
      as well as his description of his experience and the cv he exhibits that he is
      an expert in preparing and analysing recombinant antibodies.
135. dr buick’s declaration exhibits a detailed report on the expression and purifi-
      cation of trastuzumab. this describes the cho expression and protein a chro-
      matography of hummab4d5-8 and the analysis of it (and also the commer-
      cially available antibody i.e. herceptin®) for the presence of charged variants
      using cation-exchange chromatography. he explains that he was asked to re-
      view harris 1995, waterside and wo’801, and to prepare and characterise
      hummab4d5-8 compositions in accordance with how the skilled person in
      may 1998 would have understood those publications.
136. dr buick chose to use cho cells in the production of his recombinant anti-
      body. cho cells were a popular and widely used expression system at that
      time. i note that on pages 46-47 wo’653 (discussed at paragraph 93 above)
      discusses a number of suitable host cells for the expression of glycosylated
      target polypeptides, and on page 47, lines 28-29, refers to cho cells as one of
                                          59
     two preferred cell lines. a review article by dumont et al. published in 2016
     notes that cho cells have been used in the manufacture of more than 70% of
     approved recombinant proteins, notwithstanding a ‘recent’ (in 2016) shift to-
     wards using alternative human cell lines.
137. using a mono s 5/50 cation-exchange column (as used in harris 1995), dr
     buick obtained a five-peak chromatogram trace for the cho-expressed anti-
     body similar to those in figure 2 of harris 1995 and page 4 (bottom) of water-
     side. his chromatogram trace and analysis of peak areas is shown below:
138. the area under the curve reported by dr buick suggests the presence of only
     4.2% acidic variants – i.e. the sum of the relative areas of peaks 1 and 2, above.
     as in harris 1995, 72 µg of the antibody composition was applied to the col-
     umn and a flow rate of 1 ml/min was used. i see that the experiment was car-
     ried out at 22°c, rather than 40°c as reported in harris 1995. dr buick notes
     that 40°c is the maximum running temperature specified for the mono s col-
     umn. i would consider it to be more usual to perform the analysis at room
     temperature as dr buick did.
139. dr buick also carried out cation-exchange chromatography of the
     hummab4d5-8 compositions using the same 4.6 x 250mm bakerbond wide-
     pore csx column and same conditions as used in wo’801. as in wo‘801, the
     analysis was conducted at 40°c. dr buick reported the following chro-
     matogram:
140. wo’801 does not include the chromatogram from the bakerbond analysis it
     describes, and so this chromatogram cannot be compared with it. however,
     given that dr buick used the same conditions as wo’801, i would not expect
     it to be materially different. peak 1 of dr buick’s chromatogram suggests the
     presence of 5.3% acidic variants in the hummab4d5-8 composition. the re-
     port explains that a peptide analysis was carried out and found that peak 3 of
     the cho-expressed protein did not contain a measurable amount of deami-
     dated variants. it was apparently not possible to sequence the other peaks for
     the cho-expressed protein due to their low yield, but the corresponding peak
     1 from an analysis of commercial trastuzumab indicated that it consisted pri-
     marily of acidic variants deamidated at asn30.
141. from my review of dr buick’s declaration and report, i consider that he has
     carried out a thorough piece of work. save for running the mono s column at
     room temperature (which i consider to be a small departure), he appears to
     have followed the methodology set out in harris 1995 and wo’801 closely.
                                                  60
           his report confirms my view that the skilled person would have been able to
           reproduce the methods in harris 1995 (and waterside) and wo’801 without
           undue burden and that doing so would indeed produce compositions within
           the scope of the claims of the patent.
      conclusion
      142. in conclusion, i consider the contribution of this patent (if there is any) to be
           extremely limited. as the patent itself demonstrates (see paragraphs 57 to 64
           above) compositions within the scope of the claims are arrived at by perform-
           ing basic purification steps that were entirely routine in 1998 and without any
           need for the particular ion-exchange chromatography process that is de-
           scribed in the body of the patent (but not required by its claims). each of the
           four prior art references that i have considered above clearly describe compo-
           sitions having all of the features of the claims of this patent. to the extent that
           is not the case, the difference is trivial. in any event, compositions falling
           within the scope of each of the claims of the patent could have been arrived at
           on the priority date (using any of the four prior art references as a starting
           point) without any inventive effort.”
professor nigel k. h. slater har til brug for sagen afgivet en anden eksperterklæring, li-
geledes dateret den 26. oktober 2018, hvoraf fremgår:
      ”…
      the ep’ 455 patent
      16.  i have read the patent, which is entitled “a composition comprising anti-her2 antibod-
           ies”, and note that it is mostly concerned with a method to purify proteins and anti-
           bodies. indeed, paragraph [0001] of the patent states that “this invention relates gen-
           erally to protein purification” and paragraph [0012] states that the purification method
           is useful “in situations where a product molecule must be separated from a very closely re-
           lated contaminant molecule…”.
      17.  although the description given in the patent largely concerns processes for purify-
           ing proteins, the claims are directed only to the specification of compositions of an
           anti-her2 antibody and its deamidated variants, and not to the method or process
           by which such compositions are produced.
      18.  claim 1 of the patent reads as follows:
           a composition comprising a mixture of anti-her2 antibody and one or more acidic
           variants thereof,
           wherein the amount of the acidic variant(s) is less than about 25%,
           and wherein the acidic variant(s) are predominantly deamidated variants wherein
           one or more asparagine residues of the anti-her2 antibody have been deamidated,
           and wherein the anti-her2 antibody is hummab4d5-8,
           and wherein the deamidated variants have asn30 in cdr1 of either or both vl re-
           gions of hummab4d5-8 converted to aspartate.
      19.  claims 2-4 specify compositions where the proportion of acidic variants is
           further reduced. claim 5 specifies a composition according to claim 1 by ref-
           erence to specified light- and heavy-chain amino acid sequences. claim 6
           simply requires that the compositions further comprise a pharmaceutically
           acceptable carrier.
      20.  none of the claims of the patent define how the claimed composition of anti-
           her2 antibody is to be made, or how the percentage of acidic variants in the
           composition is to be measured by analytical means. nor do the claims of the
           patent set any requirement for the claimed anti-her2 antibody to have any
                                           61
    particular activity or satisfy any functional parameter. indeed, the patent is
    silent as to what advantages an antibody composition according to the
    claims would have over any other anti-her2 antibody composition.
    deamidated variants
21. by the priority date of the patent, in may 1998, it was well known that native
    proteins could be degraded to form acidic variants, including deamidated
    variants formed by the degradation of certain amino acids such as asparagine.
    it was known that this was a potential issue for proteins and antibodies pro-
    duced by recombinant expression for therapeutic use. deamidated, acidic
    forms were one of a number of protein variants that the skilled person would
    have known about in the late 1990s and for which the process and quality con-
    trol departments of biopharmaceutical companies would have been vigilant.
22. the term ‘acidic variant(s)’ required by claim 1, is defined in paragraph [0024]
    of the patent as “a variant of a polypeptide of interest which is more acidic (e.g. as
    determined by cation exchange chromatography) than the polypeptide of interest. an
    example of an acidic variant is a deamidated variant.”
23. deamidation is a chemical reaction in which an amide functional group in the
    side chain of the amino acids asparagine or glutamine is removed or con-
    verted to another functional group. asparagine is converted to aspartic acid
    (also referred to as aspartate) or isoaspartic acid and glutamine is converted
    to glutamic acid (also referred to as glutamate). these processes are sponta-
    neous (non-enzymatic) and are influenced by the protein or peptide’s tertiary
    structure, sample ph, buffer composition and storage conditions.
24. deamidation of asparagine residues is one of the most common post-transla-
    tional modifications occurring in therapeutic proteins produced by recombi-
    nant dna technology. the chemical process by which deamidation occurs
    was well known in 1998 and is shown in figures 1 and 2, below.
    figure 1: asparagine (asn) deamidation, aspartate (asp) isomerisation and
    succinimide formation. taken from harris et al., identifying unexpected pro-
    tein modifications.
                                            62
    figure 2: deamidation of asn by direct hydrolysis of the amide side chain to
    asp (bottom route) and by succinimide (cyclic imide) formation to produce
    either asp or iso-asp (top route). taken from powell “a compendium and hy-
    dropathy/flexibility analysis of common reactive sites in proteins: reactivity at asn,
    asp, gln and met motifs in neutral ph solution”.
25. at paragraph [0025], a deamidated variant is described as “a polypeptide
    wherein one or more asparagine residue(s) of the original polypeptide have been con-
    verted to aspartate, i.e. the neutral amide side chain has been converted to a residue
    with an overall acidic character.”
26. the presence of deamidated acidic variants may influence the stability and bi-
    ological activity of therapeutic antibodies. this would for instance be a con-
    cern if asparagine residues are present in the complementarity-determining
    region (“cdr”) of an antibody, as the binding properties of the antibody to
    its respective epitope (e.g. its specificity or avidity) may be affected. that said,
    a change of an amino acid in the constant region may affect the antibody’s in-
    teraction with other components of the immune system and thus the immune
    response. such a modification could thereby affect the activity and/or stabil-
    ity of the therapeutic protein. accordingly, if the native antibody possesses
    asparagine or glutamine residues and therefore has the potential to deami-
    date, it would be essential to carry out analysis to study the impact of the pres-
    ence of this variant and to ensure that the process, including the amount of
    deamidated variants, is appropriately controlled.
27. it is unclear to me why claim 1 of the patent specifies the proportion of acidic
    variants in the composition to be “less than about 25%.” although the skilled
    person would have been aware of the potential problems of acidic variants of
    a native antibody generally, there is no information given in the patent as to
    why it may be advantageous for the limitation to be set at this (or any other)
    specific level.
28. likewise, it is unclear to me why claim 1 of the patent specifies that acidic
    variants are predominantly deamidated variants wherein one or more as-
    paragine residues of the antiher2 antibody have been deamidated at asn30
    in cdr1 of either or both vl to aspartate.
    analysis by cation exchange chromatography
29. as i noted at paragraph 22 above, paragraph [0024] of the patent defines
    ‘acidic variant’ as “a variant of a polypeptide of interest which is more acidic (e.g. as
    determined by cation exchange chromatography) than the polypeptide of interest”.
30. the patent states that cation exchange chromatography (“cex”) is one such
    method of assessing the amount of acidic variant(s) in compositions of anti-
    her2 antibody.
31. i agree that cex would be a suitable method to determine the proportion of
    acidic variants present in a given composition of protein or antibody. this is
    because acidic variants of a cationic protein have a lower overall positive
    charge and so elute at a lower solution conductivity than the undeamidated
                                         63
    native protein or antibody. variants that elute at lower conductivity than the
    main peak are referred to as ‘acidic’ because they are less positively charged,
    and so bind less tightly to the cex column. conversely, variants that elute af-
    ter the main peak can be considered more ‘basic’, relative to the main peak.
32. the elution profile of any given antibody composition will be determined by
    the nature of the variants present in the composition. acidic and basic vari-
    ants differ in charge from the native antibody. these small charge differences
    can be identified using a high-resolution column, such as the columns dis-
    cussed below.
33. due to the relative difference in charge, acidic peaks start to elute before the
    main peak, later followed by basic variants. accordingly, in figure 2 below
    (taken from exhibit plesner 21) the peaks to the left of the main peak (peak
    3) are more acidic relative to the main peak of native antibody and so repre-
    sent acidic variants of trastuzumab antibody, including deamidated variants,
    as i have discussed above. the acidic peaks in the chromatogram have been
    shaded for illustration purposes in red; the main native antibody peak is
    shown in yellow; and the basic peaks are shown in blue.
    figure 2: chromatogram from solvias, highlighted to show acidic (red), na-
    tive (yellow) and basic (blue) areas
34. as peaks to the left of the mean peak represent acidic variants and peaks to
    the right of it represent basic variants it is possible to use the area under the
    main peak, and the total of the areas under the peaks to the left and right of
    the main peak, in order to calculate the proportions of native protein and
    acidic and basic variants, respectively. this process is known as integration.
    the patent simply states (at [0111]) that “each resulting chromatogram was inte-
    grated to determine the percent area of each peak for each fraction…”. no chro-
    matograms for the analysis of her2 antibody variants are shown in the
    patent, nor is any further guidance provided as to how the integration is per-
    formed.
    use of different chromatography columns
35. i agree with professor dalby’s opinion in his statement of 06 may 2018 that
    the use of different chromatography columns for the analysis of the same an-
                                          64
    tibody can produce different figures for the proportion of acidic and/or basic
    variants. as a result of their design and manufacture different columns can
    resolve the variants present in a product to a greater or lesser extent. the con-
    ditions under which a column is run may also have an effect on the column
    resolution to some extent. for the avoidance of doubt, i would note, however,
    that this is not because the proportion of acidic variants is changing (e.g. as
    the sample is applied to the column); the level of acidic variants in a particu-
    lar sample at a particular point in time is a fixed amount. this simply reflects
    the differing ability of different columns to accurately detect the amount of
    acidic variants present. in general, particularly in analytical chromatography
    (rather than larger-scale manufacturing chromatography), the goal is to iden-
    tify the level of acidic and/or basic variants present with the greatest degree
    of accuracy possible and the skilled person would select an analytical chro-
    matography column accordingly.
36. i note that the example provided in the patent uses high-performance ion-ex-
    change chromatography (hpiex) for quantification of antibody variants, us-
    ing a bakerbond widepore carboxy sulfon (csx) column (4.6 mm x 250 mm)
    (the ‘bakerbond column’). bakerbond columns were widely used in analyt-
    ical cex chromatography to separate acidic variants in the late 1990s. how-
    ever, as technology has advanced, bakerbond columns have generally been
    replaced by higher resolution options, such as propac columns (manufactured
    by thermofisher scientific, formerly dionex), in analytical cex chromatog-
    raphy.
37. due to the improved resolution obtained with propac columns, there was in
    the early 2000s a switch away from bakerbond and other cex analytical col-
    umns to propac. bakerbond columns are no longer widely used in analytical
    applications. i do not know exactly when the propac wcx-10 column was
    launched, although i note the reference to this column being used in a 1999
    publication from the manufacturer, dionex (see the following paragraph).
38. propac columns provide high resolution for separations of proteins and their
    variants. as stated on the manufacturer’s website, propac columns are able to
    resolve isoforms that differ by a single charged residue. furthermore a 1999
    publication by dionex entitled “monitoring protein deamidation by cation-ex-
    change chromatography” describes the use of the propac wcx-10 column to
    study the deamidation of asparagine residues. the paper concludes that “the
    high efficiency of the propac wcx-10 column allows the rapid analysis of protein
    deamidation with baseline resolution of variant forms. this capability makes the
    propac wcx-10 column well-suited for the rapid monitoring of deamidation in thera-
    peutic proteins”.
39. from my experience of the features of the columns described above, i, and
    others working in the field of process biochemistry, would (still today) con-
    sider the propac wcx-10 column to be a state-of-the-art column for cex-
    hplc chromatographic analysis of protein and antibody compositions.
40. using a state-of-the-art column such as propac, rather than an older column
    such as the bakerbond, may well produce slightly different figures for the
    proportion of acidic variants. as i have indicated above, this is because the
    propac column will be achieving results which better reflect the actual com-
    position of a particular sample due to improved resolution. improved analyti-
    cal techniques with better resolution of variants are fully expected to lead to
    more accurate results.
41. i understand that roche have indicated that the skilled person would always
    seek to identify the level of acidic variants by the same method as used in the
    examples in the patent; i disagree. in my view, unless there is an express re-
    quirement to follow a particular methodology the skilled person would be in-
    terested in determining the proportion of acidic variants using the most accu-
                                            65
    rate techniques available which, at the present time, would include propac
    chromatography.
42. as noted, using propac chromatography and including all of the peaks to the
    left of the main peak as acidic variants gives a figure of 29.71% according to
    the analysis performed by solvias. accordingly, in my judgment, it is clear
    from this analysis that ontruzant contains greater than 25% acidic variants.
    roche’s proposed adjustment
43. i understand that roche have proposed that the level of acidic variants for the
    purpose of determining infringement of the patent should be determined by:
        (a) using modern propac chromatography to determine the actual level
               of acidic variants present in the product in question (calculated as
               all variants to the left of the native antibody peak);
        (b)    identifying an ‘adjustment method’ for herceptin drawn from the
               confidential supplement to their bla licence application in 2001;
               and
        (c) applying this ‘adjustment method’ to the (non-herceptin) product
               in question to calculate the level of ‘relevant’ acidic variants e.g. in
               ontruzant.
44. the aim of roche’s ‘adjustment method’ is to try to calculate the levels of
    acidic variants which would have been detected with a pre-2001 bakerbond
    column. the method proposed involves i) removing peak 3* from the actual
    level of acidic variants as determined by the propac column and then ii) de-
    ducting a further 2%.
45. i note for completeness that prior to reading documents provided for the pur-
    pose of litigation between these parties i had never heard of such a method-
    ology to convert between the bakerbond and propac columns or indeed any
    similar methodology to enable the ‘conversion’ from results obtained with
    one column to those obtained with another column (whether in relation to the
    same or different products).
46. the adjustment method is derived from a modified test procedure developed
    by roche in a very specific context that is set out in the bla supplement from
    2001 and is summarised as follows:
        (a)    the degree of purity of a therapeutic antibody, including as regards
               variant species (including acidic variants), and the consistency be-
               tween different batches of product would have been amongst the
               quality control checks that the fda and other regulatory bodies
               would have scrutinised carefully (to ensure that the production
               process is sufficiently controlled in order to achieve consistently safe
               and efficacious product). as is standard practice, roche will have
               proposed purity standards for herceptin and these will have been
               set by the regulator, on granting the biological licence for herceptin,
               as a new biopharmaceutical. these standards require that all her-
               ceptin to be put on the market is comparable to the product that was
               initially trialled and approved.
        (b)    as these standards are set in relation to a specific test procedure, this
               same test procedure must be used with every batch unless the reg-
               ulator agrees otherwise. in the bla supplement roche explain that
               they are no longer satisfied with the bakerbond columns previously
               used in the test procedure (the “old method”) and propose a new
               testing methodology using a propac column (the “new method”).
        (c)    in order to know if product tested by the new method meets the re-
               quired purity standards set under the old method, an adjustment
               method was developed alongside the new test method. the aim of
               this adjustment method was, therefore, to demonstrate that a sam-
                                           66
               ple of herceptin tested with the new method would have met the
               standard set under the old method. the absolute nature of the com-
               position of herceptin (i.e. how much acidic variants are actually
               present, as detected by propac) was largely irrelevant; what was
               needed was a way to determine if the herceptin sold after the
               change of analytical technique met the same thresholds as, and was
               no less safe or efficacious than, the product released before this time.
47. roche have now sought to apply this adjustment method, developed in rela-
    tion to herceptin, directly to ontruzant. as i have explained above, i believe
    the skilled person reading the patent would be concerned with the actual level
    of acidic variants in the product in question, not with attempting to extrapo-
    late back to an old methodology and asking how much acidic variants would
    have been identified using an ‘old’ bakerbond column (regardless of whether,
    as a matter of fact, this under- or over-reports the amount of acidic variants
    actually present). as i explain further below, one cannot assume that, just be-
    cause an adjustment method developed in a very different context could con-
    vert approximately between acidic variant figures for herceptin on the old
    and new methods, the same adjustment method would correctly predict the
    acidic variants of ontruzant achieved on a pre-2001 bakerbond column.
48. as i have stated above, in my view the approach of the skilled person would
    be to use a modern column to determine with as much precision as possible
    the actual level of acidic variants in the product in question (and then apply
    this against the 25% cut-off set by claim 1 of the patent). however, even if for
    the sake of discussion, we proceed on the basis that the skilled person would
    have wanted to use the pre-2001 bakerbond column, in my view there are
    serious flaws in roche’s proposed adjustment methodology.
    differences between ontruzant and herceptin
49. ontruzant is a biosimilar of herceptin. unlike generic medicines, biosimilar
    medicines are not identical to the reference product. the amino acid sequence
    of the antibody will be the same in the reference product and its biosimilar,
    but differences in the manufacturing process may lead to differences in
    (amongst other things) the folding patterns, glycosylation patterns and the
    amount of acidic variants of the biosimilar.
50. by way of an example, it was noted in the ema assessment report for on-
    truzant during the regulatory approval process that “results showed that the
    relative content of acidic and basic variants for ontruzant was higher than those of
    eu herceptin, with a consequent lower % main peak for ontruzant compared to her-
    ceptin.”
51. furthermore, i note that even the experiments performed by solvias on behalf
    of roche indicate that using their propac methodology the particular on-
    truzant product tested has around 2% more acidic variants than the herceptin
    reference sample. this is unsurprising, as herceptin and ontruzant (although
    closely related) are different products. specifically, figure 14 of the solvias re-
    port shows that, relative to the herceptin reference, ontruzant has signifi-
    cantly higher levels of acidic peaks rrt 0.28 to rrt 0.70 and also in peak 2.
    the basic peak 4 (shoulder) is significantly different between the two prod-
    ucts.
52. the ema assessment report also noted differences between ontruzant and
    herceptin in areas including: n-terminal pyroglutamate, c-terminal lysine
    content, c-terminal αamidated pro content, methionine oxidation, and
    deamidation profiles. these differences were not clinically significant, and it
    was concluded overall that notwithstanding the chemical variations between
    the products, ontruzant displayed a high degree of functional and clinical
    similarity to herceptin.
                                          67
53. i have read the relevant part of professor dalby’s affidavit dated 27 june 2018
    where he indicates that in his view where two antibodies with the same se-
    quence produce chromatographic profiles with a set of peaks with the same
    elution positions then it is a reasonable assumption that the corresponding
    peaks represent predominantly the same variant. i agree with this. however,
    while the identity of a particular variant may be consistent between products
    there is no guarantee that the level of such variants will be and professor
    dalby does not claim otherwise. the different manufacturing conditions of
    the antibodies concerned are likely to cause the different acidic variants to
    vary in their quantity and this is reported to be the case here (both the ema
    assessment report and the solvias report indicate that ontruzant has a higher
    level of acidic variants than herceptin).
    adjustment method and ontruzant
54. so far as i am aware no pre-2001 bakerbond columns are any longer available.
    the comparative studies done with the old and new bakerbond columns in
    order to prepare the adjustment methodology were only performed on her-
    ceptin. no such comparison has been performed for ontruzant and as i have
    discussed above, ontruzant and herceptin are not identical at the level of
    their acidic variant make-up, chromatographic profile and other chemical de-
    tails of their structure, so it cannot be assumed that the adjustments devised
    for herceptin would also apply to ontruzant. it is quite possible that the ad-
    justment needed to ‘convert’ the acidic variants profile for ontruzant as de-
    tected by a propac column to that which would have been detected had on-
    truzant been analysed using a bakerbond column could be very different.
55. as a result, there is no way to conclusively determine what the chromato-
    graphic profile of ontruzant (or any other anti-her 2 antibody) would have
    looked like using an old bakerbond column, or what the acidic variant levels
    would have been.
    detection of peak 3* with ontruzant
56. i understand that roche have submitted in their pi request that because peak
    3* did not resolve properly with herceptin samples on the old bakerbond col-
    umn, when using a propac column, the 3* peak should be removed for the
    purposes of calculating acidic variants for all other antibodies (notwithstand-
    ing that the 3* peak also represents acidic variants).
57. while it appears to be the case that chromatographic profiles of herceptin run
    on the old bakerbond columns did not show any clear signs of the 3* peak,
    this would not necessarily be the case for ontruzant. as discussed above, the
    level of acidic variants in ontruzant is greater than in herceptin, and the size
    of the native antibody peak is smaller (54.0% in ontruzant versus 62.8% in
    herceptin, according to table 6 on page 13 of the solvias report). it is there-
    fore quite possible that the 3* peak might have been visible using the baker-
    bond methodology for ontruzant even if it was not for herceptin. even using
    an old bakerbond column, with ontruzant it is possible that the 3* peak could
    have resolved in two ways:
        (a) as a separate peak, as seen in the propac chromatograms; or
        (b)    as a leading shoulder on the main peak.
58. if peak 3* was partly (but not fully) resolved from the main peak, then a non-
    gaussian distribution would have been seen in the shape of the main peak,
    with an excess of material on the left hand (acidic) side (a leading shoulder).
59. a shoulder on the left side of the main peak would suggest to the skilled per-
    son that there is another molecular species or variant present in the composi-
    tion with similar elution properties to the native protein, but that the resolu-
    tion of the column is unable to clearly identify. the fact that it is to the left of
    the main peak would indicate that an acidic variant is present. as noted above
                                                 68
            the skilled person would have been well aware of the risk of deamidation and
            would therefore have been alert for peaks or a shoulder to the left of the main
            (native) peak.
      60.   in my opinion, on observing such a shoulder on a native antibody peak, the
            skilled person would want to identify the molecular species responsible for
            the shoulder – i.e. to confirm that it was indeed an acidic variant. this could
            be confirmed by tryptic digest and mass spectrometry. i assume that this was
            the method followed in order to identify the species attributed to the peaks in
            figure 3 above. the same approach could have been applied to a shoulder as
            to a more completely resolved peak.
            2 % mean difference
      61.   the pi request also explains that in the bla supplement the acidic variant
            proportion of herceptin by the new method was found to be around 2%
            higher than was obtained using the old method. it therefore proposes remov-
            ing a further 2% from the acidic variant figure (after the removal of the 3*
            peak).
      62.   in my view, for the reasons explained above, it is also not possible to tell if
            there would have been such a 2% gap with ontruzant between average acidic
            variants results recorded by the old and new methods, and one cannot extrap-
            olate based on the herceptin data in the bla supplement.
            conclusions
      63.   as noted above the patent gives no guidance as to how to determine the
            amount of acidic variants beyond indicating that cex chromatography (of
            which both bakerbond and propac columns are examples) is an option. how-
            ever, in determining the proportion of acidic variants in antibody composi-
            tions the skilled person would want to use a modern, state-of-the-art cex
            method, such as the propac wcx-10 column used by solvias in order to de-
            termine the amount of acidic variants present with the greatest accuracy pos-
            sible.
      64.   on this basis, i conclude that the proportion of acidic variants present in on-
            truzant is significantly higher than 25%, and as such ontruzant is not within
            the scope of the claims of the patent.
      65.   even if one were to seek to determine what the proportion of acidic variants
            of ontruzant would have been if measured on a bakerbond column pre-2001
            there is no way to achieve this, as firstly to my knowledge the column is no
            longer available, and secondly it is not possible to extrapolate from the adjust-
            ment developed for herceptin, given that ontruzant and herceptin are suffi-
            ciently different that such adjustment would be arbitrary and unreliable.
            …”
professor paul dalby har til brug for denne sag afgivet erklæring (scientific expert sta-
tement) af 20. november 2018 vedrørende analyserne af ontruzant, hvoraf fremgår:
      summary
      7.    the tests conducted by solvias are scientifically sound. the details of the pro-
            cedure and assessment as set out in the iex chromatography report and char-
            acterization report by solvias are comprehensively set out for one skilled in
            the art. having reviewed the data set out in the reports, i agree with the as-
            sessments made by solvias and endorse the modification type assignments
            for the various fractions set out in table 15 of the characterization report.
      8.    when reading that the variants are "predominantly" deamidated variants that
            have asn30 in cdr 1 of either one or both vl regions converted to aspartate,
                                            69
      the skilled person would understand that in the antibodies looked at, the
      deamidation at position 30 to asp is the type of modification which occurs
      most often compared to the respective other modifications.
9.    looking at the characterization report and the underlying characterization
      data it is apparent that within the variants contained in fractions 3 to 8 that
      i've been asked to look at, deamidation at asn30 to aspartate (asp) is the pre-
      dominant modification. thus the trastuzumab variants in these peak fractions
      are predominantly deamidated at asn30 to asp in either one or both light
      chains. this finding is supported by a mathematical calculation of the total
      amount of the various different modifications in fractions 3 to 8, which shows
      that the dominant modification by far is the deamidation at asn30 to asp
      which occurs much more often than any other modification.
reference to peaks/fractions in the iex chromatography report and the character-
ization report
10.   i’ve been asked to look at both the [ex chromatography report as well as the
      characterization report. as a starting point, i realize that the labeling of the re-
      spective peaks or fractions in both reports is differing slightly. in the iex chro-
      matography report, some minor peaks are labeled according to their retention
      time in the chromatography (e.g. rrt 0.28), however peaks 1, 2, 3* and 3 were
      labeled according to the labeling well established for trastuzumab. in contrast
      to that, in the characterization report, the fractions are labeled incrementally.
      i have compared the chromatograms in the iex chromatography report with
      the characterization report, and find that the identical peaks/fractions are la-
      beled as set out below:
characterization performed by solvias
11.   solvias conducted two separate analyses of the biosimilar product. first, it
      was tested whether the tested antibody contains a sugar (glycosylation) that
      is sialylated (cf. especially sections 4.5 and 62 in the characterization report).
      second a tryptic peptide mapping was conducted (cf. especially sections 4.6
      and 6.3).
12.   the peptide mapping conducted is a commonly used technique to character-
      ize antibody compositions, specifically to determine modifications to the
      amino acid sequence of an antibody. in this way, it is possible to determine
      the amount of antibody in a given antibody composition having a specific
      modification.
13.   for the peptide mapping, the biosimilar product was pre#ractionated by ion
      exchange chromatography (iex) to enable separate analysis of the antibody
      variants eluting in different peaks of the cation exchange chromatography. in
      other words, a cation exchange chromatography with a dionex wcx column
      was performed and a fraction of the main peak as well as each fraction (i.e.
      each peak) eluting prior to the main peak in this chromatography was col-
      lected for further characterization. this fractionation is depicted in figure 8 of
                                            70
    the characterization report. the conditions under which this was performed
    on a preparative scale are set out in section 4.3 of the characterization report.
14. in order to obtain sufficient volume of material for each fraction/peak for fur-
    ther analysis, several chromatography runs were performed and the collected
    peak fractions were pooled, i.e. the resulting pool consists of the collected frac-
    tions for this peak from several chromatography runs.
15. in order to determine the purity of the collected pool fractions, these were
    analyzed by iex chromatography with an analytical dionex wc>gio column
    (i.e. the column which was also used for the iex chromatography report). by
    this analytical chromatography, solvias is verifying which percentage of the
    collected fraction results from the respective peak and which percentage re-
    sults from impurities, i.e. from the neighboring peaks. by calculating the area
    under the curve of other peaks showing apart from the collected peak, one
    can calculate the purity of the collected fraction, results for the purity of the
    collected fractions are set out in table 5 of the characterization report.
    presence of charge inducing modifications
16. in the peptide mapping, the collected peak fractions were analyzed for charge
    inducing modifications as set out in table 8. to this end, a specific enzyme
    (trypsin) is used to cut the antibody in predefined parts (so called peptide
    fragments) which can then be analyzed for the presence of a modification (e.g.
    a deamidation to aspartate) by uplc-ms (ultra performance liquid chro-
    matography-mass spectrometry). based on the data generated by the uplc-
    ms, one can then calculate the percentage of the respective modified and un-
    modified peptide fragment in the fraction analyzed. the procedure is set out
    in section 4.6 of the characterization report and the results are shown in sec-
    tion 6.3, specifically in table 9. all relevant modifications for trastuzumab that
    are known from literature (cf. harris 2001 or in recent literature schmid et al
    2018, which was performed at the same resolution) are assessed here. the col-
    umns of table 9 show the various potential modification sites of trastuzumab,
    i.e. the position where a modification might occur (e.g. asn30). the data given
    in the rows for the various fractions show the percentage of the respective
    peptide fragment determined to be modified. in other words, table 9 shows
    the percentage of the peptide fragments in a given peak fraction that are modi-
    fied.
17. based on the measurement presented in table 9, solvias produced a quanti-
    tative profile for each investigated modification. those quantitative profiles
    are shown in figure 9. the quantitative profile elucidates the change in quan-
    tity of a specific peptide modification over the collected iex fractions. based
    on this quantitative profile it is possible to conclude whether the specific mod-
    ification is enriched in a fraction or not. to determine whether the modifica-
    tion is enriched in a specific fraction the % modified value for this modifica-
    tion is compared to the % modified value of fraction 10. because fraction 10
    contains the unmodified antibody it is expected that there is no modification
    present and the % modified value for fraction 10 is considered as the baseline.
    so where a % modified value of a fraction is significantly higher relative to
    the % modified value for fraction 10, the fraction is considered to be enriched
    with the specific modification.
18. the question of whether there is a charge inducing modification like a
    dearnidation from asn to asp on one or on both chains is assessed by com-
    bining the result of the % modified peptide with the elution position of the re-
    spective fraction in iex chromatography. species having two negative charge
    inducing modifications elute further to the left in cation exchange chromatog-
    raphy than species with only one. this is set out by solvias e.g. in section 7.1
    for asn30.
                                           71
19.   it is important to note that the percentage of modified peptide fragments in
      table 9 refers to the amount of the specific peptide that is modified in this
      fraction, but not to the percentage of antibodies having this modification. as
      an antibody has two in principle identical light- and heavy chains, there are
      always two twin peptides for each antibody (i.e. one from the left and one
      from the right branch of the y-shaped antibody). if all of the antibodies in a
      given peak fraction are modified only e.g. at one of the light chains, then in
      theory 50 % of the peptide will be found to be modified (all the peptides from
      the respective other "side" of the antibody are unmodified). to determine the
      percentage of modified antibody in the fraction, it thus first needs to be as-
      sessed whether only one or both chains are modified. if only one chain is mod-
      ified, the percentage given in table 10 for the rnodified peptides needs to be
      multiplied by 2 in order to arrive at the percentage of antibody modified. only
      in case of a modification of both chains is the amount of modified peptide
      fragments identical to the amount of modified antibody.
assessment
20.   i find the procedure set out by solvias comprehensible. the tests were con-
      ducted according to industry standards. the analytical data given in table 9,
      in conjunction with the elution position of the respective peak fraction in the
      iex chromatography allows the conclusions on peak assignment/characteri-
      zation that solvias set out in table 15 of the characterization report and again
      set out here below (with which i agree). these assignments reflect the most
      dominant modifications found within each fraction. any given fraction may
      also contain small amounts of combinations of the known modifications, such
      that they coelute in the same fraction of the iex chromatography due to hav-
      ing the same net charge. there are potentially other charge-inducing modifi-
      cations in very small amounts that contribute to these fractions, but these
      must be in much lower amounts as they have not been identified in any pre-
      vious literature.
“predominantly” deamidated asn30 to asp
21.   i have been asked what the skilled person would understand when he is told
      that a specific deamidation is "predominant" and whether the variants eluting
      in peaks 3 to 8 can be considered "predominantly" deamidated variants hav-
      ing asn30 of either one or both light chains of trastuzumab converted to as-
      partate.
22.   through the tryptic mapping as set out in the characterization report and ex-
      plained above, the amount of the various protein modifications within the an-
      tibody variants present in each fraction can be determined (cf. the characteri-
      zation report, table 9). the skilled person would consider the modification
      occurring more often than other modifications (with regard to the total
      amount of antibodies looked at) as the (pre)dominant modification.
                                          72
23. this can be explained with a very simple picture: in a group of 10 people, 4
    are wearing red shirts, 2 blue shirts, 3 green shirts and 1 a yellow shirt, look-
    ing at the shirt color of this group, people are predominantly wearing red
    shirts.
24. looking at the peptide mapping results for fractions 3 to 8 of ontruzant, it is
    clear that the predominant modification in all peak fractions is at position
    asn30 to asp, as the percentage of this modification is the highest, compared
    to the percentage values of the other modifications (cf. table 9 and table 15).
    thus, asn30 deamidation is the predominant species within the deamidated
    variants. asn30 deamidation is also the predominant species within all acidic
    variants if including the sialylated species (cf. table 10). the skilled person
    would thus easily understand that the antibody variants in fractions 3 to 8 are
    predominantly deamidated at either one or both light chains at position 30 to
    asp.
25. the calculations in the following paras 26-30 mathematically show that
    52.92% of acidic antibody variants (fractions 3 to 8) have asn30 deamidation
    at either one or both light chains, and thus further confirm that asn30 deami-
    dation is the predominant modification.
26. for this calculation, the purity of the collected 'ex fractions (table 5 of the
    characterization report), the percentage of modified peptide at the respective
    positions (table 9 of the characterization report) and the peak area of the re-
    spective peak in iex chromatography (table 5 of the iex chromatography re-
    port) has to be taken into account.
27. table 9 of the characterization report sets out the percentage of the respective
    modified peptide for each fraction with respect to the total amount of this pep-
    tide (modified and unmodified). for ease of reference, a copy of table 9 for
    fractions 3 to 8 is included below as table d 1:
    table d 1
    the %-value of the modification refers to the total amount of peptide in the
    mix after digestion with trypsin. i have set out above that there are two iden-
    tical peptide sequences for each antibody (one from the right and one from
    the left chain of the yshaped antibody cf. para 19 above). thus, in order to cal-
    culate the amount of antibody modified at the given position, one first needs
    to determine whether the modification occurs only on one or on both of the
    respective (light or heavy) chains (cf. para 18 above). in case of a deamidation
    at only one of the two chains, if all antibodies would be modified, the amount
    of the modified peptides found would be 50% — the other 50% being the un-
    modified peptide from the second (unmodified) chain. thus for fractions con-
    taining peptide fragments modified only on one of the two chains, the per-
    centage of the rnodified peptide found needs to be multiplied by 2 in order to
    determine the percentage of the amount of antibody that is modified only at
    one of the two chains (in case of 50% modified peptide, this would mean that
    50% * 2 = 100% of the antibodies in this fraction are deamidated at one chain).
    doing this calculation for fraction 7 in the example above, one would see that
                                36.3 % * 2 = 72.6 %
    of the antibody in fraction 7 is deamidated at asn30.
                                           73
28. as the peak fractions collected are not completely pure (cf. table 5 of the char-
    acterization report), this value needs to be corrected for the impurities. the
    formula to be applied is:
                   [value % modified] * 100 / [purity in percent].
    in this way, one can calculate which amount of antibody would be deami-
    dated in a fraction that is 100% pure. for fraction 7, this would mean that
                             72.6% * 100 / 93.4% = 77.73%
    of the antibody in a 100% pure fraction 7 would be deamidated at asn30.
29. because each peak in iex chromatography has a different peak area and there-
    fore contributes differently to the amount in the full product composition, the
    value calculated in marginal number 28 then needs to be adapted to the peak
    area percentage the given fraction represents in the iex chromatography. the
    formula to apply is:
     [percentage of antibody modified in fraction] * [peak area % of that fraction]
                                            / 100.
    considering the peak area percentage for the fractions determined in iex
    chromatography (as set out in section 7.2 of the chromatography report), the
    calculation for fraction 7 is:
                           77.73% * 9.506% / 100 = 7.389 %
    thus, antibodies deamidated at one light chain at asn30 to asp and eluting
    in fraction 7 / peak 1 represent 7.389 peak area % of all antibodies of on-
    truzant.
30. this calculation can be repeated for all modifications in fractions 3 to 8. the
    results of that calculation are shown below in table d 2:
31. summing up the peak area percent for the respective modifications found in
    all of fractions 3 to 8, one can calculate the percentage of antibody modified at
    either one or both of the chains at the respective position compared to the to-
    tal amount of antibody in fractions 3 to 8. the formula to apply is:
            [sum of peak area % modified asn30 for fractions 3 to 8] / [sum
            of total peak area for fractions eluting before peak 3*, i.e. fraction
            9] * 100
    i include the peak area values found for ontruzant in the chromatography re-
    port below in table d 3 where it is shown that the fractions eluting before
    peak 3*/fraction 9 in the characterization report amount to 21.742%:
                                                   74
            thus, for the modification at asn30, the calculation would be
                    11.507 % [peak area of antibodies modified in fractions 3 to 8] /
                    21.742% [total peak area of the fractions before fraction 9] * 100 =
                    52.92%
      32.   the result of the calculation for all modifications is shown in the last row of
            table d 2 above.
      33.   from the results in table d 2 it can be seen that 52.92% of acidic antibody vari-
            ants have asn30 deamidation at either one or both light chains, 15.36% of
            acidic antibody variants have asn55 deamidation on either one or both light
            chains and the rest of the modifications are present in lower single digit
            amounts. thus any modifications identified other than at asn30 to asp are at
            low levels and are several-fold less frequent than asn30 deamidation.
      34.   it therefore also clear from the precise calculation that the variants in fractions
            3 to 8 are predominantly deamidated at asn30 of either one or both of the
            variable light chains to aspartate.”
i erklæring af 14. december 2018 har professor nigel k. h. slater endvidere anført:
      ”…
      non-infringement
      inclusion of peak 3* in acidic variants
      4.    roche state in their reply that “the person skilled in the art knows that the reso-
            lution of different chromatographic columns could vary and develops over time, and
            that since the priority date, 6 may 1998, the obtainable resolution from chromatogra-
            phy columns has improved.” as i explained in my previous declarations, i agree
            that the skilled person would have been aware of the improved resolution of
            more modern columns compared to columns generally available at the prior-
            ity date.
      5.    however, they go on to state that “if the person skilled in the art used another ana-
            lytic column than the analytic column used in the patent and obtained a chro-
            matogram with a considerable improved resolution, with additional peaks including
                                          75
    peak 3*, he would have considered the results in order to take account of the differ-
    ences.” roche go on to explain that what they mean by ‘taking account of the
    differences’ is seeking to adjust the results obtained with the technique/col-
    umn in question to try to approximate the results that would have been ob-
    tained had a bakerbond column been used.
6.  i do not agree with this for various reasons. firstly, the quantity of acidic vari-
    ants is an inherent property of a particular product or product sample. the
    skilled person would not be interested in attempting to determine what the
    results might have looked like had the experiment been carried out using the
    means available in 1998 and i see nothing in the patent that requires any par-
    ticular technique to be followed. the improved resolution of the cex meth-
    ods used to detect acidic variants does not increase the amount of acidic vari-
    ants; it simply shows up the variants which were always present within the
    product. the skilled person would be concerned with the actual level of acidic
    variants, not with the figure obtained after a complicated adjustment de-
    signed to attempt to replicate one particular column available at the priority
    date (to the extent that this was practically possible).
7.  secondly, although a particular bakerbond column is used in the example,
    the patent does not require that this column is used to identify the level of
    acidic variants. on the contrary, the patent clearly states that measurement
    of acidic variants is not even limited to cation exchange chromatography, let
    alone to a single column (“e.g. as determined by cation exchange chromatogra-
    phy”). using an alternative method such as isoelectric focusing or a different
    cex column, such as the mono s column, would likely give different results
    from a bakerbond column (assuming that is what roche are referring to by
    “the analytic column used in the patent”). accordingly, even at the priority date
    there would have been options as to what technique/column to use to deter-
    mine the acidic variants content.
8.  in addition, even if the skilled person is aware of general improvements in
    column resolution over time it does not follow that the skilled person could
    tell what effect this would have on the chromatography of a specific product.
    the only way to be certain what the improvement in resolution has been for
    a particular product is to compare side-by-side chromatograms for the prod-
    uct of interest run on the equipment available at the earlier date with chro-
    matograms produced at the later date you are comparing against. absent
    that, there is no way of knowing what impact the improved resolution of the
    columns would have or the magnitude of the increase/decrease for the mea-
    sured amount of any particular species.
9.  in this case, the skilled person cannot run a side by side comparison of on-
    truzant on old and new bakerbond columns, given (as roche have submitted)
    the old columns are not available. it is therefore not possible for the skilled
    person to tell what the ‘differences’ would be between ontruzant chro-
    matograms at the priority date and at the later date.
10. the skilled person cannot even compare old chromatograms of herceptin
    (from the priority date) with new chromatograms of herceptin because, as ex-
    plained by genentech’s carol basey at paragraph 5 of her declaration dated
    june 2013, the manufacturing method for herceptin was changed in
    2002/2003. any herceptin tested on modern columns is not, therefore, pro-
    duced by the same method as the herceptin tested at the priority date and ac-
    cordingly any differences observed by the skilled person could be due to dif-
    ferences in the manufacturing process rather than improvements in resolu-
    tion.
11. most importantly, one cannot extrapolate the results of herceptin to on-
    truzant. as i explained in my first infringement declaration at paragraphs 49
    - 53, ontruzant is a different product and it would not have produced the
    same results as herceptin (as explained in paragraph 13 to 15 below).
                                            76
12.   for these reasons, the skilled person would not be interested in determining
      the level of acidic variants which would have been measured at the priority
      date and even if they were interested in doing so, he/she would not be able to
      identify what differences there would be between the old and new chro-
      matograms (because they cannot run a suitable comparison), and so could not
      adjust for these.
extrapolation of herceptin adjustment to ontruzant
13.   in my first non-infringement declaration i explained why it is not possible
      to extrapolate the ‘adjustment’ method prepared for herceptin to ontruzant.
      roche object to this view at 5.9.5 of their reply. i do not agree with these criti-
      cisms for the same reasons previously set out in my first non-infringement
      declaration. in any event, none of these criticisms address the wider point i
      was making at paragraphs 49 to 60 on my first non-infringement declara-
      tion, that it is not possible to apply an ‘adjustment’ method developed for
      herceptin to ontruzant; they are different products, and there is no guaran-
      tee that the same ‘adjustment’ will be appropriate. it may be that the adjust-
      ment roche have described for herceptin allows one to attempt to ‘convert’
      results obtained with a propac column to the results that might have been ob-
      tained had a bakerbond column been used instead. but this does not mean
      that the same adjustment can be used for ontruzant. my views on this remain
      unchanged.
14.   to illustrate further why i believe this is likely to be the case, it is helpful to
      consider a simple calculation from the data in table 6 of the first solvias re-
      port.
15.   so not only is the total amount of acidic variants higher in ontruzant than in
      herceptin (whether measured by solvias or by samsung bioepis – see further
      below), but also, because the proportion of basic variants is also higher in on-
      truzant the ‘native’ peak is smaller and hence for ontruzant the area under
      the 3* peak is greater relative to the main peak. effectively, there is a 20% in-
      crease in the size of the 3* peak relative to peak 3 for ontruzant (relative to
      herceptin). this difference is one example of why it is not at all clear that even
      if peak 3* was difficult to identify with herceptin it would have been equally
      difficult with ontruzant.
alternative analytical techniques at the priority date
16.   as i have explained, i do not think the skilled person would restrict them-
      selves to technology available at the priority date, but even if they did decide
      to do so, i do not think they would further limit themselves to using only the
      bakerbond column.
                                            77
 17.  whichever column the skilled person chose to use at the priority date, i also
      consider that the skilled person would likely have performed some sort of
      analysis on the peaks of the product being tested similar to the peptide map-
      ping done by solvias (as roche have in fact done with ontruzant and as
      genentech did with herceptin as part of their submission to the fda of 3 au-
      gust 2001 – see the section on ‘tryptic peptide mapping’ beginning on page
      67). indeed, this sort of analysis would have been necessary in order to form
      a view on what is the “predominantly deamidated variant” (as per claim 1 of the
      patent). such analysis would have revealed a large quantity of acidic variants
      within the combined peak 3 and 3* (if that is how the chromatogram pre-
      sented). this would alert the skilled person to the presence of an unexpected
      variant, which they would then have investigated. the 3* variants would
      therefore have been identified and the calculation of acidic variants corrected.
 18.  for example, i include below the summary slide from the full waterside pre-
      sentation (discussed further below). as the author (reed harris, an employee
      of genentech) has highlighted, at the priority date, it is necessary to perform
      thorough peptide mapping in order to ensure that minor variants are not
      missed. the skilled person would have done so, and even if the peak 3* was
      not well resolved they would therefore have identified that those acidic vari-
      ants were present in the main peak and taken account of them in the calcula-
      tion of acidic variants. had this approach been followed, then even using the
      columns available in 1998 (i.e. if it had been possible to test ontruzant with a
      pre-1998 bakerbond column) the ‘true’ level of acidic variants should have
      been determined – either because with ontruzant peak 3* would have been
      seen (whether as a well-resolved peak or as a ‘shoulder’ that would have been
      investigated further) or, even if this were not the case because acidic variants
      would have been identified as part of the main peak.
19.
 samsung bioepis’ analysis of ontruzant using propac
 19.  i understand from samsung bioepis that in order to obtain regulatory ap-
      proval for ontruzant they were required to submit data regarding the acidic
      variant content of ontruzant. this data was generated by samsung bioepis
      and then reviewed by the ema prior to the approval of ontruzant. it was this
      data that led the ema to comment in the assessment report for ontruzant
                                           78
      that “results showed that the relative content of acidic and basic variants for on-
      truzant was higher than those of eu herceptin, with a consequent lower %main peak
      for ontruzant compared to herceptin”.
20.   i understand that samsung bioepis’ scientists analysed samples of different
      batches of ontruzant using a propac wcx-10 column (thermoscientific, 4.00
      mm x 250 mm) connected to a hplc/uv system. as i have explained previ-
      ously, this is a high resolution column used for the analysis of antibodies and
      proteins. in my opinion, it is an excellent choice of cex column for analysing
      the amount of acidic variants in a given composition of monoclonal antibody.
21.   i set out below an example chromatogram for a representative sample of on-
      truzant produced by samsung’s scientists as figure 2, below.
figure 2: cex-hplc analysis of ontruzant using a propac wcx-10 column.
22.   the chromatogram shows the separation of ontruzant using a propac col-
      umn. the main peak represents native trastuzumab antibody.
23.   figure 3 shows the results of the analysis of the chromatograms of a number
      of representative batches of ontruzant and eu/us/korean herceptin ob-
      tained using cexhplc on propac columns. the analysis was performed in
      triplicate (the results included in figure 3 are an average of the three results
      obtained for each batch), and mobile phase a (10mm sodium phosphate, ph
      7.5) and mobile phase b (10 mm sodium phosphate, 100 mm sodium chloride)
      reagents were used for the cex-hplc analysis. as i have explained previ-
      ously, in a cex analysis, peaks to the left of the mean peak represent acidic
      variants and peaks to the right of it represent basic variants. it is therefore
      possible to use the area under the main peak, and the total of the areas under
      the peaks to the left and right of the main peak, in order to calculate the pro-
      portions of native protein and acidic and basic variants, respectively. this
      process is known as integration.
24.   the analysis in figure 3 has been conducted as set out above. i agree with this
      approach, which i consider to be standard and accurately captures the acidic
      variants identified by the cex. the relevant section of the ontruzant biosim-
      ilarity assessment (which was submitted to the ema) is at exhibit ns 2.
                                            79
figure 3: percentage of acidic variants in ontruzant and herceptin compositions de-
termined by cex-hplc using a propac wcx-10 column.
25.   whilst the samsung bioepis data and the solvias data are consistent in show-
      ing that ontruzant contains substantially more than 25% acidic variants (the
      average is 34.7%, compared with 31.1% for herceptin), i note that the level of
      acidic variants raised in the sample tested by solvias (29.7%) is below the level
      of acidic variants measured in any of the 15 batches tested by samsung bioepis
      and presented to the ema.
26.   the figures obtained for herceptin and ontruzant demonstrate the different
      levels of variants (including acidic variants) in the two products. ontruzant
      consistently contains around 3 - 4% more acidic variants than herceptin. this
      is unsurprising, as herceptin and ontruzant are different products made by
      different manufacturing processes. as i explained in my first non-infringe-
      ment declaration, these differences between the two products (while not be-
      ing clinically significant) will result in different chromatographic profiles.
      this further reinforces my view (as stated in paragraph 13 above and in my
      first non-infringement declaration) that it is not possible to extrapolate from
      results obtained for herceptin to ontruzant. in particular, one cannot assume
      that, even if it were not possible to clearly resolve peak 3* of herceptin with a
      pre-1998 baker bond column, the same would be true with ontruzant, given
      its appreciably higher level of acidic variants.
                                          80
27.  samsung bioepis have also provided the below analysis, which shows the
     acidic variants of ontruzant if peak 3* is removed from the calculation.
28.  as can be seen from the above table even without peak 3* included, most of
     the fifteen samples of ontruzant analysed contain more than 25% acidic vari-
     ants.
predominantly deamidated
29.  i understand it is roche’s position that claim 1 of ep 455 requires the acidic
     variants to be predominantly deamidated at asn30 to aspartate. professor
     dalby has stated in his second declaration that the composition is ‘predomi-
     nantly’ one particular modification if this the most common modification. all
     this seems to require is that there is fractionally more of one particular modi-
     fication than the others, even if the levels of all of the modifications is very
     low. i do not agree with his interpretation. in my view, the skilled person
     would consider that the acidic variants are ‘predominantly’ modified in a par-
     ticular way if >50% of the acidic variants have this modification.
     calculation of % deamidated asn30
30.  i have considered the calculation of the percentage of acidic variants with
     asn30 deamidated to asp performed by professor dalby in his second dec-
     laration on the basis of the data in the two solvias reports. when performing
                                             81
    this calculation, it is important to distinguish between modifications (such as
    deamidations) which are present in the peak fractions as collected, and mod-
    ifications which arise as part of the analytical process. for example, it is
    known that the process of trypsin digestion (as used by solvias) can lead to
    deamidation reactions; i have attached a paper by hao et al. at exhibit ns 3
    which considers how “…deamidation occurs easily in peptides under conditions
    commonly used in treatment with trypsin…”. this deamidation during analysis
    creates false positives or artefacts which are then detected in the peptide map-
    ping.
31. the factors which influenced such deamidation were investigated in the hao
    paper, and the paper concludes that “a comprehensive investigation indicated
    that the chief causative factors were the mildly alkaline ph and prolonged incubations
    at 37 °c during proteomic sample preparation”. as the solvias analysis involved
    incubation at 37°c for 18 hours, it would be unsurprising if such deamidation
    had taken place during the testing.
32. professor dalby states at paragraph 17 that “because fraction 10 contains the un-
    modified antibody it is expected that there is no modification present and the % modi-
    fied value for fraction 10 is considered as the baseline”. i understand professor
    dalby to be saying that the main peak, at fraction 10, should only contain un-
    modified antibody and no acidic or basic variants. any other variants present
    in this fraction, including deamidated variants, are therefore likely to be arte-
    facts of the analysis process (such as deamidations which result from the
    trypsin digest). fraction 10 can therefore be used as a baseline to review the
    modifications observed in the rest of the fractions. if so, i agree with this.
    however, i note that while professor dalby acknowledges that the amount of
    acidic variants present in the ‘native’ fraction 10 (presumably as an artefact
    of the trypsin digestion experiment) should be used as a baseline, he does not
    account for this numerically in his calculation.
33. table 9 at page 20 of the second solvias report records that in fraction 10, the
    main peak, 5% deamidation at asn30 was recorded. given we would expect
    fraction 10 to contain no deamidated variants, on the basis of the above, it is
    highly likely that this 5% deamidation is an artefact of the analytical method
    and not actually present in the fraction 10 before testing.
34. using fraction 10 as our baseline, we can therefore assume that 5% deamida-
    tion at asn30 recorded in each of the remaining fractions is a result of the anal-
    ysis, and not present in the fractions as collected. professor dalby also appears
    to propose that we must take account of this 5%, when he states that “where a
    % modified value of a fraction is significantly higher relative to the % modified value
    for fraction 10, the fraction is considered to be enriched with the specific modifica-
    tion”. however, professor dalby has not taken account of this 5% in his calcu-
    lations.
35. i have performed the calculation taking account of this baseline, which is set
    out at exhibit ns 6. as can be seen from this exhibit, taking account of the
    deamidation which results from the analytical process itself, the proportion of
    acidic antibody variants that have asn30 deamidated at either one or both
    light chains is 40.95%.
36. accordingly, ontruzant is not predominantly deamidated at asn30.
37. finally, i note that there appears to be an error at paragraph 30 of professor
    dalby’s second declaration. the peak area percentage for fraction 5 is
    recorded as 1.125. however, performing the calculation as per professor
    dalby’s method results in a percentage peak area of only 0.562 (half the value
    recorded).
38. by professor dalby’s original method (not adjusting for the baseline) this re-
    duces the total asn30 deamidation to 50.34%.
    inclusion of peak 3*
                                             82
39.   as explained in my first non-infringement declaration, in my view the
      skilled person would consider peak 3* (fraction 9) to be an acidic variant
      within claim 1 of the ep 455 patent. accordingly, the skilled person will in-
      clude peak 3* in the calculations of whether or not the acidic variants are pre-
      dominantly deamidated at asn30.
40.   i have included the calculations taking account of peak 3* in exhibit ns 6. as
      can be seen, the inclusion of peak 3* and adjusting for the baseline causes the
      proportion of acidic antibody variants that have asn30 deamidated at either
      one or both light chains to fall to 32.11%.
41.   i note that even without correcting for the baseline 5%, as explained above, if
      peak 3* is included in the analysis then the proportion of acidic variants falls
      to 41.79% (as shown in ns 6). even not accounting for the baseline, once peak
      3* is included, ontruzant is not predominantly deamidated at asn30.
      peak assignments
42.   at paragraph 20 of his second declaration professor dalby indicates that he
      agrees with the peak assignment that solvias set out in table 15 of their sec-
      ond report. while i would generally agree, i note that the data interpretation
      is to a degree subjective and some of the assignments seem rather arbitrary.
      for example, fraction 9 is designated asn/asn (native) at position 30 despite
      having 8.8% asp30 (relative to the baseline of 5.0%), whereas fraction 8 is des-
      ignated asn/asp at position 30 on account of having 14.5% asp30 and frac-
      tion 4 is designated isoasp/isoasp (deamidated) at asn55 despite having only
      9.7% deamidation (relative to a baseline of 6.0%). it appears that the assign-
      ments were made partly by engaging with the literature, rather than on the
      basis of the results of the testing.
conclusion on non-infringement
43.   i am satisfied from the description of the experimental analysis conducted by
      cex-hplc using propac columns and the experimental data i have seen
      (from both solvias and samsung bioepis) that the proportion of acidic vari-
      ants present in ontruzant is greater than 25%, and as such ontruzant is not
      within the scope of the claims of the patent.
44.   in addition, on the basis of the calculations set out above, i do not think roche
      have demonstrated that the ontruzant acidic variants are predominantly
      deamidated at asn30. the solvias analysis shows that the amount of asn30
      that is deamidated in ontruzant is less than 50% of the total pool of acidic
      variants and therefore the acidic variants are not predominantly deamidated
      at asn30 (by conversion to aspartate).
validity
45.   i make these comments (primarily) in response to the first declaration of pro-
      fessor dalby.
deamidation of asn30 in hummab4d5-8 and the patent
46.   at paragraph 13 of his first declaration, professor dalby states that “the
      patent is concerned with variants of the anti-her2 antibody hummab4d5-8 which
      are deamidated to form aspartate at residue asn30 in cdr1 of the vl regions of the
      antibody…”. for clarity, it should be noted that the patent does not refer ex-
      clusively to variants that are deamidated to form aspartate at asn30. it is clear
      from the patent that such variants are a subset of acidic variants. for example,
                                             83
    at paragraph [0024] the patent states that “an example of an acidic variant is a
    deamidated variant” and at paragraph [0113], the patent states that the method
    described “could be used to substantially reduce the amount of deamidated and other
    acidic variants in the anti-her2 composition”. claim 1 refers to a composition
    “wherein the amount of the acidic variant(s) is less than about 25%” and to “pre-
    dominantly deamidated variants wherein one or more asparagine residues of the anti-
    her2 antibody have been deamidated…wherein the deamidated variants have asn30
    in cdr1 of either or both vl regions of hummab4d5-8 converted to aspartate”.
    thus it is clear that the patent is in fact concerned with all acidic variants, in-
    cluding those that are deamidated at the positions other than asn30 and in-
    deed acidic variants that are not deamidated at all.
deamidation of asn30 in hummab405-8 and wo’801
47. at paragraphs 18-19, professor dalby refers to factors that affect deamidation.
48. at paragraph 19, professor dalby states that “in hummab4d5-8 there are
    many potential sites of deamidation” and that “in the light chain alone there are
    42 potential sites of deamidation (being the number of asparagine and glutamine
    residues in the two light chains)”. the apparent suggestion is that the antibody
    could be deamidated at any of these residues in the primary amino acid se-
    quence. however, hummab4d5 – i.e. trastuzumab – is a folded antibody and
    it would be misleading to suggest that all of these residues are exposed to
    deamidation. in any event, as i noted at paragraph 104 of my first validity
    declaration, wo’801 states at page 19, line 13 that “in the liquid state, rhumab
    her2 was observed to degrade by deamidation (30asn of light chain) and isoaspar-
    tate formation via a cyclic imide intermediate, succinimide (102asp of heavy chain)”.
    the skilled person would understand from this that deamidation occurred (at
    least predominantly) at asn30, because conversion of aspartate to iso-aspar-
    tate is not a deamidation reaction and therefore the only acidic variants men-
    tioned in wo’801 is deamidation at asn30.
49. this is also the conclusion reached in powell, which states: “inspection of the
    amino acid sequence for the anti-her-2 light chain shows that there are few reactive
    sites, perhaps the most reactive being the single met. …. some deamidation of the
    light chain has been observed at asn-30 in cdr1 of the light chain during the cell
    culture process, typically 10– 12%. …. this residue is not a traditional hot spot, but
    is predicted to be in a flexible hydrophilic region.” powell notes that the number of
    sites which are likely to be reactive is low. asn30 in the light chain is both pre-
    dicted to be a reactive site in powell’s analysis, and shown to be such in real
    world measurements (and is the only light chain site for which this is the case).
50. the points professor dalby raises in sub-paragraphs 19(i) to (iv) are factually
    correct in general terms. however, it would be incorrect to conclude that they
    would change the site(s) of deamidation of a specific folded antibody or other
    protein. for example, at paragraph 19(i) it is correct as a general proposition
    that “in a peptide lacking a higher order structure, the major determinant of the rate
    of deamidation is the amino acid residue immediately adjacent to asparagine on the
    c-terminal side”. however, trastuzumab is a folded antibody that does have a
    higher order structure. similarly, it is correct that the tertiary structure of a
    protein (referred to at paragraph 19(ii)) will affect which residues of a protein
    are potentially exposed to deamidation and the rate at which it may occur.
    however, a particular folded protein has the tertiary structure that it has.
    thus paragraphs 19(i) and (ii) go some way to explaining why in
    hummab4d5 deamidation occurs at asn30, but they do not in any way cast
    doubt on the express statement that this is so. in paragraphs 19(iii) and (iv),
    professor dalby is referring to factors – such as ph, temperature and buffer
                                               84
      conditions – that may affect the rate of deamidation. he is not referring to fac-
      tors that would affect the site at which deamidation occurs.
51.   at paragraph 20, professor dalby states that “it is not possible to conclude that
      hummab4d5-8 does mainly degrade by a particular pathway” and that degrada-
      tion “may proceed at another potential deamidation site (rather than asn30 of the
      light chain) or at other potential sites of (nondeamidation) degradation e.g. aspartate
      isomerization to isoaspartate”. in his view, “wo 801 does not provide the necessary
      information”.
52.   i respectfully disagree with this conclusion. as i have noted above, page 19,
      line 13 of wo’801 states in terms that rhumab her2 degrades by deamida-
      tion at asn30 of the light chain. further, on page 26, line 14, wo’801 states
      that “as mentioned previously, the major degradation route for rhumab her2 in
      aqueous solutions is deamidation or succinimide formation”. the skilled person
      would assume that the authors of wo’801 (from genentech) had “clear ana-
      lytical information” (as referred to at paragraph 20 of professor dalby’s decla-
      ration) supporting these conclusions and take the statements at face value.
53.   the only degradation pathway referred to in wo’801 that would produce an
      acidic variant is the deamidation of asn30. by contrast, as shown in figure 1
      on page 4 of my first validity declaration, the change at position 102 of the
      heavy chain involves the conversion of the native aspartate, via the succin-
      imide intermediate, to isoaspartate. both aspartate and isoaspartate are nega-
      tively charged, and so this degradation pathway does not increase the net neg-
      ative change of trastuzumab (and nor is it a deamidation).
54.   the skilled person would understand that the majority of the 18-22% de-
      graded variants of hummab4d5-8 in the samples in figures 5 to 8 of wo’801
      are deamidated (at asn30) and isoaspartate (at asp102) variants. he or she
      would understand this as meaning that, even if all of the variants were acidic
      (which, as mentioned in my first validity declaration, is probably not the
      case), the maximum proportion of acidic variants was only 18-22%. further,
      the skilled person would recognise that, while this proportion could have
      been lower before the first, time zero, measurement shown in the figures (e.g.
      if there had been a delay between purifying and lyophilising the composition
      and/or between reconstituting it and the time zero measurement), it could not
      have been higher.
55.   the skilled person in 1998 would have understood the references in wo’801
      to: (i) the rhumab her2 antibody being “observed to degrade by deamidation
      (30asn of light chain) and isoaspartate formation via a cyclic imide intermediate, suc-
      cinimide (102asp of heavy chain)” (page 19 line 13) and (ii) “as mentioned previ-
      ously the major degradation route for rhumab her2 in aqueous solutions is deami-
      dation or succinimide formation. the loss of native protein due to deamidation or suc-
      cinimide formation was assessed…” (page 26 line 14, emphasis added), to be
      drawing a distinction between, on the one hand, direct deamidation at asn30
      (to asp30) and isoasparate formation via a succinimide intermediate at
      asp102 (to isoasp102). by 1998 it was known that deamidation could occur
      either by direct hydrolysis of the amide side chain or via a succinimide inter-
      mediate (and that which route was favoured would depend upon factors in-
      cluding the ph and steric effects caused by protein structure). the former
      deamidation reaction (direct hydrolysis) leads only to the asp form and not
      to isoasp. thus wo’801 is clearly distinguishing between direct deamidation
      at asn30 to produce asp30 and isomerisation via a succinimide intermediate
      at asp102 to produce isoasp102.
full waterside presentation
56.   since the preparation of my previous declarations, i understand that a more
      complete version of the waterside presentation has been located including a
                                            85
     number of additional slides. where relevant, i refer to this as the ‘full water-
     side presentation’.
57.  i have read this full presentation and consider that it further supports the con-
     clusions i reached in my previous declaration. in particular, the reference to
     the carter publication on page 20 further supports my conclusions that the
     antibody considered in the waterside presentation was the relevant
     hummab4d5-8 variant (see paragraph 66 of my first validity declaration).
58.  that deamidation of rhumab her2 asn30 to asp30 is favoured, as taught by
     wo’801, is confirmed by waterside, which as i mentioned in my first valid-
     ity declaration includes the sequence of digestion fragments of the light chain
     and highlights that the deamidated variant has asp30 (see slide 7 of water-
     side).
59.  roche have stated at 3.8.11 of their reply that there is no evidence that peak 1
     of the chromatograms at slide 4 corresponds to iex-1, or that peak 3 corre-
     sponds to iex-3. in my view, given:
     (a) the context of these slides (being part of a single presentation);
     (b)      the labelling, which i read as shorthand for ‘ion exchange chromatog-
              raphy – 1’; and
     (c) the fact that the full waterside presentation also includes equivalent in-
              formation for the basic peaks (at page 15) and in each case the sequence
              information provided for the species associated with the particular
              chromatography peak matches the location of that peak on the chro-
              matogram e.g. iex-1 (correlating to the most acidic peak 1) contains the
              acidic variant asp30, whereas iex-5 (correlating to the most basic peak
              5) contains two terminal lysine residues;
     it is clear to me that the skilled person would understand the trypsin digest to
     relate to the peaks of the chromatogram.
the buick declaration
60.  professor dalby makes a number of criticisms of dr buick’s declaration and
     report. i consider these to be misplaced. i respectfully disagree with professor
     dalby’s comments that “there is very little information provided” by dr buick
     and with professor dalby’s conclusion that the work “fails to show that a skilled
     person would have produced the same protein as dr buick or analyzed it as he de-
     scribes”.
61.  i remain of the view that i stated at paragraph 141 of my first validity decla-
     ration that dr buick carried out a thorough piece of work. dr buick took what
     i consider to be a careful and reasonable approach to the work he carried out.
     while wo’801 and waterside do not mention all of the details involved in the
     expression, purification and analysis of trastuzumab (as is commonly the case
     in the scientific literature as well), i consider that dr buick ‘filled in the gaps’
     in a reasonable way. to the extent that the skilled person could equally have-
     done so in other ways, for example using other expression vectors, transfec-
     tion techniques and purification conditions (that would also have been rea-
     sonable), i would not have expected that to affect the conclusion that the
     teachings of wo’801 and waterside could be reproduced without undue bur-
     den and would produce compositions falling within the claims of the patent.
62.  at 3.4.3 of the reply, roche referred to my comment on certain modifications
     that the skilled person “would not have attributed any great significance to the
     change”. to clarify, when i stated that the skilled person would not attribute
     any great significant to a change, i meant that the skilled person (on the basis
     of their understanding of antibody production) would consider it to be a
     change which they would not expect to have any material effect on the end
     result of the process.
                                            86
63. professor dalby in particular criticises the use by dr buick of cho cells for
    expression of trastuzumab, instead of the hek293 cells used in wo’653. he
    says at paragraph 29 that “cho cells are now a very popular cell line for the pro-
    duction of antibodies” and alludes to the availability of numerous other cell lines
    in 1998. in the next paragraph, he emphasises that hek-293 cells are a human
    cell line and that hek-293 cells “were a well-accepted cell line, particularly as they
    were of human origin”.
64. it is correct that cho cells are now a popular cell line. however, it would be
    wrong to conclude from professor dalby’s declaration that cho cells were
    not well accepted in 1998; cho cells were a popular and widely used expres-
    sion system at that time. as i explained in my first validity declaration, at
    page 46-47 wo’653 discusses a number of suitable host cells for the expres-
    sion of glycosylated target polypeptides, and on page 47, lines 28-29, refers to
    cho cells as one of two preferred cell lines.
65. i do not consider the fact that cho cells are not of human origin would have
    deterred the skilled person from having used them. in fact, in my experience,
    it was often considered preferable to use a cell line of non-human origin for
    the production of therapeutic products as this minimises the risk of infection
    by human viruses. while professor dalby states that hek-293 cells were a
    well-accepted cell line, in my experience it was more common in 1998 (as re-
    mains the case today) to use cho cells for biopharmaceutical protein produc-
    tion than hek-293 cells. this is consistent with the review article by dumont
    et al. published in 2016 (which i mentioned in my first validity declaration)
    which notes that cho cells have been used in the manufacture of more than
    70% of approved recombinant proteins, notwithstanding a ‘recent’ (in 2016)
    shift towards using human cell lines. i attach a copy of dumont et al. as ex-
    hibit ns 7.
66. at paragraph 31, professor dalby states (without support) that the use of
    cho cells “will affect the profile of hummab4d5-8 variants produced during the
    cell culture and purification of the protein, including the acidic variants and deami-
    dated variants”.
67. i agree that the choice of cell line will affect the profile of the antibody it is
    used to express. however, i disagree that such differences would include
    acidic and deamidated variants. the choice of cell line is relevant to differ-
    ences in glycosylation patterns, ‘clipping’ of terminal amino-acid residues by
    cell proteases and n-terminal modification. it is not, however, relevant to
    whether deamidation of the expressed protein occurs or not. the amino acid
    sequence of the protein produced by dr buick was determined to be the same
    as trastuzumab, including asn30 and its adjacent amino acids, and it would
    be expected to fold in the same way in different cell lines. there is no basis
    whatsoever to believe that deamidation at asn30 would occur differently be-
    tween the two cell lines.
68. as paragraph 32, professor dalby’s refers to dr buick’s use of the pcdna3.1
    expression vector, an optimised dna sequence and transient rather than sta-
    ble transfection. it is correct that choices such as these may affect the rate and
    level of protein expression, as professor dalby says. however, i fail to see that
    this would affect the deamidation pattern of the antibody. i consider this sug-
    gestion to be pure conjecture by professor dalby.
69. this view is supported by powell, which i discussed in my first validity dec-
    laration. the premise of powell is to consider whether it is possible to predict
    sites of deamidation or oxidation based on the primary amino acid sequence
    of a protein alone. powell’s focus on the primary sequence confirms my view
    that the choice of cell line or expression vector (or factors such as temperature
    or buffer components, mentioned in paragraph 19 of professor dalby’s decla-
    ration) are irrelevant to the site at which deamidation occurs.
                                            87
70. professor dalby discusses the fact that dr buick carried out the monos chro-
    matography at 22°c rather than 40°c as described in harris. i have reviewed
    a pair of papers by fekete et al. published in 2015 in the journal of pharma-
    ceutical and biomedical analysis, that i believe to be those referenced by pro-
    fessor dalby in support of his statement in paragraph 33 that running the cex
    column at 22°c rather than 40°c is “a significant difference and could impact the
    resolution of the chromatography”. i attach copies of the fekete et al. papers as
    exhibits ns 8 and ns 9. i focused on the first of these papers entitled “method
    development for the separation of monoclonal antibody charge variants in cation ex-
    change chromatography, part i: salt gradient approach”, since this paper focuses
    on the salt gradient approach (as applied in harris) rather than the ph gradi-
    ent approach that is the subject of the second paper (part ii). this paper re-
    ports that “the mobile phase temperature was not relevant for tuning selectivity”
    (see abstract) and that “the effect of temperature on the retention properties of mabs
    is less important in iex mode than in rplc mode” (page 36, left column). that
    said, figure 4b on page 39 looks at peak capacity (a chromatographic param-
    eter relevant to peak width and hence to resolution) and states that “a slight
    decrease in peak capacity was observed for most mabs (except natalizumab)”, which
    “suggests that lower temperature is more favourable for the iex separations of
    mabs”. however, figure 4b, the plot of peak capacity (the resolution deter-
    mining factor) as a function of chromatography temperature for different an-
    tibodies, reveals that while the difference is more marked for some antibod-
    ies (e.g. adalimumab), for trastuzumab the curve declines only slightly in the
    temperature range 22°c to 70°c suggesting that there would only be a very
    modest improvement in resolution upon lowering the temperature from 40°c
    to 22°c. this is consistent with the statement on page 40 of fekete et al., part
    i that “as shown in sections 3.2 and 3.4 temperature is not an important variable. it
    does not influence significantly the retention and selectivity”.
71. as i said at paragraph 138 of my first validity declaration, i would consider
    it to be more usual to perform such an analysis at room temperature as dr
    buick did in his repetition of harris. it is possible that the difference in tem-
    perature would affect the resolution of the chromatography, as professor
    dalby suggests; although as explained above by reference to the fekete et al.
    papers cited by professor dalby, i would not expect the difference in resolu-
    tion to be significant, especially not for this particular antibody. in any event
    it would be routine for the skilled person to make minor changes to the run-
    ning conditions (such as temperature) if he/she was dissatisfied with the res-
    olution.
72. i note that page 35 of genentech’s submission to the fda (at plesner 19),
    where it is reported that genentech investigated the impact of column tem-
    perature (ambient, 30⁰c and 35⁰c) on the performance of the pro pac column,
    and concluded that “there were no significant changes observed in the percent peak
    areas of peaks 3*, 3 and 4..”, “the profiles were consistent among the column tem-
    peratures but the retention times were shorter with the higher temperatures…” and
    hence that “these results demonstrate that the assay is suitably robust with respect
    to column temperature”.
73. i note that in paragraph 3.6.51 of their reply roche have commented that dr
    buick ‘calibrated’ his experiment with commercial trastuzumab (herceptin)
    and therefore “it would not have been possible for the skilled person to carry out this
    experiment at the priority date”. if the references dr buick gives to calibration
    are followed up in his experimental protocol at exhibit b to his declaration, it
    becomes clear that what dr buick is referring to is the fact that he tested both
    the prepared trastuzumab and the commercial trastuzumab, and then some-
    times compared the results of the two after the relevant stage of the experi-
    ment was complete to check for consistency. he never relied on the commer-
    cial trastuzumab in order to perform (or inform) any of the steps in relation to
                                             88
      the prepared trastuzumab (it was not in fact used as a ‘calibration’ as such). it
      would therefore have made no difference to the results had dr buick tested
      only the prepared trastuzumab and not checked the results against the com-
      mercial trastuzumab; the comparisons were unnecessary to complete the ex-
      periment in relation to the prepared trastuzumab. there is nothing in this
      point which would prevent the skilled person from performing the experi-
      ment.
74.   i said at paragraph 141 of my first validity declaration that dr buick’s report
      confirmed my view that the skilled person would have been able to reproduce
      the methods in harris 1995 (and waterside) and wo’801 without undue bur-
      den and that doing so would indeed produce compositions within the scope
      of the claims of the patent. i remain of that view.
integration of haris 1995 chromatograms
75.   at 3.7.52 of their reply roche criticise the integration i performed in my first
      validity declaration on the harris chromatograms, on the basis that it was
      necessary to first identify a baseline on the plot in order to make such a calcu-
      lation. i agree that a baseline is required for such a calculation; however, in
      the case of the harris chromatograms, the chromatograms presented with a
      consistent and easily identifiable baseline across both the acidic and basic sec-
      tions, as shown in figure 4 below:
                      figure 4: harris chromatograms, highlighted
76.   accordingly, identifying the baseline presented no difficulties.
77.   when these chromatograms are presented in waterside, they are followed by
      a slide which shows that peak 1 (iex-1) represents an acidic variant in which
      asn30 has been converted to aspartate.
78.   in the middle chromatogram of figure 4, peak 1 is visibly larger than peak 2
      and as such contains more than 50% of the acidic variants. as peak 1 is iden-
      tified to be asp30 it is irrelevant what peak 2 may or may not contain – the
      sample will still be predominantly (>50%) asp30.
separating acidic variants
79.   in the final section of his first declaration, professor dalby expresses his view
      that it would not have been a matter of routine for the skilled person to have
                                                 89
           separated variants with only slight charge differences. i agree that this might
           not have been a task that the skilled person carried out on a day-to-day basis.
           however, i strongly disagree with the apparent suggestion at paragraph 35
           that the skilled person would not have been able to find suitable chromatog-
           raphy conditions to separate acidic variants from the native antibody. i con-
           sider that the skilled person would have been able to identify suitable condi-
           tions to separate such variants using their technical knowledge and the ana-
           lytical chromatography columns available at the time. there are a limited
           number of variables – such as the flow rate, the buffers, salt concentration and
           ph – to consider. the skilled person would have conducted a straightforward
           trial to identify suitable conditions. there is always an empirical aspect to
           chromatography and such an approach would not have been unduly burden-
           some or out of the routine for the skilled person.
      80.  at paragraph 36, professor dalby appears to suggest that, while it was possi-
           ble to discriminate between small molecules with only small charge differ-
           ences in 1998, it was not possible to do so for larger molecules such as anti-
           bodies. once again, i disagree with this. ion-exchange chromatography sepa-
           rates molecules on the basis of their charge, not their molecular mass. as i
           have explained in my first validity declaration, i consider that it would have
           been entirely possible for the skilled person in 1998, carrying out routine trial
           and error to establish suitable chromatography conditions, to have separated
           an antibody from variants having only a slight difference in charge. in my
           view, this explains why neither waterside nor harris suggest that the cation-
           exchange chromatography used to separate the variants was unusual or diffi-
           cult.
      81.  contrary to what is being suggested by professor dalby, there were plenty of
           papers in the literature before 1998 that addressed charge heterogeneity in an-
           tibodies and the separation of such variants by ion exchange chromatography.
           harris itself describes heterogeneity in antibodies, including deamidation,
           and states on page 131 right hand column that “such charge variants can be re-
           solved by cation-exchange chromatography”, citing in support of this statement
           publications from 1991 and 1992.
           …”
professor paul dalby har i eksperterklæring af 8. januar 2019 anført følgende:
      “antibody variants
      1.   antibodies, like all proteins, are subject to degradation, as also explained in
           my declaration of 29 december 2017, exhibit plesner24. antibodies may
           degrade by multiple pathways, including deamidation, oxidation, isomerisa-
           tion, racemisation, hydrolysis, aggregation, enzymatic degradation, etc.
      2.   chemical degradation processes occur at the amino acid level and result in
           "variants" of the native antibody. such variants typically differ from the na-
           tive antibody by only one or two amino acids in the protein sequence.
      3.   as explained in paragraphs 12 and 22 in my declaration of 29 december 2017,
           exhibit plesner24, deamidation (removal of an amino group) of the side
           chain of an asparagine (asn) or glutamine (gln) residue may result in three
           different products, namely (i) aspartate (asp), (ii) iso-aspartate (iso-asp), or
           (iii) succinimide. this is also explained on page 6 in the paper by powell, ex-
           hibit m.
      4.   in variants where an asparagine (asn) residue is deamidated and converted
           into either aspartate (asp) or iso-aspartate (iso-asp), a neutral amino group (-
           nh2) is removed from the side chain of an asparagine (asn) residue and re-
           placed with a carboxylic acid group (-cooh). this is illustrated in scheme 2
           on page 6 in the paper by powell, exhibit m. due to the introduction of an
                                           90
    acidic group (the carboxylic acid) such variants will differ in their charge (one
    charge unit per deamidated asn residue) relative to the native antibody.
5.  since variants that are deamidated and converted into either asp or iso-asp
    have a charge, which is different from the charge of the native antibody, such
    variants may, at least theoretically, be separated from the native antibody by
    various separation techniques, such as by cation exchange chromatography.
    however, removal of such (acidic) variants in practice often involves consid-
    erable development work and can result in considerable loss of yield.
6.  as i explained in paragraph 19 of my declaration of 29 december 2017, ex-
    hibit plesner24, the way an antibody degrades chemically, e.g. by deami-
    dation, depends on the antibody's amino acid sequence, its three-dimensional
    structure, as well as the conditions the antibody is exposed to (such as ph,
    temperature, buffer components, ionic strength, etc.). as a result, numerous
    manufacturing conditions can have a significant impact on chemical degrada-
    tion.
7.  i therefore also concluded in paragraphs 30 and 31 of my declaration of 29 de-
    cember 2017, exhibit plesner24, that the variant profile of hummab4d5-8
    will differ dependent on whether the antibody is produced in cho cells (as
    done by buick) or in hek cells (as mentioned in wo653 and carter et al.).
    this is because the conditions by which the cells are grown (and hence the
    conditions to which the produced antibody is exposed) are different for cho
    and hek cells.
8.  i note that professor slater in his declaration, exhibit ac, paragraph 67, has
    stated that no evidence exists to support this statement, and that the choice of
    production cell line has no impact on the formation of acidic variants, but the
    choice of production cell line is only “[…] relevant to differences in glycosylation
    patterns, ‘clipping’ of terminal amino-acid residues by cell proteases and n-terminal
    modifications” , and professor slater then makes reference to the 2016 paper by
    dumont et al., exhibit ns-7, page 1116, right column, third full paragraph.
9.  i agree with professor slater that it is well known that cho and hek cells
    produce antibodies with different glycosylation patterns. this is because the
    human hek cells contain a genetic machinery allowing these cells to produce
    sugar structures being identical to those synthesised naturally in humans,
    whereas the non-human cho cells can only produce sugar structures that are
    similar, but not identical, to those synthesised naturally in humans. this is
    also explained in the paper by dumont.
10. however, professor slater does not address my argument that cho and hek
    cells are grown under different conditions and, therefore, the produced anti-
    body is exposed to different conditions during its production. the choice of
    host cell line, culture medium composition, addition of feeds, and cell culture
    growth conditions can all impact metabolism, thereby influencing the ph pro-
    file over the course of the cell culture and ultimately affecting acidic variant
    formation. as explained in point 6 supra, the formation of antibody variants
    is strongly dependent on the conditions the native antibody is exposed to.
11. the paper by dumont et al., exhibit ns-7, does not address my argument ei-
    ther; the paper is not concerned at all with variants, such as deamidated vari-
    ants, but focuses exclusively on the differences between various cell lines in
    their post-translational glycosylation patterns.
12. i have reviewed the declaration prepared by dr. holly prentice of 28 june
    2018, which i understand is submitted in the danish proceedings as exhibit
    plesner37. i agree with the statements and conclusions made by dr. pren-
    tice in her declaration, which i believe also support my statements made
    above and the statements made in my declaration of 29 december 2017, ex-
    hibit plesner24.
                                          91
13. when i below have referred specifically to some of the main points made by
    dr. prentice in her declaration, this does not mean that i disagree with the re-
    maining points.
14. in particular, dr. prentice has presented and elaborated on some highly rele-
    vant points concerning transfection and cell culture duration. this is dis-
    cussed, in particular, in paragraphs 16-19, 35-37, 60-65 and 70-72 of her decla-
    ration.
15. i agree with dr. prentice that dr. buick's choice of using transient transfection
    rather than stable transfection would significantly impact the level of acidic
    variants.
16. transient transfection means that dna or rna containing the gene to be ex-
    pressed is chemically transfected into a cell during cell culture. the gene is
    usually harboured within a supercoiled plasmid, although other options are
    available. chemical transformation brings the plasmid into the nucleus of the
    cell where the gene is then expressed to produce the antibody. this is usually
    done after the cell culture has reached a sufficient cell density, such that gene
    expression then produces sufficient protein for analysis or study. the plasmid
    is not stable within the cell and continual cell divisions will eventually remove
    the plasmid from the cell population. therefore gene expression is normally
    only possible for a few days.
17. stable transfection means that one or more copy of the gene to be expressed
    is stably integrated into the cell genome. this means that gene expression can
    occur throughout cell growth and division, and so throughout the cell culture.
    the level of gene expression does not decrease due to loss of the gene from
    the cell population as occurs in transient transfection.
18. transient transfection of production cell lines is typically performed in con-
    nection with small (laboratory) scale production of antibodies using a short
    cell culture growth time (a few days) before harvesting the antibody. this is
    contrary to stable transfection of production cell lines, which is typically per-
    formed in connection with large scale production of antibodies, where a
    longer cell culture growth time (10-15 days) is used before the antibody is har-
    vested.
19. the cell culture growth time, and hence the time the produced antibody is ex-
    posed to the cell culture media, has a significant impact on the level of gener-
    ated acidic variants. in particular, it is well established that the longer the cell
    culture growth time (and hence the longer the produced antibody is exposed
    to the culture media) the higher the level of generated acidic variants. this has
    been shown in the enclosed paper by xie et al. (see, in particular, fig. 2), ex-
    hibit pd1 to this declaration.
20. dr. buick's own experiments on commercial herceptin® also indicate that cell
    culture growth time (which is typically carried out at 37c) has a significant
    impact on the formation of acidic variants. for example, dr. buick observed
    that the amount of acidic variants increased from about 16% to more than 25%
    after only 24 hours at 40˚c, cf. page 16 and 22 (fig. 4) of dr. buick’s exhibit b
    attached to his declaration (exhibit w). see also dr. prentice's comments in
    paragraph 71 of her declaration, exhibit plesner37.
21. it appears from page 12 of exhibit b attached to dr. buick’s declaration that
    he grew the (transiently transfected) cells at 37°c for only about 2 or 3 days;
    he harvested the medium and re-fed the cells at 40 hours post-transfection (or
    about 2 days), and then harvested the medium again at about 72 hours later
    (or about 3 days later). see also dr. prentice’s comments in paragraph 72 of
    her declaration.
22. however, it is typical to harvest the medium from a large scale production
    bioreactor after about 10-15 days. by harvesting the medium after only 2-3
    days, dr. buick has selected conditions that would result in a lower level of
    acidic variants.
                                          92
23. the hummab4d5-8 formulations in wo 801, exhibit t, were reconstituted to
    contain 100 and 22 mg/ml antibody in 4 and 20 ml, respectively (correspond-
    ing to 400 and 440 mg antibody in the reconstituted formulations), cf. page 25,
    lines 20-22. this clearly indicates that the antibody was produced on a large
    (industrial) scale.
24. it is therefore my conclusion that dr. buick’s experiments cannot be seen as
    an accurate reproduction of the antibody formulations used in wo ‘801. this
    is explained in more detail in paragraphs 60-78 of dr. prentice's declaration.
    purification of monoclonal antibodies
25. in order for a monoclonal antibody composition to be used as a therapeutic
    agent, it must be potent, i.e., biologically active with a sufficiently high con-
    centration for proper dosage, and be sufficiently pure for human consump-
    tion, i.e., free of potentially immunogenic and dangerous impurities such as
    hcp, dna, endotoxins, aggregates, viruses and bacteria. depending on the
    production and purification method and conditions chosen, the final product
    can contain different levels and types of product-related variants, including
    different acidic variant profiles.
26. there are major differences between ion exchange chromatography separa-
    tions done for analytical purposes, i.e., protein characterization, and ion ex-
    change chromatography separations performed in therapeutic antibody pro-
    duction. it is explained in holly prentice's declaration how minimization of
    processing time is much easier to accomplish at very small analytical scale
    due to the small volumes involved, see for example paragraph 39, exhibit
    plesner37. i agree to the differences described in this respect.
27. in analytical ion exchange chromatography, very small amounts of samples
    are applied to the column so that the proteins adsorb predominantly at the
    column entrance. for this purpose, analytical ion exchange chromatography
    resins usually have very small diameter (4-5 microns), the columns exhibit
    large pressure drops, and have a small volume (a few ml).
28. the objective of process ion exchange chromatography, in contrast, is to ob-
    tain not only high purity but also high yield of the product. as a result, the
    types of resins used are different, usually with much larger diameter (~40 µm
    or larger), they have large binding capacities, and the col-umns have much
    larger volumes (100 l or more). due to higher loading of sample, and also the
    larger column volume, the resolution obtained is much lower than in analyti-
    cal chromatography.
29. often, resins used in analytical ion exchange chromatography are not the
    same as those used in process ion exchange chromatography. only some are
    scalable while usually, they are not, e.g. as the bakerbond csx column. on the
    other hand, the spsff column (used in example 1 in the patent) is a column
    known as being easy to scale up, and which is also used in manufacturing
    processes. since also the methods for introducing and eluting the sample are
    different, it is not possible to take separation results from an analytical (non-
    scalable) column and convert them or use them directly in a process applica-
    tion, so there is no expectation that the elution profile will remain the same.
    the development of a process ion exchange chromatography step invariably
    involves a separate set of experiments aimed at determining the proper resin
    and sample loading amounts, binding and elution conditions and flow rates
    to optimize yield, purity and product throughput. none of these are consid-
    erations in analytical ion exchange chromatography, and the results of analyt-
    ical chromatography do not carry over to process chromatography.
30. for example, harris waterside (exhibit u) discloses analytical cation ex-
    change chromatography on a previously prepared composition. harris wa-
    terside thus depicts the results of an analysis, performed at analytical scale, of
                                           93
    an existing antibody composition, not how to make the antibody in the first
    place. one seeking to make an antibody composition with the acidic variant
    profile described in the patent would not use an analytical chromatography
    method to remove acidic variants.
31. i understand from the declaration of wang (exhibit v; which attempts to re-
    peat the monos cation exchange chromatography of an anti-her2 antibody
    preparation) that using the conditions described in harris 1995 failed and did
    not lead to a chromatography profile as shown in harris waterside or harris
    1995.
32. i understand that the defendants also take the position that the skilled person,
    when faced with the problem that the chromatograms in harris 1995 could
    not be reproduced, would simply have changed the conditions. for example,
    i understand that it has been argued by the defendants that the skilled person
    would have turned to wo '801, exhibit t, and would have replaced the
    monos column and/or the conditions used for running it with the cation chro-
    matography conditions described on page 26 of said document which include
    using a bakerbond-wide-pore carboxy sulfon (csx) cation exchange column.
33. i find this highly unlikely. wo '801 (exhibit t) is not concerned with protein
    purification but instead relates to the provision of stable lyophilized formula-
    tions of anti-her2 antibodies. as such, the skilled person who has an interest
    in protein purification would probably not have taken wo'801 (exhibit t) into
    consideration when looking for ion exchange chromatography conditions for
    the monos column mentioned in harris 1995 (exhibit n).
34. moreover, since monos and csx columns have different properties, the
    skilled person would not have considered simply using conditions described
    for a csx column in connection with a monos column with an expectation
    that he would obtain the same degree of separation. apart from the fact that
    monos is a strong cation exchanger containing sulfon groups while csx is a
    mixed cation exchanger which contains sulfon groups as well as carboxy
    groups (which are weak cation exchangers), the two types of column material
    also differ as regards the resin. in the case of monos the resin is polystyrene
    while in the case of csx the resin is made of silica. these resins show differ-
    ent properties as regards pore size and compressibility which in turn have an
    influence on pressure and flow rate. the resolving power of chromatography
    is directly linked to the flow rates achievable, and thus is affected by the choice
    of chromatography resin.
35. thus, in my opinion, it would have been unlikely that a skilled person setting
    out to reproduce the separation obtained by the monos column described in
    harris 1995 would have turned to a document which is not concerned with
    purification in the first place and would have used conditions described for a
    different column material, i.e. a csx cation exchanger, in order to run the
    monos column.
36. the calculation of the deamidated variants
37. as i explained in my declaration of 20 november 2018, paragraph 8 (exhibit
    plesner34), when reading that the variants are "predominantly" deami-
    dated variants that have asn30 in cdr1 of either one or both vl regions con-
    verted to aspartate, the skilled person would understand that this modifica-
    tion is the modification which occurs most often compared to the respective
    other modifications. this does not necessarily mean more than 50%, but will
    depend on the values of the other modifications.
38. professor slater notes in his declaration, exhibit ac, that the process of
    trypsin digestion (as used by solvias in exhibit plesner33) can lead to
    deamidation reactions, e.g. the modification arise as part of the analytical
    process. however, this is not necessarily the case. in my opinion, cross con-
    tamination from neighbouring peaks is a more likely source of variants iso-
    lated within each ion-exchange peak, and so adjustment of the peak areas was
                                                     94
              made based on the purity of each peak as reported by solvias. this accounts
              for each peak individually. i think this is the right way to interpret solvias'
              analysis.
      39.     professor slater has declared that because 5% deamidation at asn30 was
              recorded in the main native peak (peak 10) in the solvias report, exhibit
              plesner33, it has to be assumed that 5% deamidation at asn30 in all the rest
              of the acidic peaks was due to the analytical method used, see professor
              slater's declaration, exhibit ac, paragraph 33 to 35 and exhibit ns6. i dis-
              agree with professor slater on these points. firstly, as stated, the occurrence
              of 5% deamidated variants in the native peak (peak 10) was more likely
              caused by cross contamination between the peak fractions.
      40.     further, even if the 5% deamidation at asn30 in the native peak 10 was caused
              by the conditions used in the analytical method (peptide mapping) then the
              amount of deamidated variants occurring in each of the other peaks would be
              assumed to be 5% of the total amount of variants in each peak that were avail-
              able to be deamidated at asn30, as the conversion rate would be assumed to
              be relative to the amount of deamidatable material, i.e. the more material the
              more would be deamidated. importantly, if there is a change caused by the
              analytical method this would be assumed to be the case for all the deamida-
              tions and not only the deamidation at asn30 to asp30. even in that case the
              correct approach would be to adjust the other peaks with the percentage of
              deamidation compared to the amount of non-deamidated variants in the main
              peak 10, and not by simply subtracting the percentage of deamidation found
              in peak 10 from the percentage observed in the other peaks. therefore, the cal-
              culation made by professor slater in ns6 and exhibit ac, paragraphs 33 to
              36, is wrong and misleading. in so far as prof. slater in paragraphs 37 and 38
              of his opinion states that the calculation in my declaration for fraction 5 was
              inadvertently made based on a one-chain deamidation of fraction 5 at posi-
              tion 30 to asp, he is right. however, this does not make a difference regard-
              ing the question whether the deamidation at position 30 from asn to asp at
              one or both of the variable light chains is the predominant modification, i.e.
              the most often occurring. it is clear from the data that the deamidation at
              asn30 to asp is still by far the modification occurring most often. and even
              considering the correction to be made for fraction 5 as pointed out by prof.
              slater, still more than 50% of all antibodies in the acidic fractions are deami-
              dated at asn30 to asp.”
professor nigel k. h. slater har tillige til brug for denne sag afgivet eksperterklæ-
ring af 14. januar 2019, hvoraf fremgår:
       ”…
      introduction
      1.      i understand that roche are now suggesting that the skilled person would use
              a modern bakerbond csx column to determine if a product infringed ep 455,
              on the basis that this is “as close to the tests provided by the patent in suit as pos-
              sible today”. i address the newly introduced bakerbond csx data below, but
              for the reasons i have explained previously, i remain of the view that the
              skilled person seeking to determine the level of acidic variants in ontruzant
              for the purposes of the patent would choose to use a state-of-the-art column
              with good resolving power such as the propac column (and would not use the
              bakerbond column).
      the eag experimental report
      4.      i have reviewed the experimental report prepared by eag which seeks to
              measure the level of acidic variants in ontruzant on a bakerbond csx column
                                         95
    (the “eag report”). on the basis of this report, eag conclude that the level
    of acidic variants in the sample of ontruzant was 20.5%. this is considerably
    lower than the figures achieved by both solvias (29.71%) and by samsung
    bioepis (34.7%) using propac columns.
5.  the eag report contains no explanation of how the integration has been per-
    formed. there are several different methods of integrating chromatograms,
    including baseline dropping (where vertical lines are dropped to separate
    overlapping peaks, as previously used by solvias in their measurement of the
    acidic variants in ontruzant, by roche in the 2001 bla supplement and by
    samsung bioepis in the propac analysis of acidic variants submitted to the
    ema which i commented on in my previous declaration) and tangential skim-
    ming.
6.  in the absence of any other explanation, i have proceeded on the basis that
    eag have used the same method of integration as solvias and roche, and that
    fig. 5 shows a chromatogram with the baseline added and a line dropped
    showing where the 3* shoulder has been assumed to separate from the main
    peak (see figure 1 below).
7.  if instead a method such as tangential skimming has been used, this is well
    known to exaggerate the size of the main peak at the expense of the side peaks
    (such as the acidic variant peaks) and as such would artificially lower the pro-
    portion of acidic variants measured.
8.  in relation to the integration of the sample performed by eag, i have two
    main points to make that may explain why the acidic variants reported in the
    eag report are so low, as compared with the propac results (for both on-
    truzant and herceptin).
    (a) the chromatogram baseline
9.  on reviewing the chromatograms at figure 5 of the eag report it was imme-
    diately apparent to me that what i assume are the baselines of the chro-
    matograms used by eag (shown in pink below) were unusual.
                  figure 1: taken from figure 5 of the eag report
10. in chromatographic analysis, the baseline refers to the signal which would be
    present if there was no sample passing through the system, and only the mo-
    bile phase was being picked up by the detector. a chromatography run which
    contains only the mobile phase and no sample is often called a ‘blank’. base-
    lines are typically determined (either manually or using automatic software)
    by analysing a blank sample and comparing this to the chromatogram
    achieved when the sample of interest is run through the column.
                                          96
11. once a baseline has been established, any signal detected above that baseline
    during a sample run can be assumed to result from the sample itself. the in-
    tegration is therefore performed between the baseline and the profile gener-
    ated by the sample and the area under the individual peaks can be determined
    as i have described previously.
12. in the eag chromatograms the baseline (from the blank samples) is almost
    flat, with a smooth gentle upward slope. this can be seen in two ways:
           (a) from the first chromatogram in figure 5, which contains only a blank
           sample (figure 2 below). the baseline is smooth, with a gentle upwards
           slope. note that the scale of this chromatogram is considerably reduced
           on the y-axis compared to the two other chromatograms, so when over-
           laid onto the herceptin or ontruzant chromatograms the upwards
           slope will appear much shallower.
                  figure 2: taken from figure 5 of the eag report
            (b) the ontruzant and herceptin samples also include sections before
           and after the relevant peaks, which do not come from the samples but
           are caused by the mobile phase just like in the blanks (shown by the red
           arrows in figure 2 above and figure 3 below). it is clear to me that a
           baseline drawn between these sections of the chromatogram in figure
           3 would be almost flat.
                  figure 3: taken from figure 5 of the eag report
13. despite this, the baseline used by eag for the integration is erratic. it seems
    to follow the points of inflection at the base of the peaks and as a result is ele-
    vated significantly above where a normal baseline would be, and it changes
    shape at sharp angles. as far as i am aware, there is no reason why a baseline
                                        97
    would adopt such a shape and it bears no relation to the baseline one would
    expect from viewing the blank sample (shown at the top of page 9 of the eag
    report).
14. to my knowledge, this baseline is unlike any which have been used in these
    proceedings to date and i see no justification for it. certainly, the integration
    previously performed by roche in the bla supplement from 2001 and in the
    solvias report have used standard baselines as would be expected from my
    preamble above:
                  figure 4: solvias report fig. 12 (above) and bla supplement
                  2001 fig. 1b (below)
15. the baseline used by eag cuts off the bottom of the larger central peaks, such
    as peak 3 and the peak 3* shoulder (using the same terminology as for the
    propac chromatograms), and in my view is likely to have a significant impact
    on the % of acidic variants measured for a sample. the area cut off under the
    acidic peaks seems to be both a high proportion of the total area cut off by the
    application of this baseline and significant in size compared to the remaining
    area of the acidic peaks which has been measured. thus, the effect of cutting
    off the base of the peaks would be particularly pronounced for the acidic vari-
    ants (see the shading in the schematic below). the way in which eag have
                                          98
    set the baseline for this chromatogram will therefore have led to a significant
    underestimation of the amount of acidic variants present.
                  figure 5: shaded figure 5 from eag report
16. i understand that samsung bioepis has requested the raw data underlying the
    eag chromatograms from roche, but that to date this has not been provided.
    accordingly, i am unable to integrate the chromatograms myself.
17. in the absence of the eag data i digitised the ontruzant chromatogram in
    figure 5 of the eag report and integrated the data using ‘originpro 2018’
    software. i recognise that there are various possible sources of error with this,
    not least the digitisation process itself, but the best i could do with a baseline
    found automatically by origin with end point weighting (i.e. using the trace
    before and after the peaks) gave around 27% acidic variants. without the raw
    data to integrate i cannot be certain that this figure is accurate, but as expected
    it is appreciably higher than eag’s figure and closer to the figures achieved
    by both roche and samsung bioepis using the propac columns.
    (b)     method of integration
18. in addition to the concerns regarding the baseline, the % of acidic variants
    may be heavily influenced by the method used to separate the overlapping
    peak 3 and peak 3*. as i explained above, in the case of eag a dropped base-
    line approach appears to have been used where a line is drawn from a point
    on the shoulder to the baseline; material to the left of the line is considered
    one peak, material to the right the other. it is unclear if the position of this line
    has been generated automatically or selected manually by the person per-
    forming the integration. i would expect a person performing such analysis to
    consider the position of the shoulder carefully, as it will have a significant im-
    pact on the % acidic variants figure achieved.
19. there are other methods of integrating such shoulders to account for the over-
    lapping peaks, which i would also consider if performing such analysis. as
    mentioned above, however, i do not currently have the data to do so.
20. the skilled person would want to further analyse a shoulder such as that dis-
    played in the ontruzant chromatogram at figure 5 of the eag report, in or-
    der to confirm the presence of an additional species in the leading shoulder
    on the main peak (and then to identify this species). it is a simple matter (in
    1998 as well as today) to take a sample of this shoulder and run it again on a
    column. if only one species is present, then one peak with one retention time
    would be seen; if more than one species is present then (due to the altered
                                            99
     ratio between species in the shoulder sample compared to the initial sample)
     multiple peaks (or overlapping peaks) with different retention times would
     be observed and the skilled person would know that there was another
     species in the shoulder. if two species were found to be present, then a tryp-
     tic digest (as discussed in my previous declarations) could be performed to
     identify the nature of this species.
the solvias experimental report
21.  in my previous declaration, i noted that the single % acidic variant result from
     solvias for ontruzant was lower than the results achieved by samsung
     bioepis and suggested this may be because samsung bioepis are more expe-
     rienced at analysing trastuzumab. in my view, it is widely accepted than per-
     forming the same or similar analysis over a period of time and making con-
     tinuous small adjustments to the method is likely to improve the resolution of
     the chromatogram. samsung bioepis will inevitably have considerably more
     experience of this with ontruzant than solvias, though i do not dispute that
     solvias have achieved a broadly representative chromatogram.
22.  i have read the paper by lee et al cited by roche. i note that all of the samples
     of the celltrion biosimilar (ct-p6) tested, as well as all of the samples of her-
     ceptin tested, contain above 25% acidic variants (once again using the propac
     column). this accords with the findings of both samsung bioepis and solvias
     that such products contain more than 25% acidic variants.
23.  roche seem to be attempting to compare the results included by lee et al for
     herceptin with the results achieved by solvias and samsung bioepis, in order
     to suggest that the solvias figure aligns more closely with the lee figures.
     there are several issues with this.
24.  in particular, and most importantly, i note that solvias have tested only one
     sample of ontruzant and herceptin, whereas samsung bioepis tested 15 sam-
     ples of ontruzant and 9 samples of herceptin. there can be considerable vari-
     ation in the batches tested even by the same laboratory, so it is not possible to
     extrapolate from a single sample and conclude that the results are more simi-
     lar to an average achieved by another laboratory. this was noted in the lee et
     al paper, which states on page 2 that “it is well known that the original products
     exhibit lot-to-lot heterogeneity in certain quality attributes. therefore, assessment
     should be performed with an adequate number of meaningful lots and attributes/as-
     says should be considered.” a single sample can tell us very little about the av-
     erage result that would be achieved if one tested multiple samples from dif-
     ferent production batches.
25.  for example, the sample of herceptin tested by solvias contained 27.6% acidic
     variants. one of the samples of herceptin run by samsung bioepis had acidic
     variants of only 26.8% (less than the solvias result) and another had acidic
     variants of 27.7% (almost exactly the same as the solvias result). despite these
     results, however, the average result found by sb was around 31%. it would
     be highly misleading to take a single result from solvias and assume that the
     average which would be achieved over multiple samples would also be
     around 27.6%.
26.  the acidic variants figures achieved by celltrion (according to lee et al) aver-
     aged 26.5% for eu herceptin and 29.1% for us herceptin. this is around 2 -
     4.5% lower than samsung bioepis’ results. however, this may be explained
     by the fact that the chromatograms in lee et al seem less well resolved than
     those produced by samsung bioepis and don’t clearly show the 3* peak. there
     is also no indication how peaks were identified, how the baseline was set or
     how peaks were integrated.
     professor dalby’s declaration of 08 january 2019
                                          100
27.  at paragraph 38 of prof dalby’s latest declaration he suggests that the pres-
     ence of 5% asn30 deamidated variants in the main peak is likely to be due to
     “cross contamination from neighbouring peaks”. prof dalby provides no evidence
     or justification in support of this statement, which in my view is unconvinc-
     ing.
28.  i note, for example, that 5% of the main peak (fraction 10) corresponds to a
     peak area of 5.6. the total peak area of all the asn30 deamidated variants in
     fraction 9 (peak 3*), which is immediately adjacent to the main peak, is only
     1.5. in other words, there are almost four times as many asn30 deamidated
     variants in the main peak as there are in the neighbouring fraction 9. fraction
     8, the acidic fraction one step further removed from the main peak, has a to-
     tal peak area of asn30 deamidated variants of only 1.7. the main peak accord-
     ingly contains almost twice as many asn30 deamidated variants as are
     present in both the adjacent fractions combined. it therefore seems highly un-
     likely to me that such a high level of asn30 deamidated variants in the main
     peak would be a result of cross contamination from these neighbouring frac-
     tions.
29.  if cross contamination (e.g. from the largest acidic peak, fraction 7) were to be
     the explanation for the acidic variants found in the main peak (which i highly
     doubt) then this would raise serious concerns about the way in which the
     analysis has been performed. moreover, if as prof dalby appears to be sug-
     gesting there are acidic species present in the main peak that are not an arte-
     fact of the trypsin digest, then correcting for this would raise the amount of
     acidic variants in ontruzant further above the 25% threshold. in my view,
     however, for the reasons stated above this is not the case and the 5% asn30
     deamidated variants found in the main peak are much more likely to result
     from the well-documented artefacts which can arise during trypsin digestion.
30.  prof dalby then goes on to criticise the calculations included with my previ-
     ous declaration.
31.  i found the criticisms of prof dalby at paragraph 40 unclear, and he has not
     performed the calculations he appears to suggest are necessary. however, i
     believe that when he refers to adjusting “the other peaks with the percentage of
     deamidation compared to the amount of non-deamidated variants in the main peak”
     he is proposing taking account of the fact that some material in the acidic
     peaks is already deamidated at asn30. the adjustment would therefore be 5%
     of the material which is not already deamidated at asn30, rather than 5% of
     the whole peak.
32.  in my view it is acceptable to use the 5% figure as a standard baseline, espe-
     cially given the low levels of deamidation at asn30 seen in many of the acidic
     peaks, and because i would have expected adjusting the calculation as pro-
     posed by prof dalby to have very little impact on the results achieved. for the
     sake of argument, however, i have performed the calculations as i understand
     prof dalby to be proposing and have attached these as exhibit ns 10. as this
     document shows, performing the calculation as i infer prof dalby suggests
     causes only a very small increase in the proportion of acidic variants which
     are deamidated at asn30 (from 32.11% to 33.80%). this is still well below the
     50% required for the acidic variants to be ‘predominantly’ deamidated to asp
     at asn30.
     …”
den 25. januar 2019 afgav professor nigel k. h. slater en erklæring, hvoraf følger:
”…
eag’s integration
                                            101
3. eag stated in their commentary that: “an appropriate integration includes all
   the subject peak area and no extraneous area due to noisy baseline or co-eluting peaks.
   common integration techniques include baseline-to-baseline, valley-to-valley or a
   combination of these procedures. when determining integration procedures, the ana-
   lyst should consider the underlying peak shape and provide an integration, which in-
   cludes all the peak area of the subject peak while excluding any area due to interfering
   peaks or a noisy baseline.”
4. i believe that this text has been copied from a document released by the us
   scientific engineering reponses and analytical services, entitled ‘chromato-
   graphic peak integration procedures’ (the “standard”) (exhibit ns 11). the stan-
   dard sets out the statement above, and also gives several examples of correctly
   and incorrectly integrated chromatograms.
5. eag go on to say that in this case “manual integration was necessary to accu-
   rately measure the area under observed peaks in the hplc analysis. each peak was
   assessed and accurately integrated”. for the reasons set out in my fourth decla-
   ration and below i do not think that the integration performed by eag is ap-
   propriate.
6. in the chromatograms in question, as i explained at paragraphs 9 to 12 of my
   fourth declaration, the baseline is smooth and almost flat (showing only a
   very minor upwards curve). this is certainly not what would be considered a
   ‘noisy’ baseline, and there is no need to correct for such a baseline.
7. eag explain in the commentary that they have applied both the ‘valley-to-
   valley’ technique and the ‘drop perpendicular’ techniques. they do not spec-
   ify which technique has been applied where on the chromatogram, but it ap-
   pears to me that a form of valley-to-valley integration has been used every-
   where except for the dropped perpendicular line on the 3* shoulder of the
   main peak.
8. eag note in their commentary that the valley-to-valley technique is to be “ap-
   plied when there is baseline separation between peaks”. however, it is clear on a
   visual inspection of the chromatograms in questions (see figure 1 below) that
   eag have used this technique on the ontruzant chromatograms despite there
   being no such baseline separation if a correct baseline is drawn (i.e. the val-
   leys do not drop as far as the baseline). the area between the bottom of the
   peaks and an appropriate baseline is shaded, and it is apparent that there is a
   significant gap across the majority of the chromatogram.
                  figure 1: shaded figure 5 from eag report
                                         102
9.  the result of applying valley-to-valley integration where the valleys do not
    reach down to the baseline is that a significant portion of the base of the peaks
    will be cut off, as in the eag integrations.
10. in the standard, which eag appear to quote from, the below is given as an
    example of an incorrectly integrated chromatogram. the text at the top of the
    figure explains that the baseline used (shown in black) is inappropriate be-
    cause of the area of the peak which has been excluded (shown between the
    black baseline and the more appropriate pink baseline).
                   figure 2: figure 6 from appendix b to the standard
11. as i demonstrated in my fourth declaration using the above shaded figure
    1, the integration method used by eag has resulted in the yellow and green
    areas not being attributed to any peak in the calculations. in my view, this is
    very similar to the situation in figure 2 above.
12. it is clear on a visual inspection that the excluded area is a significant portion
    of the entire chromatogram, and also clear that the acidic variants, shown in
    yellow, constitute a significant proportion of this excluded area – roughly
    around 50% of the total area excluded.
13. as result, despite acknowledging that it is necessary to include “all the subject
    peak area” eag have chosen to integrate in a way which fails to take account
    of a large portion of the area of the chromatogram in question. in my view,
    this exclusion of the base of the peaks is the reason for the low acidic variant
    % calculated by eag.
14. the standard instead suggests that where multiple peaks overlap and are un-
    resolved, or a significant shoulder is seen on a peak, the following approaches
    be taken:
                                          103
              figure 3: figures 2 and 3 from appendix a of the standard
15.  as can be seen, the approach taken in the standard is to drop a perpendicular
     line to the baseline either in the valley between the peaks or from the shoul-
     der. the baseline is consistent with the area before and after the peaks, and is
     not unnecessarily elevated. in my view, this is the appropriate way to inte-
     grate such chromatograms. i also note that it is the approach used by genen-
     tech (roche) in their 2001 bla supplement submitted to the fda, by solvias
     in their experimental report and by samsung bioepis in the data submitted to
     the ema.
analysis of the raw eag data
                                         104
16. in order to analyse the % of acidic variants in ontruzant, i have integrated the
    eag raw data in two ways:
    (a) firstly, applying the dropped perpendicular technique to a chro-
            matogram with an appropriate baseline;
    (b)     and secondly, by the gaussian integration technique.
17. gaussian integration is a mathematical integration technique which resolves
    overlapping peaks by applying simple model peak shapes to the chro-
    matograms. most peaks in chromatography present with a broadly gaussian
    shape (i.e. a symmetrical bell-curve). where two peaks overlap, software can
    seek to fit two or more gaussian shaped peaks to the profile of the chro-
    matogram (depending on how many overlapping peaks there are). the soft-
    ware conducts an iterative variation of the location, size and shape of the
    peaks until it reaches an optimum fit of the combined peak shape to the chro-
    matogram. this approach has the advantage of being less dependent on a de-
    cision as to where the boundary perpendicular line is drawn.
18. the dropped perpendicular method offsets the hidden part of peak 3* (which
    should be attributed to 3* but is actually attributed to peak 3) against the hid-
    den part of peak 3 (which is attributed to 3* instead of peak 3). when per-
    forming the dropped perpendicular technique, i chose to drop the line on the
    shoulder of the main peak (separating the 3* peak, to use the propac chro-
    matogram terminology) at the same place as eag did, for consistency. i then
    measured the total area to the left of this line and the total area to the right of
    this line, to calculate the % acidic variants.
19. the results of the integration performed by both methods ((i) the drop per-
    pendicular approach using eag’s drop point for the shoulder but with an ap-
    propriate baseline; (ii) and the gaussian integration approach) are set out be-
    low.
20. as these results clearly show, the % acidic variants in ontruzant is above 25%
    by both methods. i also note that the figures achieved integrating the eag
    data by the dropped perpendicular and gaussian integration are much more
    similar to the results achieved by solvias (29.71%) and samsung bioepis (av-
    erage 34.7%) using a propac column. the figures achieved by the dropped
    perpendicular and gaussian approaches are also close in value to each other
    (less than 1.5% difference). in addition the amount by which the % acidic vari-
    ants in ontruzant is higher than for herceptin (around 5%) is also very simi-
    lar to what it is when determined by samsung bioepis using the propac col-
    umn.
                                          105
21.  in conclusion, the analysis performed by eag, when integrated appropri-
     ately, supports the conclusions that ontruzant contains more than 25% acidic
     variants, using a modern version of the bakerbond csx analytical column.
overlay of ontruzant and herceptin bakerbond chromatograms
22.  i have also prepared a visual overlay of the chromatograms of ontruzant and
     herceptin run by eag, as shown in the figure below. as the heights of the
     main peaks were different, i have scaled the ontruzant chromatogram until
     both main peaks are the same height to allow for comparison.
       figure 5: overlay of herceptin and ontruzant bakerbond chromatograms
                   produced by eag
23.  a more pronounced shoulder on the acidic side of the main peak is clearly
     visible in the brown spectra obtained from ontruzant compared with the blue
     spectra obtained from herceptin. the herceptin sample also shows a shoul-
     der, but this is not so clear as for ontruzant, which as discussed previously
     and as is seen from this figure has a higher proportion of acidic variants than
     herceptin.
removal of peak 3*
24.  i have read the comments roche have made in their summary pleading from
     paragraph 4.6.2.30 regarding the calculations at paragraph 27 of my third
     declaration which refer to cases where the 3* peak appears to have been split.
25.  it appears that on certain chromatograms5 the autointegration software used
     on the samsung bioepis analytical apparatus has detected a point of inflection
     on the 3* peak itself, and has accordingly treated this as a different peak. the
     area of this small “side peak” was therefore unintentionally not included
     when deducting the adjacent 3* peak area from the total acidic variants for
     four of the fifteen samples. the figures including this small side peak would
     be as below:
                                        106
26.  the point i was illustrating with these figures in my previous declaration re-
     mains the same. even if one was to remove the 3* peak from the analysis of
     acidic variants – which as i have explained the skilled person would not do –
     the majority of the samples of ontruzant still contain greater than 25% acidic
     variants.
conclusion
27.  in conclusion, i remain of the view that the skilled person reading the patent
     would seek to identify the actual level of acidic variants as accurately as pos-
     sible and accordingly would choose to use a state-of-the-art analytical column
     such as the propac column. i see no reason why the skilled person would
     choose to remove the 3* peak, and the results of all the analysis with the
     propac column from both solvias and samsung bioepis is that ontruzant (but
     not herceptin) consistently contains more than 25% acidic variants.
28.  even if the skilled person were to use a modern-day version of the bakerbond
     csx column the data obtained by eag shows that when properly integrated
     ontruzant contains more than 25% acidic variants. this is consistent with the
     propac data.
29.  i have included below a table showing the results achieved by both samsung
     bioepis and roche when testing ontruzant on different columns with differ-
     ent integration techniques. as these results show, ontruzant consistently con-
     tains above 25% acidic variants across a large number of samples and a range
     of columns and integration techniques.
                                                   107
           figure 7: results of acidic variant analysis of ontruzant and herceptin
      30.    if one could run ontruzant on an old (pre-1998) bakerbond column, then it is
             unclear exactly what would be observed – such columns no longer exist, and
             it is not possible to tell from herceptin chromatograms what would have been
             observed with ontruzant, because they are different products and ontruzant
             contains a greater quantity of acidic variants. at the very least, however, i
             would expect to see a significant shoulder on the main peak of the ontruzant
             chromatogram and the skilled person would want to investigate such a shoul-
             der to see whether it contained acidic variants or not. taking this shoulder
             into account, it is probable that the skilled person would have measured the
             acidic variants in ontruzant to be greater than 25% (as is the case using to-
             day’s bakerbond column).
      31.    in summary, i am satisfied that the amount of acidic variants in ontruzant is
             greater than 25% and so long as the integration is performed properly this is
             clear, whether by a propac column or a modern-day bakerbond column.
      …”
den 25. januar 2019 afgav professor peter højrup en erklæring til brug for denne
sag, hvoraf fremgår:
      ”…
      1.     du bedes kort redegøre for kationkromatografi og anvendelsen heraf til
             kvantificering af relativt indhold af forskellige ladede komponenter i en
             given prøve.
      kationkromatografi:
      kationkromatografi er en analyseteknik, hvorved man kan adskille og bestemme det
      relative indhold af forskellige positivt ladede komponenter i en given prøve. analy-
      seteknikken er velegnet til at analysere indholdet af forskellige specier i komplekse
      proteinkemiske prøver. analyseteknikken adskiller de forskellige komponenter i
      prøven efter deres ladning, idet de enkelte komponenters retentionstid (det tids-
      punkt, hvor komponenten frigives fra krornatografisejlen) vil være forskellig alt ef-
      ter den enkelte
      komponents ladning. mængden af de enkelte komponenter i prøven bestemmes ved
      uv-absorbansmåling, efterhanden som prøven eluerer fra søjlen, og de enkelte kom-
      ponenters relative indhold bestemmes herefter ved at bestemme area let under den
      dannede kurve for hver komponent relativt til hinanden.
                                           108
basislinien:
en given prøve analyseres sædvanligvis i en væske, der bestar af to væske-faser
(sædvantigvis kaldet buffer a og buffer b). det relative forhold mellem de to faser
ændres over tid hvorved forholdene i søjlen ændres, hvilket igen giver anledning til,
at de enkelte komponenter i prøven forlader søjlen pa forskellige tidspunkter på re-
producerbar vis. de to væske-faser giver i sig selv ofte anledning til et (svagt) uv-
respons. dette respons benævner man som "basislinien". dette respons er ikke en
del af prøven der analyseres og skal derfor ikke medregnes, nar man fastlægger area-
let under kurven for de enkelte komponenter i en prøve.
det er derfor afgørende for en korrekt relativ kvantificering af de enkelte kompo-
nenter i en given prøve, at man fastlægger og korrigerer korrekt for basislinien.
overlappende toppe:
såfremt prøven består af flere komponenter, og respons fra de enkelte komponenter
overlapper (hvilket ses som to toppe der, helt eller delvist, smelter sammen pa kur-
ven}, er det af afgørende betydning at foretage en adskillelse af areal hidrørende fra
den ene top fra areal hidrørende fra en anden top. denne adskillelse gøres optimalt
ved matematiske simuleringer, men foretages i praksis ofte ved, at man fra det lave-
ste punkt mellem to toppe trækker en lodret linie til baselinien, idet man forudsæt-
ter at de to toppe har samme gausiske form.
2.      du bedes kort vurdere analysen af ontruzant og herceptin som frerngar af
        figur 5 i bilag 38.
i eag rapporten er kromatogrammet af ontruzant og den tilhørende basislinie vist
i figur 5:
basis-linien:
som det ses af figuren, følger basislinien en jævn, let stigende kurve, hvilket indike-
rer, at slut-bufferen har en svagt højere uv absorption end start-bufferen. at basis-
linien er jævn (dvs. en næsten ret linie) mellem 20 og 50 minutter viser, at der ikke
eluerer andre komponenter i dette ornrade (fri for støj).
basislinien er altså i dette tilfælde homogen (fri for støj) og burde ikke give anled-
ning til problemer ved kvantificeringen af prøvernes relative indhold af forskellige
komponenter.
herceptin og ontruzant:
                                               109
som det ses af figuren ovenfor, består ontruzant og herceptin af en række kompo-
nenter (i eag-rapporten betegnet som peaks 1 - 10). de fleste af toppene er overlap-
pende toppe, der til en vis grad flyder sammen med en eller flere andre peaks.
jeg bemærker, at det frerngår af kromatogrammerne for ontruzant og herceptin, at
den angivne basislinie (figur 5 øverst) ikke er anvendt ved estimeringen af de en-
kelte toppes areal, men at eag i stedet har trukket rette linier mellem dalene imel-
lem de enkelte toppe og herefter anvendt disse som udtryk for en basisline. eag har
således anvendt en såkaldt "valley-to-valley"-metode, hvor basislinien som ud-
gangspunkt følger det laveste punkt mellem to toppe, uanset om der er tale om over-
lappende toppe.
dette er en forkert fremgangsmade, såfremt man vil estimere den relative mængde
af komponenterne i en prøve som denne. "valley-to-valley" fremgangsmåden an-
vendes sædvanligvis kun, når der er basislinieseperation, dvs. at de enkelte toppe er
åa tilstrækkeligt skarpe og velseparerede, at hver "valley" nar basislinien mellem
toppene. når "valley-to valley" integration som her anvendes, hvor de forskellige
"valleys" ligger noget over basislinien (dvs. der ikke er basislinieseperation), vil det
uundgåeligt resultere i en underestimering af arealet af de mindre toppe i forhold
til arealet af de større toppe, da det areal, som trækkes fra, er nogenlunde konstant
uanset toppens areal. med andre ord overestimeres indholdet af hovedkomponen-
ten i forhold til indholdet af andre, mindre komponenter.
en korrekt frerngangsmade ville have været at fratrække responset fra basislinien
og herefter foretage integrationen og medregne alt under kurven.
3.      du bedes vurdere kommentaren fra eag vedrørende den anvendte inte-
        gration
eag laboratories anfører at:
        "an appropriate integration includes all the subject peak area and no extraneous area
        due to noisy baseline or co-eluting peaks".
dette er jeg for så vidt enig i.
                                             110
den målte basislinie er imidlertid ikke støjende, og praktisk taget alle toppe er koe-
luerende (overlappende). en passende integration burde derfor netop korrigere for
den målte basisline, saledes, at alt areal fra de enkelte toppe medtages. eag har gjort
det modsatte ved at anvende en "valley-to-valley"-integration.
eag laboratories anfører herefter at:
        "common integration techniques include baseline-to-baseline, valley-to valley or a
        combination of these procedures."
dette er jeg for så vidt også enig i.
i tilfælde, hvor basislinien er kendt og påvist at være homogen, bør denne som næv-
nt ovenfor dog anvendes og trækkes fra det samlede areal, idet alt tilbageværende
areal ma være tilført med prøven. det er imidlertid ikke pa den måde eag har fo-
retaget integrationen.
eag laboratories anfører herefter, at:
        "when determining integration procedures, the analyst should consider the underly-
        ing peak shape and provide an integration, which includes all the peak area of the sub-
        ject peak while excluding any area due to interfering peaks or a noisy baseline."
også dette er jeg enig i.
det er imidlertid ikke det eag har gjort. eag udelukker således en stor del af alle
toppenes areal ved at foretage "valley-to-valley" integration. "valley-to-valley" inte-
gration rnedfører en forkert fastlæggelse af basislinien, pa grund af den ufuldstæn-
dige adskillelse af toppene hvorved bidraget fra hovedtoppen overestimeres i for-
hold til bidraget fra de mindre toppe.
4.      du bedes estimere indholdet af hovedtoppen i ontruzant {peak 7) i forhold
        til toppene 1-6 (sure komponenter) og 8-10 (basiske komponenter) og her-
        efter angive mængden af sure komponenter i henholdsvist herceptin og
        ontruzant.
for at estimere forholdet mellem de sure toppe {dvs. toppene 1-6 i ontruzant}, ho-
vedtoppen {7) og de basiske toppe {8-10) indlæste jeg de udleverede rådata i pro-
grammet chromulan {https://www.pikron.com). basislinien blev defineret som
værende lineær og svagt stigende mellem 22 og 50 minutter svarende til eag's kro-
matogram af basislinien (figur 5). herefter blev der foretaget en automatisk integra-
tion uden yderligere korrektion af basislinien. en manuel korrektion af integrations-
punkterne (begyndelse og afslutning af toppene) blev foretaget for at inkludere he-
le området mellem 27 og 47 minutter, idet integrationsprogrammet havde svært ved
at tilordne området 34-37 minutter til en top.
adskillelsen af peak 7 blev sat ved retentionstiden 37,15 og 39,85 minutter som er de
værdier, der (efter mit øjemål) er anvendt i eag-rapporten (se nedenfor).
                                                111
      de udregnede integrationsværdier blev kopieret til excel og procentfordeling ud-
      regnet.
      som det ses, er indholdet af sure komponenter signifikant større ved en korrekt ba-
      sisliniekorrigeret integration end ved "valley-to-valley" integrationen, som anvendt
      af eag. denne forskel er, som jeg anfører ovenfor, forventelig, idet "valley-to-val-
      ley" integrationen uundgåeligt vil overestimere det reelle indhold af hovedtoppen i
      forhold til indholdet i mindre toppe.
      ved korrekt integration (og ved anvendelse af 37,15 og 39,85 som de retentionstider
      der afgrænser peak 7) fastlægges indholdet af sure komponenter i ontruzant til
      31,5% af totalen, mens indholdet af sure komponenter i herceptin er 26,9%.
      …”
professor paul dalby, professor nigel k. h. slater og professor peter højrup cv’er
er fremlagt i sagen.
øvrige dokumenter
der er fremlagt udskrift af holly prentices vidneforklaring afgivet til brug for den
amerikanske retssag mellem genentech og phizer.
der er fremlagt udskrift af reed j. harris’ vidneforklaring afgivet til brug for den
amerikanske retssag mellem genentech og phizer.
der er fremlagt udskrifter fra oxford advanced learners dictionary vedrørende
den nærmere betydning af ordene ”predominant”, ”predominantly” og ”predo-
                                              112
minate”, udskrift fra cambridge learner’s dictionary vedrørende ”predominan-
ce”, ”predominant”, ”predominantly” og ”predominate” samt fra merriam-web-
ster vedrørende ”predominant”.
der er fremlagt udskrift fra bøgerne ”descriptive statistics” og ”numerical and
statistical methods” vedrørende betydningen af ordet ”mode”.
der er afslutningsvis fremlagt udskrifter fra den danske ordbog og ordbogen.com
vedrørende betydningen af ordene ”hovedsagelig” og ”hovedsageligt”.
forklaringer
der er afgivet forklaring af paul dalby, nigel k. h. slater, claus andersen og simon
leth.
professor paul dalby har forklaret blandt andet at, han er professor ved university col-
lege i london. han kan vedstå de afgivne erklæringer.
han har læst stridspatentet, der beskriver komponenterne i antistoffet og deamiderings-
processen, specifik for så vidt angår deamidering af asn30. stridspatentet omhandler
antistoffets sammensætning. stridspatentet angiver ikke den nærmere tekniske effekt af
at have en lav mængde sure varianter, men i beskrivelsen til opfindelsen er angivet fle-
re årsager til, at det generelt er ønskværdigt at have en lav mængde sure varianter.
det er generelt eftertragtet at have et stof med den størst mulige renhed, da man ønsker
det sikrest mulige medikament til patienten som samtidig er så potent som muligt. det
kan resultere i en uhensigtsmæssig indvirkning på immunforsvaret, samt en generel
svækkelse af potens, såfremt mængden af sure varianter er for stor i sammensætningen.
det vil altid indebære en forbedring af antistoffet, såfremt man kan forbedre renheden
heraf.
stridspatentet indeholder generelle oplysninger om valg af vektorer, valg af transfor-
manter, valg af dyrkningsmedie, samt dyrkningsbetingelser, herunder dyrkningstid og
ph, men ikke en specifik angivelse af, hvilke der konkret er anvendt.
                                                113
det fremgår ikke direkte af patentkravet, hvorledes mængden af sur variant, der er min-
dre end ca. 25 %, skal forstås. han ville vurdere, at de 25 % skal vurderes i forhold til
antistoffets generelle sammensætning. det vurderer han på baggrund af en sproglig for-
tolkning af første linje, idet der ikke udelukkes nogen typer sure varianter.
han kan ikke nærmere redegøre for, hvorfor patentet har fokuseret på de sure varianter
og ikke omtaler de basiske varianter. patentet fortæller ikke noget om renheden af det
samlede antistof, men alene mængden af sure varianter i selve antistoffet.
bestemmelse af rhumab her2 antistofvarianterne skete ved brug af en bakerbond wi-
de-pore csx hpiex kolonne. de testede fraktionerne ved at indføre milligram af anti-
stoffet i kolonnen, hvorefter saltkoncentrationen i pufferen blev forandret, hvilket resul-
terede i eluering af først de sure varianter, herefter hovedtoppen og afslutningsvis de
basiske varianter. bakerbond-kolonnen er en analytisk kolonne. mængden af det analy-
serede materiale er for småt til, at kolonnen ville kunne finde anvendelse til andet end
analytiske formål.
stridspatentets figur 3 illustrerer processen ved omvendt vask. inden eluering blev ko-
lonnen vasket i tre trin: loadingpufferen, intermediærpufferen og vaskepufferen. det
skete ved justering af ionstyrken i pufferen, således at ionstyrken blev hævet og sænket,
forinden eluering blev foretaget. det resulterede i hovedtoppen med en skulder, der ses
i figur 3 efter elueringspufferen.
figur 3 beskrives som værende foretaget i produktionsskala, hvor det overordnet fokus
er på at balancere udbytte med antistoffets renhed. det adskiller sig fra analytisk skala,
hvor formålet er optimering med henblik på at fastslå så mange varianter i antistoffet
som muligt.
det specificeres ikke i stridspatentet, hvilken type kolonne der er anvendt. det fremgår,
at der er foretaget csx-kromatografi. henset til, at man sammenligner resultaterne før
og efter, og der tidligere er refereret til en bakerbond-kolonne, vil han formode, at det er
bakerbond-kolonnen, der er anvendt.
det fremgår ikke af stridspatentets kravsæt, om det er fokus på antistoffet til analytisk-
eller produktionsformål, men eksemplerne henviser til produktion af antistoffet. han
formoder derfor, at det er med henblik på produktionsskala. det fremgår dog ikke di-
                                             114
rekte af patentkravene, der handler om stofsammensætningen og ikke mængden af an-
tistoffet. det kan potentielt angå meget store og meget små mængder.
bakerbond-kolonnen var i 1998 den nyeste, mest moderne teknik på området. han ud-
førte kationbytningkromatografi på prioritetstidspunktet og har anvendt bakerbond-ko-
lonnen til analyser i 1998. der er generelt stor udvikling indenfor området, så fagman-
den ville forvente, at kolonnerne i fremtiden ville forbedre sig. efter prioritetstidspunk-
tet udkom dionex propac-kolonnen, der generelt har en bedre opløsning. dionex pro-
pac blev hurtigt udbredt indenfor fagområdet og blev den foretrukne kolonne i relation
til kationbytningkromatografi. han vurderer, at dionex propac også var den fortrukne
kolonne, såfremt denne blev sammenlignet med monos-kolonnen.
det ville på baggrund af viden fra stridspatentet, samt fagmandens generelle viden, væ-
re muligt at producere en udgave af antistoffet på prioritetstidspunktet. han tvivler på,
at det ville være muligt at reproducere antistoffet med den sammensætning, der frme-
går af stridspatentet. fagmanden ville formentlig få et antistof med en højere mængde
sure varianter end de 25 %. fagmanden ville på sigt ved fortsatte forsøg og på baggrund
af hans generelle viden, kunne optimere processen tilstrækkeligt til, at de sure varianter
kunne mindskes til mindre end 25 %. dette ville særligt være muligt, såfremt fagman-
den benyttede sig af den såkaldte omvendt vaskemetode.
harris’ præsentation angiver mulige deamideringsreaktioner, således at for eksempel
aspartat og asparagine kan deamidere til aspartat eller iso-aspartat via succinimid. det
forventelige er, at deamidering vil ske 3:1 til iso-aspartat. præsentationen indeholdt kro-
matogrammer foretaget med dels csx-metoden, hvilket var den metode, der blev an-
vendt i patentskriftet, og wcx-metoden, der er samme metode som dionex propac-ko-
lonnen anvender. sammenligning af de to kolonner resulterede i opdagelsen af top 3*,
der kan udledes af wcx-kolonnen, men som ikke fremkom i kromatografen ved brug
af csx-metoden. det vil være klart for fagmanden, at det er det samme antistof, der te-
stes ved brug af to forskellige kolonner. top 3* er en sur variant. harris har efterfølgen-
de fraktioneret top 3* og kunne derfra udlede, at deaminering forekom i den tunge kæ-
de ved asn387 eller asn392.
bilag 42a viser et kromatogram for trastuzumab (herceptin). han vil mene, at der er en
ny top ved markeringen 22.890, der ikke kunne detekteres med kolonnen, der anvendte
csx-metoden. såfremt det ved tryptic peptide mapping blev fastlagt, at deamidering i
                                              115
den nye top fandt sted i asn ved positionerne 387 og 392, kan han bekræfte, at deamide-
ring på de to positioner ikke omtales i stridspatentet.
tabel 6 i harris (2001) viser tryptic peptide mapping foretaget på trastuzumab. harris
har ikke på daværende tidspunkt erfaret, at der skete deamidering i positionerne asn387
og asn392. der er flere mulige årsager til, at harris ikke på dette tidspunkt opdagede
top 3*. figur 2 viser kromatogrammet, der er udført på samme type bakerbond kolon-
ne, som i stridspatentet, hvoraf fremgår, at en eventuel top 3* ville være en del af top 3,
hvilket gør den sværere at opdage. der er ikke noget i harris’ beskrivelse i artiklen, der
indikerer, at han havde anledning til at undersøge top 3 nærmere eller at forvente, at der
eksisterede en yderligere fraktion. afslutningsvis har teknikken indenfor tryptic pepti-
de mapping ændret sig, idet csx metoden dengang var hplc baseret, hvor det i dag er
uls baseret, hvilket gør det nemmere at separere peptiderne fra hinanden.
figur 2 i harris’ artikel fra 1995 illustrerer et kromatogram over tre partier af rhumab
her2 udført på en monos kolonne. der er ikke nogen indikation af en top 3* i figur 2,
og artiklen nævner ikke deamidering i positionerne asn387 og asn392. det indikerer for
ham, at der ikke var kendskab til deamideringen i de pågældende positioner på det tids-
punkt, hvor harris skrev artiklen.
han kan bekræfte, at top 3* ikke fremgår af kromatogrammet i figur 3. han er blevet op-
lyst, at der var anvendt en bakerbond-kolonne, og at figur 13 var en del af det materia-
le, der blev indleveret i forbindelse med den amerikanske bla-ansøgning (biologics li-
cense application) i 1998.
ordet ”predominantly” (hovedsageligt) er en betegnelse for den type eller art, som er
oftest forekommende ud af den samlede mængde. det er en helt sædvanlig forståelse af
ordet. han er enig med definitionen i bilag 43a, der vedrører statistik, hvor ordet ”mo-
de” (typetallet) nærmere beskrives.
foreholdt scenariet 60 % kvinder og 40 % mænd, vil han anføre, at der ”predominantly”
(hovedsageligt) var kvinder til stede. i et scenarie med 4 gafler i plastik, 2 gafler i sølv, 2
i stål og 2 i messing ville han anføre, at gaflerne ”predominantly” (hovedsageligt) var i
metal. han ville dog ved en vurdering af de forskellige slags gafler hver for sig anføre,
at gaflerne ”predominantly” (hovedsageligt) var i plastik, da det var den hyppigst fore-
komne type. det skal ses statistisk og vil derfor afhænge af kategoriseringen, hvad der
udgør den ”predominant” (hovedsagelige) andel.
                                               116
solvias rapport ”characterization of acidic variants in ontruzant” er foretaget på en vel-
etableret metodologi. det er endvidere hans opfattelse, at de har anvendt de bedste tek-
nikker, der var dem tilgængelige, og at resultaterne er præsenteret korrekt.
tabel d2 i hans erklæring af 20. november 2018 angiver resultatet af beregninger for
mængden af asn til asp deamidering i fraktionerne 3-8. han anvendte solvias data for
renhed, hvor de havde anvendt kationbytningkromatografi for at adskille fraktionerne,
hvorefter de tog de enkelte fraktioner og foretog kationbytningkromatografi på ny, hvor-
ved man fik dataene for renhed for de enkelte fraktioner. det er basislinie-målingen. i
tillæg hertil skal der justeres for omkring 2 % urenheder. den efterfølgende peptide map-
ping bevirkede, at procentsatsen af de enkelte fraktioner, som indeholdt de ønskede mo-
difikationer, kunne beregnes. på baggrund heraf kunne man kalkulere den overordne-
de mængde af modifikationer i relation til de andre sure varianter. der skal tages højde
for toppenes forskellige areal og justeres for den tidligere nævnte urenhed på 2 %. det
er herefter muligt at sammenligne den deamiderede del af den enkelte fraktion med de
resterende sure varianter. ans30 er den fraktion, der har den højeste deamidering med
50,34 %, hvorfor han ville vurdere, at det er den fraktion, hvor der ”predominantly” (ho-
vedsageligt) sker deamidering. asn55 har den næsthøjeste procentsats i relation til dea-
midering på 15,36 %.
han er ikke enig i professor slaters kritik af, at han burde have fratrukket 5 % fra alle de
sure varianter. det er en oversimplificering. det afhænger af oprindelsen af de 5 %, hvor-
ledes de skal behandles. fraktion 10 i solvias rapport er hovedtoppen. de 5 % i denne
top kan have flere forskellige oprindelser. den første mulighed er nedbrydning af pep-
tiderne i løbet af inkubationsperioden i trypsinspaltning. den anden mulighed er, at de
sure peptider og de basiske varianter balancerer hinanden ud, hvorefter de får nettovær-
dien 0 og derfor er at finde i hovedtoppen. afslutningsvis kan de 5 % stamme fra kryds-
kontaminering fra de andre toppe. der er derfor tre mulige årsager til de 5 %, og det er
derfor ikke muligt blot at fratrække 5 % fra hver af fraktioner.
professor slater har foretaget en kalkulering i exhibit ns 10. han finder dog at profes-
sor slaters resultater tillige indikerer, at deaminering ”predominantly” (hovedsageligt)
finder sted i asn30 til asp, da det er den hyppigst forekomne deamidering.
eags kromatogrammer i figur 5 viser først et kromatogram vedrørende såkaldt ”blank”,
herefter for herceptin og til sidst for ontruzant. i blank, hvor pufferen er anvendt uden
                                                117
antistoffet, ses en svag stigning på kromatografen, således at der ved 40 minutter ses en
stigning fra 0 til 1,1 mau (milli absorpsion unit). bassislinien vil på kromatogrammet
vedrørende enten herceptin eller ontruzant være placeret over den faktiske kromato-
graf, f.eks. i relation til toppene 9 og 10. det giver fagmanden en udfordring i fortolknin-
gen, herunder ved placering af basislinien. fagmanden vil justere placeringen af basisli-
nien, så toppene ikke er negative, men placere basislinien så tæt som muligt på blanks
basislinie. eag valgte at anvende valley-to-valley metoden. basislinien er glat, hvilket
betyder, at de fremkomne toppe er korrekte. der er ikke støj at finde på basislinien. det
er ikke usædvanligt at finde negative toppe. det sker til tider.
han kan bekræfte, at y-aksen i eags tre kromatogrammer anvender forskellig skala. så-
fremt man havde anvendt samme y-akse for blank, som ved herceptins data, ville det
være sværere at se kurverne på grafen. kurven ville have den samme form, og stadig
være svagt stigende, men den ville fremstå mere flad.
han kan bekræfte, at jo større mængde af aktivstoffet man indfører, jo højere indflydel-
se vil det få på y-aksen, mau. mængden af den tilførte blanding vil også have indfly-
delse på pufferen, som også vil blive placeret højere på y-aksen. blank har samme mæng-
de puffer, som den mængde antistof man tilfører i de efterfølgende forsøg. basislinien
bør derfor placeres på det samme sted på mau-skalaen. det vil dog i det konkrete til-
fælde medføre, at man får en basislinie, der overstiger toppene 1, 2, 3, 4, 5 og 9, 10. der
kan ikke retfærdiggøres at flytte basislinien til 0, da det blot vil flytte basislinie mest mu-
ligt fra dets reelle værdi. det er ønskeligt at være så tæt på den reelle basislinie som mu-
ligt, hvilket i det konkrete tilfælde var valley-to-valley.
valg af integration af basislinie er ikke en eksakt videnskab. det er et valg, der foretages
på baggrund af de tilgængelige data, hvor målet er at tage højde for og inkorporere så
mange forhold som muligt. det er det, eag gjorde, da de valgte valley-to-valley meto-
den.
professor slater kritiserer eags basislinie i sin rapport af 25. januar 2019. professor sla-
ter har anvendt en basislinie, der umiddelbart er en lige linje placeret fra 20 minutter til
54 minutter i kromatogrammet, dvs. fra dataenes begyndelse og til deres afslutning. han
vil ikke vurdere, at dette er den korrekte basislinie. det gør en stor forskel, at professor
slater ikke har forholdt sig til eags resultater for basislinien. proportionalitetsmæssigt
                                              118
har det større betydning for de små toppe, end det har for de store toppe, hvorfor kal-
kulationerne fra professor slater vil vise flere sure varianter, end der reelt er.
professor højrup anførte i sin erklæring, at den korrekte fremgangsmåde er at fratræk-
ke responset fra basislinien og herefter foretage integration. han er enig heri. resultater-
ne indikerer dog, at professor højrup har placeret basislinien omtrent samme sted som
professor slater. det indikerer for ham, at professor højrup ikke har anvendt dataene
fra eags basislinie på trods af hans udtalelse herom i erklæringen. der er dog ikke en
illustration af professor højrups resultater i erklæringen, så han kan ikke være sikker.
harris nævner i waterside-præsentation vedrørende rhumab her2, at han har anvendt
cho-celler, samt at det er udført i 12.000 l produktionsskala. der er ikke oplysninger
omkring selve processen, ligesom der ikke er oplysninger om rensningsprocessen. det
ville ikke være muligt for fagmanden at producere trastuzumab på baggrund af oplys-
ningerne i præsentationen. fagmanden ville være nødsaget til at starte fra begyndelsen,
og det ville være en meget tidskrævende proces. figuren i waterside-præsentationen vil
heller ikke hjælpe fagmanden i produktionen, idet det illustreres, at cellelinjerne opta-
ges fra plasmidet, hvorefter der foretages produktion i en reaktor. det fremgår ikke hvil-
ken type reaktor, der skal anvendes, eller hvorledes man fjerner urenheder i stoffet.
harris har henvist til carter i præsentationen. han vil ikke vurdere, at harris har an-
vendt samme metode som carter til at producere rhumab her2. carter omtaler labo-
ratorieskala, mens harris anfører en 12.000l produktionsskala. derudover anvendte
carter transient transfection, hvilken metode ikke anvendes ved produktionsskala.
det er uklart, hvorvidt harris (1995) har anvendt samme metode som carter. i figur 2 er
anført, at kromatogrammerne er udført på tre partier af rhumab her2. det indikerer,
at det er produktionsskala. såfremt dette er tilfældet, så har harris ikke anvendt samme
metode som carter.
dr. buick anvendte hec-celler fremfor cho-celler, hvilke utvivlsomt vil resultere i for-
skellige resultater, idet for eksempel produktionstid, ph-værdi og deamideringsproces-
sen vil være forskellig.
han vil ikke vurdere, at fagmanden kunne skabe en eksakt kopi af trastuzumab på bag-
grund af molekylesekvenserne angivet i carter og harris. det ville være muligt på bag-
                                              119
grund af sekvenserne og den tilgængelig teknik at udvikle en form for trastuzumab, men
sammensætningen ville ikke være den samme.
der er en væsentlig forskel på, hvorvidt man anvender transient transfection eller stabil
transfection. i transient transfection er genet ikke indsat i kromosomets cellelinje, hvil-
ket betyder, at dets tilstedeværelse alene vil være i en periode på timer eller få dage. i
den periode gror cellen, og proteinet vil blive udtrykt. det vil herefter forsvinde. dette
er i modsætning til stabil transfection, hvor genet integreres i kromosomets cellelinje,
hvorfor det er stabilt og bevares. proteinet vil derfor konstant blive udtrykt. ved transi-
ent transfection kan proteinet observeres i en periode på 1-2 dage, mens det typisk kan
observeres i 15 dage ved stabil transfection.
jo længere en produktionsperiode, jo længere tid foregår den kemiske proces, der resul-
terer i deamidering. det betyder, at dr. buicks valg af metode (transient transfection) re-
sulterer i meget få sure varianter, idet cellen kun har kort tid til at udvikle sig. dr. bui-
cks resultater vil derfor variere fra resultaterne i harris’ waterside præsentation.
powells artikel beskriver deamidering, og hvorledes asparagin deamiderer til enten iso-
aspartat, cyclic amid eller aspartat. deamidering vil ske 3:1, således at deamidering til
iso-aspartat vil forekomme tre gange så ofte som til aspartat. det er velkendt, at det er
den generelle forekomst. det er ikke muligt ud fra molekylets sekvens at forudsige, om
deamidering vil finde sted og i bekræftende fald til hvad. det fremgår ikke hvilken type
af deamidering, der forekommer. der beskrives blot tre mulige deamideringer.
i harris 1995 beskrives demidering fra asn30 i den lette kæde, men det specificeres ik-
ke, til hvad deamidering skete. på baggrund af fagmandens viden om, at deamidering
fra asn forekommer tre gange så ofte til iso-aspartat som til aspartat, ville fagmanden
formode, at det var til iso-aspartat. det ville have været en overraskelse for fagmanden
på prioritetstidspunktet, men det er i dag et velkendt faktum, at asn30 vil deamidere til
asp. den viden blev velkendt omkring samtidig med patentet.
patentet wo’801 (andya) beskriver ikke, hvorledes sammensætningen af antistoffet er
produceret. det fremgår heller ikke, hvilken type af deamidering, der finder sted, eller i
hvilken position deamidering forekommer. mængderne beskrevet i patentet indikerer,
at der er tale om en mindre produktionsskala. mængderne er for store til, at forsøgene
er udført i laboratorieskala.
                                             120
han ville formode, at toppen ”other” i stridspatentets figur 5 bestod hovedsageligt af
sure varianter. det fremgår dels af tabel 3, at sure varianter er omfattet af ”other”, men
det er også i overensstemmelse med toppens adfærd, herunder idet toppen nedbringes
ved det første vasketrin. det er forventeligt, idet de sure varianter er mindre stærkt bun-
det til kolonnen end hovedtoppen og de basiske varianter, som vil være bevaret.
nigel k. h. slater har forklaret blandt andet, at han er professor i kemisk teknologi ved
cambridge universitet. han har de seneste 40 år arbejdet med biologiske molekyler, her-
under produktion af forskellige antistoffer.
han kan vedstå sig erklæringerne.
det er hans opfattelse, at top 3* er at betragte som en sur variant i overensstemmelse
med patentets definition af sure varianter. patentet nævner som et eksempel på en dea-
minering asn30 til aspartat. han erindrer ikke, at patentet specifikt henviser til andre
deamideringer. asparagin forekommer på andre positioner i molekylet i både den lette
og den tunge kæde, hvilket i princippet kunne deamidere til aspartat.
patentet foreslår, at måling af de sure varianter sker ved kationbytningkromatografi,
men det er ikke en nødvendighed. metoden, hvormed de sure varianter måles, er valg-
fri. patentet anvendte bakerbond-kolonnen, der anvender kationsbytning. han kan be-
kræfte, at der findes en version af propac-kolonnen, der også anvender kationbytning.
han kan også bekræfte, at bakerbond kolonnen var den nyeste, mest moderne teknik
(”state of the art”) på området i 1998. kolonnen var udbredt indenfor branchen til ana-
lytiske formål på prioritetstidspunktet. bakerbond-kolonnen anvendes kun til analyti-
ske formål, da den analyserer meget små partikelstørrelser.
han kan bekræfte, at der omkring år 2000 skete et skift, således at branchen anvendte
propac-kolonnen fremfor bakerbond-kolonnen. propac var herefter den foretrukne ko-
lonne. skiftet skyldes en forbedret opløsning i propac kolonnen sammenlignet med ba-
kerbond-kolonnen, hvilket blandt andet skyldtes, at i bakerbond-kolonnen foretages ek-
straktion ved hjælp af faste partikler, mens propac-kolonnen anvender intrapartikulær
diffusion. monos-kolonnen ekstraherer også ved hjælp af faste partikler. i en sammen-
ligning af bakerbond og monos kan han ikke umiddelbart vurdere, hvilken der har den
bedste opløsning.
                                             121
der er i branchen en vis forventning om gradvis forbedring. der ville derfor være en for-
ventning om en forbedring af kolonnerne – hvilket der fortsat er i dag – men hvornår en
forbedret kolonne vil være tilgængelig, og hvori forbedringen består, ville være umuligt
at forudsige.
kationbytning er en separation baseret på molekylet eller proteinets ladning. det funge-
rer således, at blandingen med proteinerne føres igennem kolonnen. i blandingen vil
proteinerne med positiv ladning binde sig til de negativt ladede partikler i kolonnen,
hvilket sker ved brug af en væske med en lav saltkoncentration. effekten fremkommer
ved at efterligne den elektrostatiske binding mellem proteinet og den negativt ladede
overflade. herefter hæves saltkoncentrationen af væsken med det formål at fjerne vari-
anterne fra kolonnen. dette sker ved, at proteinet vil blive fjernet fra overfladen og elu-
eres fra kolonnen, hvorefter proteinet kan registreres eller opsamles afhængigt af behov.
saltkoncentrationen varierer afhængig af proteinerne i blandingen. de eluerede varian-
ter vil komme ud af kolonnen i en bestemt rækkefølge, nemlig i den orden, hvor bindin-
gerne forstyrres. de mere sure varianter er en anelse mere negativt ladede, hvorfor de-
res tiltrækning til den negativt ladede overflade er mindre, hvorfor bindingerne lettere
brydes, hvorved de kan elueres ved en lavere saltkoncentration. i modsætning hertil vil
de basiske varianter, der er mere positivt ladede, binde sig tættere til den negativt lade-
de overflade, hvorfor det kræver en højere saltkoncentration at eluere den pågældende
variant.
resultaterne af kolonnen kan visualiseres ved et kromatogram, hvor y-aksen er koncen-
trationen af proteinet, mens x-aksen er tid. integration heraf giver en relativ mængde af
den pågældende variant. det interessante i relation til patentet er at beregne procentsat-
sen af sure varianter, hvilket kan effektueres ved at tage den samlede mængde sure top-
pe og dividere med den samlede mængde toppe i hele kromatogrammet. der er tale om
relative målinger. det er ikke fra kromatogrammet muligt at se den absolutte koncentra-
tion af de enkelte toppe. det er en relativ mængde, der kan udledes.
han vurderer ikke, at det er muligt at ekstrapolere forholdet mellem top 3 og 3* for on-
truzant på baggrund af de angivne data for herceptin, der blev indleveret i forbindelse
med ansøgning om bla (biological license application). karakteristika for herceptin
og ontruzant er forskellige, og det vil derfor ikke være muligt at overføre en relation
mellem top 3 og 3* for herceptin direkte på onstruzant. det ville kræve forsøg udført
på ontruzant med henholdsvis en gammel bakerbond-kolonne og en propac-kolonne,
                                             122
førend han kunne anføre noget konkret om forholdet mellem resultaterne for de to ko-
lonner. det er ikke noget, der kan beregnes. det kan alene udledes ved hjælp af forsøg.
det er hans vurdering, at samsung bioepis rapport fra september 2016 og solvias rap-
port dateret 9. august 2018 er udført korrekt. det er ikke overraskende, at der er varia-
tioner i samsung bioepis’ resultater for de enkelte partier af herceptin. det er sædvan-
ligt indenfor biologiske produkter. producenten vil have nærmere forskrifter, der angi-
ver hvilke variationer indenfor de enkelte partier, der er acceptable. han vurderer hel-
ler ikke, at det er overraskende, at solvias rapport og samsung bioepis’ rapport har for-
skellige resultater. forskellene er i en størrelsesorden, der kan forklares med variatio-
nerne i de enkelte partier.
ordet ”predominantly” (hovedsageligt) forstår han i patentets kontekst som en sam-
menligning af asn30 op imod de andre sure varianter i antistoffet. det er herefter en bi-
nær vurdering. såfremt mængden af sure varianter i asn30 oversteg det samlede øvrige
antal sure varianter, så ville han anføre, at antistoffet ”predominantly” (hovedsageligt)
bestod af deamideret variant i asn30. fokus i patentet er på de sure varianter og deami-
deringen i asn30. der beregnes en total mængde sure varianter, som man sammenlig-
ner med mængden af det deamiderede i an30. han er derfor uenig med professor dal-
bys definition af ”predominantly” (hovedsageligt) som det hyppigst forekomne.
tabel 6.3.1 i solvias rapport af 16. november 2018 viser asparagin deamidering til as-
partat. fraktion 10 er selve antistoffet, det tidligere benævnte top 3. han er enig med
professor dalby i, at såfremt fraktion 10 forsigtigt var indsamlet fra den midterste del af
toppen, så ville den pågældende fraktion ikke indeholde nogen modifikationer. det gør
sig gældende for alle positionerne i kolonnen ”% deamidation”, hvilke han ville forvente
var 0. tallene fortæller ham, at mindst 5 % af peptiderne i position asn30 og 6 % i posi-
tion asn55 har været deamideret.
tabel 5 i rapporten indeholder en oversigt over renheden af de indsamlede fraktioner.
fraktion 10 var ved indsamlingen 96,7 % ren. det betyder, at 3,3 % af fraktionen på tids-
punktet var nedbrudt. der blev herefter foretaget trypsinspaltning (”tryptic digestion”),
hvorefter 6 % var deamideret. det betyder, at der er dukket nye peptider frem i forbin-
delse med processen tryptic digestion. det er et velkendt fænomen indenfor branchen.
tryptic digestion indebærer inkubering af proteinet med et enzym, hvilket nedbryder
proteinet til peptider. i solvias rapport var inkuberingsperioden 18 timer ved 37 °c. i
                                              123
forbindelse med, at proteinet nedbrydes til peptider, er der risiko for, at asparagin ami-
nosyrerne hydrolyseres. det betyder, at der er risiko for, at deamidering forekommer
under tryptic digestion. jo længere en inkuberingsperiode, des større risiko for deami-
dering i processen. dette kan være en mulig forklaring på resultaterne i rapportens ta-
bel 5.
han er uenig i professor dalbys angivelse af, at forskellen kan skyldes krydskontamine-
ring fra de resterende toppe. det er usandsynligt, når man ser på resultaterne fra de nær-
liggende fraktioner 8 og 9, hvor der ikke er tilstrækkelig mængde deamideret materiale
til at forklare de 5 %. herudover er der dataene for renhed, der også skal tages i betragt-
ning.
han er også uenig i professor dalbys beregninger i erklæringen af 20. november 2018,
da det ikke tager hensyn til deamideringen på de 5 %. beregningerne har inkorporeret
dataene i relation til renhed, men ikke for de 5 % af peptiderne, der er deamideret. han
anvendte professor dalbys metode og systematik, hvor de 5 % er anvendt som basisli-
nie, hvorefter han fratrak 5 % fra de enkelte fraktioner, således at der var korrigeret for
de 5 % deamiderede peptider. resultatet blev 40,95 %, såfremt man ikke medregnede
top 3* og 32,11 %, hvis man inkluderede top 3*.
professor dalby kritiserede hans beregning, hvorfor han udførte beregningen i bilag ns
10. han er usikker på, hvilken metode professor dalby anvendte, men forstod kritikken
således, at der skulle fratrækkes 5 % fra hovedtoppen. det resulterede i en mindre for-
skel, således at tallene blev 43,11 %, såfremt man ikke medregnede top 3* og 33,80 % hvis
man medtog top 3*.
han er overbevist om at mængden af materiale, der er demideret fra asn30 til aspartat,
er mindre end 50 %.
kationbytningkromatografi består af en kolonne, hvori pufferen indeholdende blandin-
gen med proteinet pumpes ind. blandingen passerer igennem kolonnen, og proteinerne
bindes til kolonnen. i bunden af kolonnen er placeret et apparat, der måler signalet, så-
ledes at mængden af protein registreres. væsken passerer herefter igennem en optisk
celle. fra en lyskilde sendes lys med bølgelængden 280 nm igennem det optiske filter.
resultatet optages af en detektor, der producerer en spænding. til brug for at konverte-
rer spændingen til en koncentration anvendes beerlambert law. absorbsionsevnen kan
                                               124
                      𝐼0
udtrykkes som (
                   log )𝛼 𝐶
                       𝐼    . koncentrationen skal altid være større end 0. såfremt der in-
tet protein er i blandingen, vil værdien være 0, mens et tilstedeværende protein vil op-
tage noget af lyset, hvorved værdien vil overstige 0. det forventelige er derfor, at kro-
matogrammet vil gå fra 0 og opad. henset til beerlamberts law er det ikke muligt at
have negative toppe i et kromatogram.
basislinien er en iboende del af kromatogrammerne. figur 5 i eag rapporten viser kro-
matogrammet for blank, herceptin og ontruzant. blank er en kromatograf, hvor protei-
net ikke er tilført pufferen. dette forsøg udføres for at erfare formen på blank, der gerne
skal være en glat, blød linje uden toppe. i tidsintervallet 10-50 vurderer han, at der er
tale om en lige linje. der eksisterer en kunstig top omkring 54 minutter, men dette for-
styrrer ikke resultaterne, da det figurerer efter, at al proteinet er eluret.
basislinien kan genfindes i kromatogrammerne for herceptin og ontruzant omkring 10
og 50 minutter. det er de tidspunkter, hvor intet protein løb igennem den optiske celle,
hvorfor det skal udgøre 0. han modtog kromatogrammerne i elektronisk form og an-
vendte programmet originpro, der beregnede og tegnede en basislinie. programmet teg-
ner en lige basislinie, hvor i = io. dette nummer fratrækkes kromatogrammets værdier,
der herved trækkes med til 0, hvilket udgør basislinien, hvorefter dataene integreres.
professor dalbys angivelse af, at man vil anvende blankresultatet som basislinie, er di-
rekte forkert. det resulterer i, at en del af toppene vil være negative. dette er ikke mu-
ligt i henhold til med beerlamberts law, ligesom det bryder termodynamikkens 2. lov.
han kan bekræfte, at grafen i blank-kromatogrammet har en let stigning. det skyldes en
mindre variation i absorberingen, idet pufferens komposition ændrer sig en smule igen-
nem forsøget. han kan også bekræfte, at brydningsindekset for glas eventuelt kunne på-
virke grafen og resultere i en lille stigning.
han kan bekræfte, at der i seras standard operating procedures, der vedrører proce-
durer i forbindelse med integration af kromatografer, fremgår en negativ top. det er dog
ved et ion-kromatogram og ikke kationbytnings-kromatogram (iex). han har ikke kend-
skab til, hvad der nærmere menes med ion-kromatogram. han har aldrig set en negativ
top i et iex-kromatogram og han mener ikke, at det kan forekomme.
han har ikke tidligere i sin 40-årige karriere set valley-to-valley anvendt, som det frem-
går af kromatogrammerne for herceptin og ontruzant. det resulterer i en uregelmæssig
                                              125
basislinie. effekten af den pågældende basislinie bliver, at store dele af arealet skæres
bort i bunden af de gaussiske toppe. det fremgår tydeligt af top 4, der findes omkring
40 minutter henne af x-aksen, at en væsentlig del skæres fra. det er i det konkrete til-
fælde omkring 20 %. det er han opfattelse, at det er en ukorrekt placering af basislinien.
toppene skal altid gå ned til 0, da det er værdien, hvor intet protein er til stede. formå-
let er at måle al det tilstedeværende protein, hvilket ikke er muligt, såfremt man afskæ-
rer toppen over 0-punktet. den endelige effekt af valley-to-valley er, at de sure varian-
ter begrænses. effekten er mindre ved de store toppe, da en mindre procentdel af area-
let afskæres, end ved de mindre toppe, hvor det relativt er en større procentdel, der fra-
trækkes. det vil for top 3* betyde en beskæring af omkring 1/3 del af samlede areal. eags
valg af metode betyder derudover, at der er flere mulige positioner i relation til place-
ring af valley-to valley basislinien. det betyder, at mængden af de sure varianter for ek-
sempel afhænger af hovedtoppen. de forskellige toppe skal kunne måles uafhængigt af
hinanden, og basislinien for den ene top kan ikke påvirke arealet af den anden top.
han er bekendt med erklæringen fra professor højrup. han er enig i erklæringen og de
resultater, der er anført.
han anvendte to integrationsmetoder i forbindelse med eag-kromatogrammerne. pro-
blemet ved kromatograferne er, at i de positioner, hvor toppene overlapper, angiver kro-
matografen summen af de to toppe. opgaven er derfor nærmere at afklare hvilken del,
der tilhører den venstre top, og hvilket areal, der tilhører den højre top. anvendelse af
”the perpendicular drop” metoden medfører placering af en vertikal linje fra dalen mel-
lem de to toppe og ned til den horisontale basislinie. det betyder, at en del af den ven-
stre top tilføjes den højre top og omvendt. det areal, der mistes, er nogenlunde identisk
med størrelsen af det areal, der modtages fra den nærliggende top. den anden metode
er den gaussiske ”deconvolution”. det er en metode, der separerer de to toppe i deres
gaussiske toppe på baggrund af en matematisk beregning.
han har anvendt begge metoder. der er en mindre forskel på de to metoder, der dog
ikke kom til udtryk konkret i denne sag.
i kromatogrammet for herceptin og ontruzant i figur 5 af eag rapporten fremgår en
”point of inflection” (en ændring i kurvens forløb). denne ”skulder” er resultatet af to
gaussiske toppe, der er så tæt placeret, at de overlapper og i stedet for et komplet mak-
simum fremstår som en ”skulder”. fagmanden ville se det som en indikation for tilste-
                                              126
deværelsen af endnu en variant. der ville være muligt at foretage nærmere undersøgel-
ser af ”skulderens” indhold for eksempel ved at udtage en fraktion, som man kunne
analysere.
figur 1 i bla-ansøgningen illustrerer en graf for rhumab her2. grafen er ikke symme-
trisk ved de lavere værdier i toppen. det indikerer, at anden komponent er til stede i
fraktionen. det ville give anledning til overvejelser og eventuelt yderligere undersøgel-
ser med henblik på afklaring heraf.
i sin erklæring af 25. januar 2019 har han i figur 5 placeret kromatografen for herceptin
og ontruzant over hinanden. det fremgår heraf, at ”skulderen” er mere udtalt ved on-
truzant end for herceptin. det indikerer for ham, at ontruzant relativt har flere sure va-
rianter i sammenligning med hovedtoppen end herceptin.
det er ikke muligt at undersøge ontruzant på en gammel bakerbond-kolonne. såfremt
han skulle gætte på udfaldet heraf, ville han formode, at ontruzant ville resultere i en
mere asymmetrisk kurve med en mere udtalt ”skulder” end for herceptin.
figur 5 i patentet indeholder en analyse af det såkaldte ”load”, der er det tilførte mate-
riale i kolonnen. betegnelsen for de sorte prikker i figur 5 svarer til betegnelsen i hans
skema i erklæringen af 26. oktober 2016. han har læst positionerne af de sorte prikker
fra patentet ved at forstørre figuren til a3 og herefter anvende en digital skydelære til at
beregne den præcise position af prikkerne. han aflæste herefter resultaterne på y-aksen,
hvorved procentsatsen kunne beregnes. det ville også have været muligt at aflæse re-
sultaterne blot ved hjælp af en lineal. fagmanden ville kunne anvende en af de to meto-
der. a, b og 1 er sure varianter, hvilke han har beregnet til i alt 16,71 %.
”others” har han beregnet til at udgøre 8,31 %. indholdet af hans tabel, herunder af ”ot-
hers”, er baseret på patentets beskrivelse. han har derfor i ”others” inkluderet asp102
til succinimid og/eller flere permutationer fundet i toppene 1 og 4. det er hans vurde-
ring, at det er meget usandsynligt, at ”others” alene består af sure varianter. dette dels
fordi asp til succinimid i position 102 vil resultere i en mistet ladning, ligesom det kan
indeholde flere forskellige permutationer af toppene 1 og 4, der kan bestå af flere vari-
anter. han finder det samlet set for sandsynligt, at den totale mængde sure varianter i
materialet udgør mindre end 25 %. det vil afhænge af det konkrete indhold af ”others”,
hvor meget under 25 % de sure varianter udgør.
                                             127
han kan bekræfte, at dyrkningsbetingelser, såsom temperatur, ph og værtscellerne til
ekspression, var velkendte for fagmanden på prioritetstidspunktet. de indledende faser
af oprensningsprocessen var også velkendte for fagmanden i 1998.
powell anførte, at efter opbevaring i 1,5 år ved en temperatur på 2-8 °c var den eneste
detekterbare forskel dannelsen af succinimid ved asp102. dette indikerer, at der ikke
skete yderligere nedbrydning af molekylet. asp102 er negativt ladet, men det er succini-
mid ikke. dannelsen vil derfor ikke resultere i en yderligere sur variant.
powell anførte også, at fraværet af de såkaldte ”hot spots” indikerede, at antistoffet var
relativt stabilt i den lette kæde i sammenligning med den tunge kæde. han anførte end-
videre, at der var observeret en deamidering på 10-12 % af asn30 i den lette kæde i for-
bindelse med celledyrkningsprocessen. han kan bekræfte, at dette vil være forinden di-
verse oprensningsskridt er foretaget. deamidering af asn30 resulterer i en sur variant.
det er hans vurdering, at en forlængelse af celledyrkningsperioden vil resultere i yder-
ligere deamidering og derfor i en øget mængde sure varianter.
han kan bekræfte, som anført i hans erklæring, at det er et iboende træk ved asn30, at
deamidering sker til aspartat. han kan bekræfte, at hans opfattelse er i overensstemmel-
se med artiklen harris (2001) og støttes af tabellen ”monos cation exchange: assign-
ments” i harris’ præsentation, samt dataene i tabel 4-1 indleveret af genentec i forbin-
delse med bla-ansøgningen.
det er hans opfattelse, at fagmanden med baggrund i powell ville kunne fremstille anti-
stoffet på prioritetstidspunktet, samt at kendskab til celledyrkningsprocessen og ind-
virkningen heraf på deamideringen asn30 ville gøre det muligt at fremstille antistoffet
med en deamidering på 10-12 % i asn30.
dr. buicks erklæring bekræfter for ham, at fagmanden på prioritetstidspunktet ville kun-
ne producere antistoffet på baggrund af kendskab til molekylets kemiske opbygning og
fagmandens generelle viden.
dr. buick havde en kort celledyrkningsperiode, hvilket resulterede i 4-5 % sure varian-
ter. såfremt dr. buick havde anvendt en længere celledyrkningsperiode, ville mængden
af sure varianter være steget, for eksempel til de 10-12 %, der var anført i powell. han
kan bekræfte, at forlængelse af celledyrkningsperioden var et rutinemæssigt forsøg for
fagmanden i maj 1998.
                                               128
han er ikke enig i professor dalbys kritik af dr. buicks erklæring, idet de pågældende
parametre var inden for fagmandens generelle viden på prioritetstidspunktet.
den komplette harris waterside har titlen ”chromatographic techniques for the char-
acterization of human monoclonal antibodies rhumab her2”. han vil vurdere, at den
samlede præsentation relaterer sig til humab4d5-8. præsentationen inkluderede tre kro-
matogrammer udført på en monos-kolonne. det ville være muligt for fagmanden at be-
regne den relative værdi af de sure varianter på baggrund af kromatogrammerne. han
beregnede værdierne for de sure varianter til henholdsvis 15,3 %, 11,3 % og 18,7 %. det
gav ikke anledning til problemer at placerer basislinien, idet den som tidligere nævnt, er
iboende i selve kromatogrammet.
harris anførte i sine slides, at såfremt han tog 25 % fra top 1, der har 82 % specifik akti-
vitet og 75 % fra top 3, der har 100 % specifik aktivitet, fik han have en samlet mængde
på 95 % specifik aktivitet. dette var udledt på baggrund af visse aritmetiske beregnin-
ger. det fremgår endvidere, at han på baggrund af de pågældende resultater valgte ik-
ke at fjerne det deamiderede materiale.
der ville for fagmanden både være motivation til at fjerne det deamiderede materiale og
til ikke at fjerne dette. på den ene side har harris reduceret den specifikke aktivitet af
proteinet, hvilket bevirker, at en større mængde af proteinet skal tildeles patienten. dette
kunne motivere til at reducere de deamiderede varianter. på den anden side er der hen-
synet til udbyttet (”yield”), hvilket taler for ikke at reducere de deamiderede varianter.
han kan bekræfte, at den første del af harris’ præsentation fra ibd konference i 2002
omhandler test udført på herceptin på forskellige kolonner. på csx-kolonnen identifi-
ceres toppene a, b, 1, 2, 3, 4 og c. i den forstørrede udgave af kromatogrammet ses mu-
ligvis en vis asymmetri i bunden af hovedtoppen, men det ville kræve nærmere under-
søgelser, førend han kan udtale sig herom. harris har efterfølgende indsat et skema, der
illustrerer det strukturelle indhold af de forskellige toppe. indholdet af de enkelte toppe
er afklaret ved brug af trypsinsplatning udført på de enkelte fraktioner.
under overskriften ”csx and wcx cation exhange” ses to kromatogrammer udført på
enten csx-kolonne eller en wcx kolonne. det øverste kromatogram vil han identifice-
re som et bakerbond-kromatogram, mens det nederste er et propac-kromatogram. der
fremgår af en ny top 3* i propac kolonnen, som ikke var klart detekterbar ved brug af
bakerbond-kolonnen. det fremgår af kromatogrammet, at harris har ønsket at fremhæ-
                                             129
ve denne nye egenskab ved antistoffet. harris anførte efterfølgende i præsentationen, at
top 3* indeholdt to typer deamideringer i den tunge kæde, nemlig asn387 til iso-aspartat
og asn392 til aspartat.
han kan bekræfte, at der ikke af tabel 3 i stridspatentet eller tabel 6 i harris (2001) frem-
går demidering af asn387 eller asn392.
han vil udlede, at figur 2 i harris (1995) er udført på en bakerbond-kolonne, henset til,
at det ikke er muligt at identificere en top 3*. kromatrogrammet er meget småt, så han
kan ikke på det forelæggende grundlag præcist angive, hvorvidt hovedtoppen er asym-
metrisk. der er muligvis en lille indikator herfor.
figur 2 er udført på det samme kemiske antistof, hvorfor top 3* er til stede, selvom den
ikke er detekterbar på bakerbond-kromatogrammet. den mest sandsynlige placering af
top 3* er i forkanten til hovedtoppen. han kan bekræfte, at toppene placeret til venstre
for hovedtoppen indeholder sure varianter.
det fremgår af artiklen, at harris fandt det usandsynligt, at der var yderligere forskel-
ligartede varianter med elektrisk ladning i antistoffet.
han kan bekræfte, at det fremgår af figur 6 i hans erklæring af 25. januar 2019, at i fem
ud af i alt 15 prøver af ontruzant var procentsatsen for de sure varianter mindre end 25
%, når man fratrak top 3*.
han analyserede procentsatsen af de sure varianter i de tre kromatogrammer fra harris
(1995) i exhibit ns 1. det skete ved at konvertere kromatogrammerne til et jpeg-format,
hvorefter billederne kunne konverteres til numre ved hjælp af programmet getdata
graph digitizer. resultaterne af hans beregning blev for det øverste kromatogram 15,3
%, for det midterste kromatogram 11,3 % og for det nederste kromatogram 18,7 %. for
det øverste kromatorgram medtog han top 1 og fandt procentsatsen heraf ud fra de sam-
lede antal toppe. for det midterste kromatogram medtog han toppene 1 og 2 og bereg-
nede procentsatsen heraf, mens han for det nederste kromatogram foretog beregningen
på top 1. han burde nok have medtaget alle toppene, der indeholdt sure varianter. det
må betragtes som en fejl, at det ikke var inkluderet. de toppe, der ikke blev inkluderet i
beregningen, var alle små, hvorfor det formentlig vil dreje sig om en forskel på et par
procent. han estimerer, henset til toppenes størrelse, at tallene fortsat ikke ville være i
nærheden af 25 %. det er spekulation, men det er hans umiddelbare vurdering på bag-
                                                130
grund af de af ham beregnede procentsatser og størrelsen af de ikke-medregnede toppe.
han kan bekræfte, at der er en vis usikkerhed i beregningerne, henset til den dårlige op-
løsning på de gamle kromatogrammer. det drejer sig formentlig om et par procent.
det er korrekt, at han i erklæringen af 26. oktober 2018 har anført, at fagmanden ville
være gået ud fra, at harris havde anvendt nogenlunde den samme metode til at produ-
cere antistoffet som carter. han kan bekræfte, at carter ikke anvendte cho-celler, men
han beskrev forskellige varianter af antistoffet og konkluderede, at det mest potente anti-
stof var humab4d5-8. der er to forskellige fokuspunkter, dels at skabe cellelinjerne og
dels at producere selve produktet. harris ville derfor kunne anvende carter til at skabe
cellelinjerne i celledyrkningsprocessen. han kan ikke fra figur 2 i harris (1995) udlede,
hvorvidt der er tale om et forsøg udført i analytisk skala eller i produktionsskala. det
fremgår, at det er tale om tre forskellige prøver, hvorfor han vil formode, at det var pro-
duceret på tre forskellige cellekulturer. det angiver dog ikke i hvilken skala, hvorfor det
kunne være både laboratorieskala og produktionsskala. han kan bekræfte, at man ikke
ville anvende transic transfection ved produktion af antistoffet. årsagen er, at ved pro-
duktionsskala skal cellerne gro i forskellige stadier, indtil tilstrækkeligt store kvanta af
cellerne er tilgængelig til, at man kan producere et parti. det kan tage op til 16 dage, og
transic transfection er ikke stabilt i så langt et tidsinterval. på produktionsskala ville man
i stedet anvende genom integration, da det er mere stabilt.
han er enig i, at fagmanden ikke ville gå ud fra, at harris havde anvendt carters frem-
gangsmåde, såfremt man forudsætter, at harris’ analyse er foretaget på produktionsska-
la. dette skyldes, at carter anvendte transic transfection. han ønsker at understrege, at
udsagnet alene er gældende i relation til processen transic transfection og såfremt man
formoder, at harris udførte forsøgene i produktionsskala. det kan ikke udledes af kro-
matogrammerne.
han kan bekræfte, at kromatorgrammet i den komplette waterside præsentation er ens
med kromatogrammet i harris (1995). det fremgår af oplysningerne i præsentationen,
at det er 12.000l produktionsskala, og at antistoffet er i fase iii forsøg. han kan ikke på
baggrund af oplysningerne konkludere, at kromatogrammerne er udført med materiale
fra produktion, idet det analyserede materiale fortsat også kunne stammer fra laborato-
rieforsøg.
                                               131
illustrationen i den komplette harris waterside præsentation under overskriften ”gln-
376 variant: sequencing and mass spectrometric analysis” viser, hvorledes harris kon-
struerede cellelinjerne, og omtaler en fremgangsmåde frem til produktion af antistoffet.
det indikerer for ham, at der er en proces frem til produktion af antistoffet, men han me-
ner ikke, at man kan konkludere, at harris havde anvendt produktionsskala.
den komplette harris waterside angiver ikke en specifik fremgangsmåde eller protokol
for fremstilling af antistoffet. det ville på baggrund af carter og powell være muligt for
fagmanden at reproducere stoffet. fagmanden kunne anvende carter for så vidt angår
produktion af cellelinjerne, ligesom både carter og powell angiver sekvensen for ami-
nosyren. fagmanden ville herefter gennemgå de forskellige trin af processen, hvor han
ville anvende sin generelle viden til at udfylde eventuelle huller. fagmanden ville der-
for kunne reproducere antistoffet, men det er ikke sikkert, at ethvert trin i processen er
identisk med dem angivet i præsentationen.
han kan bekræfte, at det var nødvendigt for dr. buick at udfylde hullerne i de enkelte
trin af processen for at producere antistoffet. han foretog nogle valg på baggrund af sin
viden. dr. buick foretog analysen ved stuetemperatur, mens harris (1995) foretog forsø-
get ved 40 °c. ændring af temperatur ville være en rutinemæssig handling for fagman-
den.
det fremgår ikke af powell, hvad asn30 deamideres til, men der angives tre mulige dea-
mideringsprocesser. asparagin kan gå direkte til aspartate eller det kan gå til et cyclid
imid, succinimide. det kan herfra enten deamidere til iso-asp eller asp. det kan deami-
dere til tre forskellige produkter, men fagmanden ved, at asparagin deamiderer til as-
partat.
claus andersen har forklaret blandt andet, at han er market access direktør for roche i
danmark. han er ansvarlig for afdelingen, der håndterer prisfastsættelse, licitationer
igennem amgros og forhandling af tilskud med medicinrådet.
herceptin er et sygehusforbeholdt produkt, hvorfor det alene kan ordineres af en speci-
allæge i onkologi. når et lægemiddel er godkendt til salg, så indkøbes det af amgros på
vegne af det offentlige sygehusvæsen. medicinalfirmaerne afgiver et tilbud, hvorved
den endelige prisfastsættelse sker.
                                              132
omsætningen af herceptin var forinden ontruzant kom på markedet 15,8 mio. kr. om
måneden. det var aip-prisen (apotekernes indkøbspris), hvilket er prisen forinden en
eventuel rabat til amgros er fratrukket. roche gav en meget lille rabat på produktet her-
ceptin.
salget er efter at ontruzant kom på markedet faldet til 1,5 mio. kr. ontruzants rabat
medførte at regionerne støttede et aktivt skift af lægemiddel, hvorfor salget af hercep-
tin faldt med 80-90 %.
ontruzant sælges til nettoprisen 1.100 kr. på amgros. det betød, at ontruzant dengang
blev tilbudt med en rabat på 73 %.
herceptin er et af de største produkter, som roche har. herceptin findes i to variation,
intravenøs (iv) og subkutan formulering. ved subkutan formulering tildeles lægemid-
let til patienten via en sprøjte, dvs. lægemidlet gives subkutant under huden. den anden
variation er via et iv-drop. det er iv-formuleringen, der er konkurrence på. de 1,5 mio.
kr. som roche har bevaret i omsætning er primært på den subkutane formulering. et
eventuelt fortsat salg på intravenøs formulering vil være forsvindende lille.
roche taber ca. 14 mio. kr. om måneden.
et forbud mod ontruzant ville medføre, at biogen ville miste salget af ontruzant. sam-
let set ville deres månedlige tab nok udgøre 4-5 mio. kr.
han har svært ved at udtale sig nærmere om konsekvensen af et forbud på det europæi-
ske marked. det kommer an på lageropbygningen rundt omkring i europa.
simon leth har forklaret blandt andet, at han de seneste 12 år har været chef for market
access afdelingen for msd.
afdelingen består af fem sundhedsøkonomer. afdelingen har ansvaret for at prissætte
lægemidler for msd i danmark, ansvaret for udbud, samt at udforme sundhedsøkono-
miske analyser, der illustrerer værdien af lægemidlet over for tilskudsmyndighederne,
for eksempel medicinrådet.
ontruzant gik i prislisten medicinpriser.dk den 30. juli 2018. ontruzant er et hospitalslæ-
gemiddel. regionernes indkøbsforening, amgros, sendte et udbud på trastuzumab in-
den sommerferien 2018. de blev kontaktet af amgros, der tildelte dem kontrakten, men
                                             133
som samtidig anmodede om en præ-leveringsaftale. de har leveret trastuzumab til det
danske marked fra 6. august 2018 på præ-leveringsaftalen og fra september 2018 på sæd-
vanlig kontrakt. tildelingskriteriet i det pågældende udbud var pris.
kontraktens indhold er fortrolig. en del elementer var dog almindelig kendt, hvilket han
kan udtale sig om.
msd har solgt omkring 4.000 enheder de seneste måneder. han ved, at salget i januar
2019 var 4.200 enheder. tallet var i begyndelsen af kontraktsperioden lavere, men er ste-
get til omkring 4.000 enheder. amgros estimerede i forbindelse med udbuddet, at det
månedlige salg kunne angå helt op til 6.500-7000 enheder. de har derfor en forventning
om at salget vil stige yderligere.
listepriserne er offentlig tilgængelige. prisen på ontruzant er aktuelt 3.669,40 kr. uden
moms og apotek avance. det er apotekernes indkøbspris, aip.
kontrakten udløber 31. august 2019. der er mulighed for to forlængelser af seks måne-
der. forlængelse af kontraktsperioden kan amgros initiere uden at der skal indgås en
særskilt aftale med msd herom. msd er forpligtet til at levere trastuzumab i kontrakts-
perioden og såfremt de bryder kontraktsvilkårene, dvs. at de ikke leverer lægemidlet,
har amgros ret til at foretage erstatningskøb. msd skal i henhold til kontrakten kom-
pensere amgros for differencen ved erstatningskøbet.
der var kun to firmaer, der bød på udbuddet. det betyder, at såfremt der skal foretages
erstatningskøb, vil det blive hos roche, der er den eneste anden mulige leverandør af
trastuzumab. differencen vil være prisforskellen på ontruzant og herceptin.
de sælger omkring 4.000 enheder ontruzant om måneden. de ville i tillæg hertil skulle
kompensere amgros for differencen op til herceptins listepris. herceptins listepris er
nok omkring 4.000 kr. om måneden. et forbud ville derfor koste msd 4.000 enheder af
4.000 kr. om måneden. deres månedlige tab ville udgøre omkring 16. mio. kr.
parternes synspunkter
                                                 134
roche a/s, f. hoffmann-la roche ag og genentech, inc. har i det væsentlige procede-
ret i overensstemmelse med påstandsdokument af 16. januar 2019, hvoraf fremgår
blandt andet:
      ”…
      1       indledning
      1.1     problemstillingen i nærværende sag er, om de sagsøgte ved fremstilling
              og markedsføring i danmark af det biosimilære lægemiddel ontruzant®,
              der er en biosimilær version af det biologiske lægemiddel herceptin®,
              som sælges af roche, krænker roches rettigheder i henhold til patent nr.
              dk/ep 1308455, (bilag plesner1 […]), herefter benævnt "dk/ep '455"
              og/eller "stridspatentet". stridspatentet er udstedt af den europæiske pa-
              tentmyndighed ("epo") som ep 1308455, jf. det fremlagte bilag plesner3
              […]. stridspatentet angår en særlig ren sammensætning af antistoffet
              trastuzumab, som er karakteriseret ved et lavt indhold af særlige uønske-
              de varianter (de "sure varianter").
      1.2     roche gør gældende, at de sagsøgte ved deres fremstilling, markedsføring
              m.v. i danmark af lægemidlet ontruzant® krænker roches rettigheder i
              henhold til stridspatentet.
      1.3     det gøres endvidere overordnet gældende, at betingelserne i retspleje-
              lovens § 413 for nedlæggelse af midlertidige forbud og påbud er opfyldt.
      1.4     biosimilære lægemidler
      1.5     de sagsøgtes lægemiddel, ontruzant®, er et biosimilært lægemiddel. et
              biosimilært lægemiddel er et biologisk lægemiddel, der svarer til et allere-
              de godkendt biologisk lægemiddel - referencelægemidlet. det aktive stof i
              et biosimilært lægemiddel er således i det væsentlige det samme som i re-
              ferencelægemidlet. der er dog ikke tale om et generisk lægemiddel, der er
              identisk med originalproduktet. de aktive stoffer i biologiske lægemidler
              er ofte større og mere komplekse, end det er tilfældet for kemiske læge-
              midler (small molecule), og det er derfor ikke muligt på nuværende tids-
              punkt at lave identiske kopier, ligesom forskellige produktionsmetoder
              kan føre til forskelle i glykosyleringsmønstre og/eller foldning af protei-
              ner, ligesom mængden og typen af varianter kan variere. de tilladte æn-
              dringer i aktivstoffet er reguleret af ema ved den særlige godkendelses-
              proces for biosimilære lægemidler for at tilsikre, at de biosimilære læge-
              midler er lige så sikre og effektive som referenceproduktet. de farmaceu-
              tiske virksomheder, der udvikler biosimilære produkter, har dog til opga-
              ve at forsøge at lave en "kopi" der er så tæt på referencelægemidlet som
              muligt, således at godkendelse kan forventes. derfor vil biosimilære pro-
              ducenter, herunder de sagsøgte i relation til deres udvikling af ontruzant,
              have været udmærket bevidst om det karakteristiske ved herceptin®, de
              offentligt tilgængelige oplysninger herom samt sin egen analyse af her-
              ceptin®, og man ville have forsøgt at lave en så identisk kopi af hercep-
              tin® som muligt for at opnå en biosimilær godkendelse, jf. nærmere ne-
              denfor i afsnit 4.6.2.47.
      1.6     ema's vurdering består hovedsageligt i en sammenligning af den biosi-
              milære version og referencelægemidlet med henblik på at udelukke væ-
              sentlige forskelle i relation til kvalitet, sikkerhed og effekt. kravene til do-
              kumentation fastsættes fra sag til sag i overensstemmelse med ema's vi-
              denskabelige guidelines for de pågældende produkter.
                                        135
1.7  der er normalt tale om supplerende forsøg og dermed om væsentligt fær-
     re og mindre omfattende forsøg end i relation til referencemidlet. forsøge-
     ne er typisk udført på mindre grupper af patienter og har en kortere varig-
     hed. derudover testes typisk færre indikationer, idet det under nærmere
     omstændigheder er muligt at få godkendt yderligere indikationer ved de
     eksisterende data, der er indsamlet for referencelægemidlet. omkostnin-
     gerne forbundet med udviklingen af et biosimilært lægemiddel er derfor
     også betydeligt lavere end i relation til udviklingen af referencelægemid-
     let. det anføres normalt, at der er tale om ca. 1/10 af udviklingsomkostnin-
     gerne forbundet med referencelægemidlet.
1.8  generelt om antistoffer og trastuzumab
1.9  stridspatentet angår en særlig ren sammensætning af antistoffet trastuzu-
     mab. antistoffer er en del af kroppens forsvar mod fremmede organismer.
     antistoffer kan bekæmpe fremmede organismer, da specifikke dele af an-
     tistoffet kan genkende peptidsekvenser, dvs. aminosyre sammensætnin-
     ger, som er fremmede. herefter startes en immunrespons ved, at antistof-
     fer binder til det fremmede antigen, så andre immunceller kan nedbryde
     den eller ved at blokere det bundne proteins funktion.
1.10 hvert antistof er sammensat af to identiske såkaldte tunge kæder og to
     identiske lette kæder, der er forbundet med hinanden til dannelse af en y-
     formet struktur. de lette kæder består af en variabel region (domæne, vl)
     og en konstant region. de tunge kæder vil, afhængigt af antistofklassen,
     kunne være sammensat af f.eks. en variabel region (vhc) og tre konstante
     regioner. de variable regioner i hver kæde har respektive cdr-regioner,
     cdr1, cdr2 og cdr3. disse regioner udgør kontaktregionerne med an-
     tigenet og er centrale for antistoffets specificitet.
     figur 1. opbygningen af et antistof. de lette kæder er vist med rød, og de tunge
     kæder er vist med blå. desuden er de konstante domæner for hver kæde vist med
     en mørkere nuance end de variable domæner. bindingsstedet for proteiner fra
     fremmede organismer er vist med trekanter og firkanter, hvilket indikerer at hver
     variabel del genkender forskellige strukturer. dog genkender hver kæde, f.eks. de
     to tunge kæder, i et antistof den samme struktur. kæderne i et antistof er holdt
     sammen med svovlsulfidbindinger, hvilket er vist med de grå cirkler. (kilde:
     www.bioacademy.dk)
1.11 antistoffer er sammensat af et stort antal aminosyrer. der findes 20 for-
     skellige naturligt forekommende aminosyrer. ved hjælp af nedbrydnings-
     processer kan enkelte af aminosyrerne i peptidkæden bestående af amino-
     syrer, ændres til en anden aminosyre. ved nedbrydningsprocesserne kan
     forskellige molekylegrupper løsne sig fra individuelle aminosyrer, således
                                          136
      at ladningen af antistoffet ændres, dvs. bliver mere sur eller basisk end det
      oprindelige (såkaldt native) antistof afhængigt af ladningsegenskaberne
      for frigørelsesgruppen. den deamideringsreaktion, der er relevant for
      stridspatentet er omdannelsen af aminosyreasparaginen til aspartat. i den-
      ne situation løsnes en basisk aminogruppe fra aminosyrens asparagin,
      hvilket efterlader en aminosyre med en såkaldt sur aminosyrerest. sure
      aminosyrerester har en negativ ladning på den deamiderede variant i for-
      hold til det native antistof. en sur antistofvariant, der er deamideret, for
      eksempel ved en aminosyrerest i den ene vl-region eller i begge vl-regio-
      ner, adskiller sig fra det native antistof med kun en eller to negative lad-
      ninger i en aminosyrekæde med flere hundrede aminosyregrupper, hvor-
      for sådanne varianter kun vanskeligt kan adskilles fra det native antistof
      (jf. stridspatentet s. 27, l. 11-18, bilag plesner1 […]).
1.12  for antistofpræparater, der er bestemt til farmaceutisk anvendelse, er det
      ønskeligt at sikre homogenitet i renhed og/eller effektivitet af produktet,
      der er bestemt til kommerciel brug.
1.13  monoklonale antistoffer, der anvendes terapeutisk, gives et generisk navn,
      et inn navn (international nonproprietary name), der indeholder endel-
      sen "... mab", som står for "monoklonalt antistof". de identificeres herud-
      over ved henvisning til de humane antistoffer, som de har lighed med.
1.14  trastuzumab (inn navn) er en bioteknologisk fremstillet humaniseret mo-
      noklonal anti-her2-antistof type. det sælges af roche under handelsnav-
      net herceptin®.
1.15  anti-her2-antistof betyder, at det binder specifikt til den epidermale
      vækstfaktorreceptor her2 (den humane epidermale vækstfaktorrecep-
      tor). her2 er en transmembranreceptor, det vil sige en receptor, der stræk-
      ker sig fra cellens ydre gennem cellemembranen ind i cellens indre. recep-
      toren kan især findes på celleoverfladen af visse cancerceller. trastuzumab
      (inn) binder til ekstracellulære regioner af her2. bindingen af antistoffet
      til cellereceptoren hæmmer væksten af den tilsvarende celle. dette efter-
      følges af andre cellulære mekanismer, som til sidst resulterer i ødelæggel-
      sen af kræftcellen, hvilket omtales som antistofafhængig cellulær cytotok-
      sicitet (adcc).
2     opfindelsen ifølge stridspatentet
2.1   som nævnt angår stridspatentet […] en særlig ren sammensætning af an-
      tistoffet trastuzumab, som er karakteriseret ved et lavt indhold af de sure
      varianter sammenlignet med trastuzumab sammensætninger kendt på
      prioritetstidspunktet. der er således tale om en relativ opfindelse i forhold
      til det kendte på prioritetstidspunktet.
2.2   for nærmere at forstå opfindelsen ifølge stridspatentet, er det nødvendigt
      at forstå, hvad der var almindelig fagmandsviden på prioritetstidspunktet
      den 6. maj 1998.
2.3   fagmandens almindelige viden på prioritetstidspunktet
2.3.1 hummab4d5-8 (trastuzumab) har evnen til at inhibere tumorvækst som
      overudtrykker her2, jf. us patent nr. 5.677.171, og kan derfor anvendes
      terapeutisk.
                                        137
2.3.2 separation af et ønsket protein (antistoffet) fra blandingen af forbindelser,
      der er givet til produktionscellerne og biprodukterne fra cellerne selv til
      en renhed, der er tilstrækkelig til terapeutisk anvendelse, var og er en stor
      udfordring.
2.3.3 som også bekræftet af de sagsøgtes ekspert, professor slater, i erklæringen
      indleveret i tyskland (bilag plesner36), vidste fagmanden, at det ofte
      var vanskeligt at skalere oprensning ved kromatografiske teknikker op til
      "manufacturering scale", og at fagmanden ikke kunne forvente samme re-
      sultat som ved mindre "scale", foretaget på en almindelig laboratorie-ska-
      la kromatografisk kolonne.
2.3.4 nedbrydning af et proteiner kan ske blandt andet ved deamidering. ved
      deamidering fraspaltes en amid gruppe. ved deamidering af aminosyren
      asparagin, kan der dannes tre forskellige molekyler, nemlig isoaspartat,
      aspartat eller succinimid.
2.3.5 en såkaldt sur antistofvariant, der er deamideret, for eksempel ved en ami-
      nosyrerest i den ene vl-region eller i begge vl-regioner, adskiller sig fra
      det native antistof med kun en eller to negative ladninger, hvorfor sådan-
      ne varianter kun vanskeligt kan adskilles fra det native antistof.
2.3.6 fagmanden vidste, at der er væsentlige forskelle mellem analytisk ionbyt-
      ningskromatografi, dvs. protein karakterisering, og ionbytningskromato-
      grafi som led i produktionen af terapeutiske antistof lægemidler.
2.3.7 bakerbond widepore csx kolonnen var en "state-of-the-art" analysekolon-
      ne på prioritetsdagen egnet til analyse af antistoffer. fagmanden vidste, at
      denne kolonne var egnet til analyse af monoklonale antistoffer som
      trastuzumab.
2.3.8 fagmanden var endvidere opmærksom på, at den specifikke mængde af
      varianter, som fremgår af den kromatografiske analyse, kan variere afhæn-
      gigt af den anvendte kromatografi kolonne. han var derfor opmærksom
      på, at brugen af forskellige kolonner til analyse af den samme antistofkom-
      position kan give forskellige resultater.
2.3.9 fagmanden vidste, at kromatografi kolonner videreudvikles løbende, og
      at det var nærliggende, at kromatografi kolonnerne ville blive bedre, og at
      der ville kunne opnås en bedre opløsning (også kaldet eluering efter prio-
      ritetsdagen).
2.4   stridspatentets lære
2.4.1 den tekniske lære af stridspatentet ep/dk '445 består i at tilvejebringe en
      sammensætning, der indeholder en blanding af et anti-her2-antistof
      hummab4d5-8 (trastuzumab) i en forbedret renhed sammenlignet med
      blandinger kendt fra den almindelige kendte teknik på prioritetstids-
      punkt, og som var tilgængelig i mængder egnet til kommerciel produk-
      tion.
2.4.2 oprensning af proteiner i henhold til stridspatentet
2.4.3 stridspatentet beskriver, at storskala, økonomisk oprensning af proteiner
      udgør et stadig vigtigere problem i bioteknologiindustrien, jf. stridspaten-
      tet s. 1, l. 7, bilag plesner1, […].
                                          138
2.4.4  i almindelighed fremstilles proteiner af cellekulturer ved brug af enten
       mammale eller bakterielle cellelinjer, hvor den respektive værtsorganisme
       producerer proteinet, der er af interesse. disse celler dyrkes og producerer
       det ønskede protein i komplekse vækstmedier, hvorfor det ønskede prote-
       in, der er produceret af cellerne, skal adskilles fra disse komponenter og
       cellulære biprodukter, især for at kunne anvendes som et human terapeu-
       tisk middel (jf. stridspatentet s. 1, […]). til dette formål var det kendt, at
       bruge en såkaldt protein a oprensning.
2.4.5  men selv den oprensede opløsning efter protein a oprensning, som inde-
       holder det ønskede protein, omfatter forskellige varianter af proteinet, som
       stridspatentet har til formål at separere fra det ønskede protein så godt
       som muligt (stridspatentet s. 1, l. 30f, […]). i denne forbindelse kan anti-
       stofvarianter, der skal separeres, variere ganske lidt i struktur og ladning
       m.v. fra det ønskede (native) protein, og det er derfor en meget krævende
       opgave at adskille disse varianter.
2.4.6  til oprensning af det ønskede protein anvendes der sædvanligvis kombi-
       nationer af forskellige kromatografiteknikker. disse teknikker separerer
       blandinger af proteiner, f.eks. på basis af deres proteinladning, hydrofobi-
       citet eller størrelse. forskellige kromatografiresiner anvendes til hver af
       kromatografiteknikkerne. afhængigt af kromatografiresinen og separe-
       ringsmediet, med hvilket kromatografikolonnen er ladet, forbliver det øn-
       skede protein bundet til resinen eller frigøres fra resinen og strømmer gen-
       nem kolonnematerialet (jf. stridspatentet s. 2, […]). ionbytningskromato-
       grafi anvendes almindeligvis til oprensning af proteiner. i dette tilfælde
       binder ladede afsnit på overfladen af proteinet til kromatografisk resin ved
       hjælp af modsatte ladninger, forudsat at ionstyrken af den omgivende buf-
       fer er lavere end den for proteinladningen. et mediums ph kan ændres for
       at frembringe en anden ladning, således at proteinet enten er bundet til
       resinen eller er blevet frigjort fra dette. tidligere blev ph-værdien eller led-
       ningsevnen (= ionstyrken) af mediet i den forbindelse altid forøget eller
       formindsket i én retning (jf. s. 2, l. 17).
2.4.7  reduktion af mængden af sure varianter
2.4.8  fremstilling og opbevaring af trastuzumab frembringer således ikke kun
       det ønskede protein, men også varianter deraf. der er forskellige varian-
       ter, som kan være mere positivt eller negativt ladede end det native prote-
       in, dvs. mere basiske eller sure.
2.4.9  som beskrevet i stridspatentet, og som det fremgår af eksemplet heri, fandt
       opfinderne af stridspatentet, at sammensætninger af rhumab her2, som
       allerede havde gennemgået en første oprensning ved protein a kromato-
       grafi, indeholdt deamiderede varianter og andre sure varianter, som ud-
       gjorde ca. 25% af sammensætningen beregnet som området under kurven,
       af den kurve, der blev opnået ved hjælp af csx-kromatografi (stridspaten-
       tet s. 33, l. 10f, […]). det tekniske problem, som ligger til grund for opfin-
       delsen, er således yderligere at reducere disse sure varianter.
2.4.10 stridspatentet opnår dette ved hjælp af en såkaldt "omvendt vask" via
       ionbytningskromatografi (som skal skelnes fra den analytiske csx-kroma-
       tografi) i løbet af proteinoprensningen. derved ændres vaskepufferen ik-
       ke trinvist i samme retning, men i et mellemliggende trin vendes/reverse-
       res ladningens/ph-værdien af pufferen, jf. stridspatentet s. 25, l. 21, […]:
                                         139
           "efter vask med intermediærpufferen vaskes kationbytterresi-
           nen eller denne reækvilibreres med vaskepufferen, som har en
           konduktivitet eller ph-værdi, eller begge, som er mindre end
           den for intermediærpufferen (dvs. konduktivitet eller ph-værdi,
           eller begge, er ændret i en modsat, dvs. omvendt, retning i for-
           hold til det foregående trin, ulig ionbytterkromatografi-trin i lit-
           teraturen). i eksemplet nedenfor havde vaskepufferen cirka sam-
           me konduktivitet som loadingpufferen (dvs. intervallet fra ca. 5,2
           til ca. 6,6 mmhos), og dens konduktivitet var derfor lavere end
           den i intermediærpufferen." [understregning tilføjet]
2.4.11 stridspatentet tilvejebringer således for første gang en sammensætning,
       hvor mængden af sure varianter reduceres yderligere, og sammensætnin-
       gen indeholder mindre end ca. 25% sure varianter, der hovedsageligt har
       fået asn30 deamideret til asp. denne sammensætning er beskyttet ifølge
       stridspatentets krav 1, som har følgende ordlyd:
           "sammensætning omfattende en blanding af anti-her2 antistof
           og en eller flere sure varianter deraf, hvor mængden af sur vari-
           ant er mindre end ca. 25%, og hvor de sure varianter hovedsage-
           ligt er deamiderede varianter, i hvilke en eller flere asparaginre-
           ster i anti-her2 antistoffet er blevet deamideret, og hvor anti-
           her2 antistoffet er hummab4d5-8, og hvor de deamiderede va-
           rianter har asn30 i cdr1 i en af eller begge vl-regioner i hum-
           mab4d5-8 omdannet til aspartat."
3      gyldighed
3.1    roche gør overordnet gældende, at stridspatentet er gyldigt.
3.2    formodning om gyldighed af udstedte patenter
3.2.1  der er efter retspraksis en stærk formodning i midlertidige forbudssager
       for, at udstedte patenter er gyldige. i denne sag er formodningen ekstra
       stærk, idet stridspatentet efter sagsbehandling og udstedelse af den euro-
       pæiske patentmyndighed ("epo") er blevet vurderet og fundet gyldigt af
       det tekniske appelkammer, der er epos højeste instans.
3.2.2  roche har derfor sandsynliggjort, at patentet er gyldigt og har dermed løf-
       tet sin bevisbyrde i henhold til retsplejelovens § 413, nr. 1.
3.2.3  i den forbindelse skal det bemærkes, at det tekniske appelkammer alle-
       rede har vurderet relevansen af den kendte teknik, som de sagsøgte gør
       gældende i forbindelse med deres anbringende om ugyldighed, og at det
       tekniske appelkammer kom til den konklusion, at stridspatentet er gyl-
       digt, jf. nærmere nedenfor i afsnit 5 og 6.
3.2.4  dokumentet, der er indleveret som bilag m (powell), blev ikke indleveret
       i appelsagen ved epo. roche er imidlertid af den opfattelse, at dette do-
       kument indeholder endnu mindre relevant information end den øvrige
       kendte teknik, som de sagsøgte henviser til, især wo '801 (bilag t), harris
       1995 (bilag n), harris waterside (bilag u) og den "komplette" harris wa-
       terside præsentation (bilag ab).
3.2.5  i de sagsøgtes duplik er der gjort et stort nummer ud af det dokument, der
       er indleveret som bilag ab, der er den komplette samling af slides, som
                                          140
      harris præsenterede på waterside konferencen. i punkt 2.2.5 i de sagsøg-
      tes duplik understreges det også, at epos tekniske appelkammer ikke
      vurderede den komplette samling af slides fra waterside konferencen (bi-
      lag ab) men kun dele deraf, dvs. de slides, der allerede er indleveret som
      bilag u i denne sag. sagen er imidlertid den, at de resterende slides, der
      nu er indleveret som bilag ab, er fuldstændig irrelevante for nærværende
      sag, jf. nærmere nedenfor i afsnit 5.6.28.
3.2.6 i realiteten er der derfor ikke præsenteret noget nyt i denne sag, som det
      tekniske appelkammer ikke tidligere har haft lejlighed til at vurdere i for-
      bindelse med den tilsvarende indsigelses-appelsag ved epo.
3.2.7 endelig skal der skal også erindres om, at det er de sagsøgte, der har be-
      visbyrden for, at stridspatentet er ugyldigt. efter fast retspraksis i sager
      om midlertidige forbud skal sagsøgerne blot sandsynliggøre, at patentet
      er gyldigt og krænket, hvorimod der er ikke nogen bevislettelse for sagsøg-
      te, der derfor ikke kun skal sandsynliggøre, men derimod godtgøre, at
      stridspatentet er ugyldigt.
3.2.8 på baggrund af ovenstående gøres det således gældende, at stridspatentet
      er gyldigt, samt at roche har sandsynliggjort, at roche har en gyldig ret,
      jf. retsplejelovens § 413, nr. 1. størstedelen af de sagsøgtes processkrifter
      og de af de sagsøgte fremlagte bilag angår imidlertid sagsøgtes anbringen-
      de om gyldighed, hvilket har foranlediget en omfattende procesveksling
      mellem parterne herom. roches anbringender i den henseende samt ro-
      ches specifikke bemærkninger til de enkelte modhold gennemgås neden-
      for i afsnit 5 og 6 efter behandlingen af krænkelse i afsnit 4, som roche an-
      ser som det mest centrale spørgsmål i sagen.
4     krænkelse
4.1   beskyttelsesomfanget - artikel 69 epk - patentkrav, beskrivelse og teg-
      ninger
4.1.1 beskyttelsesomfanget for et europæisk patent bestemmes af indholdet af
      patentkravene - og beskrivelsen og tegningerne skal anvendes til fortolkning
      af kravene, jf. artikel 69 epk samt protokollen hertil og patentlovens § 39.
      det fremgår af fortolkningsprotokollen til artikel 69, at:
           "article 69 should not be interpreted as meaning that the extent
           of the protection conferred by a european patent is to be under-
           stood as that defined by the strict, literal meaning of the wording
           used in the claims, the description and drawings being employed
           only for the purpose of resolving an ambiguity found in the
           claims. nor should it be taken to mean that the claims serve only
           as a guideline and that the actual protection conferred may ex-
           tend to what, from a consideration of the description and draw-
           ings by a person skilled in the art, the patent proprietor has con-
           templated. on the contrary, it is to be interpreted as defining a
           position between these extremes which combines a fair protec-
           tion for the patent proprietor with a reasonable degree of legal
           certainty for third parties."
4.1.2 patentets beskyttelsesomfang er altså ikke begrænset til "den snævre, bog-
      stavelige betydning af patentkravenes ordlyd", og beskrivelsen skal ikke
      kun bruges, hvor der er uklarheder i patentkravet. kravene skal imidler-
                                        141
      tid heller ikke kun tjene som "retningslinje" for, hvad opfinderen havde
      påtænkt. artikel 69 skal gives en fortolkning, som ligger mellem disse
      yderpunkter, og som forener en fair beskyttelse for patenthaveren med en
      rimelig retssikkerhed for tredjemand. tredjemand må med andre ord skul-
      le kunne forstå, hvad den tekniske lære er, som fagmanden har søgt be-
      skyttet ved patentkravet.
4.1.3 det er centralt ved udmålingen af beskyttelsesomfanget, at der navnlig gi-
      ves det, som må anses for at være den tekniske lære, eller det opfinderiske
      koncept ("inventive concept"), beskyttelse. man kan udtrykke dette som en
      slags "formålsfortolkning" ("purposive construction") af patenter. en så-
      dan fortolkning benyttes også i udlandet.
4.1.4 at den tekniske lære/opfinderiske koncept har denne centrale betydning
      for beskyttelsesomfanget i patentretten, må ses i lyset af, at en opfindelse
      meget ofte er udtryk for et mere generelt gældende princip, som så er an-
      vendt af opfinderne til at opnå en konkret teknisk fordel. ved nedfældnin-
      gen ("reduceringen") af den tekniske lære til et konkret patentkrav er det
      vanskeligt at ramme præcis alle de udførelsesformer, som udnytter den
      tekniske lære. dertil kommer, at opfinderne - i sagens natur - er begrænset
      til at beskrive de opnåede fordele på grundlag af de data og måleinstru-
      menter, som var tilgængelige på prioritetstidspunktet, jf. nærmere neden-
      for.
4.1.5 princippet om, at den tekniske lære/opfinderiske koncept gives særlig
      vægt ved udmålingen af beskyttelsesomfanget af patenter, giver sig også
      udtryk i, at domstolene ved udmåling af beskyttelsesomfanget ved ækvi-
      valens lægger særlig vægt på, om det centrale/væsentlige ved opfindelsen,
      dvs. den tekniske lære/opfinderiske koncept, udnyttes af den påståede
      indgrebsgenstand. omvendt tillægges det mindre vægt (i praksis til tider
      ingen vægt), om de mindre centrale/væsentlige elementer i af patentkra-
      vet genfindes i den påståede indgrebsgenstand, jf. f.eks. højesterets dom i
      guldager-sagen […].
4.1.6 i overensstemmelse hermed tillægges informationen i patentets beskrivelse
      og fagmandens forståelse heraf, stor betydning ved fortolkningen af be-
      skyttelsesomfanget af stridspatentet i bl.a. afgørelsen fra østre landsret af
      10. marts 2017 (flowcon international aps mod frese a/s […]), hvor
      landsretten (ligesom sø- og handelsretten […]) fandt, at stridspatentet be-
      skyttede en såkaldt p1/p2-ventil, på trods af, at ordlyden af kravet i strids-
      patentet angik en p1/p3 ventil. landsretten lagde endvidere vægt på, at
      den krænkende ventil ville være egnet til samme anvendelsesområde som
      ventilen ifølge stridspatentet, samt at denne ville medføre samme tekniske
      virkninger og i det væsentlige indebærer samme fordele. i højesterets dom af
      24. maj 2007 (workshop flexmodul dk mod aalborg tekniske skole […])
      fandt retten med udgangspunkt i informationen i beskrivelsen, at sagsøg-
      tes værkstedsmøbel ikke krænkede stridspatentet.
4.1.7 i afgørelsen afsagt af østre landsret den 26. maj 1999 (nettopharma a/s
      mod pharmacia & upjohn s.p.a […], fogedrettens kendelse […]) var der
      indsat en eksplicit begrænsning i patentkravet, om at produktet ikke måt-
      te være "rekonstitueret fra et lyofilisat" (dvs. genopløst efter frysetørring).
      uanset dette fandt landsretten, at et produkt, der faktisk var rekonstitue-
      ret fra et lyofilisat, krænkede. landsretten kom til dette resultat ud fra en
      formålsfortolkning af kravet. landsretten fandt således, at begrænsningen
      var indsat, idet lægemidlet på prioritetstidspunktet kun var tilgængeligt
      som lyofilisater, hvis rekonstituering inden administration til patienterne
      grundet forbindelsernes giftighed medførte en fare for behandlingsperso-
                                        142
      nalet. modpartens produkt blev frysetørret og genopløst på fabrikken, og
      det var derfor ikke relevant for hensynet til at skåne behandlingspersona-
      let, at lægemidlet - på fabrikken - havde været frysetørret og genopløst.
      man kan sige, at begrænsningen var indsat i kravet som en fordel i forhold
      til den kendte teknik. østre landsret fandt, at de indskudte procestrin, der
      angik frysetørring og efterfølgende genopløsning hos producenten af det
      påstået krænkende produkt, ikke havde noget reelt farmaceutisk eller pro-
      duktionsteknisk formål. herefter fandt landsretten, at begrænsningen i pa-
      tentkravet om, at saltet ikke måtte være rekonstitueret fra et lyfilisat, na-
      turligt måtte forstås som en henvisning til den hidtil anvendte fremgangs-
      måde med rekonstituering umiddelbart før anvendelse. landsretten fandt
      på denne baggrund, at produktet krænkede stridspatentet. også her tillag-
      de landsretten det således afgørende betydning, hvordan fagmanden ville
      forstå læren i stridspatentet, og formålsfortolkede kravet i overensstem-
      melse hermed - imod den specifikke ordlyd af kravet.
4.1.8 at det er fagmandens læsning og forståelse af patentets lære, der er afgø-
      rende, samt at der tages hensyn til patenthavers forudsætninger på priori-
      tetstidspunktet, er endvidere klart fra østre landsrets afgørelse af 28. ok-
      tober 2011 (cephalon mod orifarm generics a/s). i denne afgørelse fandt
      østre landsret, at fagmanden ville forstå, at opfinderne i forbindelse med
      formuleringen af stridspatentet havde forudsat, at partikelstørrelsen i
      api'en og i tabletten ville være den samme (dvs. at tabletteringen ikke æn-
      drede partikelstørrelse), […], hvilket var årsagen til, at stridspatentets be-
      skrivelse beskrev måling af partikelstørrelsen i api'en - og ikke i tabletten,
      som ellers var forudsat som værende det relevante for formuleringens op-
      tagelsesprofil i patentkravet. på baggrund af eksperterklæringerne fandt
      landsretten, at partikelstørrelsen i orifarms api ikke var den samme som
      i orifarms tablet. retten fandt herefter, at krænkelse var sandsynliggjort
      på trods af, at der var enighed om, at metoden til at måle partikelstørrel-
      sen i selve tabletten som helhed ikke var kendt på prioritetstidspunktet,
      men udviklet til sagen.
4.1.9 det er således afgørende, hvordan fagmanden forstår opfindelsen/den tek-
      niske lære, som fremgår af patentkravene, når disse læses i lyset af beskri-
      velsen og tegningerne/figurerne.
4.2   patentets tekniske lære i relation til vurderingen af beskyttelsesomfan-
      get
4.2.1 det fremgår af stridspatentet, at dets tekniske lære er at tilvejebringe en
      sammensætning af trastuzumab, hvori mængden af de sure varianter er redu-
      ceret. det anføres i patentets afsnit [0002], […]:
          "the large-scale, economic purification of proteins is increasingly
          an important problem for the biotechnology industry. … separa-
          tion of the desired protein from the mixture of compounds fed to
          the cells and from the by-products of the cells themselves to a
          purity sufficient for use as a human therapeutic poses a formida-
          ble challenge".
4.2.2 den øgede renhed, der opnås ved nedbringelsen af mængden af sure va-
      rianter, er en forbedring sammenlignet med renheden for sammensætnin-
      gerne opnået i den kendte teknik, som fremgår af patentet at være 25%, og
      hvori de pågældende sure varianter fortrinsvis har asparagin (asn) i posi-
      tion 30 omdannet til aspartat (asp).
                                       143
4.2.3 den forbedrede trastuzumab renhed er således den tekniske lære/opfin-
      delse, som i henhold til artikel 69 skal ydes en rimelig beskyttelse.
4.3   beskrivelsen af den tekniske lære - reducering af bestemte urenheder
4.3.1 trastuzumab har evnen til at inhibere tumorvækst, som overudtrykker
      her2, jf. us patent nr. 5.677.171, og kan derfor med fordel anvendes tera-
      peutisk.
4.3.2 som nævnt i afsnit 2.3.2 vidste fagmanden, at separation af et ønsket pro-
      tein (antistoffet) fra blandingen af forbindelser, der er givet til cellerne og
      biprodukterne fra cellerne selv til en renhed, der er tilstrækkelig til terape-
      utisk anvendelse, var en meget stor udfordring, jf. bl.a. afsnit [0001] og
      [0012] i stridspatentet, […].
4.3.3 patentets tekniske lære er baseret på opfindelsen af en proces, der gjorde
      det muligt at reducere mængden af sure varianter ved hjælp af en såkaldt
      "reverse wash" proces. når man benyttede sig af "reverse wash" processen,
      var det muligt at opnå trastuzumab sammensætninger, som var renere og
      mere homogene end de sammensætninger, man fik ved brug af den kendte
      teknik. stridspatentet omfatter trastuzumab sammensætninger med en re-
      duceret urenhed som sådan og er ikke afhængig af den metode, der an-
      vendes til at opnå den reducerede urenhed af sammensætningen, herun-
      der om reduktionen af urenheder er opnået ved den såkaldte "reverse
      wash" eller ved andre oprensningsmetoder.
4.3.4 efter oprensningsprocessen i stridspatentet var foretaget, anvendte strids-
      patentet analyse kromatografi kolonnen, bakerbond widepore®, jf. bilag
      plesner 3, afsnit [0113], […], til at måle mængden af urenheder i sam-
      mensætningen. bakerbond widepore® kolonnen var en "state-of-the-art"
      analysekolonne på prioritetsdagen egnet til måling af mængden af ladede
      varianter i antistoffer. som det fremgår af de i denne sag fremlagte artik-
      ler og patenter, var den anvendte bakerbond widepore® kolonne og den
      såkaldte mono s kolonne de analysekolonner, der oftest blev anvendt til
      at analysere trastuzumab og andre monoklonale antistoffer på prioritets-
      tidspunktet den 6. maj 1998. dette vil blive beskrevet nærmere nedenfor i
      afsnit 4.5.3.24 - 4.5.3.30.
4.4   resultaterne hvorpå den tekniske lære var baseret
4.4.1 det fremgår af stridspatentets beskrivelse og figurer, at resultatet af de for-
      søg, som patentkravene bygger på, var vist i de kromatografiske målinger
      beskrevet i afsnit [0113], […], og figurerne i patentet. patentets forfattere
      anførte, at
          "results and discussion-
          [0113] deamidated and other acidic variants of rhumab her2
          were produced when the antibody was made by recombinant
          dna technology (see e.g. csx peaks a, b and 1 in figure 5. the
          deamidated and other acidic variants constituted about 25% (cal-
          culated as area under the integrated curve or profile obtained by
          csx chromatography) of the composition obtained from the ini-
          tial protein a chromatography step. it was discovered that the
          ion exchange method described herein could be used to substan-
          tially reduce the amount of deamidated and other acidic variants
          in the anti-her2 composition, i.e. to about 13% or less (i.e. the
          amount of acidic variants in the preparation subjected to cation
                                       144
          exchange chromatography as described herein was decreased by
          about 50% or more)." [vores fremhævning]
4.4.2 den første del af opfindelsen i stridspatentet omhandler således tilveje-
      bringelse af trastuzumab sammensætninger, der er renere end sammen-
      sætninger fra den kendte teknik, hvori "de sure varianter udgjorde ca. 25
      %". det er tydeligt for en fagmand, der læser stridspatentet, at trækket i
      patentkrav 1: "mængden af sure varianter er mindre end ca. 25 %", kommer
      fra resultaterne rapporteret i afsnit [0113]. den tekniske lære, der formid-
      les, er, at man nu kunne opnå kompositioner, der var renere end tidligere.
4.4.3 som forventet blev både sammensætningerne fra den kendte teknik og
      sammensætningerne med reducerede urenheder, der var opnået ved
      hjælp af den nye "reverse wash" metode, selvfølgelig målt med den sam-
      me analyseteknik. denne analyseteknik oplyses i stridspatentet at være
      csx kromatografi, der var "state-of-the-art", jf. nedenfor afsnit 4.5.3.24 -
      4.5.3.30.
4.4.4 det er derfor tydeligt for fagmanden, der læser stridspatentet, at opfindel-
      sen er relativ i forhold til sammensætninger fra den kendte teknik, idet
      krav 1 kræver, at der skal være færre end de ca. 25% sure varianter, som,
      stridspatentet, afsnit [0113], beskriver, var mængden af sure varianter
      "calculated as area under the integrated curve or profile obtained by csx
      chromatography".
4.4.5 på baggrund af stridspatentets beskrivelse og figurer fremgår det, at når
      man målte med "state-of-theart" kolonnen på prioritetsdagen, viste målin-
      gerne kun 3 væsentlige peaks for de sure varianter, nemlig dem til venstre
      for den native peak 3. det drejede sig om peak a, b og 1, jf. tabel 3 og figur
      5 i stridspatentet (bilag plesner 1 og plesner 3), […]. det er tydeligt
      oplyst i stridspatentet hvilke modifikationer, der er fundet i varianterne,
      der kommer ud i de enkelte peaks.
4.4.6 det fremgår endvidere af figur 5 i stridspatentet, at den overvejende vari-
      ant eluerede ved peak 1 og var deamideret i position 30, hvor asn var dea-
      mideret til asp som anført i tabel 3 i stridspatentet. de to øvrige sure pe-
      aks, peak a og b beskrevet i figur 5 i stridspatentet, var også deamiderede
      i position 30 fra asn til asp og havde derudover yderligere uidentificere-
      de varianter. disse varianter eluerede til venstre for peak 1, fordi de, sam-
      menlignet med varianterne i peak 1, havde en samlet ladning, der var mere
      negativ (sure) end ladningen for varianterne i peak 1.
4.4.7 det beskrives bl.a. i afsnit [0117], […], i stridspatentet, at "reverse wash"
      metoden havde den følgende effekt som vist i figur 5:
          "the quality of rhumab her2 in all the elution pools is equiva-
          lent as determined by csx hpiex analysis (figure 5). compared
          to the load material: there is an enrichment of the nondeami-
          dated antibody (peak 3) no change in the amount iso-asp102 or
          lys450 antibody (peak 4), and a reduction of the amount of asp30
          deamidated antibody (peaks a, b, 1 and others)." [vores frem-
          hævning]
4.4.8 fagmanden, der læser stridspatentet, vil forstå, at der ikke var nogen væ-
      sentlige peaks/varianter målt mellem peak 1 (deamideret i position 30 fra
      asn til asp) og peak 3, som ifølge patentets afsnit [0117] indeholdte den
      native trastuzumab. dette følger af tabel 3, figur 5 og afsnit [0113] og [0117]
      i ep '455 (bilag plesner 1 og 3). fagmanden ville notere sig, at der var
                                            145
        meget lidt af variant "a" i figur 5, og at der antageligt må have været end-
        nu færre varianter i "peak 2", idet denne slet ikke var medtaget selvstæn-
        digt i figur 5. det er oplyst i stridspatentets table 3, at disse "others" hav-
        de substitution fra asp102 til succinimid i 102 og/eller var permutationer
        fundet i peak 1 og 4, dvs. var varianter med nogle yderligere modifikatio-
        ner af de, der var fundet i peak 1 og 4. det er ikke angivet hvilken andel af
        andre, der er sure varianter, og hvilken andel, der ikke er.
4.4.9   på baggrund af disse resultater og beskrivelsen i afsnit [0113] blev paten-
        tets tekniske lære "reduceret" til patentkravene i ep '455. patentkrav 1 ved-
        rører i overensstemmelse hermed en trastuzumab sammensætning, hvori
        mængden af sure varianter er mindre end ca. 25 %, og hvori de sure varianter
        hovedsageligt er deamiderede fra asn til asp i position 30 i en eller begge
        af de variable regioner (vlregioner) (jf. peak a, b og 1).
4.5     fortolkning af stridspatentets krav 1
4.5.1   stridspatentets krav 1 kan opdeles i 4 træk:
              1.    sammensætning omfattende en blanding af anti-her2 antistof,
                    hvor anti-her2 antistoffet er hummab4d5-8
              2.    og en eller flere sure varianter deraf,
              3.    hvor mængden af sure varianter er mindre end ca. 25%,
              4.    og hvor de sure varianter hovedsageligt er deamiderede varian-
                    ter, i hvilke en eller flere asparaginrester i anti-her2 antistoffet
                    er blevet deamideret, og hvor de deamiderede varianter har
                    asn30 i cdr1 i en af eller begge vl-regioner i hummab4d5-8
                    omdannet til aspartat.
4.5.2   vedr. træk 1 og træk 2
4.5.2.1 det er i sagen ubestridt, at ontruzant® indeholder trastuzumab og en el-
        ler flere sure varianter. træk 1 og 2 vil derfor ikke blive diskuteret nærme-
        re.
4.5.3   vedr. træk 3
4.5.3.1 et af de centrale stridspunkter i nærværende sag er, hvorvidt ontruzant®
        opfylder træk 3, og dermed om ontruzant® indeholder mindre end ca.
        25% sure varianter.
4.5.3.2 parterne er i den forbindelse navnlig uenige om fortolkningen af trækket,
        om de 25% sure varianter skal beregnes af hele sammensætningen eller
        kun af de sure varianter og det native stof lagt sammen. nedenfor redegø-
        res for roches synspunkt:
4.5.3.3 der henvises i patentkravet til "sammensætningen" som sådan. sammen-
        sætningen er defineret på side 6 ([0020]) i stridspatentet, […], og omfatter
        polypeptidet af interesse samt en eller flere kontaminanter og er dermed
        ikke begrænset til de sure varianter og det native stof lagt sammen. i mod-
        sætning hertil angives der i definitionen af "blanding" alene, at der skal
        være både nativt antistof og sure varianter tilstede. at det relevante er
        sammensætningen som sådan, er endvidere klart fra beskrivelsen, hvor
        det bl.a. anføres under "results", at det er "25 % of the composition [sam-
        mensætningen] ...reduce the amount of deamidated and other acidic vari-
        ants in the anti-her2 composition" [vores fremhævning], og altså ikke
        "blanding", som, de sagsøgte hævder, kunne være en fortolkningsmulig-
        hed. der henvises til stridspatentets afsnit [0113] som citeret ovenfor i af-
        snit 6.4.1.
                                          146
4.5.3.4  det fastholdes på denne baggrund, at det er klart, at træk 1 beskriver, at
         det er sammensætningen som sådan, herunder alle dens varianter, der skal
         omfatte mindre end ca. 25 % sure varianter.
4.5.3.5  stridspatentet angiver, at mængden af sure varianter er bestemt ved csx
         kromatografi med en bakerbond widepore® kolonne
4.5.3.6  den oprindelige afdelte ansøgning til stridspatentet omfattede et patent-
         krav, krav 9, hvor det var beskrevet, at mængden af sure varianter i sam-
         mensætningen skulle måles ved "carboxy-sulphon cation exchange high
         pressure liquid" kromatografi (csx hpiex), jf. bilag z […]. der var ikke
         henvist specifikt til bakerbond widepore® csx hpiex kolonnen (4.6 x
         250mm) i patentkravet, idet det normalt ikke er tilladt at anvende vare-
         mærker i selve patentkravet, jf. også guide for examination, paragraf 4.8.
         opfinderne forsøgte at opnå et krav, hvormed målingen af de sure varian-
         ter ville være bundet til den samme type kromatografikolonner, som de
         havde anvendt til at bestemme mængden af sure varianter.
4.5.3.7  årsagen til, at opfinderne ønskede at angive, hvordan mængden af sure
         varianter blev fastlagt, er åbenlys, idet bakerbond kolonnen anvendt i pa-
         tentet er præcis en sådan "csx hpiex" kolonne, og fagmanden ville - også
         i lyset af beskrivelsen - have identificeret csx hpiex bakerbond widepo-
         re® kolonnen som kolonnen, der blev anvendt til trastuzumabanalysen i
         stridspatentet.
4.5.3.8  roches formulering af den oprindelige afdelte ansøgning viser således, at
         analysemetoden til bestemmelse af mængden af de sure varianter kan ha-
         ve betydning for den målte mængde af sure varianter. det viser endvide-
         re, at opfinderne forsøgte at undgå, at bl.a. fremtidige forbedrede måletek-
         nikker reelt ville kunne begrænse patentets beskyttelsesomfang, idet ko-
         lonnerne gradvist over tid blev bedre til at eluere de sure varianter.
4.5.3.9  epo gjorde imidlertid indvendinger mod kravet under sagsbehandlingen
         af stridspatentet ved brev af 12. marts 2004, jf. bilag æ […]. epo be-
         mærkede: "it is reminded that the technique used to characterize the acidic
         variant(s) and define their amounts in the composition is actually irrele-
         vant to the composition itself". krav 9 blev derfor slettet. henvisningen til
         bakerbond widepore® kolonnen blev opretholdt i beskrivelsen (jf. bl.a.
         tabel 3, s. 32 […]).
4.5.3.10 roche er enige i, at i de fleste tilfælde vil det være korrekt, at målemeto-
         den er irrelevant for de opnåede resultater. f.eks. i relation til måling af
         temperatur, længde eller varighed vil den anvendte målemetode normalt
         ikke gøre en relevant forskel for de opnåede resultater.
4.5.3.11 i nærværende sag er dette imidlertid ikke nødvendigvis tilfældet. enhver
         fagmand ville på daværende tidspunkt have vidst (og ville for den sags
         skyld også vide det i dag), at målingen af de sure varianter ved hjælp af en
         given kromatografikolonne ikke nødvendigvis afspejler det præcise ind-
         hold af sure varianter i sammensætningen. fagmanden vidste endvidere,
         at dette ville være særligt relevant i den nærværende situation, idet de
         trastuzumab varianter, der skulle elueres, var meget ens og varierede kun
         for så vidt angår en enkelt eller to ladninger.
4.5.3.12 i lyset af epos afvisning af kravet blev der imidlertid ikke mulighed for at
         tage højde herfor i patentkravet. dette betyder dog ikke, at dette ikke skal
         tillægges betydning, idet patentkravet skal læses i lyset af beskrivelsen og
         fagmandens viden, og fagmanden ville på daværende tidspunkt såvel som
         i dag have været klar over, at mængden af de målte sure varianter i et vist
         omfang ville afhænge af den anvendte analysekolonne og de anvendte be-
                                            147
         tingelser på grund af den særlige omstændighed, at de varianter, der skul-
         le måles, ville være store proteiner, der var næsten identiske med hinan-
         den samt med den native sammensætning, jf. det foregående afsnit.
4.5.3.13 de sagsøgte har ikke bestridt, at fagmanden vidste og fortsat ved, at for-
         skellige analysekolonner kan give forskellige resultater.
4.5.3.14 det fremgår af stridspatentet, at hvorvidt en variant er en sur variant, dvs.
         om en variant er (en anelse) mere negativt ladet, kan bestemmes ved f.eks.
         analytisk kationbytningskromatografi. ved kationbytningskromatografi
         elueres sure varianter før "main peak", jf. professor paul dalbys erklæring
         af 6. maj 2018, afsnit 9, bilag plesner17, […].
4.5.3.15 i relation til mængden af sure varianter er det angivet, at denne bestemmes
         ved csx kromatografi.
4.5.3.16 som nævnt ovenfor angives det i eksempel 1 i stridspatentet, at der anven-
         des en "carboxy-sulphon cation high pressure liquid" kromatografi kolon-
         ne (forkortet som "csx hpiex", jf. s. 31, l. 21 […]), nemlig "bakerbond wi-
         depore® csx hpiex column (4.6 x 250mm)". under afsnittet resultater og
         diskussion, s. 33, beskrives det tilsvarende, at mængden "mindre end ca.
         25%" blev bestemt ved hjælp af csx-kromatografi:
             "… beregnet som arealet under den integrerede kurve eller pro-
             fil opnået ved csx-kromatografi"
4.5.3.17 fagmanden vil derfor vide, at bakerbond csx kolonnen i henhold til
         stridspatentet var en egnet kolonne til måling af mængden af sure varian-
         ter.
4.5.3.18 derudover vil fagmanden vide, at "csx" kolonnen er en såkaldt "weak-
         strong" kolonne, hvori der anvendes carboxy og sulfonsyre, og fagmanden
         vil vide, at dionex kolonnen var en svag kolonne udviklet efter prioritets-
         tidspunktet, som kan give en anden opløsning.
4.5.3.19 fagmanden ved, at brugen af forskellige kolonnetyper til analyse af den
         samme antistofkomposition kan give forskellige resultater
4.5.3.20 fagmanden ved, at analyse af den samme antistofkomposition på forskelli-
         ge kolonnetyper kan give forskellige resultater. ved læsning af en specifi-
         ceret mængde sure varianter i et patentkrav som i stridspatentet vil fag-
         manden derfor anvende informationen i stridspatentet om hvilken kolon-
         ne/metode, der blev brugt til at bestemme den specifikke mængde sure va-
         rianter, der er angivet i kravet, jf. professor paul dalbys erklæring af 6. maj
         2018, afsnit 10, bilag plesner17 […]. dette er også bekræftet af de sagsøg-
         te - dog i relation til wo '801 patentet, i relation til hvilket det anføres (af-
         snit 7.1.4.1, sidste afsnit […]):
             "det er korrekt, at wo 801 ikke fokuserer på fjernelse af de resul-
             terende varianter, men på side 26 giver dokumentet entydig vej-
             ledning om, hvordan man skal analysere en sammensætning af
             rhumab-her2 antistof, der kan indeholde varianter, nemlig ved
             hjælp af bakerbond wide-pore carboxy sulfon (csx) og betin-
             gelserne, som anført i wo 801. dette ville ikke være blevet over-
             set af en fagmand, som ville have overvejet og testet den beskrev-
             ne metode, særligt idet bakerbond wide-pore-kolonnen på prio-
             ritetsdatoen var kendt for at være en kationbytningskromatogra-
                                          148
             fi-kolonne med høj opløsning og egnet til antistof-oprensning."
             (vores fremhævning)
4.5.3.21 for nemheds skyld er nedenfor indsat citat af referencerne til baker-
         bond widepore i stridspatentet, bilag plesner 1, s. 31 […],
             "bestemmelse af rhumab her2 antistofvarianter (csx hpiex):
             rhumab her2 spsff kromatografikolonnen resolverer antistof-
             varianter. fraktioner for hver af undersøgelseskromatografierne
             blev testet for den relative mængde variant antistof ved csx
             hpiex kromatografi. en bakerbond wide-pore™ csx
             hpiex kolonne (4,6 x 250 mm) blev kørt ved 1 ml/min ved 55°
             […]."
4.5.3.22 og i wo '801, bilag t, s. 26, […]:
             "analysis of rhumab her2 deamidation and succinimide forma-
             tion was performed using cation exchange chromatography. a
             bakerbond wide-pore carboxy sulfon (csx) column (4,6 x 250
             mm) was operated at flow rate of 1 ml/min. the mobile phase
             was formed from a tertiary gradient (table 2)."
4.5.3.23 det fremgår således, at det, som de sagsøgte betegner som "entydig vejled-
         ning" om brugen af kromatografi-kolonner i forhold til wo '801, svarer til
         beskrivelsen af kromatografikolonnen i stridspatentet.
4.5.3.24 bakerbond widepore® kolonnen var en "state-of-the-art" analysekolon-
         ne på prioritetsdagen egnet til analyse af mængden af antistoffer
4.5.3.25 bakerbond widepore® kolonnen var endvidere et oplagt valg, og denne
         kolonne var også anvendt tidligere i relation til trastuzumab.
4.5.3.26 at det var oplagt at anvende bakerbond widepore® kolonnen, bekræftes
         af de sagsøgtes erklæring udarbejdet af professor slater, bilag å, afsnit 36,
         […], hvor det anføres, at
             "bakerbond colums were widely used in analytical cex chro-
             matography to separate acidic variants in the late 1990s"
             [fremhævet her].
4.5.3.27 og de sagsøgtes erklæring udarbejdet af professor slater i bilag k, afsnit
         99, […],
             "wo '801 uses a bakerbond wide-pore carboxy sulfon column,
             which would have been a standard column for analytical pur-
             poses in 1998" [fremhævet her].
4.5.3.28 dette bekræftes også af oversigtsartiklen af vlasak fremlagt som bilag
         plesner31, tabel 1, side 470 […].
4.5.3.29 det var endvidere offentlig tilgængeligt, at bakerbond widepore® kolon-
         nen blev anvendt i forbindelse med frigivelse af herceptin®, jf. harris
         2001, bilag plesner32, s. 234, […], hvilket understøtter, at det var denne
         kolonne, som fagmanden ville anse for relevant. harris 2001 forklarer, at
         "the cationexchange method described in this paper is the validated
         method used for the release of rhumab her2 production lots" (side 234,
         venstre kolonne nederst til øverst i højre kolonne). de biosimilære produ-
         center ville givet have nærlæst harris 2001 i deres søgen efter information
         om herceptin® som referencelægemiddel.
                                           149
4.5.3.30 der er da også specifikt henvist til harris 2001 artiklen i artiklen udarbej-
         det af den biosimilær producent celltrion vedrørende sammenligningen
         af deres biosimilære produkt og herceptin®, jf. reference 49 i celltrion/lee
         artiklen, bilag plesner39, […], ligesom der er henvist til harris 2001 i
         oversigtsartiklen af vlasak, bilag plesner31, se table 1, […].
4.5.3.31 det anføres endvidere i harris 2001, s. 243 […], at tilstedeværelsen af yder-
         ligere mindre sure varianter ikke er sandsynligt, idet "the peak assigment
         are consistent with the charge patterns observed by isoeletric focusing in a
         polyacrylamide gel". dette understøtter, at bakerbond widepore® kolon-
         nen var særdeles egnet til formålet, og at roche ingen anledning havde til
         at overveje anvendelse af en anden metode (end bakerbond widepore®
         csx kolonnen) til at bestemme mængden af sure varianter i stridspatentet.
4.5.3.32 det var ikke muligt for opfinderne at anvende dionex propac wcx-10 ko-
         lonnen, der udgør en forbedring i forhold til bakerbond widepore® ko-
         lonnen, idet denne ikke var færdigudviklet og markedsført på prioritets-
         tidspunktet. opfinderne kunne derfor - i sagen natur - ikke have taget høj-
         de for den yderligere peak (3*), som den forbedrede opløsning i den sene-
         re udviklede dionex propac wcx-10 kolonne efterfølgende har vist.
4.5.3.33 fagmanden vidste, at kromatografi kolonnerne og analyserne ville bli-
         ve bedre med tiden
4.5.3.34 det var og er klart for fagmanden, at udviklingen indenfor de relevante
         metoder til analyse af mængdeforholdet af varianter i antistofsammensæt-
         ninger udvikles over tid. med andre ord ved fagmanden, at tekniske frem-
         skridt i kromatografi fremover kan resultere i det faktum, at der i en anti-
         stofkomposition kan eluere yderligere antistofvarianter, som ikke kunne
         findes på prioritetsdagen for en given opfindelse, jf. professor paul dalbys
         erklæring af 6. maj 2018, afsnit 11, bilag plesner17 […]. fagmanden kan
         dog ikke forudsige hvilke varianter eller mængden deraf, der potentielt vil
         være tale om.
4.5.3.35 stridspatentet skal have det samme beskyttelsesomfang igennem hele
         beskyttelsesperioden
4.5.3.36 fagmandens læsning af patentkravet, herunder hvordan udtrykket "sure
         varianter" skal forstås, og dermed bestemmelsen af beskyttelsesområdet
         for stridspatentet, skal være uafhængig af tekniske fremskridt inden for
         kromatografi opnået efter prioritetsdatoen. i modsat fald kan en antistof-
         sammensætning, som ubestridt falder inden for beskyttelsesområdet for
         stridspatentet ifølge de analysemetoder, der er demonstreret i stridspaten-
         tet, og som var tilgængelige på prioritetstidspunktet, pludselig vise sig ef-
         terfølgende at skulle betragtes som faldende uden for beskyttelsesområdet
         grundet efterfølgende forbedringer af kromatografien. dette er illustreret
         med et eksempel nedenfor i afsnit 4.5.3.39.
4.5.3.37 de tekniske fremskridt efter prioritetsdatoen bør ikke resultere i en æn-
         dring af beskyttelsesområdet, og beskyttelsesområdet bør ikke være vari-
         abelt. hvis det var tilfældet, ville det medføre usikkerhed for både patent-
         havere og tredjemænd.
4.5.3.38 stridspatentet skal således have samme beskyttelsesomfang i hele beskyt-
         telsesperioden - dette er i nærværende sag kun muligt, såfremt man ved
         vurdering af krænkelse enten anvender sammenlignelige analysemetoder
         eller tager højde for forskelle heri.
                                           150
4.5.3.39 dette kan belyses af analyser, der allerede er i sagen, og som er foretaget
         uafhængigt af nærværende sag. i genentechs biological license applica-
         tion ("bla") er mængden af sure varianter målt på bakerbond widepore®
         kolonnen vist i tabel 13, s. 67, bilag plesner22 […]. målingerne viser et
         indhold af sure varianter på i gennemsnit 18,56%. i supplementet til ge-
         nentechs biological license application for herceptin ("bla supple-
         ment") beskrives det, at dionex-kolonnen eluerer yderligere peaks, herun-
         der peak 3*, som ved måling med bakerbond widepore® co-eluerede med
         det native stof og derfor ikke var medtaget som en sur variant i genente-
         chs bla, jf. bla supplement s. 5, bilag plesner19 […]. det fremgår her-
         af, at peak 3* udgjorde ca. 9%. målt med bakerbond widepore® kolonnen
         udgjorde de sure varianter i herceptin® altså ca. 18,56%, hvorimod de må-
         lt med dionexkolonnen udgjorde ca. 27,5 % (18,56% + den yderligere peak
         3*, som i bla supplement angives at være forskellen på de to målemeto-
         der) sure varianter. den samlede mængde sure varianter målt med dio-
         nex-kolonnen er ikke specifikt angivet i bla supplement, men resultatet
         bekræftes også af solvias' målinger foretaget på dionex-kolonnen, jf. bilag
         plesner21, […], hvorefter gennemsnittet af sure varianter i herceptin,
         hvis peak 3* tælles med, udgør 27,6%.
4.5.3.40 hvis man forestiller sig det tænkte eksempel, at en tredjemand havde bragt
         dette produkt på markedet lige efter prioritetsdagen den 6. maj 1998, ville
         der ikke have været strid om, hvorvidt dette produkt krænkede. måling
         på bakerbond widepore® kolonnen ville have vist ca. 18,5% sure varian-
         ter og dermed betydeligt mindre end "ca. 25%". dionex-kolonnen var ikke
         tilgængelig, og fagmanden havde ikke kendskab til, at der var flere sure
         peaks, som ikke blev opdaget med bakerbond widepore kolonnen. som
         beskrevet i harris 2001 (tre år senere), jf. side 243, opdagede fagmanden
         heller ikke på daværende tidspunkt (2001) ved undersøgelse med en ba-
         kerbond widepore® kolonne, at der var en peak 3* eller i hvilket omfang,
         jf. table 6, […], hvor der samlet måles 16,9% sure varianter. produktet ville
         derfor være omfattet af stridspatentets beskyttelsesomfang […], og roche
         ville kunne få nedlagt et forbud mod produktet.
4.5.3.41 skal man følge ræsonnementets fra de sagsøgte, så ville det imidlertid gø-
         re en forskel, hvis det præcis samme produkt først blev lanceret efter, at
         dionex-kolonnen var blevet markedsført. følger man de sagsøgtes argu-
         mentation, ville det (identiske) produkt, der i slutningen af 1998 åbenbart
         krænkede stridspatentet, og som rent faktisk var produceret i henhold til
         den metode, der er angivet i stridspatentet, ikke længere krænke stridspa-
         tentet, fordi tredjemand nu kunne vælge en anden analysemetode (som ik-
         ke var tilgængelig på prioritetsdagen) end den, der var beskrevet i strids-
         patentet, og opnå en bedre opløsning, som eluerede peak 3* (i stedet for at
         co-eluere med peak 3), og dermed identificere en betydeligt højere andel
         af sure varianter. tredjemand ville således i denne situation blive stillet
         forskelligt afhængig af, hvornår han markedsførte identiske produkter un-
         der stridspatentets beskyttelsesperiode.
4.5.3.42 de sagsøgte har i svarskriftet anført, at de er enige i, at stridspatentet skal
         have det samme beskyttelsesomfang, men ovennævnte eksempel viser
         klart, at dette ikke er resultatet af deres argumentation.
4.5.3.43 uanset at der således er tale om den samme sammensætning, som selvsagt
         hele tiden har indeholdt den samme mængde sure varianter, bliver resul-
         tatet af analysen af beskyttelsesomfanget forskelligt. den mængde sure va-
         rianter, der er anført i kravet, er den mængde, som roche (og tredjemand)
         kunne måle ved brug af "state-of-the-art" teknologi på prioritetstidspunk-
         tet. roche kunne ikke forudsige målingerne på dionex propac, ej heller
                                           151
         kunne tredjemand. derimod bemærkes det, at hvis opfinderne kunne ha-
         ve haft adgang til den forbedrede analyseteknik, ville de have taget højde
         herfor, når de målte mængden af sure varianter i de trastuzumab batches,
         der blev fremstillet i henhold til den kendte teknik, og de ville have tilret-
         tet patentkravene herefter.
4.5.3.44 den tekniske lære består i en reduktion af de sure urenheder i forhold til
         den kendte teknik, og denne relative opfindelse, som stridspatentet be-
         skytter, opnår kun en fair beskyttelse, såfremt prior art sammensætningen
         og den nye sammensætning måles med sammenlignelige analytiske ko-
         lonner, eller der tages højde for forskellene i analysemetoderne så vidt mu-
         ligt.
4.5.4    dionex propac kolonnen kom på markedet efter prioritetsdagen
4.5.4.1  på prioritetsdagen (den 6. maj 1998) var dionex propac ikke tilgængelig,
         jf. "protein variant separations by cation-exchange chromatography on
         tentacle-type polymeric stationary phases", af weitzhandler m.fl. (journal
         of chromatography a, 18. december 1998), offentliggjort af dionex corpo-
         ration (bilag plesner30, […]).
             "abstract we developed a set of prototype cation-exchange col-
             umn packings…"
4.5.4.2  de første produktoplysninger om dionex propac fremlagt i nærværende
         sag er bilag l, e 741, som angiveligt er fra 1999 ("© 1999 dionex corpora-
         tion"), men som kan være anvendt senere. det er ikke bestridt af de sagsøg-
         te, at dionex propac først kom på markedet efter prioritetsdagen.
4.5.5    fagmanden ved, at dionex propac har en bedre opløsning end kolonner-
         ne på prioritetstidspunktet
4.5.5.1  fagmanden ved, at dionex propac havde en forbedret opløsning sammen-
         lignet med de tidligere kolonner, der var tilgængelig på prioritetstids-
         punktet.
4.5.5.2  dette bekræftes af de sagsøgtes erklæring fra nigel slater i bilag å, afsnit
         37 og afsnit 40 […]:
             "37. due to the improved resolution obtained with propac col-
             umns, there was in the early 2000s a switch away from baker-
             bond and other cex analytical columns to propac.
             […]
             40. using a state-of-the-art column such as propac, rather than
             an older column such as the bakerbond, may well produce
             slightly different figures for the proportion of acidic variants.
             […] improved analytical techniques with better resolution of
             variants are fully expected to lead to more accurate results".
             [fremhævet her]
4.5.5.3  det fremgår ligeledes af weitzhandler m.fl. (bilag plesner30) samt pro-
         duktoplysningerne vedrørende dionex propac (bilag l) som fremlagt af
         de sagsøgte, at man med dionex propac kolonnen kunne eluere varianter,
         som ikke kunne elueres med f.eks. mono s alene, jf. bilag plesner30, si-
         de 368 […].
4.5.5.4  dette bekræftes tillige af oversigtsartiklen "heterogeneity of monoclonal
         antibodies revealed by chargesensitive methods" forfattet af vlasak m.fl.,
                                          152
        2008, bilag plesner31 […]. der nævnes i tabel 1 i artiklen en række artik-
        ler, hvori der beskrives modifikationer (varianter) af monoklonale antistof-
        fer, og det anføres hvilke cex (kationbytningskromatografi) kolonner,
        man anvendte til at spore dem. de artikler, der omtaler brug af bakerbond
        csx, daterer sig fra 1997 til 2001. artiklerne, der anvender dionex propac,
        er fra 1999 [nr. 40] til 2008 [nr. 88]. artiklen forfattet af weitzhandler fra
        december 1998, bilag 30, er også nævnt [nr. 19], men den omhandlede kun
        en prototype beskrevet af dionex som forklaret ovenfor og ikke et mar-
        kedsført produkt, og denne er publiceret efter prioritetstidspunktet.
4.5.5.5 det anføres i artiklen forfattet af vlasak, at dionex propac wcx-10 "[i 2008]
        er blevet den gyldne standard for antistofanalyse" (side 470 […]) og at den
        dermed har erstattet de ældre bakerbond og mono s kolonner.
4.5.5.6 ovennævnte (artikler, dionex produktoplysningerne, nigel slaters erklæ-
        ringer og de sagsøgtes svarskrifter) bekræfter, at fagmanden udmærket
        var klar over, at bakerbond kolonnen var en "state-of-the-art" analyseko-
        lonne på prioritetsdagen (den 6. maj 1998), men at kromatografikolonner-
        ne udviklede sig, og at dionex propac kolonnen, som ikke var på marke-
        det på prioritetsdagen, på et eller andet tidspunkt efter prioritetsdagen og
        sandsynligvis i de tidlige år efter årtusindskiftet blev den bedre resolve-
        rende analysekolonne til analyse af monoklonale antistoffer, da den hav-
        de en bedre opløsning.
4.5.5.7 det var således nærliggende for fagmanden, at anvendelse af dionex-ko-
        lonnen ville medføre en bedre eluering af sure varianter.
4.5.5.8 hvis fagmanden anvendte dionex kolonnen, ville han være klar over, at
        det ville resultere i en bedre opløsning, og at den evt. kunne eluere uaf-
        hængige peaks, der co-eluerede med andre peaks, når analysen blev fore-
        taget med en bakerbond kolonne.
4.5.6   fortolkning af den yderligere peak 3* opløst med dionex propac - peak
        3* skal ikke medregnes som sur variant
4.5.6.1 hvis fagmanden analyserede trastuzumab med dionex propac kolonnen,
        ville han konsekvent opnå flere peaks, hvilket vil sige flere sure varianter
        end dem, der tidligere var blevet detekteret/elueret for trastuzumab, når
        dette blev analyseret med bakerbond widepore kolonnen, jf. dionex pro-
        pac analysen af herceptin® og ontruzant® i figur 3 til 8 samt 9 til 12 i sol-
        vias' analyserapport, bilag plesner 21 […], sammenlignet med figur 5 i
        ep '455 patentet, jf. bilag 1 og 3 […], samt harris r. m.fl. "identification of
        multiple sources of charge heterogeneity in a recombinant antibody",
        ("harris 2001"), bilag plesner32, figur 2 […]. fagmanden ville bemærke
        de tydelige forskelle mellem henholdsvis kromatogrammerne analyseret
        med bakerbond kolonnen og kromatogrammerne analyseret med dionex
        kolonnen.
4.5.6.2 det er umiddelbart nærliggende for fagmanden, at hvis man med den bed-
        re opløsning opnået for kolonner efter prioritetsdagen opdagede, at peak
        3, som, man i patentansøgningen anførte og troede, kun indeholdte nativ
        trastuzumab, rent faktisk viste sig at omfatte to peaks, nemlig en for det
        native trastuzumab og en for en ikke opdaget sur variant (peak 3*), som
        co-eluerede, da man anvendte en "state-of-the-art" (bakerbond widepo-
        re®) kolonneteknik på prioritetsdagen, så skal patentkravet læses, som
        man ville have forstået det på prioritetsdagen, idet beskyttelsesomfanget ik-
        ke bør ændre sig, bare fordi man har udviklet en mere sensitiv kromatogra-
        fikolonne.
                                             153
4.5.6.3 på baggrund af den nye peak 3*, som eluerede meget tæt på det native
        trastuzumab (peak 3) (jf. bl.a. figur 3 til 12 i bilag plesner 21 (solvias'
        analyse)), ville fagmanden forvente, at den yderligere peak fundet ved
        hjælp af dionex propac kolonnerne skyldes, at dionex propac kolonnen
        var bedre til at eluere trastuzumab varianterne. de trastuzumab kromato-
        grammer, der er fremlagt i nærværende sag, viser tydeligt, at kromato-
        grammer foretaget ved hjælp af dionex propac kolonnen eluerer en ekstra
        peak umiddelbart til venstre for main "nativ" peak, hvilket ikke blev set i
        alle de kromatogrammer, der er lavet på baggrund af bakerbond widepo-
        re® og mono s kolonnerne. endvidere er det klart, at kromatogrammerne
        foretaget ved hjælp af dionex propac herudover viser yderligere peaks til
        venstre for main "nativ" peak (altså identifikationen af yderligere sure va-
        rianter) end bakerbond widepore® kolonnen. den samlede mængde sure
        varianter er således også af denne årsag forøget i disse målinger, jf. navn-
        lig solvias' målinger, bilag plesner21, og samsungs målinger, jf. bilag
        plesner42.
4.5.6.4 fagmanden ville derfor også vide, at hvis patentkravene skulle gives det
        samme beskyttelsesomfang, som de havde på prioritetsdagen, så skulle
        den skjulte variant i den nye peak 3*, som co-eluerede med det native
        trastuzumab på prioritetsdagen, ikke medtages i beregningen af mængden
        af sure varianter, idet det fremgår af stridspatentet, at den ikke er medta-
        get i beregningen af de sure varianter (hverken i målingen af trastuzumab
        sammensætningen i den kendte teknik eller den oprensede sammensæt-
        ning), fordi den ikke blev fundet med den velkendte bakerbond kolonne
        anvendt i ep '455 patentet.
4.5.6.5 fagmanden ville derfor erkende, at man i stridspatentet havde opfattet og
        medregnet den hidtil ukendte peak 3* som nativ trastuzumab, og at hvis
        man nu betragtede den som en sur variant, ville det for ca. 9 % af indhol-
        det betyde, at det blev en sur variant i stedet, og konsekvensen ville derfor
        være, at mange sammensætninger, som ville have været omfattet af strids-
        patentets beskyttelsesomfang, når det blev målt med "state-of-the-art" ko-
        lonnen, bakerbond widepore® kolonnen, ville falde uden for beskyttelses-
        omfanget, hvis den blev målt med (den senere udviklede) dionex propac
        kolonne. opfindelsen kan kun bevare det samme beskyttelsesomfang,
        hvis varianten i peak 3* fortsat bliver behandlet på samme måde (nemlig
        at den betragtes som værende en del af den native trastuzumab) på trods
        af de tekniske fremskridt, som har medført en bedre eluering af varianter-
        ne.
4.5.6.6 derudover gøres det gældende, at det forhold, at den yderligere peak 3*
        opdaget ved hjælp af dionex propac kolonnen snarere skyldtes kolonnens
        højere opløsning end, at der var forskel på den analyserede trastuzumab,
        ville blive bekræftet, hvis fagmanden analyserede herceptin® (dvs.
        trastuzumab fra roche) og det biosimilære trastuzumab ved hjælp af dio-
        nex propac kolonnen, idet fagmanden ville opdage, at såvel herceptin®
        som det biosimilære trastuzumab havde den yderligere peak 3*.
4.5.6.7 på denne baggrund ville fagmanden vide, at den variant, der eluerer i pe-
        ak 3*, rent faktisk ikke elueres i den anvendte bakerbond kolonne i stridspa-
        tentet, og at beregningen af de sure varianter i stridspatentet (hverken ved
        målingerne af trastuzumab sammensætninger fra den kendte teknik eller
        ved målingen af den med "reverse wash" oprensede trastuzumab sammen-
        sætning) derfor ikke medregnede peak 3* som en sur variant, da den tekniske
        lære i patentet blev "omsat" til trækkene i krav 1 i ep '455.
4.5.6.8 sammenfattende gøres det gældende, at:
                                             154
            •  stridspatentet skal som udgangspunkt have samme beskyttelses-
               omfang uanset de teknologiske forbedringer, der var særlige for
               kromatografiområdet, jf. afsnit 4.5.3.35.
            •  fagmanden vil være opmærksom på, at stridspatentet beskriver, at
               mængden af sure varianter er bestemt ved csx kromatografi, og at
               bakerbond widepore® kolonnen anvendes, jf. afsnit 4.5.3.5.
            •  fagmanden vil være opmærksom på, at den specifikke mængde af
               varianter, som fremgår af den kromatografiske analyse, kan afvige
               afhængigt af den anvendte (kromatografi) kolonne, jf. afsnit 4.5.3.19.
            •  bakerbond widepore kolonnen var en "state-of-the-art" analyseko-
               lonne på prioritetsdagen egnet til analyse af variantfordelingen i an-
               tistoffer, jf. afsnit 4.5.3.24.
            •  fagmanden ved, at dionex propac kolonnen, der kom på markedet
               efter prioritetsdagen, har bedre opløsning end de tidligere kromato-
               grafi analyse kolonner, såsom bakerbond widepore og mono s ko-
               lonnerne, jf. afsnit 4.5.4 og 4.5.5.
            •  fagmanden kan umiddelbart se ved sammenligning af analyser af
               trastuzumab på hhv. bakerbond widepore og dionex propac, at der
               eluerer en betydelig ekstra peak 3* ved anvendelse af dionex pro-
               pac, som ikke ses af analyser foretaget med bakerbond widepore®
               i stridspatentet eller i harris 2001, jf. afsnit 4.5.6.6.
            •  fagmanden vil umiddelbart se af stridspatentet, at den tekniske læ-
               re/opfinderiske koncept er defineret på grundlag af de sure varian-
               ter, som kunne detekteres med en bakerbond widepore® csx ko-
               lonne anvendt af opfinderne, og at varianterne i "peak 3*" alene de-
               tekteret efter prioritetsdatoen ikke har indgået i formuleringen af
               udsagnet om omfanget af nedbringelsen af de sure varianter, jf. af-
               snit 4.5.6.1.
            •  fagmanden vil derfor vide, at "peak 3*" ikke var medregnet ved be-
               stemmelsen af mængden af sure varianter, man ville få ved anven-
               delsen af den kendte teknik, og derfor at peak 3* heller ikke skal
               medregnes som sur variant ved beregningen af sure varianter, hvis
               man skal bevare det samme beskyttelsesomfang, jf. afsnit 4.5.6.5.
            •  fagmanden ville konstatere ved analyse af de varianter, der indgår
               i "peak 3*", at disse havde modifikationer i position 387 eller 392, (jf.
               supplement bla, table 4-1 […], jf. nedenfor afsnit 4.6.2.17), og ikke
               var beskrevet som varianter, der var detekteret i stridspatentet, jf.
               table 3 i stridspatentet, og de var end ikke detekteret tre år senere i
               harris 2001, jf. table 6 […].
            •  dette ville bekræfte fagmanden i, at "peak 3*" ikke havde været de-
               tekterbar på prioritetsdagen, og at reduktionen af de sure varianter
               derfor var fastsat uden inddragelse af "peak 3*".
4.5.7   vedr. træk 4: og hvor de sure varianter hovedsageligt er deamiderede va-
        rianter, i hvilke en eller flere asparaginrester i anti-her2 antistoffet er
        blevet deamideret, og hvor de deamiderede varianter har asn30 i cdr1
        i en af eller begge vl-regioner i hummab4d5-8 omdannet til aspartat.
4.5.7.1 i henhold til træk 4 er de sure varianter omfattet af stridspatentet hoved-
        sageligt deamideret i position asn30 af en eller begge af de variable regio-
                                            155
          ner af antistoffet. disse varianter afviger kun en smule fra ladningen af det
          native protein […], således at deres reduktion er vanskelig, og før læren i
          stridspatentet kunne disse ikke reduceres således, at en sammensætning
          ifølge krav 1 kunne opnås […].
4.5.7.2   i overensstemmelse med træk 4 er de sure varianter i patentets betydning
          hovedsageligt deamideret i asn30 af en eller begge vl-kæderne og om-
          dannet til aspartat.
4.5.7.3   det er roches opfattelse, at "hovedsageligt" skal forstås som den modifi-
          kation som er den mest forekommende sammenlignet med de respektive
          andre modifikationer. de sagsøgte har i duplikken anført, at roche skulle
          have taget et andet standpunkt i sverige. dette er imidlertid ikke korrekt.
          roche har ikke i forbindelse med sagen i sverige gjort gældende, at "ho-
          vedsageligt" skal forstås som mere end 50 % som anført af de sagsøgte. ro-
          ches synspunkt i sverige er i overensstemmelse med det anførte i dan-
          mark, og i professor dalbys erklæring af 30. november 2018, bilag ples-
          ner34 […].
4.6       krænkelsesvurdering
4.6.1     vedr. træk 1 og træk 2
4.6.1.1   som nævnt ovenfor bestrides det ikke i nærværende sag, at træk 1 og 2 er
          opfyldt. sø- og handelsretten skal således alene tage stilling til, hvorvidt
          roche har sandsynliggjort, at træk 3 og 4 er opfyldt.
4.6.2     vedr. træk 3: hvor mængden af sur variant er mindre end ca. 25%,
4.6.2.1 det gøres gældende, at det biosimilære lægemiddel ontruzant® indeholder
          mindre end ca. 25% sure varianter, som beskrevet i stridspatentets krav 1,
          træk 3, når kravet forstås i overensstemmelse med fagmandens almindeli-
          ge og naturlige læsning og fortolkning heraf.
4.6.2.2   som anført ovenfor under afsnit 4.5.3.35 er det afgørende i relation til
          krænkelse mængden af de sure varianter, som kunne skelnes på prioritet-
          stidspunktet ved anvendelse af en metode svarende til metoden (kroma-
          tografien) anført i stridspatentet.
4.6.2.3   måling foretaget af eag af sure varianter i ontruzant®
4.6.2.4   testlaboratoriet eag (us) har på vegne af roche analyseret ontruzant®
          ved anvendelse af en nutidig bakerbond csx (hpiex) kromatografi kolon-
          ne, jf. bilag plesner38 […]. analysen blev foretaget i overensstemmelse
          med protokollen beskrevet i eksempel 1 i stridspatentet. analysen viser,
          at selv med en nutidig bakerbond kolonne, er træk 3 i stridspatentet op-
          fyldt.
4.6.2.5   i overensstemmelse med hvad genentech gjorde fda opmærksom på i
          bla supplementet, viser kromatogrammet, at bakerbond kolonnen nu vi-
          ser en "fronting"/skulder ved main peak. denne fronting/skulder blev ikke
          konstateret ved de tidligere målinger på den oprindelige bakerbond ko-
          lonne, f.eks. som vist i bla, bilag plesner22 […] og harris 2001, bilag
          plesner32 […]. selv den nuværende bakerbond kolonne kan imidlertid
          ikke klart eluere 3* varianten uafhængigt af main peak, hvorimod dionex
          propac (wsx) kolonnen eluerer en tydeligt selvstændig peak 3*.
4.6.2.6   foretagelsen af en analyse på en nutidig bakerbond kolonne er tydeligvis
          tættere på analysen angivet i stridspatentet end målingen med dionex ko-
          lonnen, der har en udtalt forbedret opløsning.
                                             156
4.6.2.7  resultatet af eags analyser er, at der alene er ~ 20.5 % sure varianter i on-
         truzant® – når peak området af frontingen/skulderen til venstre for main
         peak medtages. dette peak område, peak 6, er dog som nævnt ikke klart
         adskilt fra peak 7 (nativ antistof) og er derfor ikke en variant, som ville væ-
         re blevet fundet ved anvendelse af bakerbond kolonnen tilgængelig på pri-
         oritetstidspunktet, jf. analysen af varianter fundet i denne peak, som ikke
         blev fundet i stridspatentet el. harris 2001. hvis peak 6 i overensstemmel-
         se hermed ikke medtages som sur variant i henhold til stridspatentet, bilag
         plesner1 and plesner3, så er mængden af sure varianter i ontruzant®
         betydelig mindre i alt 11,61% og 11,3%.
4.6.2.8  herudover bemærkes, at når man alene ser på peak 1-5 i eag analysen af
         herceptin®, så er mængden af sure varianter ca. 13%, hvilket svarer til må-
         lingerne af herceptin® batches i harris (2001), bilag plesner32, s. 243,
         table 6 (16,9%) […] og er i overensstemmelse med beskrivelsen i stridspa-
         tentet.
4.6.2.9  det gøres på denne baggrund gældende, at træk 3 klart er opfyldt - selv
         uden at fratrække peak 6 (svarende til peak 3* i bla målingen), som ikke
         var mulig at konstatere på prioritetstidspunktet.
4.6.2.10 dionex kolonnen kan anvendes til vurdering af krænkelse, når der ta-
         ges højde for de kendte forskelle i forhold til bakerbond widepore® ko-
         lonnen
4.6.2.11 som nærmere beskrevet i forbudsbegæringen […] ændrede producenten
         af bakerbond widepore® kolonnen imidlertid i 2001 produktionen af ko-
         lonnen lidt, hvilket fik kolonnen til at give lidt varierende analyseresulta-
         ter. i relation til frigivelse af lægemidler er det selvsagt afgørende, at må-
         leapparatet ikke giver selv små forskelle i relation til konsistens. genen-
         tech beskrev problemet overfor den amerikanske godkendelsesmyndig-
         hed fda i august 2001 og angav i den forbindelse en ændret testprocedu-
         re, jf. bla supplement, bilag plesner19 […].
         af side 4 fremgår:
             "recently, the manufacturer of the ion exchange column
             (bakerbondtm csx from j.t.baker) that was validated for use
             in q12543 is no longer capable of producing columns that con-
             sistently meet the suitability criteria set in the validated method.
             the majority of the recent columns displayed significant loss of
             resolution between the main peak and the acidic variants, as well
             as pronounced fronting of the main peak. as a result, a new iec
             test procedure (q12412) was developed and validated to replace
             the current test procedure (q12543) in the control and release of
             trastuzumab." [understregning tilføjet]
4.6.2.12 som konsekvens heraf etablerede genentech en ny testprocedure. den nye
         testprocedure bærer den interne identifikator q12412 og anvender dionex
         propac® weak cation exchange column (wcx-10), beskrevet ovenfor i af-
         snit 4.5.4. det bemærkes i den forbindelse, at den ændrede testmetode så-
         ledes ikke er udarbejdet til denne sag, men har været anvendt af roche i
         en lang årrække, ligesom de nedenfor præsenterede resultater og analysen
         heraf er produceret til brug for ansøgningen til fda i forbindelse med æn-
         dringen af testmetoden i 2001 og ikke til nærværende forbudssag.
4.6.2.13 som forklaret ovenfor i afsnit 4.5.3.39, beskrives det i supplementet, at man
         ved analysen foretaget med den nye kolonne opdagede et nyt peak, som i
         den tidligere anvendte test eluerede sammen med "main peak", som er an-
                                            157
         givet som "peak 3", dvs. tilhørende gruppen af det native antistof. det nye
         peak blev mærket med "3*". det nye peak omfatter således antistofvarian-
         ter, som altid har været til stede i sammensætningen, men som endnu ik-
         ke var blevet opdaget med csx-kromatografien beskrevet i stridspatentet,
         jf. bla supplement s. 5, bilag plesner19 […].
              "all of the trastuzumab forms that were resolved in the current
              procedure are also resolved in the new procedure (q12412). in
              addition, a new peak (denoted as 3*) that coeluted with the main
              peak using the bakerbondtm csx column (q12543) is now
              separated on the propactm wcx column (q12412). this new
              peak elutes immediately prior to the main peak and represents
              approximately 9% of the total peak area in the trastuzumab ref-
              erence material her1097-3. the detection of this new peak is
              solely a result of the change in the ionexchange analysis condi-
              tions, and does not reflect any actual changes in the composition
              of the product itself from what has been historically manufac-
              tured and proven safe and efficacious. the primary difference in
              data analysis between both methods is in the definition of the
              main peak. the main peak in the new procedure will be defined
              as the sum of peaks 3*+3, both of which coelute in the current
              method. in essence the content of the main peak on which the
              specifications were established will remain unchanged using
              both methods." [understregning tilføjet]
4.6.2.14 dette er som nævnt ovenfor også det centrale yderligere peak, der er kon-
         stateret ved solvias' test af henholdsvis herceptin® og ontruzant®, jf. bi-
         lag plesner 21 […].
4.6.2.15 på baggrund af det ovenfor anførte vedrørende fortolkningen af træk 3
         samt fagmandens viden, gør roche gældende, at antistofvarianterne sva-
         rende til "peak 3*" ikke skal medregnes som "sure varianter" i stridspaten-
         tets krav 1's forstand, men skal i stedet ses som en del af det native anti-
         stof.
4.6.2.16 grafen vist nedenfor (bilag plesner19 […]) viser en sammenligning af
         kromatogrammerne, der blev genereret med de to testprocedurer. øverst
         er kromatogrammet produceret med analysemetoden beskrevet i strids-
         patentet (bakerbond), og nedenfor er kromagrammet produceret med den
         nye testmetode (dionex). det testede produkt er identisk, og de sure vari-
         anter, der er bestemt i peak 3*, er således også at finde i bakerbond kroma-
         togrammet, men her elueret med peak 3:
                                          158
4.6.2.17 varianterne identificeret som peak 3* blev tillige karakteriseret af genen-
         tech. i tabel 4-1 i bla supplement s. 72, bilag plesner19, e 843, sammen-
         lignes antistofvarianterne identificeret ved csxkromatografi ifølge strids-
         patentet med dem, der er identificeret med den mere moderne dionex-ko-
         lonne:
4.6.2.18 identifikationen af de individuelle csx peaks svarer til tabel 3 i stridspa-
         tentet […]. det er klart fra ovennævnte, at den efterfølgende opdagede va-
         riant i peak 3* er identisk med det native antistof, navnlig i den variable
         kæde, bortset fra en deamidering i den tunge kæde i positionerne 387 eller
         392 (dvs. den konstante region). peak 3* varianten svarer især til det nati-
                                          159
         ve antistof på antigenbindingsstedet og ved asn30 i cdr1-regionen. det
         er med andre ord ikke varianter, der er vigtige at reducere i henhold til
         den tekniske lære i stridspatentet. i bla supplement s. 6, bilag ples-
         ner19 […], anføres det, at varianterne kan betragtes som "product-related
         substances rather than productrelated impurities".
4.6.2.19 det gøres på denne baggrund gældende, at dionex-kolonnen, som beskre-
         vet ovenfor, kan anvendes til vurdering af en sammensætnings potentiel-
         le krænkelse af stridspatentet. ved vurderingen af resultatet af kromato-
         grammet skal den ovenfor beskrevne peak med varianterne beskrevet i
         "peak 3*" dog som nærmere redegjort for i afsnit 4.5.3 ikke medregnes som
         en sur variant omfattet af krav 1, men en del af det native antistof. de re-
         levante peaks er derfor a, b, 1 og 2.
4.6.2.20 tests viser, at ontruzant® krænker stridspatentet
4.6.2.21 roche har, som anført i forbudsbegæringen, bedt det uafhængige analyti-
         ske firma solvias om at teste ontruzant® ved anvendelse af dionex pro-
         pac® weak cation exchange column (wcx-10) som beskrevet i testrappor-
         ten. prøverne viser de forskellige værdier af peaks, jf. bilag plesner21
         […]
4.6.2.22 det fremgår af disse testresultater, at mængden af de sure varianter med
         peak 3* er i alt 29,71 %, og at ontruzant® uden peak 3* indeholder 21,7 %
         (0,022 %+0,082 %+0,363 %+0,749 %+0,864 %+2,519 %+2,242 %+9,506
         %+5,395 %) sure varianter.
4.6.2.23 det bemærkes i den forbindelse, at det anføres i bla supplement, bilag
         plesner19 […], at målingerne af sure varianter i henhold til den nye me-
         tode i gennemsnit viste en 2 % større mængde af sure varianter sammen-
         lignet med målingerne foretaget med den gamle bakerbond kolonne, og
         derfor bør målingerne foretaget på den nye kolonne reduceres med 2 % for
         at stemme overens med definitionen af mængden af sure varianter målt
         med bakerbond kolonnen i stridspatentet. dette er i overensstemmelse
         med, hvad målingerne i nærværende sag viser, idet det som beskrevet
         ovenfor er klart fra kromatogrammerne fra solvias' målinger og samsungs
         egne målinger (bilag plesner42), at disse viser yderligere peaks på ven-
         stre side af main peak sammenlignet med bakerbond widepore kolonnen.
4.6.2.24 samlet mængde af de sure varianter jf. testresultater i relation til on-
         truzant®, bilag plesner21 […], er derfor 19,7 % (21,7 %-2 %).
                                             160
4.6.2.25 professor slater anfører i sin erklæring (bilag å […]), at man ikke kunne
         antage, at man med den justeringsmetode fra bakerbond widepore® ko-
         lonnen til dionex propac, der efter hans opfattelse er udviklet i en meget
         anderledes kontekst i bla supplementet (bilag 19), også kunne forudse de
         sure varianter i ontruzant®, hvis det var blevet målt på bakerbond kolon-
         nen. roche er ikke enig heri af følgende årsager:
4.6.2.26 selvom det er korrekt, at "tilpasningsmetoden" i bla supplementet ikke
         blev udviklet til denne sag, blev metoden udviklet med henblik på at give
         korrekt information til den amerikanske fødevare- og lægemiddelstyrelse
         (fda). sagsøger har som enhver anden lægemiddelproducent en streng
         forpligtelse til at sikre, at de oplysninger, der indsendes til fda, er korrek-
         te og pålidelige. fda accepterede roches "tilpasningsmetode".
4.6.2.27  det bemærkes, at selvom konteksten var forskellig, var formålet det sam-
         me som nærværende sag. nemlig at tage højde for den forbedrede elue-
         ring, som man kunne opnå med den senere udviklede dionex propac ko-
         lonne ved at undlade at medregne "peak 3*" i beregningen af de sure vari-
         anter.
4.6.2.28 endelig bemærkes det, at den sure variant målt i ontruzant® er langt un-
         der 25%, selv hvis man ikke fratrækker de 2%, som bla supplementet (bi-
         lag 19) tillige korrigerede for, og det er hermed sandsynliggjort, at on-
         truzant® indeholder mindre end ca. 25 % sure varianter.
4.6.2.29 træk 3, hvorefter mængden af sure varianter skal være mindre end ca.
         25%, er således opfyldt.
4.6.2.30 de sagsøgtes egne målinger af ontruzant®
4.6.2.31 de sagsøgte fremlagde med duplikken data vedrørende mængden af sure
         varianter indeholdt i forskellige trastuzumab batches. disse data var en
         del af de data, som de sagsøgte indleverede til ema, se bilag ns2 […].
4.6.2.32 bilag ns2 udgør en redigeret version […] af indleveringen til ema vedrø-
         rende biosimilaritet af ontruzant®. de få sider, som de sagsøgte har frem-
         lagt, angiver dog kun den samlede mængde sure varianter målt med dio-
         nex pro-pac kolonnen, ikke værdierne for de enkelte sure toppe. professor
         slater henviser i sin erklæring til mængden af peak 3* varianten, men dis-
         se data er ikke angivet i bilag ns2. roche anmodede på denne baggrund
         (provokation 1) de sagsøgte om at fremlægge alle data og oplysninger om
         alle de sure varianter og det native antistof, der er angivet i indleveringen
         til ema […], især dataene vedrørende top 3*. de sagsøgte har på denne
         baggrund udleveret de underliggende data vedrørende de enkelte batches
         til roche, bilag plesner42, men ikke yderligere sider fra indleveringen
         til ema, og de nærmere betingelser mv. er heller ikke oplyst.
4.6.2.33 på grundlag af de underliggende data fra samsung kan det konstateres, at
         professor slater (eller samsung på vegne af professor slater) flere gange
         har valgt alene at fratrække en del af den peak, der ser ud til at svare til
         peak 3* i kromatogrammerne (se den lodrette streg i den sidste "peak" in-
         den main peak, der "opdeler" peaken i to), jf. bl.a. målingen af batch
         p51704a (måling p51704a_1).
                                           161
         i kromatogrammet for den anden måling af samme batch, jf. p51704a_2,
         er det imidlertid klart, at der er tale om én peak:
4.6.2.34 konsekvensen af de sagsøgtes overraskende "fortolkning" af, hvad værdi-
         en af det, der skal fratrækkes som svarende til peak 3*, er i ovennævnte til-
         fælde 1,75% lavere, end hvis hele "peaken", som eluerer mellem "peak 2"
         og "peak 3", fratrækkes. resultatet angives således til samlet 26,2% sure
         varianter i slaters erklæring […], i stedet for samlet 24,2% sure varianter
         (som dermed opfylder træk 3 i stridspatentet).
4.6.2.35 det må undre, at de sagsøgte vælger denne "fortolkning" af, hvad der skal
         fratrækkes som svarende til peak 3*, idet roche allerede i forbudsbegærin-
         gen forklarede, hvad forskellen på målingerne målt på bakerbond wi-
         depore® og dionex propac var, ligesom dette er klart fra kromatogram-
         merne vist i bl.a. supplement bla'en. endvidere må det undre, at de
         sagsøgte helt undlader at forklare, at de har foretaget denne fortolkning og
         de konsekvenser, som dette har. som hjælpebilag 1 fremlægges en over-
         sigt over de peaks, hvor slater ikke har medtaget "den fulde peak 3*", og
         forskellen i den forbindelse. som det ses, er forskellen i to tilfælde hele 2
         procent ud af 8,5%.
4.6.2.36 som også redegjort for i processkrift 1 af 21. december 2018, har de sagsøg-
         te i duplikken anført, at det giver anledning til bekymring, at solvias' ana-
         lyse ikke er repræsentativ for ontruzant®-produktet, der sælges på det
         danske marked, sandsynligvis fordi det testede produkt er solgt i tys-
         kland. sagsøgerne har imidlertid ikke fremlagt dokumentation, der viser,
         hvad mængderne af sure varianter er i de produkter, der markedsføres i
         danmark.
4.6.2.37 det må være en rimelig antagelse, at de solgte produkter i tyskland (som
         blev analyseret i solviasrapporten, bilag plesner21) kan sammenlignes
         med de produkter, der sælges på det danske marked, da markedsførings-
         tilladelsen for ontruzant® er en central markedsføringstilladelse for det
                                          162
         europæiske marked og produceret af den sammen producent. roche har
         anmodet de sagsøgte om at præcisere, hvorvidt det gøres gældende, at de
         produkter, der markedsføres i tyskland, har en anden renhedsprofil end
         de produkter, der markedsføres i danmark, og i bekræftende fald at for-
         klare og dokumentere dette (provokation 2). provokationen er imidlertid
         ikke blevet besvaret, og det må derfor kunne lægges til grund, at produk-
         terne solgt på det europæiske marked har samme renhedsprofil.
4.6.2.38 i tillæg hertil bemærkes det, at de produkter, der blev købt i tyskland, og
         som blev testet af solvias, også er fremstillet af biogen på deres fabrik i
         hillerød, danmark, i overensstemmelse med de oplysninger, som de
         sagsøgte indgav til ema. uanset om produkterne i sidste ende måtte bli-
         ve solgt i danmark, er de således fremstillet i danmark og udgør derfor al-
         lerede af denne årsag en krænkelse af stridspatentet.
4.6.2.39 endelig forsøgte de sagsøgte i duplikken at få det til at fremstå som om, at
         solvias målinger var mindre pålidelige end samsungs egne målinger, som
         de fremhævede viste en større mængde af sure varianter.
4.6.2.40 der er intet grundlag for denne tilsyneladende kritik af solvias' analyse.
         som også anført i processkrift 1 er solvias et certificeret selskab af både
         ema og fda og har den nødvendige erfaring til at udføre analysen. det
         fastholdes derfor, at solvias' analyse er pålidelig og korrekt.
4.6.2.41 med processkrift 1 fremlagde roche også en artikel fra lægemiddelvirk-
         somheden, celltrion, der ligesom samsung har udviklet et biosimilært
         produkt (benævnt ct-p6). celltrion-artiklen, bilag plesner39, […], viser
         blandt andet resultater af målinger af mængden af sure varianter i hercep-
         tin® (ved anvendelse af dionex-kolonnen) i 17 batches af eu herceptin og
         12 batches af us herceptin.
4.6.2.42 resultaterne af målingerne i celltrion-artiklen, bilag plesner39, svarer
         til resultaterne opnået af solvias og er (signifikant) lavere end resultaterne
         opnået af samsung på herceptin®.
4.6.2.43 celltrions måling af sure varianter er 26,5% ±3,09 i eu herceptin (medreg-
         net den vi kalder peak 3*) - samsungs gennemsnit for eu herceptin er
         29,23%. celltrions måling af de sure varianter i us herceptin er 29,1%
         ±1,73 (medregnet den vi kalder peak 3*) - gennemsnittet af samsungs må-
         linger er imidlertid 34,17% og således mere end 5% større i gennemsnit, og
         alle samsungs individuelle målinger af us herceptin ligger over celltrions
         målinger.
4.6.2.44 endvidere viser målingen af main peak (peak 3) i genentechs supplement
         bla, bilag plesner19 […], at disse er højere end de værdier, der er vist i
         de sagsøgtes bilag ns2.
4.6.2.45 det bestrides på denne baggrund, at solvias-analysen skulle være mindre
         pålidelig end den analyse, som samsung har foretaget, i forhold til hvilken
         kun meget få oplysninger er blevet leveret.
4.6.2.46 endelig bemærkes, som også redegjort for i processkrift 1, at ændringen af
         fremstillingsprocessen, som beskrevet i carol baseys erklæring, ikke på-
         virkede mængden af sure varianter, jf. bilag plesner27, […].
4.6.2.47 stridspatentet er navnlig relevant for biosimilære producenter
4.6.2.48 stridspatentet beskriver en renere sammensætning af trastuzumab, som
         det var kendt kunne anvendes terapeutisk. roches trastuzumab lægemid-
         del, herceptin®, der udgør en sammensætning omfattet af beskyttelses-
         omfanget af stridspatentet, kom på markedet kort efter prioritetstidspunk-
                                            163
         tet. stridspatentet er derfor som det helt overvejende udgangspunkt rettet
         mod/relevant for lægemiddelvirksomheder, som ønsker at udvikle et læ-
         gemiddel indeholdende trastuzumab. i praksis vil det, da herceptin® al-
         lerede var godkendt, være producenter af biosimilære lægemidler med
         herceptin® som referenceprodukt.
4.6.2.49 i den forbindelse bør det bemærkes, at et biosimilært produkt ikke udgør
         en nøjagtig kopi af referenceproduktet, fordi dette ikke er muligt med bi-
         ologiske produkter. personen, der udvikler biosimilære produkter, har
         dog til opgave at forsøge at lave en "kopi" for at opnå en biosimilær god-
         kendelse hurtigst muligt. af denne årsag vil den biosimilære producent,
         dvs. i nærværende sag de sagsøgte, også have været bevidste om det ka-
         rakteristiske ved herceptin®, de offentligt tilgængelige oplysninger her-
         om samt sin egen analyse af herceptin®. artiklen fra celltrion beskrevet
         ovenfor, bilag plesner39 […], vedrørende et biosimilære trastuzumab
         lægemiddel udviklet af celltrion viser, at der er tale om detaljerede under-
         søgelser af såvel referencelægemidlet som den biosimilære version. det er
         endvidere klart fra artiklen, at såvel mængden af "sure varianter" som ka-
         rakteren af disse har været genstand for analyser, jf. […].
4.6.2.50 det gøres på denne baggrund gældende, at træk 3 er opfyldt. roche gør
         i den forbindelse navnlig gældende, at
         •   dionex kolonnen kan anvendes til vurdering af krænkelse, når der ta-
             ges højde for de kendte forskelle i forhold til bakerbond widepore®
             kolonnen, jf. afsnit 4.6.2.10.
         •   tests viser, at ontruzant® krænker stridspatentet, jf. afsnit 4.6.2.20.
         •   stridspatentet er navnlig relevant for biosimilære producenter, jf. afsnit
             4.6.2.47.
4.6.3    vedr. træk 4: og hvor de sure varianter hovedsageligt er deamiderede va-
         rianter, i hvilke en eller flere asparaginrester i anti-her2 antistoffet er
         blevet deamideret, og hvor de deamiderede varianter har asn30 i cdr1
         i en af eller begge vl-regioner i hummab4d5-8 omdannet til aspartat.
4.6.3.1  roche har fremlagt resultater af peptide mapping på ontruzant®, foreta-
         get af solvias, jf. bilag plesner33 […], og erklæringen udarbejdet af pro-
         fessor paul dalby, jf. bilag plesner34 […]:
             "from the results in table d 2 it can be seen that 52.92% [bereg-
             ningen indeholder en utilsigtet regnefejl, og mængden skulle
             derfor rettelig være 50,34%] of acidic antibody variants have
             asn30 deamidation at either one or both light chains, 15.36% of
             acidic antibody variants have asn55 deamidation on either one
             or both light chains and the rest of the modifications are present
             in lower single digit amounts. thus any modifications identified
             other than at asn30 to asp are at low levels and are several-fold
             less frequent than asn30 deamidation.
             it therefore also clear from the precise calculation that the vari-
             ants in fractions 3-8 are predominantly deamidated at asn30 of
             either one or both of the variable light chains to aspartate." (vo-
             res fremhævning).
4.6.3.2  på baggrund af ovenstående er træk 4 således også opfyldt.
4.6.3.3  professor slater noterer i sin erklæring, bilag ac […], at processen med
         "trypsin digestion" (som anvendt af solvias) kan føre til deamideringsre-
         aktioner, f.eks. at modifikationen opstår som en del af analyseprocessen.
                                         164
        dette er dog som anført af dalby i hans erklæring af 8. januar 2019, ikke
        nødvendigvis tilfældet. han bemærker i den forbindelse, at krydskonta-
        minering fra nabopeakene er en mere sandsynlig kilde til disse varianter.
        der er derfor allerede blevet justeret herfor i forbindelse med justeringer-
        ne baseret på renheden af hver peak som rapporteret af solvias, jf. profes-
        sor dalbys erklæring […].
4.6.3.4 professor slater har derimod bemærket, at fordi 5% deamidering ved
        asn30 blev registreret i native peak (peak 10) i solvias-rapporten, bilag
        plesner33 […], så må det antages, at 5% deamidering ved asn30 i resten
        af den sure toppe skyldtes den anvendte analysemetode, se professor sla-
        ters erklæring bilag ac, afsnit 33 til 35 og bilag ns6. som nævnt overfor
        er roche ikke enig heri, jf. også professor dalbys erklæring […]. men selv
        om det antages, at 5% deamidering i asn 30 i peak 10 (nativt antistof) skyl-
        des den analytiske metode (trypsin), ville den korrekte tilgang være at ju-
        stere de andre toppe med procentdelen af deamidering i forhold til mæng-
        den af ikke-deamiderede varianter i peak 10 - og ikke blot at trække pro-
        centdelen af deamidering fundet i peak 10 fra den procentdel, der obser-
        veres i de andre toppe. derfor er beregningen foretaget af professor slater
        i ns6, […] og bilag ac, afsnit 33-36, […], forkert og vildledende.
4.6.3.5 det er endvidere korrekt, at beregningen i deamidering i peak 5 utilsigtet
        indeholder en fejl, idet denne var baseret på, at deamidering kun skete i en
        af de variable lette kæder. det fremgår imidlertid klart af dataene, at dea-
        midering i asn30 til asp30 stadig er den mest forekommende. derudover
        er det klart, at selvom der tages hensyn til ovennævnte korrektion, udgør
        deamidering af de sure varianter i ans30 til asp30, stadig mere end 50%
        af de sure varianter (hvilket dog ikke er en betingelse).
4.6.3.6 også på denne baggrund fastholdes det derfor, at træk 4 er opfyldt.
4.6.3.7 direkte krænkelse og ækvivalens
4.6.3.8 sagsøgerne finder, at der er en direkte overtrædelse af patentkravene. iføl-
        ge dansk praksis er der dog ingen streng skelnen mellem direkte krænkel-
        se og krænkelse ved ækvivalens, jf. højesterets dom, der er rapporteret i
        u.2009.1523h ("guldager"). sagsøgerne anfører derfor alternativt, at der
        foreligger krænkelse ved ækvivalens.
5       gyldighed - nyhed
5.1     de sagsøgte har ikke anvendt de rette kriterier for vurdering af nyhed
5.1.1   det er roches opfattelse, at de sagsøgtes nyhedsangreb er baseret på en
        række antagelser, der har til formål at "supplere" den kendte teknik, hvor-
        efter det hævdes, at modholdet foregriber opfindelsen i stridspatentet. der
        er tale om mere eller mindre kvalificerede gæt og antagelser om, hvordan
        fagmanden ville have fortolket den kendte teknik, og hvad fagmanden vil-
        le have gjort for at supplere den manglende information i disse dokumen-
        ter.
5.1.2   de sagsøgte har endvidere, specielt i forbindelse med argumentationen i
        deres duplik, blandet kriterierne for "nyhed" (artikel 54 epk; pl § 2) og
        "tilstrækkelig tydelig beskrivelse" (artikel 83 epk; pl § 8, stk. 2) sammen.
5.1.3   endelig har de sagsøgte ved flere lejligheder valgt ikke stringent at følge
        læren i den kendte teknik i deres forsøg på at eftergøre læren i denne, men
        har i stedet valgt at modificere læren i den kendte teknik, herunder at mo-
        dificere helt specifikke eksempler i den kendte teknik.
                                         165
5.1.4 dette er imidlertid ikke den korrekte standard at anvende, når det skal
      vurderes, hvorvidt et patentkrav er nyt eller ej. epo og de danske domsto-
      le anvender et snævert og objektivt nyhedskriterium, der ikke åbner mu-
      lighed for antagelser og spekulationer. dette er forklaret nærmere neden-
      for.
5.2   epos kriterier for vurdering af nyhed
5.2.1 klar og entydig beskrivelse af samtlige træk
5.2.2 det har gennem årtier været epos helt klare og overordnede princip, at et
      påstået nyhedsmodhold kun er nyhedsskadeligt, hvis der er en klar og en-
      tydig beskrivelse af samtlige træk i patentkravet. ifølge dette (snævre)
      nyhedskriterium skal det være hævet over enhver tvivl, og ikke bare sand-
      synligt, at samtlige træk i kravet klart og entydigt kan udledes af det på-
      ståede nyhedsmodhold.
5.2.3 dette er forklaret adskillige gange i case law of the boards of appeal of
      the european patent office (2016) (herefter "clba"), jf. bl.a. afsnit i.c.4.1
      […]):
          "according to established case law, it is a prerequisite for the ac-
          ceptance of lack of novelty that the claimed subject-matter is "di-
          rectly and unambiguously derivable from the prior art". in other
          words, it has to be "beyond doubt – not merely probable – that
          the claimed subject-matter was directly and unambiguously dis-
          closed in a patent document" (t 450/89, t 677/91, t 988/95, t
          1029/96, t 218/00)" (vores understregning)
5.2.4 og på side 103 […],
          "[…] the opposition division had considered it probable that this
          document anticipated the patent in dispute. in the board's view,
          it was not justifiable to decide whether a document was prejudi-
          cial to novelty on the basis of probability. when a patent was re-
          voked for lack of novelty, the department concerned had to be
          sure, having taken all the facts and arguments put forward dur-
          ing the proceedings into consideration, that the revocation was
          justified (see also t 892/05)" (vores understregning)
5.2.5 i forbindelse med indsigelses-appelsagen for stridspatentet ved epo un-
      derstregede det tekniske appelkammer netop dette almene princip, jf.
      punkt 4 i t 2522/10 (bilag q) […]:
          "for an invention to lack novelty, all of the claim's features must
          be disclosed in the prior art […] it is a generally accepted princi-
          ple that for lack of novelty, there must be a direct and unambigu-
          ous disclosure, either explicit or implicit, in the state of the art
          which would inevitably lead the skilled person to subject-matter
          falling within the scope of what is claimed." (vores understreg-
          ning)
5.2.6 der henvises i øvrigt til det anførte i replikken s. 3.2.
5.2.7 det uundgåelige resultat af at gentage læren i den kendte teknik
5.2.8 de sagsøgtes hovedargument i forbindelse med manglende nyhed er, at
      antistofsammensætningen som defineret i krav 1 uundgåeligt vil opnås,
      hvis den lære, der er angivet i bilag m (powell), n (harris 1995), t (wo
      '801), u (den "oprindelige" harris waterside præsentation) og ab (den
      "komplette" harris waterside præsentation) gentages. det er derfor hen-
                                         166
       sigtsmæssigt at opsummere og forklare den etablerede epo praksis ved-
       rørende bevisbyrden i sådanne situationer. det er ligeledes vigtigt at note-
       re sig, hvilke betingelser en eftergørelse af den kendte teknik skal opfylde,
       førend resultatet af en sådan eftergørelse kan anses for at være det uund-
       gåelige resultat af at udføre læren i den kendte teknik.
5.2.9  helt på linje med epos strikse krav til vurdering af nyhed, så er der en
       tung bevisbyrde i de situationer, hvor det påstås, at det uundgåelige resul-
       tat af at gentage læren i den kendte teknik vil føre til manglende nyhed.
       den part, der fremsætter denne påstand, skal bevise, at dette er "hævet
       over enhver rimelig tvivl". dette forklares af det tekniske appelkammer i
       t 793/93, […]:
           "[…] in deciding what is or what is not the inevitable outcome of
           the express literal disclosure in a particular prior art document,
           a standard of proof much stricter than the balance of probability,
           to wit "beyond all reasonable doubt" needs to be applied. it fol-
           lows that if any reasonable doubt exists as to what might or
           might not be the result of carrying out the literal disclosure and
           instructions of a prior art document, in other words if there re-
           mains a "grey area", then the case on anticipation based on such
           a document must fail."
5.2.10 når de sagsøgtes nyhedsangreb således bygger på at gentage læren (f.eks.
       et eksempel) i et modhold, men hvor andre cellelinjer og/eller andre ana-
       lytiske teknikker end dem, der er beskrevet i modholdet, er blevet anvendt,
       så bærer de sagsøgte bevisbyrden for, at det er hævet over enhver rimelig
       tvivl, at de ændringer der er foretaget i forhold til det, som er beskrevet i
       modholdet, ikke indvirker på resultatet. dette er beskrevet i detaljer af det
       tekniske appelkammer i t 396/89 […]:
           "4.3. the respondents did not dispute the existence of these dif-
           ferences, but they denied their significance, contending that in-
           sofar as there was any departure in the repetition of example 4
           from that example as actually described in document (1), those
           variations fell clearly within the general teachings of that docu-
           ment. the board rejects this argument as being inconsistent with
           the logical basis of the test of "inevitable result". the word "in-
           evitable" is used to convey the sense that one result, and one re-
           sult only, is obtainable from the repetition of a given example.
           as soon as an element of option is introduced into an alleged
           repetition, inevitability disappears.
           4.4. it may be easy, given a knowledge of a later invention, to se-
           lect from the general teachings of a prior art document certain
           conditions, and apply them to an example in that document, so
           as to produce an end result having all the features of the later
           claim. however, success in so doing does not prove that the re-
           sult was inevitable. all that it demonstrates is that, given knowl-
           edge of the later invention, the earlier teaching is capable of be-
           ing adapted to give the same result. such an adaptation can not
           be used to attack the novelty of a later patent.
           4.5. an opponent relying on inevitable result as a ground of in-
           validity must do one of two things; either reproduce the earlier
           example so closely that there is no scope for serious challenge to
           the validity of the repetition, or, if some material deviation is un-
           avoidable, show convincingly that the deviation is not material
           to the end result" (vores understregning)
                                           167
5.2.11 når læren (f.eks. et eksempel) i den kendte teknik således gentages, og der fo-
         retages modifikationer i forhold til dét, der er beskrevet i den kendte tek-
         nik, så kræves der bevis for, at de modifikationer, der er foretaget, ikke har
         nogen indflydelse på resultatet. en enkelt bemærkning i en eksperterklæ-
         ring fra de sagsøgte om, at fagmanden "[…] would not have attributed any
         great significance to the change […]" […] er naturligvis ikke nok til at løfte
         denne bevisbyrde.
5.2.12   en forståelse af de principper, der nævnes i t 396/89 (se afsnit 5.2.10 oven-
         for), er helt central i denne sag. i deres forsøg på at eftergøre den antistof-
         sammensætning, der er anvendt i bilag m, n, t, u og ab, har de sagsøgte
         netop gjort dét, som det tekniske appelkammer advarer mod i t 396/89.
         ingen af bilag m, n, t, u og ab indeholder tilstrækkelig information om,
         hvordan antistofsammensætningerne er fremstillet til, at man kan eftergø-
         re dem på en entydig måde. rent faktisk indeholder bilag m, n, t, u og
         ab nærmest ingen information om, hvordan antistofsammensætningerne
         i disse bilag er fremstillet. de sagsøgte har så "suppleret" den manglende
         information ved at udvælge de reagenser, metoder og betingelser, som de
         mener fagmanden i 1998 ville finde fornuftigt. dette er nøjagtigt, hvad det
         tekniske appelkammer i t 396/89 forklarer, at man ikke kan.
5.2.13   de principper, der blev etableret i t 396/89, er efterfølgende blevet bekræf-
         tet i en lang række afgørelser fra epos tekniske appelkamre. for eksem-
         pel henviser det tekniske appelkammer i t 246/04 […] specifikt til […] t
         396/89 (se afsnit 5.2.10 ovenfor) og omtaler det ikke-tilladte koncept med
         at udvælge passende betingelser for derved at ”supplere” de manglende
         informationer i selve eksemplet, der skal eftergøres, som "the doctrine of
         novelty-by-selection".
5.2.14   de underliggende omstændigheder i t 246/04 er i øvrigt sammenlignelige
         med omstændighederne i denne sag; i t 246/04 var der blevet nedlagt ind-
         sigelse mod et patent, der var rettet mod nye og forbedrede kontaktlinser.
         i forbindelse med indsigelsen mod patentet havde indsigeren indleveret
         flere tekniske rapporter, der havde til formål at dokumentere, at såfremt
         eksempel 1 i "dokument bl2" blev gentaget, da førte det uundgåeligt til en
         kontaktlinse, der var omfattet af patentet.
5.2.15   eksempel 1 i dokument bl2 indeholdt nogle, men ikke alle, informationer
         om selve fremstillingsprocessen […]. dokument bl2 indeholdt derudover
         nogle generelle betragtninger om, at kontaktlinser kunne fremstilles vha.
         konventionelle fremgangsmåder, der var kendt af fagmanden. det var så-
         ledes disse manglende informationer, som opponenten – på samme måde
         som i nærværende sag - var nødt til at udvælge for overhovedet at kunne
         "eftergøre" eksempel 1 i dokument bl2.
5.2.16   det tekniske appelkammer konkluderede på det grundlag, at de resulta-
         ter, som indsigeren var kommet frem til ved at "eftergøre" eksempel 1 i do-
         kument bl2, ikke var det uundgåelige resultat af at eftergøre eksempel 1 i
         dokument bl2. det tekniske appelkammer anførte bl.a. i punkt 5.1.2,
         næstsidste afsnit, at:
             "in view of this evidence, the board concludes that the process
             described in example 1 of document bl2 does not result in con-
             tact lenses as specified in the document. the information given
             in the example is therefore defective in that some critical feature
             is missing and/or some manufacturing condition specified in the
             document is erroneous, so that, as submitted by the appellant,
             example 1 of document bl2 is not reproducible […] as shown in
             the tests reproduced in documents jj3, bl12 and bl25, different
                                          168
           modifications lead to lenses having different characteristics. ac-
           cordingly, the lenses obtained according to these modifications
           go beyond the inevitable result of the disclosure of the document
           and cannot be opposed to novelty of the claimed lens (decision t
           270/97, point 3.4)." (vores understregning)
5.2.17 i en tilsvarende sag, t 998/04 […], angik patentet et nyt molekyle, tizoxa-
       nid. indsigeren havde ved at "eftergøre" fremgangsmåden til fremstilling
       af et lignende molekyle, nitazoxanid (ph 5776), som var beskrevet i doku-
       ment 2, tilsyneladende påvist, at små mængder tizoxanid blev dannet som
       et biprodukt, og indsigerens argument var derfor, at tizoxanid ikke var
       nyt, idet tizoxanid uundgåeligt ville blive dannet ved at eftergøre læren i
       dokument 2, jf. punkt 2.1 i t 998/04.
5.2.18 i punkt 2.2 indledte det tekniske appelkammer med at opsummere betin-
       gelserne for, hvornår det uundgåelige resultat af at eftergøre et eksempel i
       den kendte teknik kan anses for godtgjort:
           "[…] the burden of proof is upon the opponent (now appellant)
           to establish that a person skilled in the art reproducing the
           process at issue would inevitably arrive at a composition con-
           taining tizoxanide. insofar as a party seeks to establish an in-
           evitable result by carrying out a prior published example, which
           does not itself explicitly disclose the alleged invention, every de-
           tail of the prior art example must be duplicated, save for the ex-
           ceptional circumstances where it is not practicable, or not reason-
           able, to do so (see t 396/89 of 8 august 1991, point 4.5 and t
           441/90 of 15 september 1992, point 4.8)" (vores understregning;
           fed skrifttype i originalen)
5.2.19 det tekniske appelkammer slog imidlertid fast, at de eksperimenter, der
       var foretaget af indsigeren, indeholdte (små) afvigelser fra dét, der helt
       præcist var beskrevet i eksemplet i dokument 2 ([…]). alene af dén grund
       – og uden at patenthaver på nogen måde skulle dokumentere, at afvigel-
       serne fra læren i dokument 2 havde nogen betydning – slog det tekniske
       appelkammer fast, at indsigeren ikke havde løftet sin bevisbyrde, og at
       det ikke var dokumenteret, at det uundgåelige resultat af at eftergøre ek-
       semplet i dokument 2 ville føre til dannelse af tizoxanid, jf. punkt 2.4 i t
       998/04, […]:
           "in light of all the material before it, the appellant has not dis-
           charged the burden of proof which rested upon him to show that
           a valid repetition of the process for preparing ph 5776 of docu-
           ment (2) would lead inevitably to a mixture containing the
           claimed product and the objection of lack of novelty under arti-
           cle 54(1) (2) epc based on this citation must, therefore, fail." (vo-
           res understregning; fed skrifttype i originalen)
5.2.20 kravet om meget stringent at følge alle detaljer i et eksempel, når et ek-
       sempel i den kendte teknik eftergøres, blev også slået fast af det tekniske
       appelkammer i t 441/90. her udtaler det tekniske appelkammer i punkt
       4.8 […], at:
           ”the argument on the part of the first respondent at pages 2 to
           3 of its written submission dated 29 december 1988, to the effect
           that the skilled worker is not to be expected to adhere "slavishly"
           to the details disclosed in reworking a prior published example,
           and that alternatives which are well known to the skilled worker,
           or as in this case were actually suggested in document (1) at page
                                          169
           2, lines 51 onwards, may be used in re-working an example for
           the purpose of demonstrating an inevitable result is wrong in
           law” (vores understregning og markering med fed skrifttype)
5.2.21 implicitte (underforståede) træk
5.2.22 betingelserne for at implicit (underforstået) information kan opfattes som
       "klart og entydigt" angivet, og dermed potentielt nyhedsskadeligt, er nøj-
       agtig lige så strikse som betingelserne for en eksplicit angivelse. de tekni-
       ske appelkamres afgørelser på dette område er da også helt i overensstem-
       melse med de afgørelser, der er blevet afsagt inden for de nært beslægte-
       de områder diskuteret ovenfor.
5.2.23 kravet om at også implicit (underforstået) information – for at være poten-
       tielt nyhedsskadeligt - skal være "klart og entydigt" angivet, og dermed
       "uundgåeligt" lede fagmanden til én (og kun én) forståelse af hvilken in-
       formation, der (implicit) kan udledes af den kendte teknik, er beskrevet i
       afsnit i.c.4.3 […] på side 106 […] i clba:
           "in t 1523/07 the board observed that it is a generally applied
           principle that for concluding lack of novelty, there must be a di-
           rect and unambiguous disclosure, either explicit or implicit, in
           the state of the art which would inevitably lead the skilled per-
           son to subject-matter falling within the scope of what is claimed.
           in this context "implicit disclosure" means disclosure which any
           person skilled in the art would objectively consider as necessar-
           ily implied in the explicit content, e.g. in view of scientific laws
           […]" (vores understregning)
       og
           "in particular, the skilled person had to be unable to conceive of
           any realistic alternative to the allegedly implicit feature" (vores
           understregning)
5.2.24 det skal bemærkes, at i forbindelse med den tilsvarende indsigelses-appel-
       sag ved epo henviste det tekniske appelkammer netop til afgørelsen t
       1523/07, jf. afsnit 4 i t 2522/10 (bilag q) […]:
            "in this context "implicit disclosure" means disclosure which any
           person skilled in the art would objectively consider as necessar-
           ily implied in the explicit content (see e.g. decision t1523/07, rea-
           sons, point 2.4)"
5.2.25 når det skal vurderes, hvorvidt information kan anses for at være gjort im-
       plicit tilgængelig, så er der således ikke tale om en vurdering af, hvad fag-
       manden ville finde mest sandsynligt eller nærliggende. som anført oven-
       for, så er implicit information kun gjort tilgængelig, såfremt fagmanden er
       "ude af stand til at forestille sig et realistisk alternativ til den påståede im-
       plicit angivne information".
5.2.26 læren i et dokument skal kunne udøves for, at dokumentet er nyheds-
       skadeligt
5.2.27 det er etableret praksis, at et dokument kun kan være nyhedsskadeligt,
       hvis læren […] i dokumentet rent faktisk kan udøves, dvs. hvis læren […]
       i dokumentet kan gentages af fagmanden.
5.2.28 dette er for så vidt blot en variant af den praksis, der blev diskuteret oven-
       for, nemlig at der kræves en meget nøjagtig og stringent eftergørelse af et
                                         170
       eksempel i den kendte teknik, førend resultatet af en sådan eftergørelse
       kan anses for at være det uundgåelige resultat af at udføre læren i den
       kendte teknik. det er naturligvis klart, at såfremt den kendte teknik ikke
       giver nogen som helst information om, hvordan et givet produkt skal
       fremstilles, da kan et sådant produkt ikke eftergøres nøjagtigt, og det på-
       gældende modhold vil derfor ikke være nyhedsskadeligt, idet produktet
       jo rent faktisk ikke er blevet gjort tilgængeligt for offentligheden.
5.2.29 dette var, for eksempel, tilfældet i t 206/83 […], hvor det tekniske ap-
       pelkammer slog fast, at selvom et modhold tydeligt viste den kemiske for-
       bindelse, der var genstand for opfindelsen, og i øvrigt også viste, hvordan
       den kemiske forbindelse skulle fremstilles, så kunne læren i modholdet al-
       ligevel ikke udøves, fordi fagmanden ikke vidste, hverken fra modholdet
       selv eller fra sin almene fagmandsviden, hvordan udgangsstofferne, der
       blev benyttet i fremstillingsmetoden, skulle fremstilles.
5.2.30 de relevante afgørelser fra de tekniske appelkamre er opsummeret i af-
       snit i.c.4.11, […] i clba […].
5.2.31 derudover henvises der til guidelines for examination in the european patent
       office (2017) (herefter "gl"), afsnit g-vi-4 (med titlen enabling disclosure of
       a prior-art document) […]:
           "similarly, it is to be noted that a chemical compound, the name
           or formula of which is mentioned in a prior-art document, is not
           thereby considered as known, unless the information in the doc-
           ument, together, where appropriate, with knowledge generally
           available on the relevant date of the document, enables it to be
           prepared and separated or, for instance in the case of a product
           of nature, only to be separated" (vores understregning)
5.3    de sagsøgtes henvisning til epos praksis i deres duplik
5.3.1  i punkt 2.1 i de sagsøgtes duplik henvises til epos case law, og de
       sagsøgte forsøger at give indtryk af, at epos praksis rent faktisk
       støtter deres noget specielle argumenter for manglende nyhed.
5.3.2  som nævnt ovenfor henviste det tekniske appelkammer i den til-
       svarende indsigelses-appelsag flere gange til afgørelser, der under-
       streger epos praksis vedrørende nyhed (se reasons for the decision
       i t 2522/10 (bilag q), ([…]), og kom på den baggrund frem til, at
       stridspatentet var både nyt og havde opfindelseshøjde.
5.3.3  det er bemærkelsesværdigt, at de sagsøgtes henvisning til epos ca-
       se law er særdeles overfladisk, og der henvises ikke til bestemte af-
       snit i konkrete afgørelser, men – i bedste fald – refereres der blot til
       en konklusion, der er taget ud af sammenhæng, og hvor omstæn-
       dighederne omkring afgørelsen er ignoreret.
5.3.4  de sagsøgte henviser i punkt 2.1, næstsidste afsnit, i deres duplik til
       epo case law, der vedrører artikel 83 epk (pl §8, stk. 2), dvs. hvor-
       vidt et patent eller en patentansøgning indeholder en tilstrækkelig
       tydelig beskrivelse af opfindelsen. det er derfor forkert, når de
       sagsøgte – med henvisning til epos case law vedrørende artikel 83
       epk - taler om, hvilke krav epos case law inden for dette område
       stiller til et modhold (kendt teknik). artikel 83 epk (pl § 8, stk. 2),
       og den dertilhørende case law, angår ikke modhold og siger intet
                                        171
       om hvilke krav, der skal opfyldes for, at et eksempel i et modhold
       kan eftergøres nøjagtigt for derved at være potentielt nyhedsskade-
       ligt. artikel 83 epk (pl §8, stk. 2), og den dertilhørende case law,
       angår derimod hvilke krav, der skal opfyldes, for at et patent eller
       en patentansøgning indeholder tilstrækkelig med information til, at
       fagmanden, uden unødig byrde, kan fremstille de genstande (fx ke-
       miske forbindelser, apparater, etc.), der falder ind under patentkra-
       vet.
5.3.5  det virker som om, at de sagsøgte – ved at sammenblande løsrevne citater
       fra epos case law vedrørende "nyhed" (artikel 54 epk; pl §2) og "tilstræk-
       kelig tydelig beskrivelse" (artikel 83 epk; pl §8, stk. 2) – forsøger at give
       indtryk af, at fagmanden, i forbindelse med at eftergøre læren i den kend-
       te teknik, kan "prøve sig frem" til en løsning, der falder ind under patent-
       kravene. dette er ganske enkelt ikke epos praksis, og der henvises til vo-
       res detaljerede gennemgang af epo praksis i afsnit 5.2 ovenfor.
5.3.6  forskellen mellem kravene til "nyhed" (artikel 54 epk; pl §2) og "tilstræk-
       kelig tydelig beskrivelse" (artikel 83 epk; pl § 8, stk. 2) illustreres måske
       bedst ved et simpelt eksempel: en patentansøgning a, der indeholder et
       patentkrav med følgende ordlyd, "et protein", vil – selv med en meget be-
       skeden tilhørende beskrivelse – opfylde betingelserne til en "tilstrækkelig
       tydelig beskrivelse" (artikel 83 epk; pl § 8, stk. 2). det er almindelig fag-
       mandsviden, hvordan proteiner kan fremstilles enten ved at isolere protei-
       ner fra deres naturlige omgivelser eller vha. rekombinante teknikker. fag-
       manden kan således, uden unødig byrde, fremstille alle mulige forskellige
       proteiner (fx protein x, protein y, osv.), selvom disse proteiner ikke er be-
       skrevet i detaljer i patentansøgning a. alle disse proteiner vil falde ind un-
       der patentkravet – og dermed er betingelserne til "tilstrækkelig tydelig be-
       skrivelse" (artikel 83 epk; pl §8, stk. 2) opfyldt for patentansøgning a.
5.3.7  det forhold, at fagmanden let vil kunne fremstille protein x, protein y, etc.
       (der alle falder ind under patentkravets ordlyd), medfører naturligvis ik-
       ke, at patentansøgning a er nyhedsskadelig over for en senere patentan-
       søgning b med patentkravet "protein x". patentansøgning a indeholder
       ikke en "klar og entydig" beskrivelse af "protein x", og det forhold, at fag-
       manden kunne have fremstillet "protein x" på baggrund af sin almene fag-
       mandsviden og ved at foretage forskellige valg fra beskrivelsen i patentan-
       søgning a, er irrelevant for spørgsmålet om nyhed.
5.3.8  da de sagsøgte har sammenblandet betingelserne for "nyhed" (artikel 54
       epk; pl §2) og "tilstrækkelig tydelig beskrivelse" (artikel 83 epk; pl §8,
       stk. 2) har roche fundet det hensigtsmæssigt at præcisere følgende:
5.3.9  det er ikke roches opfattelse, at wo ’801 (bilag t) ikke indeholder en til-
       strækkelig tydelig beskrivelse af den opfindelse, der er beskrevet i wo
       ’801. roche er således ikke af den opfattelse, at wo '801 ikke opfylder be-
       tingelserne i artikel 83 epk (pl § 8, stk. 2).
5.3.10 opfindelsen i wo ’801 angår stabile farmaceutiske proteinformuleringer,
       der er blevet rekonstitueret (genopløst) efter først at være blevet frysetør-
       ret (lyofiliseret). wo ’801 indeholder meget detaljerede oplysninger om,
       hvordan sådanne stabile formuleringer skal fremstilles, hvilke reagenser
       (stabiliserende hjælpestoffer, buffere, overfladeaktive stoffer, etc.) der skal
       anvendes og i hvilket koncentrationer, etc. fagmanden vil således, på bag-
       grund af den information der er tilvejebragt i wo '801, sagtens kunne
       fremstille stabile farmaceutiske proteinformuleringer, der som nævnt ud-
       gør opfindelsen i wo '801 (se, for eksempel, krav 1 i wo '801).
                                         172
5.3.11 det som fagmanden imidlertid ikke kan på baggrund af beskrivelsen i wo
       '801 er at fremstille en præcis kopi af den antistofsammensætning, der blev
       anvendt i stabilitetsforsøgene vist i figur 5-8 – ganske enkelt fordi, at dette
       ikke er beskrevet i wo ’801. dette diskuteres nærmere nedenfor.
5.3.12 det er heller ikke roches opfattelse, at fagmanden ikke ved, hvordan han
       eller hun skal fremstille selve antistoffet, hummab4d5-8. sekvensen for
       dette antistof var kendt fra carter et al. (bilag e) og wo '653 (bilag f), og
       selve dét at indsætte dna sekvensen i en værtscelle, der herefter produ-
       cerer antistoffet, udgjorde almindelig fagmandsviden på prioritetstids-
       punktet.
5.3.13 problemet er atter, at ingen af de modhold, som de sagsøgte påberåber sig,
       angiver nøjagtigt (eller slet ikke), hvordan de antistofsammensætninger,
       der omtales i disse modhold, er fremstillet. da selve fremstillingsproces-
       sen, den efterfølgende oprensningsproces, eventuel frysetørring, og opbe-
       varing i det hele taget, har indflydelse på mængden af dannede urenhe-
       der, såsom sure varianter, så er det ganske enkelt umuligt at fremstille
       præcise kopier af de antistofsammensætninger, der omtales i disse mod-
       hold. også dette diskuteres nærmere nedenfor.
5.3.14 efter denne generelle gennemgang af epo's praksis vedrørende nyhed
       gennemgås nedenfor, hvorfor opfindelsen er ny i forhold til de af sagsøg-
       te påberåbte modhold.
5.4    opfindelsen er ny i forhold til wo '801 (bilag t)
5.4.1  wo '801 angår ikke det samme formål som stridspatentet. wo '801 (e 407)
       angår således ikke oprensning af hummab4d5-8 antistoffet, men derimod
       fremstilling af stabile farmaceutiske proteinformuleringer, der er blevet re-
       konstitueret (genopløst) efter først at være blevet frysetørret (lyofiliseret).
       ét af eksemplerne i wo ’801 angår en stabil rekonstitueret farmaceutisk
       formulering af hummab4d5-8 antistoffet.
5.4.2  det gøres overordnet gældende, at krav 1 i stridspatentet er nyt i forhold
       til læren i wo '801 (bilag t), allerede fordi antistofsammensætningerne,
       der blev benyttet i stabilitetsforsøgene i wo '801, ikke kan eftergøres nøj-
       agtigt. wo' 801 indeholder ingen beskrivelse af, hvordan antistofsammen-
       sætningerne helt nøjagtigt er fremstillet, eller hvordan disse skal oprenses
       (hvis overhovedet). det er nu afklaret, at disse sammensætninger faktisk
       er fremstillet ved anvendelse af "omvendt vask" metoden, som første gang
       blev gjort tilgængelig ved publiceringen af stridspatentet, jf. nedenfor af-
       snit 5.4.14.
5.4.3  derudover gøres det overordnet gældende, at wo '801 ikke indeholder en
       klar og entydig beskrivelse af en antistofsammensætning, som angivet i
       krav 1 i stridspatentet. det må antages at være ubestridt, at wo '801 ikke
       indeholder en eksplicit beskrivelse af trækket i krav 1, hvorefter de sure
       varianter hovedsagligt skal være deamideret i asn30 og omdannet til
       asp30. spørgsmålet er derefter, om der er tale om en implicit beskrivelse.
       det gøres i den forbindelse overordnet gældende, at wo '801 intet anfører
       om karakteren af det nedbrudte antistof, og at intet derfor kan konklude-
       res om karakteren af de specifikke varianter i den rekonstituerede formu-
       lering.
5.4.4  i wo '801 undersøges forskellige antistofformuleringer og deres stabilitet.
       til dette formål blev hummab4d5-8 antistoffet frysetørret under forskel-
       lige betingelser […]. derefter blev antistoffet rekonstitueret (genopløst)
       ved at tilsætte opløsninger, der indeholdt forskellige additiver […], og sta-
                                          173
       biliteten af de rekonstituerede antistofopløsninger efter opbevaring ved
       henholdsvis 5 og 25°c blev herefter målt på forskellige tidspunkter.
5.4.5  indledningsvis blev stabiliteten målt i forhold til aggregering, der leder til
       tab af aktivt […]. resultaterne er vist i tabel 4-7 […] i wo '801. her ses det
       også, at analysen blev udført vha. såkaldt "native size exclusion chromato-
       graphy", dvs. analyse baseret på størrelse.
5.4.6  herefter blev stabiliteten målt i forhold til deamidering og succinimid (rav-
       syreimid) dannelse […]. til dette formål blev de rekonstituerede antisto-
       fopløsninger analyseret vha. kationbytningskromatografi (ved anvendelse
       af en bakerbond wide-pore carboxy sulfon kolonne) efter opbevaring i
       forskellige tidsrum ved henholdsvis 5 og 25°c. det skal bemærkes, at de
       data, der er angivet i figur 5-8, ikke skelner mellem de forskellige nedbryd-
       ningsprodukter, og at de dannede nedbrydningsprodukter ikke er identi-
       ficeret; som det fremgår af figur 5-8, så angives der kun "% native protein",
       og der er ingen information omkring strukturen af de ikke-native antistof-
       fer.
5.4.7  det tekniske appelkammer anerkendte, at opfindelsen var ny i forhold
       til wo '801 (bilag q)
5.4.8  det tekniske appelkammer anerkendte, at krav 1 i stridspatentet var nyt
       i forhold til wo '801, og begrundede bl.a. sin afgørelse med henvisning til
       den praksis, der er diskuteret ovenfor, jf. punkt 3-16 i t 2522/10 (bilag q),
       […]. de sagsøgtes hovedargumenter i denne sag svarer til de argumenter,
       der blev præsenteret af indsigeren ved epo, jf. bilag q, […]. det tekniske
       appelkammer har derfor allerede vurderet og afvist denne argumenta-
       tion.
5.4.9  det tekniske appelkammer udtalte, at wo '801 ikke indeholder nogen be-
       skrivelse af, hvordan strukturen af det nedbrudte antistof, der er tilstede i
       de rekonstituerede formuleringer af hummab4d5-8, ser ud. ifølge det
       tekniske appelkammer henviser bemærkningen om deamindering i po-
       sition asn30 i den lette kæde og isoaspartatdannelse i position asp102 i
       den tunge kæde til de "tidlige screeningsstudier", og ikke til de rekonstitu-
       erede formuleringer. det tekniske appelkammer anfører endvidere, at
       det ikke kan konkluderes, at den specifikke bemærkning vedrørende de
       "tidlige screeningsstudier" gælder for hele dokumentet. wo '801 indehol-
       der derfor ikke en klar og entydig beskrivelse af træk 4 i krav 1. det tek-
       niske appelkammer kom derudover frem til, at udgangsstoffet i de ekspe-
       rimenter, der blev udført i eksempel 1, og særligt strukturen af de antistof-
       varianter, der er til stede i den rekonstituerede formulering, ikke var tyde-
       ligt beskrevet i wo '801, jf. punkt 15 i det tekniske appelkammers afgø-
       relse.
5.4.10 det tekniske appelkammer konkluderede således, at opfindelsen som de-
       fineret i stridspatentet var ny i forhold til wo '801.
5.4.11 wo '801 er ikke nyhedsskadelig - antistofsammensætningerne i wo '801
       kan ikke eftergøres
5.4.12 for at være nyhedsskadelig skal wo '801 nødvendigvis beskrive, hvordan
       antistofsammensætningerne kan fremstilles, jf. afsnit 5.2.26 ovenfor. wo
       '801 skal således indeholde en beskrivelse af, hvordan fagmanden kan
       fremstille de antistofsammensætninger, der er vist i figur 5-8, og som på-
       stås at indeholde mindre end 25% sure varianter, hvoraf hovedparten af
       de sure varianter skulle være deamideret i position asn30 og omdannet til
       aspartat (asp30).
                                          174
5.4.13 wo '801 indeholder ikke nogen beskrivelse af, hvordan antistofsammen-
       sætningerne, der blev anvendt i stabilitetsforsøgene vist i figur 5-8, helt
       præcist blev fremstillet og oprenset. da wo '801 blev publiceret (den 13.
       februar 1997), og selv i dag, kunne fagmanden, der læste wo '801, således
       kun gætte på, hvordan de antistofsammensætninger, der blev anvendt i
       stabilitetsforsøgene vist i figur 5-8, var blevet fremstillet og oprenset. så-
       dant gætværk er imidlertid i klar modstrid med betingelsen om, at et do-
       kument kun kan være nyhedsskadeligt, såfremt dokumentet indeholder
       en klar og entydig beskrivelse, der sætter fagmanden i stand til at eftergøre
       den tekniske lære, der beskrives i dokumentet.
5.4.14 prøverne, der blev benyttet i wo '801, blev rent faktisk fremstillet i indu-
       striel skala vha. genentechs "omvendte vask" metode beskrevet første
       gang i stridspatentet, jf. bilag plesner25-29. specielt skal der henvises til
       punkt 4 i janet yangs erklæring (bilag plesner26), hvor hun bekræfter,
       at hun i perioden marts 1995 til april 1996 udførte de forsøg, der er beskre-
       vet i figur 5-8 i wo '801. der skal også henvises specielt til punkt 4 og 5 i
       carol baseys erklæring (bilag plesner27), hvor det bekræftes, at genen-
       tech fra januar 1995 benyttede "omvendt vask" metoden i industriel skala:
           "the method was further developed for use at "12k" manufac-
           turing scale (using 12,000 litre bioreactors). the first 12k manu-
           facturing runs of trastuzumab which used the method described
           in the patent occurred in january 1995.
           the cex method described in the patent was used by genentech
           from january 1995 until 2003. all lots of trastuzumab produced
           during this period would have been made using the cex reverse
           wash step method described in the patent"
5.4.15 dette betyder naturligvis også, at hele diskussionen omkring, hvorvidt
       fagmanden på baggrund af de informationer, der er givet i wo '801, ville
       være i stand til at eftergøre antistofsammensætningerne, der blev anvendt
       i stabilitetsforsøgene vist i figur 5-8, er irrelevant. faktum er, at de antistof-
       sammensætninger, der blev anvendt i stabilitetsforsøgene vist i figur 5-8,
       blev oprenset vha. metoden ("omvendt vask"), der første gang er beskre-
       vet i stridspatentet, og den anvendte metode var derfor ikke offentlig til-
       gængelig på prioritetsdatoen. det ville således være umuligt for fagman-
       den at eftergøre de præcise antistofsammensammensætninger, der blev
       anvendt i stabilitetsforsøgene vist i figur 5-8 i wo '801.
5.4.16 de sagsøgte anførte i afsnit 7.1.3.1 i svarskriftet, samt i afsnit 2.2.2 i dup-
       likken, at de antistofsammensætninger, der undersøges i wo '801 var
       fremstillet som beskrevet i wo '653 (bilag f). de sagsøgte henviser i den
       forbindelse til side 19, linje 1-2, i wo '801 […]. denne sætning beskriver
       imidlertid kun hvilket antistof, altså hummab4d5-8, der blev anvendt i
       formuleringerne, men beskriver ikke, hvordan dette antistof blev fremstil-
       let og oprenset:
           "this example describes the development of a lyophilized for-
           mulation comprising full length humanized antibody
           humab4d5-8 described in wo 92/22653."
5.4.17 henvisningen på side 19, linje 1-2, i wo '801 angår således selve antistof-
       fet, hummab4d5-8 (dvs. aminosyresekvensen), og ikke en formulering,
       fremstilling eller oprensning af antistoffet.
5.4.18 i det fjerdesidste afsnit (i punkt 7.1.3.1) i svarskriftet anførte de sagsøgte,
       at:
                                         175
           "derfor ville fagmanden rette opmærksomheden mod wo '653
           for at se hvordan sammensætningen beskrevet i wo '801 frem-
           stilles"
5.4.19 et nogenlunde tilsvarende argument blev anført i sidste afsnit i punkt 2.2.2
       i de sagsøgtes duplik.
5.4.20 i den forbindelse skal det for det første bemærkes, at spørgsmålet om, hvad
       fagmanden "ville gøre" er et spørgsmål om opfindelseshøjde – ikke nyhed.
       de sagsøgtes spekulationer om, hvad man kunne eller ville have gjort er
       ikke tilstrækkelig i forhold til at demonstrere manglende nyhed; kravet til
       bevisbyrden er sikkerhed – ikke mulighed eller sandsynlighed.
5.4.21 for det andet, er hele forudsætningen for de sagsøgtes argument forkert.
       når der argumenteres for, at fagmanden ville rette opmærksomheden
       mod wo '653 "[…] for at se hvordan sammensætningen beskrevet i wo '801
       fremstilles" (vores understregning) så har de sagsøgte allerede forudsat, at
       antistofsammensætningen, der blev anvendt i wo '801 rent faktisk blev
       fremstillet og oprenset som beskrevet i wo '653. som nævnt ovenfor, så er
       dette ikke et faktum. wo '801 beskriver ingen steder, at antistofsammen-
       sætningen er fremstillet og oprenset (eller skal fremstilles og oprenses)
       som beskrevet i wo '653. som beskrevet ovenfor, skete oprensningen i wo
       ’801 faktisk ved "omvendte vask" metoden.
5.4.22 dr. buicks erklæring (bilag w) viser ikke en eftergørelse af læren i wo
       '801 (bilag t)
5.4.23 i et forsøg på at vise, at wo '801 muliggør fremstilling af de antistofsam-
       mensætninger, der blev anvendt i stabilitetsforsøgene vist i figur 5-8, så
       henviser de sagsøgte til nogle forsøg, der er udført af dr. buick (bilag w,
       […]). i afsnit 10-24 i dr. buicks erklæring forklarer han, at han har udtrykt,
       oprenset og karakteriseret hummab4d5-8 i overensstemmelse med, hvor-
       dan en fagmanden ville have forstået læren i wo '801 på stridspatentets
       prioritetsdato.
5.4.24 dr. buick holder sig imidlertid ikke kun til læren i wo '801 i forbindelse
       med udførelsen af sine forsøg. dette er ikke overraskende i og med, at wo
       '801 som nævnt ovenfor ikke indeholder nogen beskrivelse af, hvordan de
       antistofsammensætninger, der blev anvendt i stabilitetsforsøgene i wo
       '801 blev fremstillet og oprenset.
5.4.25 dr. buick var derfor tvunget til at foretage adskillige valg for at være i
       stand til at producere antistofsammensætningen. som diskuteret i afsnit
       5.2.7 ovenfor, så skal de sagsøgte bevise, at ethvert valg, der afviger fra dét,
       der er beskrevet i modholdet ikke har nogen indflydelse på slutresultatet.
       hertil kommer, at dr. buick anvendte metoder og forslag fra mange for-
       skellige kilder, herunder anvendelse af moderne analyseteknikker, der ik-
       ke var tilgængelige på stridspatentets prioritetsdato. yderligere bemær-
       kes, at dr. buick naturligvis havde den fordel at kende til læren i stridspa-
       tentet, og fremstillede således sin antistofsammensætning med viden om,
       hvad han skulle opnå.
5.4.26 dr. buick kalibrerede sine eksperimentelle protokoller med herceptin®,
       dvs. genentechs eget markedsførte lægemiddel, der indeholder hum-
       mab4d5-8. som de sagsøgte imidlertid selv har dokumenteret i bilag h,
       så blev herceptin® først godkendt og markedsført i september 1998 i usa
       og i august 2000 i europa. hummab4d5-8 var derfor ikke kommercielt til-
       gængeligt på prioritetstidspunktet. det ville derfor ikke have været muligt
       for fagmanden at udføre dette forsøg på stridspatentets prioritetsdato.
                                         176
5.4.27 hertil kommer, at dr. buick anvendte cho celler til fremstillingen af an-
       tistoffet. wo '653 (bilag f) forklarer imidlertid meget klart og tydeligt, at
       antistoffet blev produceret i human embryonic kidney (hek) 293 celler
       […]. dr. buick følger således ikke engang de sagsøgtes egen påstand om,
       at wo '801 kræver, at fremstillingen af hummab4d5-8 skal udføres som
       beskrevet i wo '653 (bilag f).
5.4.28 det er velkendt, at forskellige cellelinjer kan give anledning til forskellige
       såkaldte post-translationelle ændringer. hertil kommer, at forskellige cel-
       lelinjer kræver forskellige betingelser, såsom ph og ionstyrke, der vil ind-
       virke på, hvor hurtigt eller langsomt der dannes forskellige nedbrydnings-
       produkter (herunder bl.a. sure varianter) af antistoffet. dette er også be-
       kræftet i punkterne 24 til 33 i professor dalby erklæring (bilag plesner24
       […]), samt i punkterne 23-39 og 54-77 i dr. prentices erklæring (bilag ples-
       ner 37 […]) og professor dalbys erklæring af 8. januar 2019, punkterne 7-
       11, bilag plesner41 […].
5.4.29 dr. buicks forsøg er oprindeligt udarbejdet til brug for en inter partes re-
       view sag ved den amerikanske patentmyndighed (uspto). efter kritik af,
       at dr. buick anvendte cho celler og ikke hek celler som anført i wo '653
       (bilag f), indleverede dr. buick yderligere forsøg foretaget med hek cel-
       ler, men de efterfølgende forsøg er ikke fremlagt i nærværende sag. det er
       dog klart, at dr. buick var helt opmærksom på, at de specifikke celler kun-
       ne have en afgørende betydning, og at han derfor burde have anvendt
       hek celler, hvis udgangspunktet var læren i wo '653 (bilag f). det skal
       bemærkes, at dr. buicks forsøg med hek celler lider af nøjagtig de sam-
       me fejl og mangler som diskuteret nedenfor i forbindelse med hans forsøg
       med cho celler.
5.4.30 dr. buick håndplukkede således informationer fra et stort antal forskelli-
       ge referencer (i stedet for at følge læren i wo '801 og/eller wo '653) for
       derved at kunne udvælge de rette metoder og ingredienser til hvert enkelt
       trin i hans forsøg. for eksempel, så
              valgte dr. buick en speciel pattedyrsekspressionsvektor ("pcd-
               na3.1"), der hverken er nævnt i wo '801 eller i wo '653, til at ud-
               trykke antistoffet;
              valgte dr. buick at tilbagetranslatere aminosyresekvensen for anti-
               stoffet og optimere sekvensen til transkription vha. metoder, der ik-
               ke er redegjort nærmere for;
              valgte dr. buick at klone dna sekvensen ind i en ekspressionsvek-
               tor vha. en teknik, der ikke er beskrevet i wo '801;
              valgte dr. buick at udføre transient transfektion vha. en bestemt tek-
               nik, der heller ikke er beskrevet i wo '801; og
              valgte dr. buick at oprense antistoffet i henhold til en protokol, der
               først blev udviklet i 2011.
5.4.31 ingen af de ovennævnte trin var beskrevet eller foreslået i wo '801. i for-
       bindelse med hvert enkelt trin havde dr. buick adskillige muligheder at
       vælge imellem; hvilken cellelinje der skulle anvendes; hvordan dna klo-
       ning skulle initieres, hvordan transfektion skulle foretages, hvordan op-
       rensningen skulle foretages, osv. ethvert af disse valg har potentielt en ind-
       virkning på det antal og den type af sure varianter, der dannes. dette er
       også bekræftet af professor dalby i punkterne 24-33 i hans erklæring (bi-
       lag plesner24 […]), og dr. prentice diskuterer dette indgående i punk-
       terne 23-39 og 54-77 i hendes erklæring (bilag plesner37 […]), og profes-
                                          177
       sor dalbys erklæring af 8. januar 2019, punkterne 15-24 (bilag plesner41
       […].
5.4.32 specielt er det værd at bemærke, at dr. buick har anvendt såkaldt "transi-
       ent transfection" til at indtroducere antistoffets dna i værtscellen. dette
       fremgår af punkt 14 i dr. buicks rapport (bilag w). dr. prentice diskuterer
       betydningen af dette valg i detaljer i punkterne 16-19 og 61-65 i hendes er-
       klæring (bilag plesner37 […]), og professor dalbys erklæring af 8. januar
       2019, punkterne 15-24 (bilag plesner41 […].
5.4.33 i punkt 19 i dr. prentices erklæring forklarer hun, at "transient transfek-
       tion" er en hurtig metode til at inkorporere dna i en værtscelle, og hvor
       små mængder antistof således kan produceres over kort tid inden de trans-
       fekterede celler nedbrydes.
5.4.34 dette er naturligvis ikke holdbart, hvis et antistof skal produceres indu-
       strielt. dr. prentice forklarer derfor også i punkterne 16-19 i hendes erklæ-
       ring, at ved industriel fremstilling af antistoffer da anvendes en anden tek-
       nik, såkaldt "stable transfection", til at introducere antistoffets dna i vært-
       scellen. dette er imidlertid en noget mere tidskrævende proces, der typisk
       tager minimum 6 måneder, jf. punkt 19 (de sidste to sætninger) i dr. prenti-
       ces erklæring:
           "in a transient system, one can prepare recombinant proteins of
           interest in a matter of days starting from the transfection event.
           this is in contrast to the preparation of a stable cell line and biore-
           actor production process that typically takes >6 months to
           achieve." (vores understregning)
5.4.35 dr. prentice forklarer desuden i punkt 18, at bioreaktorer til industriel
       fremstilling af antistoffer (rekombinante proteiner) typisk er større end
       10.000 liter, og at cellekultiveringen typisk forløber over 10-15 dage, hvor-
       efter antistoffet høstes fra cellekulturmediet (punkt 72).
5.4.36 en væsentlig forskel mellem fremstilling af store mængder antistof i indu-
       striel skala (hvor "stable transfection" benyttes) og fremstilling af små
       mængder antistof i laboratorieskala (hvor "transient transfection" benyt-
       tes) er kultiveringstiden for cellerne, der producerer det ønskede antistof.
       ved fremstilling af store mængder antistof i industriel skala er det danne-
       de antistof således til stede i cellekulturmediet gennem væsentligt længe-
       re tid (typisk 10-15 dage) end antistof, der produceres i laboratorieskala
       (typisk nogle få dage).
5.4.37 dette udgør en væsentlig forskel i og med, at det er veldokumenteret, at
       mængden af sure varianter af et antistof, bl.a. vil afhænge af, hvor længe
       det opholder sig i cellekulturmediet. dette er forklaret i punkterne 23 og
       35-37 i dr. prentices erklæring. i punkt 36 henviser dr. prentice til en arti-
       kel af xie et al. (bilag pd1), hvoraf det ses i figur 2, at mængden at sure
       varianter stiger, mængden af det ønskede antistof falder, og mængden af
       basiske varianter forbliver stort set konstant, jo længere kultiveringstiden
       er. denne konklusion bekræftes da også af xie et al., jf. side 10346 […]:
           "in addition, the acidic charge variant contents were increased
           throughout the cultures regardless of culture ph. no statistically
           significant differences of basic charge variant contents were
           found under two conditions from day 6 to day 14 (fig. 2b). the
           main species contents were decreased by the increase of acidic
           charge variant contents (fig. 2a-c)." (vores understregning)
                                         178
5.4.38 i punkt 63 i dr. prentices erklæring forklares det, at i dr. buicks eksperi-
       menter (hvor "transient transfection" blev benyttet) blev antistoffet høstet
       2-3 dage efter transfection. dette fremgår også af dr. buicks rapport (bilag
       w) på side 33 og 53 i exhibit b. i punkt 63 forklarer dr. prentice atter, at i
       forbindelse med industrielle processer (hvor "stable transfection" anven-
       des) høstes antistoffet typisk efter 10-15 dage. dr. prentice kommer såle-
       des til følgende konklusion i hhv. punkt 63 […] og punkt 71 […]:
           "therefore acidic variant content is likely to differ significantly
           in small scale production using transient transfection methods
           with shorter culture time, as compared to large scale manufac-
           turing using stable cell lines."
           "however, dr. buick's choice of transient transfection methods
           over creating a stable cell line would significantly impact acidic
           variant levels."
5.4.39 i punkt 62 forklarer dr. prentice, at de formuleringsstudier, der er udført i
       wo '801 kræver temmelig store mængder antistof. dette fremgår da også
       tydeligt af eksempel 1 i wo '801; mængden af antistof i de formuleringer,
       der senere anvendes i stabilitetsstudierne vist i figur 5-8 […]. heraf frem-
       går det, at den ene type prøve indeholdt 4 ml med en antistofkoncentra-
       tion på 100 mg/ml, dvs. den totale mængde antistof i bare én prøve af den-
       ne type indeholdt 400 mg antistof. den anden type prøve indeholdt 20 ml
       med en antistofkoncentration på 22 mg/ml, dvs. den totale mængde anti-
       stof i bare én prøve af denne type indeholdt 440 mg antistof. for at udføre
       bare ét enkelt af de forsøg, der er vist i figur 5-8 i wo '801 skulle der såle-
       des anvendes ikke mindre end 400-440 mg antistof, dvs. adskillige gram
       antistof må nødvendigvis have været fremstillet alene for at kunne gen-
       nemføre de forsøg, der er vist alene i figur 5-8.
5.4.40 sådanne mængder fremstilles ikke i laboratorieskala med anvendelse af
       "transient transcription" (og dermed kort opholdstid i cellekulturmediet
       for det fremstillede antistof), men fremstilles i industriel målestok med an-
       vendelse af "stable transfection" (og dermed lang opholdstid i cellekultur-
       mediet for det fremstillede antistof).
5.4.41 konklusionen er derfor, at de antistofsammensætninger, der er anvendt i
       stabilitetsforsøgene i figur 5-8 i wo '801 er fremstillet vha. en industriel
       proces, hvorimod dr. buick i hans "eftergørelse" af wo '801 har fremstillet
       antistoffet vha. en proces, der kun (kan) anvendes i laboratorieskala. da
       antistofsammensætningerne, der er anvendt i stabilitetsforsøgene i figur 5-
       8 i wo ’801 er fremstillet vha. en industriel proces er det ganske enkelt us-
       andsynligt at disse antistofsammensætningerne er identiske med de anti-
       stofsammensætninger, der er fremstillet af dr. buick.
5.4.42 som diskuteret i afsnit 5.2.10 ovenfor, så er det de sagsøgte, der har bevis-
       byrden for, at de valg og modifikationer som dr. buick har foretaget, ikke
       har haft nogen som helst indflydelse på slutresultatet. de sagsøgte har ik-
       ke fremlagt sådanne beviser. professor slaters erklæring (bilag k), som
       drøftes nærmere nedenfor, og som alene forholder sig til dr. buicks forsøg
       i mere generelle vendinger, udgør ikke et sådan bevis.
5.4.43 den del af de eksperimentelle betingelser, som rent faktisk er beskrevet i
       wo '801, nemlig frysetørring og rekonstituering (genopløsning) af anti-
       stofferne i forskellige bufferopløsninger, har dr. buick valgt ikke at genta-
       ge. dette betyder naturligvis, at enhver modifikation af det native antistof,
       der er forårsaget af frysetørring og/eller rekonstituering (genopløsning) ik-
       ke er blevet medtaget i dr. buicks overvejelser og konklusioner. de forsøg
                                          179
       som dr. buick har udført er allerede af denne grund ikke en nøjagtig efter-
       gørelse af læren i wo '801.
5.4.44 det er lige nøjagtig dr. buicks måde at "eftergøre" læren i den kendte tek-
       nik på, som det tekniske appelkammer advarer imod i t 396/89 […].
5.4.45 dét som dr. buick har formået at vise er, at såfremt man har kendskab til
       opfindelsen, som beskrevet i stridspatentet, så er det muligt at tilpasse den
       kendte teknik på en sådan måde, at en antistofsammensætning, der falder
       ind under krav 1 i stridspatentet kan opnås. det tekniske appelkammer
       gjorde det imidlertid udtrykkeligt klart i t 396/89 […] at "such an approach
       can not be used to attack the novelty of a later patent" […].
5.4.46 de sagsøgte har indleveret en erklæring af professor nigel slater (bilag k).
       i punkterne 133-142 […] af professor slaters erklæring kommenterer han
       på de eksperimenter, der er foretaget og rapporteret af dr. buick. om end
       professor slater i punkt 141 bemærker, at dr. buick "[…] appears to have fol-
       lowed the methodology in harris 1995 and wo '801 closely", så undgår han be-
       hændigt at forklare, hvad det er for fremstillings- og oprensningsmetoder
       i wo '801, som dr. buick har anvendt. slater bekræfter endda i punkterne
       135-136, at dr. buick anvendte cho celler i stedet for hek293 celler, som
       angivet i wo '653. professor slaters erklæring indeholder heller ikke no-
       gen dokumentation for, at de valg som dr. buick foretager, ingen betyd-
       ning har for slutresultatet.
5.4.47 sammenfattende kan det konstateres, at dr. buicks erklæring ikke inde-
       holder de påkrævede beviser for, at det uundgåelige resultat af at gentage
       læren i wo '801 er en antistofsammensætning som angivet i krav 1 i strids-
       patentet. den standard der skal anvendes for at dokumentere, at det
       "uundgåelige resultat" af at gentage en proces beskrevet i den kendte tek-
       nik er opfyldt, er fastlagt i bl.a. t 793/93 og t 396/89, […], jf. afsnit 5.2.7
       ovenfor og erklæringerne fra dr. buick og professor slater lever ikke op til
       denne standard.
5.4.48 wo '801 viser ikke, at hovedparten af de sure varianter er deamideret i
       position asn30 og omdannet til aspartat (asp30)
5.4.49 wo '801 indeholder ingen information, hvorved strukturen af de ikke-na-
       tive antistoffer kan udledes med sikkerhed. det kan i særdeleshed ikke ud-
       ledes klart og entydigt fra wo '801, at disse angiveligt 18-22% ikke-native
       antistoffer indeholder sure varianter, og navnlig ikke sure varianter,
       hvoraf hovedparten er deamideret i position asn30 og samtidig omdannet
       til aspartat (asp30). dette træk er hverken nævnt direkte eller vist impli-
       cit. de sagsøgte kan derfor kun nå frem til denne konklusion ved at fore-
       tage antagelser, der er uforenelige med kravet om, at den kendte teknik
       skal indeholde en klar og entydig beskrivelse af alle patentkravets træk for
       at være nyhedsskadelig.
5.4.50 de sagsøgtes argumentation er baseret på antagelsen om, at deamidering
       og omdannelse af asn30 til asp30 er den primære nedbrydningsvej for
       hummab4d5-8 i vandige opløsninger, og at det derfor kan antages at ho-
       vedparten af de 18-22% ikke-native antistoffer i figur 5-8 må være sure va-
       rianter, hvor asn30 er omdannet til asp30.
5.4.51 denne antagelse er imidlertid ikke underbygget af beskrivelsen i wo '801.
                                         180
5.4.52 for det første, så henviser sætningen på side 19, linje 13-15, i wo '801 […]
       ikke til de frysetørrede og rekonstituerede antistofprøver, der er vist i fi-
       gur 5-8. den konkrete sætning henviser til "early screening studies". dette
       fremgår af den forudgående sætning […], der lyder som følger:
           "in early screening studies, the stability of several lyophilized re-
           combinant ati-her2 antibody (rhumab her2) formulations
           was investigated at 5°c (proposed storage conditions) and 40c
           (accelerated stability condition)" (vores understregning)
5.4.53 der er i wo '801 ingen indikation af, at de resultater, der blev opnået i de
       tidlige screeningsstudier (og som i øvrigt ikke er rapporteret i wo '801) er
       de samme som de resultater, der er vist i figur 5-8. sagt på en anden må-
       de, så er der i wo '801 intet bevis for, at de antistofsammensætninger, der
       blev anvendt i de tidlige screeningsstudier er identiske med de antistof-
       sammensætninger, der er vist i figur 5-8. dette var det tekniske ap-
       pelkammer som nævnt i afsnit 5.4.7 enige i.
5.4.54 for det andet, så beskrives det ikke i wo '801, at de tidlige screeningsstu-
       dier viste, at deamidering af asn30 er den eneste eller den primære ned-
       brydningsvej for hummab4d5-8 i vandige opløsninger. faktisk siges det
       i wo '801 på side 19 […] at:
           "in the liquid state, rhumab her2 was observed to degrade by
           deamidation (30asn of light chain) and isoaspartate formation
           via a cyclic imide intermediate, succinimide (102asp of heavy
           chain)" (vores understregning)
5.4.55 for det tredje nævnes følgende på side 26 […], i forbindelse med den spe-
       cifikke diskussion af stabiliteten af antistoffet efter rekonstituering og op-
       bevaring:
           "as mentioned previously, the major degradation route for
           rhumab her2 in aqueous solutions is deamidation or succin-
           imide formation. the loss of native protein due to deamidation
           or succinimide formation was assessed for the four reconstituted
           rhumab her2 formulations" (vores understregning)
5.4.56 det nævnes ikke her, om deamideringen sker i position 30 (asn30), og det
       nævnes, at der i stedet ("or") kan dannes succinimid. ud fra disse udtalel-
       ser er det allerede klart, at deamidering ikke er den primære nedbrydnings-
       vej, men blot en mulig nedbrydningsvej. allerede af den grund er de
       sagsøgtes konklusion om, at de resterende 18-22% varianter nødvendigvis
       må være de samme type varianter, som angivet i krav 1, ikke korrekt.
5.4.57 i forbindelse med de rekonstituerede antistofformuleringer, der blev an-
       vendt i stabilitetsforsøgene vist i figur 5-8, forklarer wo '801 alene i gene-
       relle vendinger, at deamidering og succinimiddannelse kan forekomme,
       men det forklares ikke hvor, dvs. i hvilke aminosyrepositioner, disse om-
       dannelser finder sted.
5.4.58 for det fjerde, så skal det understreges, at selv om det antages at kunne
       udledes af wo ’801, at deamidering finder sted i position asn30, så siger
       wo ’801 intet om, hvad asn30 omdannes til. som vist i scheme 2 i powell
       (bilag m), så kan deamidering af asn ganske vist føre til dannelse af as-
       partat (asp), men kan lige så vel føre til dannelse af iso-aspartat (iso-asp)
       eller ravsyreimid (succinimid).
                                             181
5.4.59    dette bekræftet også af professor dalby i punkterne 16-23 i hans erklæring
          (bilag plesner24 […]), og der henvises specielt til punkt 22 i hans erklæ-
          ring, hvor det forklares:
              "for example, wo '801 does not disclose on page 19 (or else-
              where) what the mentioned asn30 degrades to. in general
              deamidation can produce three products: (1) succinimide; (2)
              isoaspartate; or (3) aspartate. any combination of one or more of
              the three products may be found if asparagine is susceptible to
              deamidation"
5.4.60    rent faktisk ville fagmanden på stridspatentets prioritetsdato have forven-
          tet, at iso-aspartat (iso-asp) ville blive dannet såfremt deamidering i posi-
          tion 30 fandt sted. i harris’ artikel fra 2001 (bilag plesner32 […]) forkla-
          res det, at deamidering typisk fører til dannelse af iso-asp, og harris ud-
          trykker overraskelse over, at det viste sig, at asn30 i hummab4d5-8 rent
          faktisk deamideres til asp30. for eksempel, så forklarer harris på side 237
          […] i hans artikel fra 2001, at:
              ”the expected deamidation of proteins and peptides proceeds
              via a succinimide intermediate, followed by partial hydrolysis of
              the succinimide ring to produce isoaspartate (the major product)
              and aspartate (the minor product) [22,23]” (vores understregn-
              ing)
på side 243 […] forklares det, at:
              "deamidation of asparagine residues usually proceeds via a suc-
              cinimide intermediate, with the favored product of deamidation
              being isoaspartate [22,23]. deamidation of asn30 to isoaspartate
              was observed for the murine monoclonal antibody (mumab
              4d5) that is the parent of rhumab her2, but for some reason
              that is not yet clear, the asn30 residues of the humanized anti-
              body (rhumab her2) do not deamidate to isoasp during cell
              culture production" (vores understregning)
endelig nævner harris på side 243 […] at:
              "the iex-b form is unrelated to other forms resolved by cation-
              exchange chromatography, being due to conventional deamida-
              tion, with heavy chain asn55 (found in an asn-gly sequence in
              a heavy chain cdr) converted to isoasp" (vores understregning)
5.4.61    selve begrebet "deamidering" (som anvendes i wo '801) er således ikke
          synonymt med "omdannelse af asn til asp" – tværtimod, og det er heller
          ikke givet, at deamideringen sker i position 30, men kan f.eks. være i posi-
          tion 55. i harris' artikel fra 2001 omtaler han, som nævnt ovenfor, deami-
          dering asn til isoasp som "expected", "favored" og "conventional". fag-
          manden kan således ikke, på en klar og entydig måde, udlede at den dea-
          midering der omtales i wo '801 uundgåeligt medfører omdannelse af
          asn30 til asp30. også af den grund er krav 1 i stridspatentet ny i forhold
          til wo '801.
5.4.62    sammenfattende gør roche gældende, at wo '801 ikke indeholder en
          klar og entydig beskrivelse af en antistofsammensætning som angivet i
          krav 1 i stridspatentet. roche gør i den forbindelse navnlig gældende,
          at:
          •       det tekniske appelkammer anerkendte, at opfindelsen var ny i for-
                  hold til wo '801, jf. afsnit 5.4.7.
                                          182
       •        de sagsøgtes argumentation er ikke korrekt og er allerede prøvet af
                epo.
       •        antistofsammensætningen, der blev benyttet i stabilitetsforsøgene
                vist i figur 5-8 i wo '801 kan ikke eftergøres, jf. afsnit 5.4.11.
       •        dr. buicks forsøg på at eftergøre læren i wo ’801 afviger på flere og
                afgørende punkter fra læren i wo '801, jf. afsnit 5.4.22.
       •        antistoffet i wo '801 blev produceret vha. en metode ("omvendt
                vask"), der ikke var offentlig tilgængelig, jf. afsnit 5.4.14.
       •        wo '801 viser ikke, at hovedparten af de sure varianter er deamide-
                ret i position asn30 og omdannet til aspartat (asp30), jf. afsnit
                5.4.48.
5.5    opfindelsen er ny i forhold til harris 1995 (bilag n)
5.5.1  harris 1995 (bilag n) er en videnskabelig publikation af en genentech-for-
       sker, reed harris. genentech udviklede opfindelsen beskrevet i stridspa-
       tentet og er en del af roche koncernen.
5.5.2  det gøres overordnet gældende, at krav 1 i stridspatentet er nyt i forhold
       til læren i harris 1995 (bilag n) allerede fordi antistofsammensætningerne
       i harris 1995 ikke kan eftergøres. harris 1995 indeholder ingen beskrivel-
       se af, hvordan antistofsammensætningen er fremstillet eller hvordan den-
       ne skal oprenses.
5.5.3  derudover gøres det overordnet gældende, at harris 1995 ikke indeholder
       en klar og entydig beskrivelse af, at antistofsammensætningen indeholder
       mindre end 25% sure varianter, og at disse varianter hovedsageligt er dea-
       mideret i asn30 og samtidig omdannet til asp30.
5.5.4  både indsigelsesafdelingen (bilag p) og det tekniske appelkammer (bi-
       lag 15/q) anerkendte, at opfindelsen var ny i forhold til harris 1995 (bi-
       lag n)
5.5.5  både indsigelsesafdelingen og det tekniske appelkammer anerkendte
       nyhed i forhold til harris 1995.
5.5.6  under den mundtlige høring af appelsagen frafaldt indsigeren sin nyheds-
       indsigelse på baggrund af harris 1995, jf. side 3 punkt x i t 2522/10 (bilag
       15/q […]. det tekniske appelkammer havde indikeret i indkaldelsen til
       mundtlig forhandling, at harris 1995 (d20) ikke ansås for nyhedsskadelig,
       jf. s. 23 […].
5.5.7  harris 1995 er ikke nyhedsskadelig - antistofsammensætningen i har-
       ris 1995 (bilag n) kan ikke eftergøres
5.5.8  harris 1995 indeholder ikke nogen beskrivelse af, hvordan antistofsam-
       mensætningen er blevet fremstillet. harris 1995 indeholder således ikke en
       reproducerbar beskrivelse af, hvordan antistoffet er blevet fremstillet. har-
       ris 1995 kan derfor ikke være nyhedsskadelig i forhold til krav 1 i strids-
       patentet.
5.5.9  wang var ikke i stand til at reproducere kromatogrammerne vist i figur
       2 i harris 1995 (bilag n) ved anvendelse af protokollen vist i afsnit 2.2
       […] i harris 1995 (bilag v)
5.5.10 i erklæringen fremlagt af de sagsøgte som bilag v, forsøgte wang, der var
       ansat hos indsigeren synthon, som project leader i afdelingen for "protein
       characterization", at analysere herceptin® vha. den analytiske protokol,
       der er beskrevet i harris 1995 (bilag n). wang var imidlertid ikke i stand
                                           183
       til at reproducere kromatogrammerne vist i figur 2 i harris 1995 ved an-
       vendelse af protokollen vist i afsnit 2.2 […] i harris 1995 […].
5.5.11 wang forklarer i punkt 5 af sin erklæring (bilag v), at han var "[…] not able
       to obtain the cation-exchange profile as given in fig 2 of d20". wang forklarer
       desuden under punkt 5 i hendes erklæring, at et yderligere, men mislyk-
       ket, forsøg blev udført ved anvendelse af en anden mono s kolonne og et
       andet apparat, men han "[…] was not able to obtain the cation-exchange pro-
       file in accordance with fig. 2 of d20 [harris 1995]".
5.5.12 kun ved at konsultere det senere offentliggjorte dokument, d22, og ved at
       vælge en anden kationbytterkolonne (bakerbond csx) var det muligt for
       wang at opnå et kromatogram, som svarer til kromatogrammerne vist i fi-
       gur 2 i harris 1995 (se punkt 6 og 7 i wangs erklæring).
5.5.13 wangs erklæring (bilag v), der er indleveret af de sagsøgte selv, tilveje-
       bringer således bevis for, at analysen af sure varianter som vist i kromato-
       grammerne i figur 2 i harris 1995 (bilag n) ikke kan opnås med metoden
       beskrevet i harris 1995.
5.5.14 de sagsøgtes argument i punkt 2.2.3 i deres duplik om, at epos praksis til-
       lader fagmanden – såfremt han ikke umiddelbart kan reproducere læren i
       den kendte teknik – at "prøve sig lidt frem" er ikke korrekt, som diskuteret
       i afsnit 5.3 ovenfor.
5.5.15 som der vil blive redegjort for nedenfor, krævede det senere forsøg af dr.
       buick (bilag w) på at "reproducere" læren i harris 1995 ligeledes modifi-
       kationer for at opnå kromatogrammer, som svarer til dem, der er vist i fi-
       gur 2 i harris 1995.
5.5.16 dr. buicks forsøg udgør ikke en reproduktion af kromatogrammerne i
       harris 1995 (bilag w)
5.5.17 de sagsøgtes argumenter er i al væsentlighed identiske med deres argu-
       menter om, at dr. buicks erklæring (bilag w) beviser, at den antistofsam-
       mensætning, der blev anvendt i stabilitetsforsøgene vist i figur 5-8 i wo
       '801, kan eftergøres.
5.5.18 roches modargumenter, anført i afsnit 5.4.22 ovenfor, gælder derfor muta-
       tis mutandis mht. de sagsøgtes henvisning til dr. buicks erklæring i for-
       bindelse med hans analyse af beskrivelsen i harris 1995 (bilag n).
5.5.19 det bemærkes yderligere, at:
5.5.20 harris 1995 nævner blot, at antistoffet er produceret i cho-celler, og han
       henviser dernæst til carter et al. (bilag e), hvor hek293 celler blev anvendt
       til fremstilling af antistofferne.
5.5.21 dr. buicks erklæring (bilag w) bidrager yderligere til denne forvirring.
5.5.22 i afsnit b (med overskriften harris and waterside) i dr. buicks erklæring
       forklarer han (se punkt 26), at en fagmand "[…] could have made
       hummab4d5-8 and purified it by protein a affinity chromatography using
       knowledge and methods that were widely available as of may 6, 1998" (vores un-
       derstregning). hvad fagmanden muligvis kunne - eller ikke kunne - base-
       ret på "[…] knowledge and methods available […]" er dog irrelevant, når det
       skal analyseres, om det uundgåelige resultat af at følge læren i harris 1995
       uden nogen tvivl vil føre til en antistofsammensætning som specificeret i
       krav 1 af stridspatentet.
5.5.23 når dr. buick forsøger at gentage læren i harris 1995, er han tvunget til at
       lede efter information andre steder om, hvordan antistoffet fremstilles,
                                         184
       idet harris 1995 ikke indeholder nogen information derom. overraskende
       vælger dr. buick imidlertid ikke at følge læren i carter et al. (bilag e), hvor-
       til der henvises i harris 1995. i stedet vælger dr. buick at følge læren i wo
       '653 (bilag f). der er ingen henvisning hertil i harris 1995.
5.5.24 de sagsøgtes undskyldning for at foretage dette besynderlige valg i forsø-
       get på at reproducere kromatogrammerne i figur 2 i harris 1995 er, at
       "fremstillingsmetoden beskrevet i wo '653 er stort set identisk med metoden be-
       skrevet af carter et al. […]" (vores understregning). det siger sig selv, at en
       sådan tilgang til vurdering af nyhed ikke er i overensstemmelse med kri-
       teriet om en "klar og entydig beskrivelse" i modholdet, og er meget langt
       fra at opfylde kriteriet om et "uundgåeligt resultat" i det tilfælde, hvor læ-
       ren i modholdet reproduceres. endvidere er det som nævnt klart, at der
       ikke var tale om et uundgåeligt resultat allerede fordi wang, der er eks-
       pert på området, trods flere forsøg ikke var i stand til at reproducere kro-
       matogrammerne.
5.5.25 det skal desuden bemærkes, at de sagsøgte i forbindelse med den "kom-
       plette" harris waterside præsentation (bilag ab) argumenterer for, at (i)
       kromatogrammerne nederst på side 3 i den "komplette" harris waterside
       præsentation er identiske med kromatogrammerne i figur 2 i harris 1995,
       og (ii) alle slides i den "komplette" harris waterside præsentation skal for-
       stås i sammenhæng i den forstand, at analytiske data præsenteret i ét slide
       uundgåeligt hænger sammen med de analytiske data, der er præsenteret i
       tidligere (og senere) slides.
5.5.26 dette har nogle interessante konsekvenser for fortolkningen af harris 1995
       (bilag n).
5.5.27 såfremt de sagsøgtes argument accepteres, så må det nødvendigvis have
       den konsekvens, at de analytiske data, der er præsenteret i harris 1995, er
       foretaget på en antistofsammensætning, der er fremstillet ved en industriel
       (storskala) proces. de sagsøgte påpeger selv, at hummab4d5-8 var i kli-
       nisk fase iii (hvilket kræver store mængder antistof), ligesom de sagsøgte
       henviser til illustrationen på side 8 i den "komplette" harris waterside
       præsentation (der tydeligvis skitserer en industriel proces). såfremt de
       sagsøgtes synspunkt om, at alle slides i den "komplette" harris waterside
       præsentation skal forstås i sammenhæng, må det nødvendigvis have den
       konsekvens, at de analytiske data, der er præsenteret i den "komplette"
       harris waterside præsentation – og dermed også i harris 1995 – er analy-
       ser af industrielt fremstillede hummab4d5-8 sammensætninger.
5.5.28 som forklaret indgående i afsnit 5.4.22 ovenfor, så er der store forskelle på
       fremstilling af monoklonale antistoffer i industriel skala og i laboratori-
       eskala, idet mængden af sure varianter ikke vil være identiske - selv hvis
       antistoffet produceres af de samme celler. dr. buicks laboratorieskala eks-
       perimenter er således fuldstændig uegnede til at sige noget som helst om,
       hvor mange (og hvilke) sure varianter, der vil være tilstede i en industrielt
       fremstillet hummab4d5-8 sammensætning.
5.5.29 de sagsøgtes argumenter i forbindelse med den "komplette" harris water-
       side præsentation har således den uundgåelige konsekvens, at den anti-
       stofsammensætning, der er beskrevet i harris 1995 er fremstillet ved en in-
       dustriel proces, og at dr. buicks eksperimenter – også af denne årsag – er
       helt og aldeles irrelevante i forbindelse med en vurdering af, hvorvidt har-
       ris 1995 er nyhedsskadelig eller ej.
5.5.30 endelig bemærkes det, at selvom dr. buick anvendte en mono s kolonne
       som beskrevet i harris 1995, så besluttede dr. buick at udføre kationbyt-
                                         185
       ningskromatografi ved 22°c (se […] bilag b til buicks erklæring) og ikke
       ved 40°c som beskrevet i harris 1995.
5.5.31 professor dalby beskriver denne forskel som værende signifikant og for-
       klarer, at en sådan temperaturforskel rent faktisk kan have indflydelse på
       analysen af toppene (se punkt 33 i bilag plesner24).
5.5.32 dette er også i overensstemmelse med dr. buicks egne eksperimenter. det
       er vist i figur 4 (side 22 i exhibit b til dr. buicks erklæring), at efter opbe-
       varing i kun 24 timer ved 40°c så øges top 1 (trastuzumab deamideret
       asn30) fra 16% til mere end 25%.
5.5.33 det er på denne baggrund klart, at det ikke er "hævet over enhver rimelig
       tvivl", som forudsat i epos praksis, at reproduktion af læren i harris 1995
       vil føre til opfindelsen.
5.5.34 de sagsøgtes argumentation er ikke korrekt
5.5.35 på samme måde som diskuteret i forbindelse med wo '801, så har de
       sagsøgte foretaget adskillige antagelser for at nå frem til den konklusion,
       at harris 1995 udgør et nyhedsskadeligt modhold. de sagsøgtes nyheds-
       argumentation, der støtter på harris 1995, er langt fra den faste praksis
       vedrørende nyhedskriterierne, nemlig at det foregribende dokument må
       indeholde en "klar og entydig beskrivelse" af trækkene i patentkravet.
5.5.36 på samme måde som diskuteret i forbindelse med wo '801, så henviser
       harris 1995 til carter et al (bilag e) på side 130 […]. dette tilføjer yderli-
       gere uklarhed omkring hvad, der rent faktisk blev benyttet i de forsøg, der
       blev udført i harris 1995. harris 1995 nævner, at det humaniserede anti-
       stof blev fremstillet i cho celler. i carter et al forklares det imidlertid helt
       tydeligt på side 4287 ([…] afsnittet med overskriften expression and purifi-
       cation of mab4d5 variants […]), at antistofferne ikke blev fremstillet i cho
       celler, men derimod i human embryonic kidney (hek) celler:
            "appropriate mab4d5 light- and heavy-chain cdna expression
            vectors were cotransfected into adenovirus-transformed human
            embryonic kidney cell line 293 by a high-efficiency procedure"
            (vores understregning)
       det er således uklart ud fra harris 1995, hvorledes antistoffet er fremstil-
       let.
                                          186
5.5.37 beregningerne foretaget af professor slater viser ikke en sammensæt-
       ning indeholdende mindre end 25% sure varianter
5.5.38 professor slater konkluderer i punkt 75-76 i sin erklæring (bilag k), at de
       tre lots, der blev analyseret, og som er vist i figur 2 i harris 1995, indehol-
       der mellem 11,3 og 18,7% sure varianter, der stammer fra deamidering af
       asn30.
5.5.39 det bemærkes, at nigel slaters beregninger af arealet under kurven i hans
       erklæring, afsnit 74 til 77 i bilag k, […], er baseret på utilstrækkelig infor-
       mation.
5.5.40 der kan endvidere være betydelig usikkerhed forbundet med fastlæggel-
       sen af kromatogrammernes omfang, når det udføres på baggrund af en
       visuel inspektion af relativt små kromatrogrammer i forholdsvis dårlig
       printkvalitet. på trods heraf har professor slater ikke beregnet eller fastlagt
       en standard tolerancegrænse for målingerne.
5.5.41 professor slater har anført, at han har anvendt "getdata graph digitizer"
       software til at digitalisere kromatogrammerne, men han anfører ikke hvil-
       ken version af programmet, som han har anvendt.
5.5.42 beregningerne foretaget af professor slater viser derfor ikke, at harris 1995
       klart og entydigt beskriver en sammensætning indeholdende mindre end
       25% sure varianter. det fastholdes på denne baggrund, at dette træk ikke
       er vist i harris 1995.
5.5.43 endelig skal det bemærkes, at harris 1995 ikke nogen steder udtaler, at an-
       tistofsammensætningen indeholder mindre end 25% sure varianter.
5.5.44 harris 1995 viser ikke, at hovedparten af de sure varianter er deamideret
       i position asn30 og samtidig omdannet til aspartat (asp30)
5.5.45 harris 1995 beskriver ikke, at deamidering af asn30 fører til dannelse af
       asp30. harris 1995 forklarer på side 131 […] at:
           "the more acidic peaks 1 and 2 are deamidated at asn30 in one
           light chain; peak 1 has no lys450 residue, while peak 2 has one
           lys450 residue"
5.5.46 det kan således ikke afgøres med sikkerhed om asparaginsyre nødvendig-
       vis dannes i position 30. som forklaret af professor dalby i punkt 22 i hans
       erklæring (bilag plesner24), så kan der lige så vel dannes iso-aspartat el-
       ler succinimid ved deamideringen i position asn30. selve begrebet ”dea-
       midering” er således ikke synonymt med omdannelse af asn til asp.
5.5.47 dette bekræftes da også af harris selv i hans senere artikel fra 2001 (bilag
       plesner32).
5.5.48 som diskuteret i afsnit 5.4.60 ovenfor, ville fagmanden på stridspatentets
       prioritetsdato rent faktisk have forventet, at iso-aspartat (iso-asp) ville bli-
       ve dannet såfremt deamidering i position 30 fandt sted. harris 2001 forkla-
       rer således, at deamidering typisk fører til dannelse af iso-asp, og harris
       udtrykker overraskelse over, at det viste sig, at asn30 i hummab4d5-8
       rent faktisk omdannes til asp30.
5.5.49 sammenfattende gør roche gældende, at harris 1995 (bilag n) ikke in-
       deholder en klar og entydig beskrivelse af en antistofsammensætning
       som angivet i krav 1 i stridspatentet. roche gør i den forbindelse gæl-
       dende, at:
                                         187
      •      både indsigelsesafdelingen (bilag p) og det tekniske appelkammer
             (bilag q) anerkendte, at opfindelsen var ny i forhold til harris 1995,
             jf. afsnit 5.5.4.
      •      antistofsammensætningen i harris 1995 kan ikke eftergøres, jf. af-
             snit 5.5.7.
      •      wang (bilag v) var ikke i stand til at reproducere kromatogrammer-
             ne vist i figur 2 i harris 1995 ved anvendelse af protokollen vist i af-
             snit 2.2 […] i harris 1995, jf. afsnit 5.5.9.
      •      dr. buicks forsøg (bilag w) udgør ikke en reproduktion af kromato-
             grammerne i harris 1995, jf. afsnit 5.5.16.
      •      beregningerne foretaget af professor slater viser ikke en sammen-
             sætning indeholdende mindre end 25% sure varianter, jf. afsnit
             5.5.37.
      •      harris 1995 beskriver ikke, at hovedparten af de sure varianter er
             deamideret i position asn30 og samtidig omdannet til asp30, jf. af-
             snit 5.5.44.
5.6   opfindelsen er ny i forhold til den ”oprindelige" harris waterside præ-
      sentation (bilag u) og den "komplette" harris waterside præsentation
      (bilag ab)
5.6.1 harris waterside (bilag u […] bilag ab […]) er en samling af slides, der
      blev præsenteret på en konference i 1996 af reed harris fra genentech.
      præsentationen har titlen chromatographic techniques for the characterization
      of human monoclonal antibodies: rhumab her2. omend det nævnes i præ-
      sentationen, at rhumab her2 er ”[…] in phase iii clinical trials (breast can-
      cer)” så kan det ikke fastslås med sikkerhed, at de data, der er vist i de for-
      skellige slides, er fra lige netop dét produkt, der var i klinisk afprøvning.
5.6.2 det gøres overordnet gældende, at krav 1 i stridspatentet er nyt i forhold
      til læren i harris waterside, allerede fordi antistofsammensætningerne i
      harris waterside ikke kan eftergøres. harris waterside indeholder ingen
      beskrivelse af, hvordan antistofsammensætningen er fremstillet eller hvor-
      dan denne skal oprenses.
5.6.3 derudover gøres det overordnet gældende, at harris waterside ikke inde-
      holder en klar og entydig beskrivelse af en antistofsammensætning, som
      angivet i krav 1 i stridspatentet. der er ikke nogen klar og entydig beskri-
      velse af, at antistofsammensætningen beskrevet i harris waterside inde-
      holder mindre end 25% sure varianter, og at disse varianter hovedsageligt
      er deamideret i position asn30 og samtidig omdannet til asp30.
5.6.4 endelig gøres det overordnet gældende, at selvom den "komplette" harris
      waterside præsentation (bilag ab), der blev indleveret af de sagsøgte i for-
      bindelse med deres duplik, ganske vist indeholder flere slides end den "op-
      rindelige" harris waterside præsentation (bilag u), så er disse yderligere
      slides uden betydning i forbindelse med vurdering af nyhed af stridspa-
      tentets krav 1. roches kommentarer til den "oprindelige" harris watersi-
      de præsentation (bilag u) gælder derfor mutatis mutandis i forhold til den
      "komplette" harris waterside præsentation (bilag ab).
5.6.5 både indsigelsesafdelingen (bilag p), det tekniske appelkammer (bilag
      q), og den engelske high court (bilag r) anerkendte, at opfindelsen var
      ny i forhold til harris waterside (bilag u)
                                        188
5.6.6  hverken indsigelsesafdelingen ved epo (bilag p), epos tekniske appeal-
       kammer (bilag q) eller den engelske high court (bilag r) var af den op-
       fattelse, at harris waterside var relevant for vurderingen af nyhed for
       stridspatentet.
5.6.7  antistofsammensætningen i harris waterside kan ikke eftergøres
5.6.8  harris waterside udgør ikke en teknisk lære, der kan eftergøre. der er gan-
       ske enkelt ingen omtale i harris waterside af, hvordan antistoffet skal
       fremstilles.
5.6.9  selv hvis det antages, hvilket bestrides af roche, at fagmanden ville søge
       information i harris 1995, alene af den grund, at kromatogrammerne vist
       på slide 4 i harris waterside svarer til kromatogrammerne vist i figur 2 i
       harris 1995, så ville dette ikke hjælpe fagmanden. som vi har redegjort for
       i detaljer ovenfor, så indeholder harris 1995 ikke i sig selv en beskrivelse
       af, hvordan antistoffet skal fremstilles, og wangs forsøg på at gentage læ-
       ren i harris 1995 (bilag v) mislykkedes.
5.6.10 på samme måde som anført i forbindelse med wo '801 og harris 1995 (se
       ovenfor), så udgør dr. buicks forsøg heller ikke en reproduktion af læren
       i harris waterside, og det kan derfor heller ikke på denne baggrund kon-
       kluderes, at antistofsammensætningen i harris waterside kan eftergøres.
5.6.11 de sagsøgtes argumentation er ikke korrekt
5.6.12 de sagsøgte har også i relation til harris waterside foretaget adskillige an-
       tagelser i et forsøg på at nå frem til den konklusion, at harris waterside
       udgør et nyhedsskadeligt modhold. som tidligere nævnt er en sådan frem-
       gangsmåde i forbindelse med vurdering af nyhed imidlertid meget langt
       fra at være i overensstemmelse med epos praksis. dette er diskuteret i de-
       taljer ovenfor.
5.6.13 de sagsøgte henviser desuden til det forhold, at der på slide 2 med titlen
       rhumab her2 background er anført "now in phase iii clinical trials (breast
       cancer)". som nævnt ovenfor, så kan man ikke konkludere med sikkerhed,
       at data i harris waterside stammer fra dette kliniske fase iii produkt.
5.6.14 det er roches standpunkt, at det ikke kan fastslås med sikkerhed, hvor-
       vidt de slides i harris waterside, der indeholder analytiske data (såsom
       kromatogrammer, osv.) stammer fra en analyse af ét og samme produkt,
       ligesom det på ingen måde kan fastslås, hvordan antistofsammensætnin-
       gen (eller antistofsammensætningerne) i harris waterside er blevet frem-
       stillet.
5.6.15 det er derfor heller ikke klart - og der er ikke noget bevis for - at karakte-
       riseringen af den "sure variant" top 1 (iex-1) og den "native" top 3 (iex-3)
       i det nederste slide på side 5 i den "komplette" harris waterside præsen-
       tation, er de trypsin-nedbrudte toppe 1 og 3 fra kromatogrammerne vist
       nederst på side 3 i den "komplette" harris waterside præsentation.
5.6.16 de sagsøgte har gjort gældende, at alle slides i den "komplette" harris wa-
       terside præsentation skal forstås i sammenhæng i den forstand, at data
       præsenteret i ét slide uundgåeligt hænger sammen med de data, der er
       præsenteret i tidligere (og senere) slides. de sagsøgte er derfor af den over-
       bevisning, at karakteriseringen af den "sure variant" top 1 (iex-1) og den
                                          189
       "native" top 3 (iex-3) på det nederste slide på side 5, netop er de trypsin-
       nedbrudte toppe 1 og 3 fra kromatogrammerne vist nederst på side 3 i den
       "komplette" harris waterside præsentation.
5.6.17 de sagsøgte har endvidere gjort gældende, at kromatogrammerne nederst
       på side 3 i den "komplette" harris waterside præsentation er identiske
       med kromatogrammerne i figur 2 i harris 1995. dette må naturligvis have
       den konsekvens, at antistofsammensætningen i harris 1995 og antistof-
       sammensætningen i harris waterside er identiske, og dermed er fremstil-
       let vha. nøjagtig den samme metode.
5.6.18 der er ingen tvivl om, at flere af de slides der blev præsenteret af harris
       på waterside konferencen omhandler industriel fremstilling af antistoffet.
       det øverste slide på side 3 i den "komplette" harris waterside præsenta-
       tion nævner ”12,000l production scale”; figuren nederst på side 8 illustrerer
       en industriel proces; det øverste slide på side 9 omtaler ”three transfected
       isolates put into production”; og på side 18 rettes en tak til kollegaer i genen-
       tech, der bl.a. beskæftiger sig med kvalitetskontrol og procesudvikling.
5.6.19 såfremt de sagsøgtes logik accepteres, så må det ligeledes accepteres, at de
       analytiske data, der er præsenteret i harris waterside – og dermed også i
       harris 1995 – stammer fra en antistofsammensætning, der er fremstillet
       ved en industriel (storskala) proces.
5.6.20 de sagsøgte har imidlertid konsekvent argumenteret for – både i svarskrif-
       tet og i duplikken – at antistofsammensætningen i både harris 1995 og
       harris waterside er fremstillet som beskrevet i carter et al (bilag f). dette
       er i direkte modstrid med argumentet om, at alle slides i harris waterside
       skal forstås i sammenhæng, idet carter et al tydeligvis ikke angår fremstil-
       ling af antistoffer i industriel skala - carter et al beskriver faktisk slet ikke
       fremstilling af hummab4d5-8 i cho celler.
5.6.21 som diskuteret indgående i afsnit 5.4.34 - 5.4.41 ovenfor, så er der store
       forskelle på fremstilling af monoklonale antistoffer i industriel skala og i
       laboratorieskala, idet mængden af sure varianter ikke vil være identiske -
       selv hvis antistoffet produceres af de samme celler.
5.6.22 harris waterside viser ikke en sammensætning indeholdende mindre
       end 25% sure varianter
5.6.23 det er vigtigt at notere sig, at harris waterside ingen steder beskriver, at
       mængden af sure varianter er mindre end 25%. om noget, så beskriver
       harris waterside det modsatte, jf. det øverste slide på side 6 i den "kom-
       plette" harris waterside præsentation, hvor det forklares, at "25% of the
       pool has deamidated asn30".
5.6.24 i de sagsøgtes duplik foretages igen forskellige antagelser for så vidt an-
       går betydningen af begrebet "pool". de sagsøgte fortolker nu begrebet "po-
       ol" som en sammenblanding af den "sure variant" top 1 og den "native" top
       3, der er vist i det nederste slide på side 3 i den ”komplette” harris wa-
       terside præsentation. på denne baggrund når de sagsøgte frem til, at kro-
       matogrammerne der er vist i det nederste slide på side 3 i den "komplette"
       harris waterside viser en antistofsammensætning, der indeholder mindre
       end 25% sure varianter. roche har følgende bemærkninger hertil:
5.6.25 for det første er det uklart, hvad ”pool” henviser til. den fortolkning de
       sagsøgte har anvendt i deres duplik er én mulig fortolkning. en anden mu-
       lig fortolkning – hvilket var den fortolkning de sagsøgte lagde til grund i
       deres svarskrift, og som professor slater lagde til grund i punkt 89 i hans
       første erklæring (bilag k) – er, at ”pool” henviser til den totale mængde af
                                         190
       nativt antistof og varianter. i dette tilfælde er mængden af sure varianter
       naturligvis ikke mindre end 25%.
5.6.26 for det andet er der ingen klar og entydig sammenhæng mellem det øver-
       ste slide på side 6 i den "komplette" harris waterside præsentation og det
       nederste slide på side 3 i den "komplette" harris waterside præsentation.
       dette ser også ud til at være professor slater's holdning i hans første erklæ-
       ring (bilag k), hvor han i punkt 89 undrer sig over, at hans egne beregnin-
       ger af mængden af sure varianter ud fra kromatogrammerne nederst på si-
       de 3 ikke stemmer overens med harris' udtalelse om at "25% of the pool
       has deamidated asn30" i det øverste slide på side 6.
5.6.27 for det tredje er det irrelevant, hvorvidt harris waterside angår en anti-
       stofsammensætning, der indeholder færre eller flere end 25% sure varian-
       ter. sagen er den, at der ikke er tilstrækkelig information i harris watersi-
       de til at eftergøre antistofsammensætningen.
5.6.28 de yderligere slides i den "komplette" harris waterside præsentation
       (bilag ab) er irrelevante
5.6.29 som nævnt ovenfor gør roche gældende, at de yderligere harris watersi-
       de slides, der nu er indleveret som bilag ab, er irrelevante for nærværen-
       de sag. dette forklares nærmere nedenfor.
5.6.30 den yderligere information, der kan findes i de slides, der ikke udgør en
       del af den "oprindelige" harris waterside præsentation er ikke relevant for
       vurdering af nyhed.
5.6.31 side 1 og 3-7 i den "oprindelige" harris waterside præsentation (bilag u)
       er identiske med side 1-6 i den "komplette" harris waterside præsentation
       (bilag ab).
5.6.32 de slides der vises på side 7-22 i den "komplette" harris waterside præ-
       sentation (bilag ab) er nye i forhold til den "oprindelige" harris watersi-
       de præsentation (bilag u).
5.6.33 de slides der er vist på siderne 7-10 angår identifikation af en bestemt va-
       riant (y376q) i den tunge kæde. aminosyren i position 376 er tyrosin (tyr
       eller y), men under visse produktionsbetingelser blev det observeret, at
       aminosyren i position 376 var blevet ændret til glutamin (gln eller q). det-
       te skrives som y376q. da hverken tyrosin eller asparagin indeholder en
       ladning, så er y376q ikke en ”ladet” variant, og dermed heller ikke en "sur"
       variant.
5.6.34 de slides der er vist på siderne 7-10 angår således studier af denne variant.
       idet denne variant hverken er mere sur eller basisk i forhold til det native
       antistof, og da denne variant intet har at gøre med position 30 i antistoffet,
       er disse slides fuldstændig irrelevante i denne sammenhæng.
5.6.35 de slides der er vist fra side 11 til og med det øverste slide på side 12 an-
       går glykosylering, dvs. vedhæftning af komplekse sukkerstoffer til anti-
       stoffet. også disse slides er irrelevante i denne sammenhæng.
5.6.36 de slides der er vist fra og med det nederste slide på side 12 til og med det
       øverste slide på side 15 angår studier af, hvorvidt asp102 isomeriseres til
       iso-asp102 og/eller omdannes til succinimid (ravsyreimid). flere af oven-
       nævnte slides kan genfindes i bilag o (en artikel af harris fra 1996), og iso-
       merisering/ omdannelse i position 102 diskuteres også mere indgående på
       side 338-340 i bilag o. dette forekommer ikke at være relevant i denne
       sammenhæng.
                                          191
5.6.37 de slides der er vist fra og med det nederste slide på side 15 til og med det
       øverste slide på side 17 angår oxidationsstudier af antistoffet. disse slides
       er selvsagt heller ikke relevante i forbindelse med vurdering af nyhed.
5.6.38 det sidste egentlige slide findes nederst på side 17. dette slide er en op-
       summering med overskriften recap and commentary, og betydningen af at
       foretage ”peptide mapping” for opsamlede toppe i kromatogrammerne
       nævnes.
5.6.39 på side 19 er detaljerne for to forskellige analytiske assays angivet. disse
       to assays angår henholdsvis måling af fraspaltet c-terminal lysin (lys), og
       måling af isomeriseret asp102 samt måling af oxideret methionin (met).
       heller ikke disse slides har nogen betydning for vurdering af nyhed.
5.6.40 side 20 er en litteraturliste, og der nævnes ikke færre end 12 videnskabe-
       lige publikationer, der på den ene eller anden måde omhandler nogle af
       de emner som harris berører i sin waterside præsentation. det bemærkes,
       at artikel #2 (carter et al) er bilag e i denne sag, samt at artikel #5 (harris,
       1995) er bilag n i denne sag.
5.6.41 de to slides på side 21 og 22 er identiske, og er (formodentlig) det sam-
       mendrag af harris’ præsentation, der blev fremsendt og publiceret sam-
       men med de øvrige deltageres konferencemateriale.
5.6.42 i de sagsøgtes duplik (den "komplette" harris waterside præsentation blev
       indleveret sammen med de sagsøgtes duplik) er de sagsøgtes hovedargu-
       menter da også baseret på de slides der allerede var indlevet i den "oprin-
       delige" harris waterside præsentation (bilag u), og som det tekniske ap-
       pelkammer tog stilling til i forbindelse med den tilsvarende indsigelses-
       appelsag ved epo.
5.6.43 i den sidste del af punkt 2.2.5 i duplikken har de sagsøgte gjort gældende,
       at eftersom der på side 8 i den "komplette" harris waterside præsentation
       er angivet en grafisk illustration af en proces, der kan anvendes til frem-
       stilling af antistoffer, så kan ”[…] en fagmand udøve læren i dokumentet” […].
5.6.44 for det første er det ikke klart, hvad de sagsøgte mener med "udøve læ-
       ren", men det er under alle omstændigheder helt klart, at illustrationen på
       side 8 stadig ikke fører til en klar og entydig beskrivelse af antistofsam-
       mensætningen. processen der er angivet på side 8 i bilag ab angiver en
       helt generel og overordnet proces, der altid anvendes ved fremstilling af
       rekombinante proteiner, såsom monoklonale antistoffer. dette vil være
       fagmanden bekendt.
5.6.45 illustrationen på side 8 siger intet om, for eksempel, hvilket plasmid der
       blev anvendt; hvordan transfektionen blev foretaget; under hvilke betin-
       gelser, herunder i hvor lang tid, cellerne blev dyrket; hvordan det høstede
       antistof blev oprenset; osv.
5.6.46 i forhold til den "oprindelige" harris waterside præsentation (bilag u), så
       er den eneste nye information, der tilvejebringes i illustration på side 8, at
       de tranfekterede celler indeholder et methotrexat (mtx) resistent gen, der
       gør, at de transfekterede celler kan udvælges og opformeres efter behand-
       ling med henholdsvis 15 og 150 nm mtx. dette er naturligvis interessant,
       men fører på ingen måde til, at fagmanden præcist kan eftergøre antistof-
       sammensætningen i harris waterside.
5.6.47 i sidste afsnit i punkt 1.1 i de sagsøgtes duplik nævnes det, at den "kom-
       plette" harris waterside præsentation på side 20 henviser til bl.a. carter et
       al (bilag e) og harris 1995 (bilag n). det nævnes endvidere, at carter et al
                                            192
       beskriver hummab4d5-8 som ”særligt lovende”, og at harris 1995 ”tilveje-
       bringer flere detaljer om de enkelte metoder, samt hvordan de udføres”. i den sid-
       ste del af punkt 2.2.5 i duplikken fremfører de sagsøgte så det argument –
       bl.a. med henvisning til carter et al. og harris 1995 – at ”baseret på denne
       beskrivelse vil fagmanden nå frem til antistoffet”.
5.6.48 de sagsøgte er tilsyneladende af den opfattelse, at antistofsammensætnin-
       gen i den "komplette" harris waterside præsentation uundgåeligt ville op-
       nås ved at kombinere dette dokument med to yderligere modhold! dette
       er, med al respekt, meget langt fra epos praksis for vurdering af nyhed,
       og roche har ikke yderligere bemærkninger til denne påstand.
5.6.49 sammenfattende gør roche gældende, at harris waterside ikke inde-
       holder en klar og entydig beskrivelse af en antistofsammensætning, som
       angivet i krav 1 i stridspatentet. roche gør i den forbindelse gældende,
       at:
       •      både indsigelsesafdelingen (bilag p) og det tekniske appelkammer
              (bilag q) anerkendte, at opfindelsen var ny i forhold til den ”oprin-
              delige” harris waterside præsentation (bilag u), jf. afsnit 5.6.5.
       •      antistofsammensætningen i harris waterside præsentationen (så-
              vel den "oprindelige" og den "komplette" version - bilag u og ab)
              kan ikke eftergøres, jf. afsnit 5.6.7.
       •      harris waterside (bilag u og ab) viser ikke en sammensætning in-
              deholdende mindre end 25% sure varianter, jf. ovenfor afsnit 5.6.22.
       •      harris waterside (bilag u og ab) viser ikke, at hovedparten af de
              sure varianter er deamiderede i asn 30 til asp30.
5.7    opfindelsen er ny i forhold til powell (bilag m)
5.7.1  powell (bilag m) er et kompendium skrevet af en forsker fra genentech,
       michael f. powell (bilag m […]), og er ét af flere kapitler i en bog med tit-
       len: formulation, characterization and stability of protein drugs ([…] bi-
       lag m), som angår formulerings-, karakteriserings- og stabilitetsproblemer
       for visse proteinbaserede lægemidler, der var under udvikling (i 1996).
5.7.2  det overordnede formål for powell er at præsentere en strategi til at for-
       udsige hvilke specifikke områder i proteiner, som sandsynligvis vil ned-
       brydes ved hydrolyse, cyklisering, deamidering og oxidation, når protei-
       net formuleres som en flydende farmaceutisk formulering med et ph i om-
       rådet fra 4,5 til 7,5, jf. kapitel 3, side 11.
5.7.3  det gøres overordnet gældende, at krav 1 i stridspatentet er nyt i forhold
       til læren i powell (bilag m), allerede fordi antistofsammensætningerne i
       powell ikke kan eftergøres. powell indeholder ingen beskrivelse af, hvor-
       dan antistofsammensætningen er fremstillet eller hvordan antistoffet skal
       oprenses.
5.7.4  derudover gøres det overordnet gældende, at powell ikke indeholder en
       klar og entydig beskrivelse af en antistofsammensætning, som angivet i
       krav 1 i stridspatentet. der er ingen klar og entydig beskrivelse af, at anti-
       stofsammensætningen beskrevet i powell indeholder mindre end 25% su-
       re varianter, og at disse varianter hovedsageligt er deamideret i asn30 og
       samtidig omdannet til aspartat (asp30).
                                         193
5.7.5  antistofsammensætningen i powell kan ikke eftergøres
5.7.6  læren i powell er temmelig begrænset i den forstand, at powell ikke inde-
       holder nogen information om, hvordan antistoffet skal produceres og op-
       renses.
5.7.7  powell (bilag m) forklarer intet om, hvordan fagmanden kan fremstille en
       antistofsammensætning, som indeholder 10-12% deamideret asn30. de
       sagsøgte har da heller ikke forsøgt at forklare, hvordan antistofsammen-
       sætningen omtalt i powell eventuelt kan opnås.
5.7.8  de sagsøgtes argument er i al væsentlig, at eftersom aminosyresekvensen
       for hummab4d5-8 var kendt, så var fagmanden i stand til at fremstille
       dette antistof.
5.7.9  som nævnt ovenfor, så er roche enig i, at fagmanden kan fremstille hum-
       mab4d5-8 idet sekvensen var kendt fra såvel carter et al (bilag e), wo
       '653 (bilag f) og fra powell (bilag m).
5.7.10 som forklaret i afsnit 5.2 i forbindelse med epos praksis, og i afsnit 5.4 i
       forbindelse med wo '801, så betyder dette naturligvis ikke, at den speci-
       fikke antistofsammensætning, der er nævnt i powell uundgåeligt vil opnås
       ved at anvende en hvilken som helst metode til at fremstille og oprense
       antistoffet.
5.7.11 den standard der skal anvendes for at dokumentere, at det "uundgåelige
       resultat" af at gentage en proces beskrevet i den kendte teknik er opfyldt,
       er fastlagt i bl.a. t 793/93 og t 396/89 […], og de sagsøgtes argumentation
       lever tydeligvis ikke op til denne standard. disse afgørelser er diskuteret i
       afsnit 5.2.7 ovenfor.
5.7.12 powell beskriver ikke, at hovedparten af de sure varianter er deamide-
       ret i position asn30 og samtidig omdannet til aspartat.
5.7.13 powell indeholder heller ikke en klar og entydig beskrivelse af, at deami-
       dering af asn30 fører til dannelse af aspartat (asp30).
5.7.14 i forbindelse med powells diskussion af den lette kæde i anti-her-2, på si-
       de 21, […] anfører powell:
           "some deamidation of the light chain has been observed at asn-
           30 in cdr1 of the light chain during the cell culture process, typi-
           cally 10-12%. deamidation of asn-30 in one chain resulted in an
           18% decrease in activity as measured in the ecd plate binding
           assay (harris, 1995; shire, 1995) […]" (vores understregning)
5.7.15 roche har følgende bemærkninger til dette afsnit:
5.7.16 henvisningen til "harris, 1995" skal ikke forveksles med "harris 1995" (bi-
       lag n), der er fremlagt i den foreliggende sag. som det fremgår af referen-
       celisten i powell […] blev informationen om deamideringsgraden i asn30,
       og faldet i aktivitet, overleveret til powell ved en såkaldt "personal commu-
       nication" fra harris og shire i 1995.
5.7.17 desuden drager powell på intet tidspunkt den konklusion, at deamiderin-
       gen i asn30 fører til dannelsen af aspartat (asp30). de sagsøgte, og især
       professor slater i punkt 115 af sin erklæring (bilag k), argumenterer for, at
       fagmanden baseret på den anvendte terminologi i powell, ville forstå, at
       powell på side 21 […] faktisk henviser til direkte hydrolyse af asn30 til
       asp30 og intet andet.
                                       194
5.7.18 der er dog ingen klar og entydig beskrivelse i powell om, at asn30 hydro-
       lyseres til asp30. powell omtaler i sin diskussion af asn30 på side 21 "dea-
       midering" og intet andet.
5.7.19 de forskellige deamideringsveje diskuteres af powell på side 6 og er vist i
       skema 2 (reproduceret nedenfor):
5.7.20 skema 2 og den tilhørende tekst viser tydeligt, at når powell anvender ud-
       trykket "asn deamidation" henviser han til begge nedbrydningsveje, dvs.
       både "direkte hydrolyse" af asn til asp og den "cykliske imiddannelse",
       som fører til iso-asp. dette er den eksplicitte information, som kan udle-
       des fra skema 2 og den tilhørende tekst.
5.7.21 powell havde mulighed for at specificere deamideringen yderligere ved
       enten at henvise til den "direkte hydrolysevej" eller ved at henvise til den
       "cykliske imiddannelsesvej". det er som nævnt ovenfor et faktum, at når
       powell diskuterer nedbrydningen af asn30 på side 21, så anvender han
       kun det generelle udtryk "deamidering". som powell selv viser i skema 2
       kan udtrykket "deamidering" have flere betydninger.
5.7.22 det kan således ikke afgøres med sikkerhed om asparaginsyre nødvendig-
       vis dannes i position 30. som forklaret af professor dalby i punkt 22 i hans
       erklæring (bilag plesner24), så kan der lige så vel dannes iso-aspartat
       ved deamideringen i position asn30. selve begrebet "deamidering" er så-
       ledes ikke synonymt med "omdannelse af asn til asp".
       som diskuteret i afsnit 5.4.60 ovenfor, ville fagmanden på stridspatentets
       prioritetsdato rent faktisk have forventet, at iso-aspartat (iso-asp) ville bli-
       ve dannet såfremt deamidering i position 30 fandt sted. harris 2001 (bilag
       plesner32) forklarer således, at deamidering typisk fører til dannelse af
       iso-asp, og harris udtrykker overraskelse over, at det viste sig, at asn30 i
       hummab4d5-8 rent faktisk omdannes til asp30. powell indeholder der-
       for ikke en klar og entydig beskrivelse af, at den omtalte deamidering i po-
       sition 30 (asn30) fører til dannelse af aspartat (asp30). allerede af denne
       grund er powell ikke nyhedsskadelig i forhold til stridspatentets krav 1.
5.7.23 sammenfattende gør roche gældende, at powell ikke indeholder en klar
       og entydig beskrivelse af en antistofsammensætning som angivet i krav
       1 i stridspatentet. roche gør i den forbindelse gældende, at:
       •       antistofsammensætningen i powell kan ikke eftergøres, jf. afsnit
               5.7.5.
                                         195
       •       powell beskriver ikke, at hovedparten af de sure varianter er deami-
               deret i position asn30 og samtidig omdannet til aspartat (asp30), jf.
               afsnit 5.7.12.
5.7.24 sammenfattende gøres det på baggrund af ovenstående gældende, at in-
       gen af de af de sagsøgte påberåbte modhold fratager stridspatentet nyhed.
6      gyldighed – opfindelseshøjde
6.1    epos tekniske appelkammer konkluderede, at opfindelsen havde op-
       findelseshøjde (bilag 15/q)
6.1.1  som det fremgår af punkt 36 i t 2522/10 (bilag 15/q), […], konkluderede
       epos tekniske appelkammer, at opfindelsen som defineret i stridspaten-
       tets krav 1 havde opfindelseshøjde.
6.1.2  det gøres overordnet gældende, at stridspatentets krav 1 har opfindelses-
       højde af de samme årsager som angivet af det tekniske appelkammer.
6.1.3  de sagsøgtes opfindelseshøjdeargumentation beror på dokumenter og ar-
       gumenter, der allerede er blevet grundigt vurderet, og ikke fundet overbe-
       visende af det tekniske appelkammer, jf. t 2522/10, reasons for the deci-
       sion.
6.1.4  de sagsøgte anvendte indledningsvis wo '801 (bilag t) som den nærmest
       liggende kendte teknik, jf. punkt 7.2.1.2 i svarskriftet.
6.1.5  de sagsøgtes argumentation for, hvorfor stridspatentets krav 1 mangler
       opfindelseshøjde i lyset af wo '801 er i al væsentlighed identisk med den
       argumentation, der blev fremsat af indsigeren i indsigelsesappelsag ved
       epo, jf. punkt xii i t 2522/10 (bilag 15/q), […]. det tekniske appelkam-
       mer gjorde det imidlertid klart, at wo '801 ikke udgjorde den nærmest lig-
       gende kendte teknik.
6.1.6  roche er enig i det tekniske appelkammers vurdering af, at wo '801 ikke
       udgør den nærmest liggende kendte teknik. roche gør endvidere gælden-
       de, at de sagsøgtes valg af wo ’801 som den nærmest liggende kendte tek-
       nik er i strid med epos praksis. dette diskuteres nærmere i afsnit 6.2.6 ne-
       denfor.
6.1.7  i de sagsøgtes duplik diskuteres opfindelseshøjde med udgangspunkt i
       den ”komplette” harris waterside præsentation (bilag ab), og de sagsøg-
       te kommer på denne baggrund frem til, at opfindelsen som defineret i krav
       1 i stridspatentet mangler opfindelseshøjde overfor den ”komplette” har-
       ris waterside præsentation. om end de sagsøgte konkluderer, at krav 1 i
       stridspatentet mangler opfindelseshøjde overfor den ”komplette” harris
       waterside præsentation, så er det imidlertid klart ud fra argumentationen,
       at denne konklusion kun opnås ved at kombinere den ”komplette” harris
       waterside præsentation med yderligere to dokumenter, nemlig carter et
       al. (bilag e) og harris 1995 (bilag n).
6.1.8  i de sagsøgtes duplik argumenteres der også for, at krav 1 i stridspatentet
       mangler opfindelseshøjde overfor den ”komplette” harris waterside præ-
       sentation (bilag ab) i kombination med powell (bilag m).
6.1.9  det skal understreges, at i indsigelses-appelsagen ved epo kom det tek-
       niske appelkammer frem til, at krav 1 i stridspatentet havde opfindelses-
       højde lige netop når der tages udgangspunkt i harris waterside (bilag u)
       som den nærmest liggende kendte teknik. de sagsøgtes opfindelseshøjde-
                                           196
       argumentation, samt deres konklusion om manglende opfindelseshøjde,
       er således i direkte modstrid med det tekniske appelkammers vurdering.
6.1.10 epos praksis mht. valg af den nærmest liggende kendte teknik (closest
       prior art)
6.1.11 de kriterier, der skal anvendes ved valg af den nærmest liggende kendte
       teknik, er beskrevet i gl, gvii-5.1, […]. en opsummering af den etablere-
       de praksis ved det tekniske appelkammer kan findes i afsnittet i.d.3 (med
       titlen closest prior art) i clba, […].
6.1.12 det fremgår af gl og clba, at det overordnede princip er, at den nær-
       mest liggende kendte teknik skal angå en lære, der er beregnet til samme
       formål eller har den samme effekt som opfindelsen. hvis den nærmest lig-
       gende kendte teknik ikke har det samme formål eller den samme effekt
       som opfindelsen, så er det epos praksis, at den nærmest liggende kendte
       teknik "[…] cannot lead the skilled person in an obvious way to the claimed in-
       vention", jf. de sidste tre linjer på side 164 i clba, […].
6.1.13 dette fundamentale princip, nemlig at den nærmest liggende kendte tek-
       nik skal være rettet mod det samme (eller i det mindste et lignende) for-
       mål eller effekt som opfindelsen, fremgår af gl, g-vii-5.1, […], første af-
       snit (med titlen determination of the closest prior art):
            "the closest prior art is that which in a single reference discloses
            the combination of features which constitutes the most promis-
            ing starting point for a development leading to the invention. in
            selecting the closest prior art, the first consideration is that it
            should be directed to a similar purpose or effect as the invention
            or at least belong to the same or a closely related technical field
            as the claimed invention" (vores understregning)
6.1.14 på same måde gjorde det tekniske appelkammer det klart i t 870/96, at
       den påtænkte anvendelse eller effekt har forrang i forhold til antallet af
       fælles tekniske træk, når den nærmest liggende kendte teknik skal vælges,
       jf. punkt 4.1 (andet afsnit), […] (se også side 168 i clba, […]):
            "[…] the formulation of the original problem and the intended
            use and the effects to be obtained should generally be given more
            weight than the maximum number of identical technical fea-
            tures" (vores understregning)
6.1.15 det forhold, at det er helt centralt ved fastlæggelsen af den nærmest lig-
       gende kendte teknik, at det samme formål eller den samme effekt som be-
       skrevet i opfindelsen kan genfindes i den nærmest liggende kendte teknik,
       er blevet understreget adskillige gange af det tekniske appelkammer. det
       er, for eksempel, forklaret på side 165 […] i clba, […], at:
            "in t 273/92 the board of appeal confirmed the established case
            law of the boards, according to which a document could not
            qualify as the closest prior art to an invention merely because of
            similarity in the composition of the products; its suitability for
            the desired use of the invention also had to be described (see also
            t 327/92). according to t 506/95, the closest prior art was there-
            fore that most suitable for the purpose claimed by the invention,
            not that superficially showing structural similarities with the so-
            lution as claimed" (vores understregning; fed skrifttype i origi-
            nalen)
                                          197
6.1.16 endelig skal det bemærkes, at i appelsagen ved epo opsummerede det
       tekniske appelkammer principperne for valg af den nærmest liggende
       kendte teknik, jf. punkt 18 i t 2522/10 (bilag 15/q […]. det blev således un-
       derstreget af det tekniske appelkammer, at valget af den nærmest liggen-
       de kendte teknik, og den efterfølgende vurdering af opfindelseshøjde, blev
       foretaget i fuld overensstemmelse med den gældende praksis ved epo.
6.1.17 epos praksis mht. vurdering af opfindelseshøjde
6.1.18 som retten uden tvivl er bekendt med, så anvender epo det såkaldte pro-
       blem and solution approach ved vurdering af opfindelseshøjde.
6.1.19 efter at have fastlagt den nærmest liggende kendte teknik (closest prior
       art) identificeres forskellene i de tekniske træk (the distinguishing featu-
       res) mellem patentkravet og den nærmest liggende kendte teknik. det kon-
       stateres herefter hvilken teknisk effekt, disse forskelle giver anledning til
       (the technical effect of the distinguishing features). på denne baggrund op-
       stilles det objektive tekniske problem.
6.1.20 herefter vurderes det, hvorvidt fagmanden med udgangspunkt i den nær-
       mest liggende kendte teknik, ville (would) – ikke kunne (could), men ville
       – begå opfindelsen med en rimelig forventning om derved succesfuldt at
       løse det tekniske problem (reasonable expectation of succes).
6.1.21 spørgsmålet, der skal besvares, er således, hvorvidt fagmanden – i forvent-
       ning om derved at løse det tekniske problem - ville have modificeret læren
       i den nærmest liggende kendte teknik på en sådan måde, at opfindelsen
       opnås. spørgsmålet om, hvorvidt fagmanden ville gøre dette, besvares ved
       at studere, om der i den kendte teknik findes et andet dokument, der ville
       motivere eller tilskynde fagmanden til at foretage de nødvendige modifi-
       kationer af den nærmest liggende kendte teknik. hos epo tales der typisk
       om, hvorvidt der er en ”pointer” i den kendte teknik, der ville motivere el-
       ler tilskynde fagmanden til at foretage de nødvendige modifikationer af
       den nærmest liggende kendte teknik i forventning om derved at løse det
       tekniske problem. disse veletablerede principper er bl.a. beskrevet i afsnit
       i.d.5 (med titlen ”could-would-approach”) i clba, […]), og illustreres tyde-
       ligt i t 1014/07, punkt 12 […], hvor det tekniske appelkammer udtaler:
           "thus, in contrast to the examining division's view, the combina-
           tion of known teaching may result in non-obvious subject-mat-
           ter, namely when the skilled person is not motivated, for exam-
           ple by promptings in the prior art, to make such a combination.
           under these circumstances the presence of any special effect aris-
           ing from the combination is not necessary to establish an inven-
           tive step" (vores understregning)
6.1.22 det skal også bemærkes, at det er almindelig praksis ved epo, at to doku-
       menter – der i kombination formelt ville føre til opfindelsen – ikke bare
       kan kombineres, hvis læren i disse dokumenter ikke er kompatibel. dette
       forklares i gl, afsnit g-vii-6(i) (med titlen combining pieces of prior art) […]:
           "whether the content of the disclosures (e.g. documents) is such
           as to make it likely or unlikely that the person skilled in the art,
           when faced with the problem solved by the invention, would
           combine them – for example, if two disclosures considered as a
           whole could not in practice be readily combined because of in-
           herent incompatibility in disclosed features essential to the in-
           vention, the combining of these disclosures is not normally re-
           garded as obvious" (vores understregning)
                                         198
       dette er væsentligt i denne sag. som anført af epo tba i bilag 15/q så ville
       fagmanden med udgangspunkt i den nærmeste kendte teknik - der angår
       fremstilling af monoklonale antistoffer i industriel skala – ikke finde det
       nærliggende efterfølgende at oprense det fremstillede antistof vha. kroma-
       tografiske metoder, der er udviklet og beregnet til analytiske formål i la-
       boratorieskala.
6.1.23 endelig skal det bemærkes, at når det skal vurderes, hvad fagmanden vil-
       le gøre, så er det vigtigt at notere sig, hvordan epo definerer fagmanden
       inden for the bioteknologiske område. dette er omtalt i afsnit i.d.8.1.3
       (med titlen ”definition of the person skilled in the art in the field of biotechnol-
       ogy”) i clba, […].
6.1.24 i dette afsnit i clba forklares det, at fagmanden er forsigtig, konservativ,
       og at han ikke tænker kreativt; fagmanden vil ikke gå imod veletablerede
       fordomme, ligesom han ikke vil bevæge sig ind på områder, hvor han ik-
       ke med rimelig sikkerhed kan forudsige hvad der vil ske. fagmandens atti-
       tude blev diskuteret i detaljer af det tekniske appelkammer i t 455/91,
       punkt 5.1.3.3 […]:
           ”in the board’s view, the skilled person in this field is well aware
           of the fact that even a small structural change in a product (e.g. a
           vector, a protein, dna sequence) or in a procedure (e.g. a purifi-
           cation process) can produce dramatic functional changes. there-
           fore, the said expert would constantly be conditioned by the
           prior art and, before taking action, would carefully ponder any
           possible modification, change or adjustment against the back-
           ground of the existing knowledge. under these circumstances, in
           the board’s view, the skilled person would adopt a conservative
           attitude” (vores understregning)
6.1.25 det teknisk appelkammer (bilag 15/q) fandt, at wo '801 (bilag t) ikke
       kunne udgøre den nærmest liggende kendte teknik
6.1.26 i punkt xii, under overskriften inventive step […], opsummerede det tek-
       niske appelkammer indsigerens (respondentens) argumenter for at vælge
       enten d6 eller d7 som den nærmest liggende kendte teknik. som det frem-
       går af side 2 i t 2522/10, så er wo '801 benævnt d6, og harris waterside
       er benævnt d7.
6.1.27 indsigerens argumenter for at vælge d6, dvs. wo '801, som den nærmest
       liggende kendte teknik er opsummeret i første afsnit med titlen inventive
       step på side 8-9 i t 2522/10 (bilag 15/q), […]. som det fremgår, så er de
       sagsøgtes argumenter for at vælge wo '801 som den nærmest liggende
       kendte teknik i al væsentlighed de samme i denne sag.
6.1.28 det tekniske appelkammer bemærkede i den forbindelse i punkt 21, at:
           "document d6 [wo '801] is concerned with providing stable
           lyophilized antibody formulations that contain specific excipi-
           ents which protect against further physical and chemical degra-
           dation of the antibodies contained in the lyophilised reconsti-
           tuted formulations (see page 1, lines 4 to 6; example 1). although
           document d6 discloses (see page 19, lines 13 to 15) that rhumab
           her2 may degrade in the liquid state by deamidation at asn30
           of the light chain and succinimide formation at asp102 of the
           heavy chain, it is silent about removal of the resulting variants"
           (vores understregning)
                                           199
6.1.29 og i punkt 23:
           "the board concludes that document d6 [wo '801] does not have
           the same purpose as the claimed invention as it is concerned with
           the stabilisation of reconstituted lyophilised antibody prepara-
           tions and does not aim at reducing the amount of undesired vari-
           ants, such as acidic variants. document d7 [harris waterside] on
           the other hand recognises the issue of the occurrence of deami-
           dated/acidic variants and thus relates to same purpose as the in-
           vention. accordingly document d7 represents the closest prior
           art" (vores understregning)
6.1.30 som nævnt ovenfor var årsagen til, at det tekniske appelkammer ikke an-
       så wo '801 for at udgøre den nærmest liggende kendte teknik, at wo '801
       ikke havde det samme formål som stridspatentet, nemlig at fjerne/ned-
       bringe mængden af sure varianter. det tekniske appelkammers begrun-
       delse for ikke at vælge wo ’801 som den nærmest liggende kendte teknik
       har således intet at gøre med deres begrundelse for, at wo '801 ikke ud-
       gjorde et nyhedsskadeligt modhold.
6.1.31 det tekniske appelkammer (bilag 15/q) fandt, at harris waterside (bi-
       lag u) udgjorde den nærmest liggende kendte teknik
6.1.32 det tekniske appelkammer (bilag 15/q), […], kom frem til, at d7, dvs.
       harris waterside (bilag u), […], udgjorde den nærmest liggende kendte
       teknik, fordi harris waterside identificerede de problemer, der er med
       deamidering i position asn30, og ydermere præsenterede overvejelser om-
       kring at fjerne disse. dette er forklaret af det tekniske appelkammer i
       punkt 27 […] i afgørelsen.
6.1.33 det tekniske appelkammer (bilag 15/q) fandt, at opfindelsen havde
       opfindelseshøjde overfor harris waterside (bilag u) i kombination med
       harris 1995 (bilag n)
6.1.34 i punkt 24 angives det objektive tekniske problem:
           "the technical problem to be solved in view of document d7 is
           the provision of rhumab her2 compositions with improved
           properties" (vores understregning)
6.1.35 disse "improved properties" (forbedrede egenskaber) er baseret på læren i
       harris waterside, hvor det forklares, at de sure varianter har en lavere ak-
       tivitet (82%) i forhold til det native antistof (100%), jf. tillige punkt 22 i t
       2522/10 (bilag 15/q), […].
6.1.36 det skal i samme forbindelse bemærkes, at stridspatentet på side 3, linje
       21-22 omtaler renhed af produktet, dvs. et produkt med et reduceret ind-
       hold af et ”[…] tæt relateret kontaminerende molekyle”, som en ønskværdig
       egenskab, som opfinderne af stridspatentet tilstræbte at opnå. både afsnit-
       tet beskrivelse af beslægtet teknik og eksempel 1 fokuserer ligeledes på be-
       tydningen af at opnå en renere antistofsammensætning.
6.1.37 det tekniske appelkammer konkluderede, at fagmanden ville være moti-
       veret til at fjerne de varianter, der er beskrevet i harris waterside. fag-
       manden ville imidlertid – som tydeligt demonstreret i d26 (wangs erklæ-
       ring; bilag v) – ikke være i stand til at fjerne disse varianter (og dermed
       løse problemet) ved at følge læren vedrørende mono s kationbytningskro-
                                            200
       matografi i d7 (harris waterside) eller i d20 (harris 1995), jf. punkt 28-30
       i t 2522/10 (bilag 15/q), […].
6.1.38 det tekniske appelkammer fandt derfor, at opfindelsen som defineret i
       krav 1 i stridspatentet havde opfindelseshøjde, jf. punkt 25-36, […].
6.2    opfindelsen har opfindelseshøjde overfor wo '801 (bilag t)
6.2.1  opfindelsen beskrevet i stridspatentet er rettet mod at reducere mængden
       af (uønskede) sure varianter, der er tilstede i en hummab4d5-8 antistof-
       sammensætning. stridspatentet beskriver midler og metoder ("omvendt
       vask" kromatografi), der muliggør fremstilling af en hummab4d5-8 anti-
       stofsammensætning i industriel skala med et hidtil uset lavt indhold af su-
       re varianter.
6.2.2  wo '801 har et fuldstændigt andet fokus. i wo '801 forklares det, at pro-
       teiner, særligt antistoffer, er anvendelige til terapeutiske formål. wo '801
       understreger imidlertid på side 1, linje 8-20, at der er problemer forbundet
       med deres formulering. det forklares i wo '801, at i modsætning til tradi-
       tionelle organiske eller uorganiske lægemidler, så har proteiner en tendens
       til at nedbrydes via forskellige nedbrydningsveje, der således forårsager
       tab af deres funktion. derfor fokuserer wo '801 på at stabilisere frysetør-
       rede, og derefter rekonstituerede (genopløste), antistofformuleringer, jf.
       titlen samt side 1, linje 4-6 og 27-30.
6.2.3  læren i wo '801 er, mere konkret, hvordan det kan undgås, at en farma-
       ceutisk antistofformulering i væskeform nedbrydes under opbevaring.
       dette er i modsætning til opfindelsen beskrevet i stridspatentet, hvor ud-
       gangspunktet er en antistofsammensætning med et vist (højt) indhold af
       sure varianter, og hvor formålet er at fjerne sure varianter fra antistofsam-
       mensætningen.
6.2.4  hertil kommer, at de rekonstituerede antistofformuleringer, der blev an-
       vendt i stabilitetsforsøgene, som er vist i figur 5-8 i wo '801, allerede er af
       farmaceutisk kvalitet, og det ville derfor ikke give mening at oprense dis-
       se yderligere. i modsætning til stridspatentet så angår wo '801 ikke frem-
       stilling og oprensning af antistoffer i industriel skala. det er derfor også
       åbenlyst, at wo '801 vedrører et andet og senere trin i den farmaceutiske
       produktudvikling end opfindelsen ifølge stridspatentet. dette gør wo '801
       til et urealistisk udgangspunkt for fagmanden.
6.2.5  fagmanden ville i øvrigt også være udmærket klar over, at den farmaceuti-
       ske kvalitet, som antistofformuleringerne i wo '801 har, ville gå tabt i lø-
       bet af en oprensningsproces. de farmaceutiske formuleringer, der beskri-
       ves i wo '801, er blevet fremstillet efter en betydelig indsats med at fi-
       nindstille og afbalancere passende mængder af nødvendige tilsætnings-
       stoffer, såsom lyoprotectants, overfladeaktive stoffer, osv., for at forhindre
       antistofnedbrydning. yderligere oprensning af de antistofformuleringer,
       der er vist i figur 5-8, ville for fagmanden derfor være et ulogisk skridt bag-
       læns i fremstillingsprocessen af antistofformuleringer til terapeutisk an-
       vendelse. dette ville med andre ord være i modstrid med hele formålet
       med den opfindelse, der er beskrevet i wo '801.
6.2.6  wo '801 er derfor ikke rettet mod det samme formål eller den samme ef-
       fekt som stridspatentet, og – som det allerede er blevet slået fast af det tek-
       niske appelkammer i t 2522/10 (bilag 15/q) – så kan wo '801 derfor ikke
       udgøre den nærmest liggende kendte teknik.
                                            201
6.2.7  de sagsøgtes opfindelseshøjdeargumentation i deres svarskrift er således
       baseret på et forkert udgangspunkt og derfor irrelevant.
6.2.8  de sagsøgte er endvidere ikke særligt specifikke i deres forsøg på at fast-
       lægge den tekniske forskel mellem wo '801 og stridspatentets krav 1, men
       udtaler blot i svarskriftet, at den tekniske forskel "[…] angår en specificeret
       mængde af en urenhed". det er ikke klart, hvad de sagsøgte helt præcist me-
       ner.
       den mest logiske fortolkning af de sagsøgtes udtalelse er, at de anerken-
       der, at antistofsammensætningerne i wo '801 indeholder mere end 25%
       deamiderede sure varianter, hvor asn30 er omdannet til asp30.
6.2.9  dette er imidlertid ikke dét, som de sagsøgte argumenterede for i den sid-
       ste sætning i afsnit 7.2.1.2 i svarskriftet. her forklarede de sagsøgte, at op-
       findelsen ifølge stridspatentet mangler opfindelseshøjde i forhold til wo
       '801, selvom man måtte fortolke wo '801 på en sådan måde, at wo '801
       ikke beskrev "træk 5", dvs. omdannelsen af asn30 til asp30 (se afsnit
       6.1.2.1 i de sagsøgtes svarskrift, […]).
6.2.10 de sagsøgte har således præsenteret ikke færre end tre forskellige forkla-
       ringer på, hvad den tekniske forskel er mellem wo '801 og stridspatentets
       krav 1, nemlig (i) at der ikke er nogen forskel (dvs. wo ’801 er nyhedsska-
       delig), (ii) at wo '801 kun adskiller sig fra krav 1 i og med, at wo '801 ik-
       ke beskriver omdannelsen af asn30 til asp30, og (iii) at wo '801 adskiller
       sig fra krav 1 ved "[…] en specificeret mængde af en urenhed".
6.2.11 de sagsøgtes forsøg på at fastlægge den tekniske forskel mellem wo '801
       (der bestrides at udgøre den nærmest liggende kendte teknik) og stridspa-
       tentets krav 1 er således ikke klart.
6.2.12 de sagsøgte har desuden gjort gældende, at det objektive tekniske problem
       skal defineres som tilvejebringelse af en alternativ sammensætning af
       hummab4d5-8.
6.2.13 de sagsøgte har i den forbindelse gjort gældende, at løsningen på dette
       problem kan findes i wo '801 fordi fagmanden vil forstå, at hovedparten
       af de varianter, der er i de antistofformuleringer, som er vist i figur 5-8 (og
       som indeholder 78-82% nativt hummab4d5-8) ville være deaminerede i
       position asn30 og samtidig omdannet til asp30. dette er imidlertid ikke
       et opfindelseshøjdeargument, men derimod en gentagelse af det nyheds-
       angreb, der blev fremsat i svarskriftet afsnit 7.1.3.1.
6.2.14 de sagsøgte synes herefter at konkludere, at fagmanden - fordi det i wo
       ’801 er beskrevet, at antistofsammensætningen kan analyseres – også vil
       være motiveret til at fjerne varianterne. dette er et klassisk eksempel på
       hindsight (bagklogskab), dvs. konklusioner der træffes med viden om op-
       findelsen. wo '801 foreslår på intet tidspunkt at fjerne varianterne. det for-
       hold, at noget kan måles, giver ikke automatisk motivation til at fjerne (no-
       get af) det, der lige er blevet målt. for eksempel forklares det på side 26,
       linje 34 til side 27, linje 2 (i forbindelse med formuleringen af de antistof-
       formuleringer, der blev testet i figur 5-8), at nedbrydningen var accepta-
       bel. denne udtalelse vil ikke motivere fagmanden til at fjerne det nedbrud-
       te materiale – tværtimod. ligeledes identificeres tilstedeværelsen af dea-
       miderede varianter i asn30 i det øverste slide på side 7 i den ”oprindeli-
       ge” harris waterside præsentation (bilag u). harris konstaterer ikke desto
       mindre i det samme slide, at det var "decided not to remove the deamidated
       material".
                                          202
6.2.15 som anført ovenfor, så ville det endvidere være et ulogisk skridt baglæns
       i fremstillingsprocessen af antistofformuleringer til terapeutisk anvendel-
       se at underkaste formuleringerne i wo '801, der allerede er af farmaceu-
       tisk kvalitet, yderligere oprensning. fagmanden ved udmærket, at den far-
       maceutiske kvalitet derved ville gå tabt.
6.2.16 hertil kommer, at wo '801 ikke beskriver nogen metode til at fjerne sure
       varianter, såsom asp30. roche har som nævnt nu fremlagt beviser for, at
       den antistofsammensætning, der blev anvendt i wo '801, blev fremstillet
       vha. "omvendt vask" kromatografi, der er beskrevet for første gang i strids-
       patentet.
6.3    opfindelsen har opfindelseshøjde overfor wo '801 (bilag t) kombine-
       ret med powell (bilag m)
6.3.1  i punkt 7.2.1.3 i svarskriftet gør de sagsøgte endvidere gældende, at fag-
       manden ville være motiveret til at kombinere læren i wo '801 med læren
       i powell (bilag m).
6.3.2  heller ikke powell beskriver dog som nævnt ovenfor i afsnit 5.7.5, hvor-
       dan antistofsammensætningen deri kan fremstilles. kombinationen af wo
       '801 og powell kan derfor heller ikke lede til opfindelsen, idet fagmanden
       stadig ikke ville være i stand til at fremstille en antistofsammensætning
       som defineret i krav 1 i stridspatentet. de sagsøgte har med andre ord
       kombineret ét dokument (wo '801), der ikke angiver, hvordan den an-
       vendte antistofsammensætning blev fremstillet og oprenset, med et andet
       dokument (powell), der heller ikke angiver, hvordan antistofsammensæt-
       ningen skal fremstilles og oprenses. dette kan naturligvis ikke føre til op-
       findelsen.
6.3.3  de sagsøgte har endvidere gjort gældende, at fagmanden ville forstå fra
       powell, at 10-12% af de nedbrydningsprodukter, der findes i wo '801, ville
       være asp30. som redegjort for i replikken er dette i realiteten et nyheds-
       angreb, hvor powell anvendes til at "bekræfte" et påstået implicit (under-
       forstået) træk i wo 801. som redegjort for ovenfor, så indeholder powell
       imidlertid ikke en klar og tydelig beskrivelse af, at asn30 deamideres til
       asp30.
6.4    opfindelsen har opfindelseshøjde overfor wo '801 (bilag t) kombine-
       ret med harris 1995 (bilag n) eller harris waterside (bilag u og ab)
6.4.1  de sagsøgte har i deres svarskrift gjort gældende, at "fagmanden kunne fx
       have kigget i harris (1995) eller harris waterside, som begge beskriver frem-
       gangsmåder til separering af sure og basiske varianter […]" (vores understreg-
       ning). det relevante spørgsmål at stille i forbindelse med opfindelseshøjde
       er imidlertid ikke, hvad fagmanden kunne have gjort, men i stedet hvad
       fagmanden ville have gjort, jf. gl, g-vii-5.3, […].
6.4.2  endvidere er det roches synspunkt, at hverken harris 1995 (bilag n) eller
       harris waterside (bilag u og ab) indeholder en lære mht. fremstilling af
       antistofkompositioner, der kan eftergøres, jf. afsnit 5.5.7 og 5.6.7 ovenfor.
       dette blev da også bekræftet i wangs erklæring (bilag v), og disse kombi-
       nationer af kendt teknik kan derfor ikke føre til opfindelsen. dette var da
       også den konklusion, som det tekniske appelkammer kom frem til. en-
       delig skal det nævnes, at den ”oprindelige” harris waterside præsentation
       (og den ”komplette” harris waterside præsentation) rent faktisk viser væk
       fra opfindelsen, idet det forklares i det tredje "bullet point" på den øverste
       slide på side 7 i bilag u, at det var "decided not to remove the deamidated mate-
       rial". læren i harris waterside viser således væk fra opfindelsen.
                                         203
6.4.3 de sagsøgte synes at anerkende, at harris 1995 ikke kan eftergøres, idet
      det anføres, at såfremt fagmanden ville have problemer med at udføre de
      kromatografiske analyser, der er vist i harris 1995 og harris waterside, så
      ville fagmanden ganske enkelt have modificeret visse standardparametre
      som vist i buicks erklæring (bilag w). som redegjort for ovenfor så er dr.
      buicks forsøg udført med hindsight, hvor han håndplukkede informationer
      og metoder fra et stort antal af forskellige dokumenter. dr. buick fandt det
      endda nødvendig at kalibrere hans eksperimentelle protokoller med her-
      ceptin®, dvs. genentechs eget markedsførte hummab4d5-8 lægemiddel,
      der ikke var tilgængeligt på stridspatentets prioritetsdato.
6.4.4 sammenfattende gør roche gældende, at opfindelsen har opfindelseshøjde
      overfor wo '801, herunder wo '801 kombineret med enten harris 1995,
      harris waterside eller powell.
6.5   opfindelsen har opfindelseshøjde overfor harris waterside (bilag u og
      bilag ab), herunder harris waterside (bilag u eller ab) i kombination
      med harris 1995 (bilag n)
6.5.1 i de sagsøgtes duplik argumenteres der i punkt 2.3.3 for, at krav 1 i strids-
      patentet mangler opfindelseshøjde overfor den ”komplette” harris water-
      side præsentation (bilag ab).
6.5.2 roche er imidlertid ikke enig i de sagsøgtes definition af det objektive tek-
      niske problem (punkt 2.3.2 i duplikken).
6.5.3 de sagsøgte anfører i duplikken, at de tekniske forskelle mellem krav 1 i
      stridspatentet og harris waterside er:
      (i)     harris waterside (bilag u og ab) beskriver ikke klart og entydigt,
              at det anvendte antistof er hummab4d5-8, og
      (ii)    harris waterside (bilag u eller ab) omtaler ikke antistofsammen-
              sætninger, hvor indholdet af sure varianter er mindre end 25%, og
              hvor hovedparten af de sure varianter er omdannet fra asn30 til
              asp30.
6.5.4 de sagsøgte konkluderer herefter, at der ikke er nogen teknisk effekt for-
      bundet med disse tekniske forskelle.
6.5.5 dette er ganske enkelt ikke korrekt.
6.5.6 som de sagsøgte selv har påpeget adskillige gange, så er hummab4d5-8
      dét antistof (blandt flere strukturelt lignende antistoffer), der i carter et al.
      (bilag e) påvises at have den højeste aktivitet.
6.5.7 den tekniske effekt, der er forbundet med at vælge hummab4d5-8 blandt
      den brede klasse af rhumab her2 antistoffer der nævnes i harris water-
      side (bilag u eller ab) er således, at der opnås en antistofsammensætning
      med en højere aktivitet, dvs. en forbedret antistofsammensætning.
6.5.8 på samme måde vil en reduktion i mængden af sure varianter give anled-
      ning til et renere produkt, der altid er ønskværdigt (og ofte ligefrem på-
      krævet) i forbindelse med fremstilling af lægemidler. det forklares desu-
      den i harris waterside (både i bilag u og ab), at nogle af disse varianter
      har en lavere aktivitet end det native antistof.
6.5.9 den tekniske effekt, der er forbundet med et lavere indhold af sure vari-
      anter er naturligvis, at der opnås en antistofsammensætning med en høje-
      re aktivitet, dvs. også i dette tilfælde en forbedret antistofsammensætning.
                                         204
6.5.10 det følger heraf, at det objektive tekniske problem – set i lyset af harris
       waterside (bilag u eller ab) som den nærmest liggende kendte teknik – er
       at tilvejebringe rhumab her2 antistofsammensætninger med forbedrede
       egenskaber. dette var også lige nøjagtig det tekniske problem som det tek-
       niske appelkammer kom frem til i indsigelses-appelsagen ved epo, jf. bi-
       lag q, […]:
           ”the technical problem to be solved in view of document d7 is
           the provision of rhumab her2 compositions with improved
           properties”
6.5.11 de sagsøgte har endvidere, både i svarskriftet og i duplikken, argumente-
       ret for, at der ikke er nogen reel forskel mellem antistofsammensætningen
       defineret i stridspatentets krav 1, og de antistofsammensætninger, der blev
       fremstillet ifølge den kendte teknik, dvs. antistofsammensætninger, hvor
       antistoffet eksempelvis kun blev oprenset vha. protein a kromatografi.
6.5.12 de sagsøgte finder tilsyneladende støtte for deres påstand i figur 5 i strids-
       patentet. ifølge de sagsøgte viser figur 5, at ”load fraction”, dvs. antistof-
       sammensætningen efter protein a oprensning, men før ”omvendt vask”
       oprensning, indeholder 17-25% sure varianter.
6.5.13 hertil skal roche bemærke:
6.5.14 først og fremmest skal der erindres om, at data i stridspatentet ikke ud-
       gør kendt teknik. når alt kommer til alt er spørgsmålet om opfindelseshøj-
       de alene et spørgsmål om, hvorvidt opfindelsen som defineret i krav 1 i
       stridspatentet ville være nærliggende for en fagmand i lyset af den kend-
       te teknik
6.5.15 for det andet er spørgsmålet om beregning/vurdering af mængden af su-
       re varianter i figur 5 behæftet med temmelig stor usikkerhed, og derfor
       vanskeligt lader sig bedømme helt nøjagtigt. det er, for eksempel, ikke
       klart hvilke varianter, der er omfattet af ”andre” i figur 5, og det næv-
       nes i tabel 3 på side 32 i stridspatentet, at ”andre” kan dække over ”flere
       permutationer fundet i top 1 og 4”. dette betyder med andre ord, at såfremt
       den ovevejende del af de varianter, der er benævnt ”andre” i figur 5 er
       sure varianter, da vil det totale indhold af sure varianter i ”load fraction”,
       dvs. antistofsammensætningen efter protein a oprensning, men før ”om-
       vendt vask” oprensning, være højere end 25%.
6.5.16 for det tredje er de sagsøgtes fortolkning af figur 5 ikke i overensstemmel-
       se med opfindernes fortolkning. på side 33, linje 8-13, i stridspatentet dis-
       kuterer opfinderne figur 5, og kommer med følgende bemærkninger:
           ”deamideret og andre sure varianter af rhumab her2 blev pro-
           duceret, når antistoffet blev fremstillet ved rekombinant dna
           teknologi (se for eksempel csx top a, b og 1 i figur 5). de deami-
           derede og andre sure varianter udgjorde ca. 25% (beregnet som
           arealet under den integrerede kurve eller profil opnået ved csx-
           kromatografi) af sammensætningen opnået fra det initiale prote-
           in a kromatografitrin” (vores understregning)
6.5.17 i og med, at stridspatentet naturligvis ikke udgør kendt teknik (imod sig
       selv), giver det ingen mening at fortsætte de sagsøgtes diskussion om,
       hvorvidt ”load fraction” i figur 5 i stridspatentet indeholder flere eller fær-
       re end 25% sure varianter – det er uden betydning for vurdering af opfin-
       delseshøjde.
                                          205
6.5.18 uanset om det objektive tekniske problem anskues som en ”alternativ” el-
       ler en ”forbedret” antistofsammensætning, så er det afgørende spørgsmål,
       hvorvidt fagmanden – med udgangspunkt i harris waterside – ville have
       modificeret læren i harris waterside således, at han opnåede en antistof-
       sammensætning som defineret i krav 1 i stridspatentet på en nærliggende
       måde.
6.5.19 de sagsøgte er af den opfattelse, at det ville være nærliggende for fagman-
       den – der tager sit udgangspunkt i harris waterside (bilag u eller ab) – at
       tilvejebringe en hummab4d5-8 antistofsammensætning som defineret i
       krav 1 i stridspatentet ved at anvende kationbytningskromatografi under
       de betingelser, der er vist i harris 1995 (bilag n).
6.5.20 de sagsøgte har dog ikke forklaret, hvilke problemer fagmanden rent fak-
       tisk ville støde på, hvis han forsøgte at elueredskille det native antistof fra
       dets varianter under de betingelser, der er angivet i harris 1995.
6.5.21 som det tydeligt fremgår af wangs erklæring (bilag v) - der er de sagsøg-
       tes eget bilag - så var det ikke muligt for wang at genskabe de kromato-
       grammer, der er vist i figur 2 i harris 1995 – ikke engang selvom wang an-
       vendte roches kommercielle hummab4d5-8 produkt, herceptin®. dette
       er forklaret i detaljer i punkt 5 i wangs erklæring. som wang forklarer så
       hjalp det heller ikke at skifte til en anden mono s kolonne - det var ganske
       enkelt umuligt for wang at genskabe kromatogrammerne i harris 1995
       ved at anvende de betingelser som harris 1995 havde angivet i afsnit 2.2.
6.5.22 alene ved at vælge de betingelser, der er angivet i harris 2001, dvs. en arti-
       kel, der blev publiceret flere år efter stridspatentets prioritetsdato, lykke-
       des det for wang at eluere toppene i herceptin®.
6.5.23 uanset om det ville være nærliggende eller ej for fagmanden at kombine-
       re læren i harris waterside med læren i harris 1995, så er resultatet under
       alle omstændigheder, at en kombination af harris waterside og harris
       1995 ikke fører til opfindelsen som defineret i krav 1 i stridspatentet: ved
       at følge læren i harris 1995, så ender fagmanden ganske enkelt i en situa-
       tion, hvor han må erkende, at de specifikke analytiske betingelser, der er
       angivet i harris 1995 ikke giver det ønskede resultat. fagmanden ender
       med andre ord i en ”dead end”, hvor hans eneste mulighed for at løse det
       objektive tekniske problem (at tilvejebringe en forbedret hummab4d5-8
       antistofstofsammensætning med en højere renhed) vil være at påbegynde
       et egentligt forskningsprojekt vedrørende adskillelse af det native antistof
       fra dets varianter.
6.5.24 som diskuteret ovenfor, så besidder fagmanden ikke en sådan kreativitet,
       men vil derimod have en konservativ indstilling. når det ydermere tages
       i betragtning, at harris 1995 er en review artikel, der meget specifikt om-
       handler den klasse af antistoffer som fagmanden er interesseret i, så vil
       fagmanden ganske enkelt konstatere, at det ikke – i hvert fald ikke på no-
       gen nærliggende måde – kan lade sig gøre at løse det tekniske problem.
6.5.25 de sagsøgte påstår – uden nogen som helst form for dokumentation – at
       fagmanden ikke vil lade sig stoppe af de problemer fagmanden ville mø-
       de i hans forsøg på at eftergøre læren i harris 1995, men at han blot ville
       ændre de kromatografiske betingelser.
6.5.26 der er imidlertid intet fra før prioritetsdatoen i denne sag, der instruerer
       fagmanden i, hvordan han skal løse dette problem. harris 1995 er som sagt
       en review artikel, der omhandler lige netop de antistoffer som fagmanden
       er interesseret i. det giver ikke mening, at fagmanden skulle forkaste det-
       te dokument og i stedet støtte sig til andre, og mere generelle, dokumen-
                                          206
       ter vedrørende separation af antistoffer. de sagsøgtes argument er i direkte
       modstrid med epos praksis vedrørende opfindelseshøjde. fagmanden
       havde ganske enkelt ingen motivation til at fortsætte – og der eksisterede
       ingen ”pointer” i harris waterside, der ville lede fagmanden til opfindel-
       sen.
6.5.27 dette illustreres da også af de øvrige dokumenter i sagen.
6.5.28 selv dr. buick kan heller ikke have ment, at læren i harris 1995 var til-
       strækkelig, idet han valgte at anvende bl.a. en anden kolonnetemperatur
       (22°c) end foreskrevet i harris 1995 (40°c). i øvrigt skal der erindres om,
       at buicks eksperimenter (bilag w) ikke udgør kendt teknik og derfor er ir-
       relevante i denne sammenhæng.
6.5.29 wo ’801 (bilag t) forklarer på side 26, at kationbytningskromatografi kan
       foretages på en bakerbond csx kolonne (og altså ikke en mono s kolonne
       som i harris 1995), ligesom elueringsbetingelserne ikke er de samme som
       i harris 1995.
6.5.30 for det første så forklarer wo ’801 ikke, at der opnås eluering af det nati-
       ve antistof og dets varianter. det eneste, der kan slås fast, er, at metoden
       tillader at bestemme det totale indhold af nativt antistof, jf. figur 5-8.
6.5.31 for det andet så har professor paul dalby forklaret i punkterne 34 til 35 i
       hans seneste erklæring (bilag plesner41), at han finder det usandsynligt,
       at en fagmand uden videre vil udskifte mono s kolonnen (der er en stæk
       kationbytterkolonne) i harris 1995 med en csx bakerbond kolonne (en
       blandet stærk/svag kationbytterkolonne), idet disse kolonner er temmelig
       forskellige.
6.5.32 for det tredje så skal det bemærkes, at såfremt læren i wo ’801 tages i be-
       tragtning, så er der kombineret ikke færre end tre dokumenter (harris wa-
       terside, harris 1995, og wo ’801). det skal understreges, at det er epos
       praksis, at såfremt det er påkrævet at kombinere to eller flere dokumenter
       med den nærmest liggende kendte teknik da anses dette som regel for en
       indikation af opfindelseshøjde, jf. gl, afsnit gvii-6 (med titlen combining
       pieces of prior art) […]:
           “in the context of the problem-solution approach, it is permissi-
           ble to combine the disclosure of one or more documents, parts of
           documents or other pieces of prior art (e.g. a public prior use or
           unwritten general technical knowledge) with the closest prior
           art. however, the fact that more than one disclosure must be
           combined with the closest prior art in order to arrive at a combi-
           nation of features may be an indication of the presence of an in-
           ventive step, e.g. if the claimed invention is not a mere aggrega-
           tion of features (see g-vii-7)” (vores understregning)
6.5.33 bilag i med titlen protein purification applications nævner ganske vist ka-
       tionbytningskromatografi, men forklarer intet om, hvordan ladningsvari-
       anter kan adskilles – og da slet ikke ladningsvarianter af hummab4d5-8.
       figur 6-9 i bilag i angår (i) adskillelse af antistoffet (bcd-1) fra andre pro-
       teiner, der er tilstede i cellekulturmediet (figur 6); (ii) adskillelse af anti-
       stoffet (bcd-3) fra dets dimer og aggregater (figur 7); (iii) adskillelse af an-
       tistoffer med forskellig glycosylering (sukkerstrukturer) (figur 8); og (iv)
       adskillelse af antistoffet (bcd-1) fra andre immunoglobuliner (figur 9).
6.5.34 bilag i er således ikke til nogen hjælp for fagmanden, der ikke kan efter-
       gøre læren i harris 1995. tværtimod så forklares det på side 156, andet af-
                                          207
       snit, at optimering af de kromatografiske betingelser er påkrævet for hvert
       enkelt monoklonalt antistof:
           ”disadvantages. in order to obtain the highest purity, the chro-
           matography requires ‘finetuning’ for each individual mono-
           clonal antibody. dilution is required prior to chromatography in
           order to lower the ionic strength of the sample. this may prove
           a problem in large-scale purifications” (vores understregning;
           kursiv i originalteksten)
6.5.35 bilag j, der er en videnskabelig artikel af schmidt med titlen the purifica-
       tion of large amounts of monoclonal antibodies, er en ældre artikel fra 1989, der
       omhandler forskellige oprensningsteknikker for monoklonale antistoffer.
       det bemærkes, at kationbytningskromatografi kun diskuteres i et enkelt
       afsnit på side 243, og at der ikke gives nogen instruktioner, der på nogen
       måde ville kunne hjælpe fagmanden, der ikke kan eftergøre læren i harris
       1995.
6.5.36 bilag j angår faktisk slet ikke adskillelse af native monoklonale antistoffer
       fra deres ladede varianter. bilag j fokuserer på fjernelse af de øvrige pro-
       teiner, der er til stede i cellekulturmediet såsom albumin, transferrin, øvri-
       ge immunoglobuliner samt proteolytiske enzymer (se side 241, første af-
       snit). faktisk nævnes det på side 243, i andet afsnit af det kapitel, der har
       overskriften ion-exhange chromatography, at kationbytningskromatogra-
       fi ofte ikke er i stand til at adskille transferrin fra det ønskede antistof. en
       sådan lære vil lede fagmanden væk fra opfindelsen.
6.5.37 bilag o, der er en artikel af harris fra 1996 med titlen identifying unexpected
       protein modifications indeholder en enkelt sætning vedrørende kationbyt-
       ningskromatografi nederst på side 338, hvor det anføres, at ”asn deamida-
       tion causes an acidic shift, which can be detected by cation exchange chromato-
       graphy [21]”. dette er en meget generel udtalelse, der på ingen måde hjæl-
       per fagmanden, der ikke kan eftergøre læren i harris 1995.
6.5.38 det skal i øvrigt bemærkes, at reference [21], der henvises til nederst på si-
       de 338 i bilag o er en artikel af didonato et al fra 1993. denne artikel an-
       går ribonuclease a, der er et relativt lille protein med en vægt på ca. 13,7
       kda. dette skal sammenlignes med en vægt på ca. 148 kda for hum-
       mab4d5-8. som allerede forklaret af det tekniske appelkammer i punkt
       34 i t 2522/10 (bilag q), så ville en fagmand ikke have en forventning om,
       at betingelser for adskillelse af ladningsvarianter af et ”lille” protein (hgh,
       ca. 20 kda) ville føre til adskillelse af ladningsvarianter for et ”stort” pro-
       tein, såsom hummab4d5-8. dette er også forklaret af professor dalby i
       punkt 36 i hans erklæring fra den 29. december 2017 (bilag plesner24).
6.5.39 der er ikke yderligere kendt teknik i sagen, der vedrører kationbytnings-
       kromatografi.
6.5.40 de sagsøgtes bemærkning i det syvendesidste afsnit i punkt 2.3.3 i duplik-
       ken, hvor det anføres, at:
           ”desuden ville det være ligetil for en fagmand at finde egnede
           kromatografibetingelser til at separere sure varianter fra det øn-
           skede (native) antistof. der fandtes adskillige dokumenter i litte-
           raturen fra før 1998, der behandlede ladningsheterogenitet i an-
           tistoffer og separation af sådanne varianter ved ionbytningskro-
           matografi”
       er således ikke dokumenteret. som det fremgår af ovenstående sammen-
       drag af den kendte teknik i sagen, så er disse dokumenter vedrørende ka-
                                         208
       tionbytningskromatografi ikke til megen nytte for fagmanden, der ikke
       kan eftergøre læren i harris 1995.
6.5.41 endelig bemærker de sagsøgte i det syvendesidste afsnit i punkt 2.3.3 i
       duplikken, at harris 1995 på side 131, højre spalte, forklarer, at ”such vari-
       ants can be resolved by cation-exchange chromatography [14,15]”.
6.5.42 dette citat er imidlertid taget ud af dets sammenhæng, og såfremt hele af-
       snittet læses står det klart, at harris ikke udtaler sig om, hvorvidt ka-
       tionbytningskromatografi i al almindelighed er i stand til at eluere det nati-
       ve antistof fra dets ladningsvarianter.
6.5.43 dét som harris udtaler sig om – og det som referencerne [14] og [15] dre-
       jer sig om – er de specielle ladningsvarianter, der kan opstå når ingen, én
       eller to af de c-terminale lys (lysin) rester kløves fra den tunge kæde un-
       der fremstillingen af immunoglobulin g antistoffer. dette forklarer harris
       umiddelbart inden sætningen, der citeres af de sagsøgte:
           ”incomplete removal of c-terminal lys residues from igg heavy
           chains causes charge heterogeneity, as forms with 0, 1 or 2 lys
           residues will result. such charge variants can be resolved by
           cation exchange chromatography [14,15]”
6.5.44 der er således intet der tyder på, at disse to dokumenter på nogen måde
       vil kunne hjælpe fagmanden, der ikke er i stand til at eftergøre læren i har-
       ris 1995. disse referencer angår specielle typer af ladningsvarianter, og det
       er svært at se, hvordan disse dokumenter på nogen måde vil kunne over-
       bevise fagmanden om, at analyse af c-terminale ladningsvarianter i im-
       munoglobulin g klassen med succes vil kunne anvendes til at korrigere de
       meget specifikke detaljer omkring eluering af de relevante ladningsvari-
       anter, som er anført i harris 1995. disse dokumenter er heller ikke engang
       indleveret i sagen.
6.5.45 hertil kommer, som allerede nævnt ovenfor, at det ikke giver mening for
       fagmanden, der tager sit udgangspunkt i harris waterside (bilag u eller
       ab), der angår fremstilling af rhumab her2 antistoffer i industriel skala,
       efterfølgende at eluere det native antistof fra dets varianter vha. en analy-
       tisk kolonne.
6.5.46 analytiske kolonner er udviklet til at analysere prøver, dvs. små prøve-
       mængder (ofte på mikrogramniveau) påsættes prøven, hvilket er i mod-
       sætning til kolonner til industriel brug, hvor store mængder af antistof skal
       oprenses. kolonner til analytisk formål er som oftest høje og tynde, hvilket
       giver et meget betydeligt tryktab over kolonnen, og analyse af prøver vha.
       sådanne kolonner foretages ofte under meget højt tryk, der ikke vil være
       muligt at eftergøre i industriel skala.
6.5.47 derudover er analytiske kolonner optimeret til at give en god resolvering
       (eluering) af stoffer, hvorimod ”udbyttet” er uden betydning i analytisk
       sammenhæng. dette er i modsætning til kolonner, der anvendes i industri-
       el skala, hvor resolveringen (elueringen) af stofferne skal være tilstrække-
       lig, og hvor det samtidig er påkrævet, at et højt udbytte skal opnås. dette
       er forklaret i detaljer i professor paul dalbys seneste erklæring (bilag
       plesner41) i punkt 26 - 29.
6.5.48 de sagsøgtes kombination af harris waterside (bilag u eller ab) med do-
       kumenter, der angår analytisk bestemmelse af forskellige komponenter i
       en antistofsammensætning er således kunstig og hypotetisk, og er ikke et
       udtryk for, hvordan fagmanden der tager sit udgangspunkt i industriel
       oprensning af antistoffer ville agere. harris waterside (bilag u eller ab) er
                                         209
       således ikke kompatibel (hvilket kræves ifølge epos praksis) med doku-
       menter såsom harris 1995 (bilag n), der ikke angår oprensning af antistof-
       fer, men derimod analyse af antistoffer.
6.5.49 det fastholdes på denne baggrund - som også fastslået af det tekniske
       appelkammer - at stridspatentet har opfindelseshøjde overfor harris
       waterside (bilag u eller ab) i kombination med harris 1995 (bilag n).
       der er intet nyt i denne sag, som rykker ved det tekniske appelkam-
       mers afgørelse.
6.6    opfindelsen har opfindelseshøjde overfor harris waterside (bilag u og
       bilag ab) i kombination med powell (bilag m)
6.6.1  i de sidste fire afsnit i punkt 2.3.3 i duplikken argumenterer de sagsøgte
       for, at opfindelsen som defineret i stridspatentets krav 1 mangler opfin-
       delseshøjde overfor harris waterside (bilag u og bilag ab) i kombination
       med powell (bilag m).
6.6.2  som allerede nævnt i forbindelse med de sagsøgtes kombination af wo
       ’801 med powell så kan denne kombination ikke føre til opfindelsen på en
       nærliggende måde; ingen af disse dokumenter beskriver, hvordan anti-
       stofsammensætningerne fremstilles, dvs. de sagsøgte har kombineret ét
       dokument (harris waterside), der ikke angiver, hvordan den anvendte an-
       tistofsammensætning fremstilles og oprenses, med et andet dokument (po-
       well), der heller ikke angiver, hvordan antistofsammensætningen skal
       fremstilles og oprenses.
6.6.3  de sagsøgte henviser endvidere til side 21 i powell, der forklarer, at ”some
       deamidation of the light chain of anti-her-2 has been observed at asn-30 in
       cdr1 of the light chain during the cell culture process, typically 10-12%”. de
       sagsøgtes hovedargument er således, at deamidering kan reduceres ved
       blot at reducere celledyrkningstiden, dvs. den tid det producerede antistof
       opholder sig i celledyrkningsmediet.
6.6.4  også dette argument er kunstigt og hypotetisk, og er baseret på viden om
       opfindelsen (hindsight).
6.6.5  for det første indeholder powell ingen information omkring celledyrk-
       ningsprocessen. selv hvis de sagsøgtes argument accepteres, så ville fag-
       manden stå på bar bund, og skulle reelt starte helt forfra med at udvikle
       en celledyrkningsproces og bestemme, hvornår han i givet fald skulle stop-
       pe processen og/eller høste det producerede antistof.
6.6.6  for det andet, så ville det ikke give mening for fagmanden, der tager sit
       udgangspunkt i harris waterside (bilag u eller ab), der angår fremstilling
       af rhumab her2 antistoffer i industriel skala, at benytte en proces, hvor
       celledyrkningsprocessen reduceres. dette ville uundgåeligt føre til et me-
       get stort tab i udbytte af det ønskede antistof, og ville dermed være i di-
       rekte modstrid med de ønsker og den målsætning fagmanden har i forbin-
       delse med fremstilling af antistoffer i industriel skala. celledyrkningspro-
       cessen kan muligvis nok forkortes ved at anvende ”transient transfection”
       af cellerne i stedet for ”stable transfection” af cellerne, men som redegjort
       for i detaljer ovenfor (samt i dr. prentices og paul dalbys erklæringer, bi-
       lag plesner37 og plesner41), så er dette ikke en reel mulighed i for-
       bindelse med industriel fremstilling af antistoffer.
6.6.7  det fastholdes på denne baggrund, at stridspatentet har opfindelseshøjde
       overfor harris waterside (bilag u eller ab) i kombination med powell (bi-
       lag m).
                                         210
6.6.8 det fastholdes på denne baggrund, at stridspatentet er gyldigt, som også
      fastslået af det tekniske appelkammer. der er intet nyt i denne sag, som
      rykker ved det tekniske appelkammers afgørelse.
6.7   udenlandske afgørelser
6.7.1 der er afsagt to afgørelser vedrørende stridspatentets gyldighed, nemlig
      afgørelsen fra den engelske high court (bilag r […]) og afgørelsen fra
      brussels commercial court (bilag s […]).
6.7.2 den engelske afgørelse angår to genentech patenter, og begrundelsen for
      afgørelsen vedrørende stridspatentet (der kaldes ”the 455 patent” i den
      engelske afgørelse) kan findes i afsnit 163-262. i afsnit 195-217 diskuteres
      nyhed i forhold til wo ’801 (der kaldes ”andya” i den engelske afgørelse).
6.7.3 den engelske high court kom frem til, at krav 1, 2 og 4 manglede nyhed i
      forhold til wo ’801 (bilag t).
6.7.4 den engelske high court’s vurdering af nyhed er ikke forenelig med de
      generelle principper for vurdering af nyhed, der er gældende i danmark
      og ved epo – særligt betingelsen om en "klar og entydig beskrivelse", der
      blev redegjort for i afsnit 5.2.1 ovenfor, er ikke opfyldt. som der blev rede-
      gjort for i disse punkter, så tillader epos praksis ikke, at vurdering af
      nyhed baseres på sandsynlighed, mulighed eller skøn – der kræves sikker-
      hed.
6.7.5 beskrivelsen (læren) i wo ’801 diskuteres i afsnit 202-217 i den engelske
      afgørelse. når retten gennemgår disse afsnit, så vil retten se, at den en-
      gelske afgørelse fuldstændig har udeladt at henvise til nogle specifikke af-
      snit i wo ’801, der kan udgøre en klar og entydig beskrivelse af fremgangs-
      måder til fremstilling af de hummab4d5-8 antistofsammensætninger, der
      blev undersøgt i figur 5-8. som sagt er dette overhovedet ikke overrasken-
      de fordi wo ’801 ikke beskriver så meget som en eneste fremgangsmåde
      hvormed de antistofsammensætninger, der blev undersøgt i figur 5-8, kan
      fremstilles.
6.7.6 den begrundelse der anvendes af den engelske high court kan i virkelig-
      heden koges ned til en begrundelse, der er baseret på ”sandsynligheden
      for” og ”muligheden for”, at en fagmanden måske ville opnå noget der
      faldt inden for krav 1, hvis han havde anvendt visse oprensningsteknik-
      ker, der ikke engang er beskrevet i wo ’801.
6.7.7 dette fremgår tydeligt af justice birss’ ordvalg, såsom “probably in cho
      cells” og “would select” (se afsnit 205) og “it is more likely than not that a compo-
      sition of 82% trastuzumab made this way would satisfy the relevant elements of
      claim 1” (se afsnit 208, sidste sætning). justice birss udtaler endda i afsnit
      208, tredje sætning, at:
          "there is no guarantee that that a composition of trastuzumab
          made by a skilled team following andya would have the same
          mix as whatever the mix was in the substance analysed in
          andya" (vores understregning)
6.7.8     en sådan tilgang til vurdering af nyhed er helt klart i modstrid med
          epos praksis om en ”klar og entydig” beskrivelse og det ”uundgåelige
          resultat” af at eftergøre læren i den kendte teknik.
6.7.9 i sin begrundelse for manglende nyhed i forhold til wo ’801 støttede den
      engelske high court sig ydermere til udtalelser som især genentechs tek-
                                         211
       niske ekspert, professor tichener-hooker, kom med under vidneafhørin-
       gen. retten vil notere sig, at den engelske afgørelse ved flere lejligheder
       nævner ”assumptions put forward to professor tichener-hooker” (se afsnit 206,
       207 og 213). baggrunden for dette var, at under vidneafhøringen blev der
       fremsat visse ”antagelser” til professor tichener-hooker af hospiras
       (modpartens) advokat, og professor tichener-hooker blev herefter bedt
       om at redegøre for, hvorvidt fagmanden kunne stille noget op i forhold til
       de ”antagelser”, der var blevet gjort.
6.7.10 det skal igen understreges, at et system der anvender sådanne ”antagel-
       ser” i vurdering af nyhed ganske enkelt ikke er foreneligt med kravet om
       en klar og entydig beskrivelse. det er således indlysende, at den engelske
       afgørelse ikke er relevant for denne sag, idet den engelske high court i sin
       vurdering af nyhed i forhold til wo ’801 anvendte en praksis, der er i klar
       modstrid med epos, og dermed også danske retters, krav til en ”klar og
       entydig beskrivelse”.
6.7.11 endelig skal det bemærkes, at da det tekniske appelkammer vurderede
       nyhed af stridspatentets krav 1 i forhold til wo ’801, da var det tekniske
       appelkammer fuldt ud orienteret om den engelske afgørelse. rent faktisk
       fremsendte patenthaver den engelske afgørelse til det tekniske ap-
       pelkammer sammen med et brev dateret den 12. november 2014, og i den
       tilsvarende indsigelses-appelsag mod stridspatentet ved epo henvises til
       den engelske afgørelse som ”document d33”.
6.7.12 det tekniske appelkammer gjorde i sin afgørelse (bilag 15/q) det klart, at
       nyhed skal vurderes ud fra princippet om en ”klar og entydig beskrivel-
       se”, jf. punkt 4 i afgørelsen. det tekniske appelkammer gjorde det således
       endog meget klart, at justice birss' tilgang til vurdering af nyhed i den til-
       svarende engelske ugyldighedssag ikke er i overensstemmelse med de
       principper og den praksis, der anvendes i forbindelse med vurdering af
       nyhed ved epo.
6.7.13 med hensyn til den belgiske afgørelse fastholdes det, at afgørelsen afsagt
       af brussels commercial court (bilag s […]) er forkert, idet den er baseret på
       den ukorrekte antagelse, at genentech under sagen i england skulle have
       indrømmet, "at de tekniske træk i krav 1 i ep 455 var direkte og utvetydigt an-
       givet i wo 801", jf. bilag s, afsnit 3.4.1. retten kom altså på baggrund af
       denne forkerte antagelse frem til, at patentet savner nyhed.
6.7.14 det bemærkes, at genentech på ingen måde kom med en sådan indrøm-
       melse, og det derfor er åbenlyst, at den belgiske domstols afgørelse er be-
       hæftet med fejl af uforklarlige årsager, og den er da også under appel.
7      betingelser for nedlæggelse af midlertidigt forbud
7.1    det gøres gældende, at alle betingelser for nedlæggelse af et midlertidigt
       forbud er opfyldt, jf. retsplejelovens kapitel 40. der henvises til forbudsbe-
       gæringen, afsnit 2.2, og til argumenterne nedenfor.
7.2    hvad angår retsplejelovens § 413, stk. 1, henvises der til afsnit 2 til 5 oven-
       for, der vedrører spørgsmålet om krænkelse og gyldighed, hvorved roche
       har godtgjort eller i det mindste sandsynliggjort, at de handlinger, der sø-
       ges forbudt, strider mod roches rettigheder.
7.3        eftersom de sagsøgte har opnået en markedsføringstilladelse for det
           krænkende produkt ontruzant®, har afgivet bud på og vundet et ud-
           bud, og aktuelt fremstiller og sælger produktet i danmark, må det an-
           ses for godtgjort, at de sagsøgte har foretaget og fortsat har planer om
                                        212
         at foretage de handlinger, der søges forbudt, jf. retsplejelovens § 413,
         stk. 2.
7.4  hvad angår retsplejelovens § 413, stk. 3, bemærkes det, at såfremt roche
     skal henvises til at gøre sin ret gældende ved en almindelig retssag, så vil
     det medføre, at roche ville skulle vente adskillige år, før en håndhævel-
     sesafgørelse ville kunne opnås. som følge heraf ville formålet med det
     midlertidige forbud - det vil sige den effektive håndhævelse af forpligtel-
     sen til at undlade at foretage en handling - være tabt. dette gælder i særlig
     grad i nærværende situation, hvor roches patent udløber den 3. maj 2019.
     derfor afhænger roches muligheder for effektivt at få stoppet sagsøgtes
     krænkende handlinger og salg af ontruzant® af, at forbuddet bliver ned-
     lagt. dansk lovgivning forudsætter, at midlertidige forbud er det primære
     retsmiddel i forhold til krænkelse af immaterielle rettigheder, og der er i
     nærværende sag ingen grund til at gøre nogen undtagelse til denne regel.
7.5  østre landsret afsagde den 20. december 2018 kendelse i sagen mellem
     fresenius kabi og eli lilly (nr. b-2735-17). fresenius kabi havde tilsvaren-
     de gjort gældende, at betingelsen i retsplejelovens § 413, nr. 3, ikke var op-
     fyldt, jf. bl.a. kendelsen s. 32. heroverfor bemærkede retten, at der i en di-
     rekte konkurrencesituation er en formodning for, at patenthaver vil lide et
     retstab, såfremt patenthaver afskæres fra at få nedlagt et forbud, jf. s. 39-
     40:
         "det følger af retsplejelovens § 413, nr. 3, at den part, der anmo-
         der om meddelelse af et forbud eller et påbud, skal godtgøre el-
         ler sandsynliggøre, at partens mulighed for at opnå sin ret vil for-
         spildes, hvis parten henvises til at afvente tvistens retlige afgø-
         relse.
         eli lilly og fresenius kabi er i en direkte konkurrencesituation
         på markedet for de i denne sag omhandlede medicinske præpa-
         rater. der er på den baggrund en formodning for, at eli
         lilly vil lide retstab, såfremt eli lilly afskæres fra at få nedlagt
         forbud mod den sandsynliggjorte krænkelse fra fresenius kabis
         side. fresenius kabi har ikke afkræftet denne formodning i den
         foreliggende sag."
7.6  det gøres gældende, at de sagsøgte tilsvarende ikke i nærværende sag har
     afkræftet formodningen for, at roche lider et retstab.
7.7  salget af herceptin udgør endvidere et meget stort beløb.
7.8  roches rettigheder er af samme grund ikke tilstrækkeligt sikret ved de
     sædvanlige retsmidler, det vil sige erstatning og/eller strafferetlige sank-
     tioner, jf. retsplejelovens § 414, stk. 1.
7.9  de sagsøgte har tillige gjort gældende, at roches påstand om nedlæggelse
     af forbud er uforholdsmæssig, og at der derfor ikke bør nedlægges forbud
     i henhold til retsplejelovens § 412, stk. 2. dette bestrides af roche, og der
     henvises til det faktum, at roches påstande efter grundig overvejelse ikke
     omfatter flere produkter end dem, der må anses som krænkende.
7.10 i henhold til dansk lovgivning er foreløbige forbud det primære retsmid-
     del mod krænkelse af immaterielle rettigheder. det bemærkes endvidere,
     at undtagelsen vedrørende åbenbart misforhold i henhold til retspleje-
     lovens § 414, stk. 2, er meget begrænset og anvendes kun i særlige sager
     om krænkelse af ip rettigheder. vurderingen af om der foreligger et mis-
     forhold, må foretages på baggrund af sagens betydning for parterne, og
                                                 213
               det ville kræve et åbenbart misforhold mellem roches interesse i meddel-
               else af forbuddet og sagsøgtes skade eller ulempe ved meddelelse af for-
               buddet, hvis retten skulle finde, at forbuddet står i åbenbart misforhold.
               dette er klart på baggrund af retsplejelovens § 414, stk. 2, og det var lovgi-
               vernes udgangspunkt, da man udarbejdede de nuværende regler, og rets-
               praksis har konsekvent fulgt denne linje. hvis retten måtte nægte at ned-
               lægge forbud på grund af manglende proportionalitet, vil det i praksis sva-
               re til, at roches eneret omregnes til et krav om penge, og at sagsøgte får en
               tvangslicens.
     7.11      hvis man ser på omstændighederne i nærværende sag, står det klart, at
               skade for sagsøgte ved meddelelse af forbud på ingen måde vil stå i åben-
               bart misforhold til roches interesse i at beskytte sine rettigheder. tværti-
               mod vil mængden af de krænkende produkter, som sagsøgte sælger, væ-
               re den samme som de produkter, som roche vil være forhindret i at sæl-
               ge.
     7.12      roche gør gældende, at eftersom krænkelse er godtgjort og ikke kun sand-
               synliggjort, bør retten nedlægge et midlertidigt forbud uden sikkerheds-
               stillelse for den skade, sagsøgte måtte lide som følge af forbuddet, jf. rets-
               plejelovens § 415, stk. 1.
     …”
samsung bioepis nl b.v., biogen (denmark) manufacturing aps og msd danmark
aps har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med enslydende påstandsdo-
kumenter af 16. januar 2019, hvoraf fremgår blandt andet:
     3.       biologiske og biosimilære lægemidler
     et biologisk lægemiddel er et lægemiddel, der indeholder aktivstoffer, som er ud-
     vundet af en biologisk kilde. i modsætning hertil består traditionelle lægemidler ty-
     pisk af kemisk fremstillede aktivstoffer.
     et biosimilært lægemiddel er et biologisk lægemiddel, som ligner et eksisterende bi-
     ologisk lægemiddel (referenceprodukt). i modsætning til et traditionelt generisk
     produkt, der bliver fremstillet syntetisk og anses for at være identisk med det læge-
     middel, som det er en generisk version af, er et biosimilært lægemiddel ikke iden-
     tisk med referenceproduktet men alene "similært" (med hensyn til kvalitet, sikker-
     hed og effekt), fordi de biologiske stoffers komplekse opbygning og fremstillings-
     metode kan medføre forskelle. derfor kan hver enkelt batch af et biologisk lægemid-
     del (uanset om det er et biosimilært produkt eller referenceproduktet) også variere
     en smule fra tidligere eller senere batches af samme biologiske lægemiddel.
     der henvises til ema’s spørgsmål og svar vedrørende biosimilære lægemidler (bi-
     lag a) […] og lægemiddelindustriforeningens artikel "baggrund: hvad er biologi-
     ske lægemidler" af 11. september 2014 (bilag b) […].
     udviklingen og fremstillingen af biosimilære lægemidler er langt mere kompleks,
     end hvad tilfældet er for generiske lægemidler. dette skyldes produktets komplek-
     sitet. hvor det aktive stof i et generisk lægemiddel sædvanligvis består af et enkelt
     molekyle (small molecule), så består det aktive stof i biologiske lægemidler af store
     proteinmolekyler, og produktet omfatter ofte en heterogen blanding af forbundne
     molekyler (eksempelvis varianter af aktivstoffet).
                                             214
udviklingen af biosimilære lægemidler kræver derfor omfattende forskning og ud-
vikling samt særligt omhyggelige fremstillingsprocesser for at sikre tilstrækkelig
biosimilaritet med referenceproduktet. ema stiller således også strenge krav til
sammenligningsundersøgelserne og godkendelsesproceduren, herunder typisk om-
fattende kliniske forsøg (bilag a) […].
omkostningerne forbundet med udvikling af biosimilære lægemidler er typisk 50-
100 gange højere end ved udvikling af "small molecule" generiske lægemidler.
4.       herceptin® og trastuzumab
herceptin® er et biologisk lægemiddel, der indeholder aktivstoffet trastuzumab.
herceptin® anvendes til behandling af (i) tidlig brystkræft, (ii) metastaserende
brystkræft og (iii) kræft i mavesækken.
herceptin® (trastuzumab) blev første gang godkendt til medicinsk anvendelse i
usa i 1998.
aktivstoffet trastuzumab er et monoklonalt antistof. et monoklonalt antistof er et
antistof (en type protein), der er udviklet til at genkende og binde sig til en specifik
struktur, som findes i bestemte celler i kroppen. trastuzumab er designet til at bin-
de selektivt til her2-receptoren, som er overudtrykt i ca. en fjerdedel af brystkræft-
tilfældene. ved at binde til her2 aktiverer trastuzumab immunsystemets celler,
som derefter dræber tumorcellerne. trastuzumab forhindrer også her2 i at udsen-
de signaler, som får tumorcellerne til at vokse.
stofpatentet, der beskyttede trastuzumab (dk/ep 0590058), udløb den 15. juni 2012,
jf. udskrift fra patent-og varemærkestyrelsen (bilag c) […]. det tilhørende spc (cr
2004 00004) udløb den 29. juli 2014 (bilag d) […].
aktivstoffet trastuzumab er dermed ikke længere patentbeskyttet og kan derfor
fremstilles og sælges lovligt af tredjemand.
5.       kort om den tekniske baggrund
5.1      antistoffer
antistoffer er store og tunge (ca. 150kda) y-formede proteiner, der er produceret
hovedsageligt af plasmaceller (hvide blodceller). antistoffer bruges af immunsyste-
met til at neutralisere patogener såsom bakterier og vira. kort fortalt kan antistoffet
genkende et unikt molekyle, der er til stede på den skadelige celle eller partikel. det-
te molekyle, som betegnes et ”antigen”, genkendes af de antigenbindende (‘fab’)
fragmenter i antistoffet. når et antistof binder sig til et antigen, kan det sammenlig-
nes med en låsemekanisme. de variable regioner i hvert antistof indeholder en pa-
ratop (låsen), der specifikt passer til en særlig epitop (nøglen) på et specifikt antigen.
med denne låsemekanisme er et antistof i stand til enten at “markere” en fremmed
partikel eller en inficeret celle, så den kan blive angrebet af andre komponenter i im-
munsystemet, eller at neutralisere sit mål direkte (fx ved at blokere elementer, der
er afgørende for cellens overlevelse). alt afhængigt af de individuelle antigener, der
er involveret, vil bindingen af et antistof til et specifikt antigen resultere i ødelæg-
gelse eller modulation af den underliggende biologiske proces, der er ansvarlig for
den specifikke sygdom, eller den kan aktivere makrofager, der kan ødelægge den
fremmede partikel.
                                             215
antistoffer består typisk af strukturelle enheder – som hver har to store tunge kæ-
der og to mindre lette kæder. en let kæde har to domæner: et konstant domæne (cl)
og et variabelt domæne (vl). hver tung kæde har adskillige konstante domæner
(ch1, ch2, osv.), en hængselsregion og et variabelt domæne (vh). det konstante
domæne er identisk i alle antistoffer af samme isotype i den samme organisme, men
er forskellig i antistoffer af forskellige isotyper. de variable domæner i hver af de
lette (vl) og tunge (vh) kæder omfatter de komplementaritetsbestemmende regio-
ner (“cdr’er”), som er ansvarlige for bindingen til antigenet.
en todimensionel skematisk visning af et typisk antistof vises i nedenstående:
       kilde: university of british columbia
det kromosomale område, der koder antistoffet, er stort og indeholder adskillige
genloci for hvert antistofdomæne. de variable domæner, som er tilstede i hver tung
og let kæde, kan skelne mellem forskellige antistoffer genereret fra distinkte b-lym-
focytter.
forskelle mellem de variable domæner findes især i cdr-regionerne beskrevet
ovenfor. cdr-regionerne er omgivet af bevarede rammeregioner.
5.2       anti-her2 antistof
som navnet antyder, er anti-her2 et antistof, der er rettet mod her2-receptoren i
en celle. betegnelsen ”receptor” henviser til et proteinmolekyle i en celle, der mod-
tager kemiske signaler ude fra cellen og til hvilken signaleringsmolekyler kan binde
og foranledige en respons. antigenet, der genkendes af anti-her2 antistoffer, er til-
stede på her2-receptoren.
den intracellulære her2 reaktionsvej fremmer normal cellevækst og -deling, når
den virker, som den skal. når her2-genet er overudtrykt, accelererer cellevæksten
udover sit normale niveau, hvilket forårsager dannelse af tumorer og i særdeleshed
brystkræft. i nogle typer kræftceller er niveauet af her2-protein udtrykt op til 100
gange højere end i normale celler. et terapeutisk anti-her2 antistof binder til do-
mæne iv i her2receptoren og hæmmer den ukontrollerede reproduktion af tumor-
cellen. laboratorieforsøg har vist, at når anti-her2 antistoffet binder til her2-re-
ceptoren, får det immuncellerne til at dræbe denne celle.
identificeringen af det første anti-her2 antistof blev beskrevet i 1992 med præsen-
tationen af et murint monoklonalt antistof, mumab4d5, som specifikt hæmmer
væksten af humane tumorceller, som overudtrykker her2-proteinet. mumab4d5,
var således en lovende kandidat i kræftbehandling. eftersom det var blevet obser-
veret, at virkningen af mumab4d5 i human kræftbehandling sandsynligvis ville bli-
ve begrænset af en human anti-mouse antistofreaktion (immunogenicity) og mang-
lende effektorfunktioner, blev mumab4d5 humaniseret (hummab4d5).
                                            216
carter et al., humanization of an anti-p185her2 antibody for human cancer thera-
py, (1992) (bilag e) […] beskriver, at hummab4d5-8 (trastuzumab) var den mest
lovende variant ud af otte humaniserede antistoffer til behandling af humane kræft-
former, der overudtrykker p185her2, og opfindelsen er yderligere beskrevet i en
international patentansøgning med prioritetsdatoen 14. juni 1991, wo 92/22653
(“wo '653”) (bilag f) […].
på prioritetsdatoen for ep ’455 (6. maj 1998) var hummab4d5-8 det eneste anti-
her2 antistof, som var i klinisk fase 3. det fremgår af en udgivelse af carter i lære-
bogen ”breast cancer advances in biology and therapeutics”, som blev offentliggjort
i 1996 (bilag g) […], at kliniske fase 3 forsøg var påbegyndt i juni 1995
genentech, inc. har udarbejdet og offentliggjort en tidslinje over udviklingen af her-
ceptin® (bilag h) […].
på prioritetsdatoen for ep ’455, var de kliniske fase 3 forsøg med hummab4d5-8
(efterfølgende markedsført som herceptin®) ved at være afsluttet. de positive re-
sultater af de kliniske fase 2 forsøg var allerede blevet offentliggjort i marts 1996, og
i maj 1998 blev resultaterne af de kliniske fase 3 forsøg offentliggjort af dr. dennis
slamon på en konference afholdt af the american society of clinical oncology. i sep-
tember 1998 blev herceptin® godkendt af den amerikanske fødevare- og lægemid-
delstyrelse (fda) i usa, og i 1999 fulgte den regulatoriske godkendelse i europa.
i modsætning til ”small molecule” kemiske aktivstoffer, er aktivstoffer fremstillet
ved brug af bioteknologiske fremgangsmåder, såsom trastuzumab, normalt udvun-
det fra bakterier eller pattedyrscellelinjer, der er genetisk modificeret til at udtrykke
det relevante protein rekombinant. stabil ekspression af mange humaniserede anti-
stoffer er blevet opnået i cho-cellelinjer (cellelinjer fra æggestokkene på et kinesisk
dværghamster), som var en almindelig anvendt cellelinje til stabil ekspression af re-
kombinante proteiner i 90’erne.
eftersom cellelinjer er levende organismer, skal de tilføres et komplekst vækstmedi-
um, indeholdende sukkerstoffer, aminosyrer og vækstfaktorer. når produktions-
processen er gennemført, skal det relevante, udtrykte, protein separeres fra vækst-
mediet tilført cellerne i forbindelse med vækstprocessen samt fra uønsket celleaffald
og restprodukter. herefter skal det ønskede (native) protein yderligere oprenses, in-
den det i sidste ende kan anvendes som humant lægemiddel. denne proces kaldes
“proteinoprensning” og har altid været en vigtig del af proteinfremstilling lige si-
den de tidlige forsøg på at opnå bioteknologiske produkter.
5.3      proteinoprensningsprocesser
proteinoprensning består af en række processer, hvis formål er at isolere et eller fle-
re proteiner, herunder antistoffer fra en kompleks blanding, der almindeligvis inde-
holder celler, celleaffald, væv og/eller hele organismer. typisk involverer det første
trin separation af proteinet fra celledyrkningsmediet for at opnå en råfraktion af det
pågældende protein (fx ved hjælp af centrifugering og/eller filtrering). de efterføl-
gende trin har til formål at separere det ønskede protein fra de ikke-ønskede prote-
iner eller restprodukter.
proteiner kan defineres ud fra centrale karakteristika, herunder størrelse, fysisk-ke-
miske egenskaber, bindingsaffinitet og biologisk aktivitet. for at opnå separation
udnytter proteinoprensningsmetoder typisk forskellene mellem disse karakteristika
for de forskellige proteiner (afsnit [0002]-[0004] i ep ’455) […].
                                             217
for hummab4d5-8 blev første trin i oprensningsprocessen beskrevet i de tidlige
90’ere i publikationen af carter et al. (1992) (bilag e) […] og den tilhørende paten-
tansøgning, wo ’653 (bilag f) […], som beskriver antistoffet, dets fremstilling og
dets aktivitet. på side 4287, venstre spalte, beskriver carter et al. (bilag e) […], at de
antistoffer, der opnås fra cellevækstmediet, var affinitetsoprenset på en protein a-
sepharose cl-4b (pharmacia) kromatografikolonne, som beskrevet af producenten.
den samme ordlyd kan findes i wo ’653, side 67, linje 5-6 (bilag f) […].
for så vidt angår det næste trin i oprensningen af det ønskede protein fra andre pro-
teiner, var der flere kendte proteinoprensningsmetoder på prioritetsdatoen. disse
udgjorde en del af den almindelige fagmandsviden på det pågældende tidspunkt.
som et typisk eksempel herpå henvises der til lærebogen “protein purification ap-
plications, a practical approach” af harris og angal (1990) (bilag i) […].
en anden relevant reference er en artikel fra schmidt med titlen “the purification of
large amounts of monoclonal antibodies” (bilag j) […]. forfatteren af denne artikel
var på daværende tidspunkt ansat hos pharmacia, som var en af de største udvik-
lere og producenter af kromatografi teknologi og materialer i 1990'erne.
begge artikler beskriver almen viden om de metoder, der typisk blev anvendt til op-
rensning af antistoffer på prioritetsdatoen for ep '455. det forhold, at disse oprens-
ningsmetoder udgjorde almindelig fagmandsviden på prioritetsdatoen for ep ’455
bekræftes også af ep ’455 (afsnit [0002] – [0005] i ep ’455) […].
der henvises endvidere til eksperterklæring af professor nigel slater af 26. oktober
2018 (bilag k, pkt. 2231) […].
på prioritetsdatoen for ep ’455 i maj 1998 var ionbytningskromatografi (både kation
og anion) en almindeligt anvendt metode til adskillelse af proteiner. ionbytnings-
kromatografi udnytter forskelle mellem nettooverfladeladningen for forskellige pro-
teiner med henblik på at separere dem, jf. afsnit [0005], [0051], [0053] og [0054] i ep
'455 […] og side 151 og frem i harris og angal (1990) (bilag i) […].
proteiner (og derfor antistoffer) kan have en overordnet elektrisk ladning, der af-
hænger af (a) deres primære aminosyresammensætning (dvs. hvor mange aminosy-
rer, der har sure eller basiske sidekæder), (b) deres tertiærstruktur (dvs. hvor man-
ge af disse basiske eller sure rester, der kan findes på overfladen af molekylet) og (c)
post-translatoriske modifikationer og nedbrydningsreaktioner (ændringer af prote-
inet sket efter fremstilling af proteinet og senere nedbrydning). det isoelektriske
punkt for et protein er den ph-værdi, hvor proteinet ikke har nogen overordnet lad-
ning. ved ph-værdier under det isoelektriske punkt, har proteinet en positiv netto-
ladning, og ved ph-værdier over det isoelektriske punkt, har proteinet en negativ
nettoladning. afhængigt af ph-værdien i bufferen, kan et protein derfor enten væ-
re udladet eller have en positiv eller en negativ nettoladning.
i ionbytningskromatografi bliver materialet, der skal adskilles, først påfyldt kolon-
nen. proteinmolekyler binder til kolonnematriksen afhængig af deres nettoladning.
styrken af deres bindingsinteraktion dikteres af proteinmolekylets ladning og de
funktionelle grupper, der er tilstede, samt af matriksmaterialets ladning og karakte-
ren af den buffer, der flyder gennem kolonnen. nettoladningen af et særligt protein
er afhængig af antallet og typen af positivt eller negativt ladede aminosyresidekæ-
degrupper og ph-værdien i bufferen.
for at adskille det ønskede protein fra de øvrige proteiner, der er bundet til kolon-
nen, ændres egenskaberne for den buffer, der flyder gennem kolonnen over tid. for
eksempel kan man ændre ph-værdien, hvorved det ønskede protein, som på et be-
                                             218
stemt isoelektrisk punkt ikke har nogen ladning, vil ophøre med at være bundet til
kolonnen. man kan også ændre saltkoncentrationen for at afbryde ladningsinterak-
tioner mellem kolonnematriksen og det ønskede protein. for eksempel kan saltkon-
centrationen øges, mens ph-værdien forbliver konstant. alternativt kan ph-værdi-
en ændres, mens saltkoncentrationen holdes konstant.
når egenskaberne for bufferen ændres, ændrer interaktionen mellem en specifik ty-
pe af molekyler og kolonnen sig også. ved en given ledningsevne (dvs. ionstyrke)
for en buffer, kan et proteinmolekyle ophøre med at være bundet til kolonnen og vil
derfor eluere fra kolonnen, hvorimod et andet proteinmolekyle med andre ionka-
rakteristika vil forblive bundet. ideelt set vil forskellige molekyler eluere ved for-
skellige ledningsevner i bufferen og vil dermed blive ”vasket ud” af kolonnen på
forskellige tidspunkter. mængden af protein, der eluerer fra kolonnen, overvåges
med uv-absorbering. det ønskede protein eluerer fra kolonnen på et specifikt tids-
punkt i processen, og dette protein kan så opsamles i en fraktion, mens resten af ma-
terialet, der eluerer fra kolonnen, kan smides ud. på denne måde øges renheden af
det ønskede protein ved afslutningen af processen (om end med et vist udbyttetab,
eftersom noget af det ønskede protein uundgåeligt går tabt).
ionbytningsmaterialet, der anvendes i en kolonne, er en uopløselig matriks med ne-
gativt eller positivt ladede grupper kovalent forbundet dertil. negativt ladet byt-
ningsmateriale (såsom mono s) benævnes kationbytterresiner og binder positivt la-
dede ioner (kationer). ionbyttere kan være ikke-selektive eller have en bindingsaffi-
nitet for visse ioner eller klasser af ioner, afhængig af deres kemiske struktur. dette
kan afhænge af størrelsen på ionerne, deres ladning eller deres struktur. på grund
af deres høje evne til at binde monoklonale antistoffer, er kationbyttere såsom mo-
no s kolonnen generelt langt bedre egnet til at isolere monoklonale antistoffer fra
vævskultur-supernatanter end anionbyttere. en typisk kationbytter er ssepharose-
kolonnen (se fx harris og angal (1990), side 152-153 (bilag i)) […].
typiske kromatografikolonner, der var tilgængelige på prioritetsdatoen for ep ’455
(6. maj 1998), omfattede mono s og mono q high performance resiner fra pharma-
cia eller bakerbond abx fra j.t. baker. der henvises til beskrivelsen i harris og an-
gal (1990) (bilag i), side 151-156 […], samt til afsnit [0053] i ep ’455 […].
cex-hplc (cation exchange-high pressure liquid chromatography) ved brug af
en propac wcx-10kolonne har længe været anset som en ”state of the art” metode
til analyse af antistoffer (eller sammensætninger deraf) og anses generelt i dag som
”the gold standard” inden for denne form for analyse. denne metode giver en god
adskillelse af de forskellige stoffer i en heterogen prøve og derfor en høj og pålide-
lig opløsning af de opnåede kromatogrammer. i den forbindelse henvises til en pu-
blikation af dionex fra 1999 med titlen “monitoring protein deamidation by cation-
exchange chromatography” (bilag l) […], der beskriver anvendelsen af propac
wcx-10-kolonnen til analyse af deamidering af asparaginrester. det anføres, at pro-
pac-kolonner giver en høj opløsning til adskillelse af proteiner og deres varianter og
derfor er egnede til cex-hplc kromatografisk analyse af proteiner og antistofkom-
positioner.
5.4       deamidering
på prioritetsdatoen for ep ’455 var det almindelig fagmandsviden, at proteiner, så-
som antistoffer, gennemgår forandringer i deres struktur, efter at de er blevet synte-
tiseret. disse forandringer resulterer i en blanding af det ønskede (native) og modi-
ficerede proteiner. sådanne ændringer omfatter post-translatoriske modifikationer
og proteinnedbrydning. en række post-translatoriske modifikationer kan resultere i
                                               219
dannelsen af varianter af antistoffet, der er mere sure eller mere basiske end det øn-
skede (native) protein.
der henvises til powell, “a compendium and hydropathy/flexibility analysis of
common reactive sites in proteins: reactivity at asn, asp, gln, and met motifs in
neutral ph solution”, side 2 (bilag m) […].
deamidering er en form for nedbrydning, der forekommer naturligt for mange slags
proteiner og kan påvirke deres struktur, stabilitet eller funktion. på prioritetsdatoen
for ep ’455 var der hypoteser om, at deamideringsreaktioner er en af de faktorer, der
begrænser proteiners levetid. det var almindelig kendt og accepteret, at deamidere-
de proteiner kan have en lavere ønsket biologisk effekt eller kan medføre andre po-
tentielle uønskede karakteristika eller bivirkninger. derfor var der på prioritetsda-
toen for ep ’455 generel interesse for at fjerne deamiderede varianter af et ønsket
protein i løbet af og efter proteinfremstillingen, jf. professor slaters eksperterklæring
(bilag k, pkt. 19-20) […].
deamidering som en kemisk reaktion var velkendt på prioritetsdatoen for ep ’455.
en funktionel amidgruppe i sidekæden på enten asparagin eller glutamin kan om-
dannes til den frie carboxylsyregruppe. asparagin (asn) omdannes til asparaginsy-
re (også benævnt aspartat eller asp) eller iso-asparaginsyre (også benævnt isoas-
partat eller isoasp). glutamin (gln) omdannes til glutaminsyre (også benævnt
glutamat eller glu) eller pyroglutaminsyre (5-oxoprolin). sådanne reaktioner kan
finde sted i dele af et protein eller et peptid, der har en amid funktionel gruppe. på
prioritetsdatoen for ep ’455 var det også velkendt, at asparaginrester i fleksible re-
gioner kan deamidere direkte til aspartat eller via et succinimid (cyklisk imid) mel-
lemprodukt til aspartat og isoaspartat. disse processer er spontane (ikke-enzymati-
ske) og bliver påvirket af proteinet eller peptidets tertiærstruktur, ph i prøven, buf-
fersammensætningen og opbevaringstemperaturen.
to rutediagrammer, der viser asparagin deamidering, aspartatisomerisering og suc-
cinimiddannelse, er vist nedenfor:
       asparagin (asn) deamidering, aspartat (asp) isomerisering og succinimid-
       dannelse. kilde: harris et al. (1996) (bilag o) […].
                                              220
        deamidering af asn ved direkte hydrolyse af amidsidekæden til asp (nederste
        rute) og ved succinimid (cyklisk imid) dannelse til frembringelse af enten asp
        and iso-asp (øverste rute). kilde: powell (bilag m) […].
det var velkendt på prioritetsdatoen for ep ’455, at disse reaktioner kunne påvirke
anti-her2 antistoffer. dr. harris påviste, at asparaginrester i fleksible regioner af
rhumab her2 kan undergå deamidering, og at også c-terminale lysin- og arginin-
rester kan undergå modifikation, jf. harris, “processing of c-terminal lysine and
arginine residues of proteins isolated from mammalian cell culture”, (1995) (bilag
n) […] og harris et al., “identifying unexpected protein modifications, udgivet af
burlingame et al., i mass spectrometry in the biological sciences”, (1996), side 335
og frem (bilag o) […].
endvidere var det velkendt fra powell (bilag m) […], at nedbrydning af hum-
mab4d5-8 kan ske på to måder. powell anvender udtrykket "anti-her2" for anti-
stoffet, men tilvejebringer den fulde sekvens for hummab4d5-8. powell beskriver
dannelse af cyklisk imid på asp102 i den tunge kæde og deamidering på asn30 i
den lette kæde af hummab4d5-8. dannelse af cyklisk imid (eller iso-aspartat) fra
asp102 resulterer ikke i en sur variant, mens deamidering gør, jf. eksperterklæring
af professor slater (bilag k, pkt. 129-131) […].
aspartat, isoaspartat og glutamat har alle en sur karakter og er negativt ladede ved
fysiologisk ph (ph 7,4) i forhold til asparagin og glutamin, som er neutrale (unch-
arged) ved ph 7,4. det er således klart, at varianter af rhumab her2 deamideret på
asparagin er mere sure end det ønskede protein, jf. professor slaters eksperterklæ-
ring (bilag k, pkt. 16) […].
på prioritetsdatoen for ep ’455 var det kendt for en fagmand, at det sure skifte, som
følger af asparagindeamideringen, gjorde det muligt at adskille den deamiderede
variant fra det ønskede protein ved brug af kationbytningskromatografi, jf. harris
et al. (1996), side 338 (bilag o) […].
6.        ep ’455
6.1       dk/ep 1308455 t3
6.1.1     indledning
genentech, inc. er indehaver af dk/ep ’455 (bilag 1) […] med benævnelsen ”sam-
mensætning omfattende anti-her2-antistoffer”.
meddelelse af det europæiske patent ep ’455 (bilag 3) […] blev bekendtgjort den 22.
marts 2006. på anmodning af patenthaveren blev ep ’455 ændret, og den ændrede
udgave af patentet blev udstedt den 14. juni 2006. ep ’455 udløber den 3. maj 2019.
ep ’455 er afdelt af europæisk patent ep 99921610.4, udstedt som ep 1 075 488 ("ep
’488"), hvilket igen stammer fra den internationale ansøgning pct/us99/09637, som
blev indleveret den 3. maj 1999, og som kræver prioritet fra us patent us 84459 p,
der blev indleveret den 6. maj 1998. stampatentet ep ’488 vedrører en specifik frem-
gangsmåde til proteinoprensning ved ionbytningskromatografi.
efter en indsigelsesprocedure blev ep ’455 ophævet ved afgørelse af epo's indsigel-
sesafdeling af 10. maj 2010 på grundlag af manglende nyhed (bilag p) […]. epo's
tekniske appelkammer omstødte imidlertid ophævelsen og opretholdte ep ’455
ved afgørelse af 16. april 2015 (bilag q) […]. epo’s tekniske appelkammers afgø-
relse er ikke i overensstemmelse hverken med afgørelsen fra the english high court
                                                221
of justice, patents court, i hvilken den engelske udgave af ep ’455 blev erklæret
ugyldig ved dom af mr justice birss dateret 10. april 2014 (bilag r) […] (ikke appel-
leret) eller den senere afgørelse af brussels commercial court, der ugyldiggjorde
den belgiske udgave af ep ’455 den 28. august 2018 (bilag s) […].
endvidere bemærkes, at der bl.a. i tyskland verserer en ugyldighedssag vedrøren-
de den tyske udgave af ep ’455. den tyske domstol har afgivet en foreløbig udtalel-
se om sagen, hvoraf fremgår, at ep ’455 sandsynligvis er ugyldigt.
6.1.2       genstanden for ep ’455
6.1.2.1 krav
ep ’455 vedrører en sammensætning omfattende en blanding af et anti-her2 anti-
stof og en eller flere sure varianter deraf. anti-her2 antistoffet er yderligere speci-
ficeret i krav 1 som hummab4d5-8. krav 1-4 i ep ’455 angiver den andel af sure
varianter, der maksimalt må ære til stede i blandingen.
krav 1 i ep ’455 lyder som følger:
        "1. sammensætning omfattende en blanding af anti-her1 antistof og en eller
        flere sure varianter deraf, hvor mængden af sur variant er mindre end ca. 25%,
        og hvor de sure varianter hovedsageligt er deamiderede varianter, i hvilke en
        eller flere asparaginrester i anti-her2 antistoffet er blevet deamideret, og hvor
        anti-her2 antistoffet er hummab4d5-8, og hvor de deamiderede varianter
        har asn30 i cdr1 i en af eller begge vl-regioner i hummab4d5-8 omdannet
        til aspartat."
anti-her2 antistoffet hummab4d5-8 omtalt i krav 1 er antistoffet trastuzumab.
krav 1 i ep ’455 kan opdeles i følgende træk:
        i.     sammensætning omfattende en blanding af
               (a)     anti-her2 antistof og
               (b)     en eller flere sure varianter deraf, hvor
        ii.    anti-her2 antistoffet er hummab4d5-8,
        iii.   iii. mængden af sur variant er mindre end ca. 25 %,
        iv.    iv. de sure varianter hovedsageligt er deamiderede varianter, i hvilke en
               eller flere asparaginrester i anti-her2 antistoffet er blevet deamideret,
        v.     de deamiderede varianter har asn30 i cdr1 i en af eller begge vl-regio-
               ner i hummab4d5-8 omdannet til aspartat.
6.1.2.2      krav 1
træk (i) i krav 1 angår en sammensætning omfattende en blanding af anti-her2 an-
tistoffer og en eller flere sure varianter deraf. kravet angår således en sammensæt-
ning med minimum to komponenter. der skal være et anti-her2 antistof, og der
skal være en eller flere sure varianter deraf.
anti-her2 antistoffet er yderligere defineret i træk (ii) i krav 1 som værende hum-
mab4d5-8. hummab4d5-8 (trastuzumab), som er nærmere defineret i afsnit [0063]
[…], et det aktive stof i det markedsførte produkt herceptin®.
                                              222
udtrykket "sur variant" er defineret i afsnit [0024] i ep ’455 […] som "en variant af et
polypeptid af interesse, som er mere sur (f.eks. bestemt med kationbytterkromatografi) end
polypeptidet af interesse. et eksempel på en sur variant er en deamideret variant".
de sure varianter bliver yderligere kvalificeret af træk (iv) og (v) i krav 1, som for-
klaret nedenfor.
afsnit [0020] i ep ’455 […] beskriver yderligere, at "sammensætningen", der skal op-
renses heri, omfatter det pågældende polypeptid og et eller flere forurenende stof-
fer. sammensætningen kan være "delvist oprenset" (dvs. den er blevet underkastet
et eller flere oprensningstrin, såsom protein a kromatografi som i eksempel 1 ne-
denfor), eller den kan være opnået direkte fra en værtscelle eller organisme, der pro-
ducerer polypeptidet (dvs. sammensætningen kan omfatte høstet cellekulturvæske).
yderligere detaljer vedrørende det rekombinante udtryk af anti-her2 antistof i
cho-celler findes i afsnit [0103] i ep ’455 […].
ep ’455 angiver ikke en præcis metode til rekombinant fremstilling af antistoffet. så-
ledes anføres eksempelvis i afsnit […], at "dyrkningsbetingelserne, såsom temperatur,
ph og lignende, er de, der tidligere er anvendt med vækstcellerne til ekspression, og de vil
være klare for fagmanden”.
ep ’455 angiver heller ikke det præcise cellekulturmedie eller betingelserne, der skal
anvendes for at udtrykke anti-her2 antistoffet rekombinant. afsnit [0103] i eksem-
pel 1 […] anfører, at den lette og tunge kæde af aminosyresekvenser "blev fremstil-
let rekombinant i cho-celler", men dette er den eneste forklaring, der findes af den
foretrukne udførelsesform.
træk (iii) i krav 1 bestemmer, at mængden af sur(e) variant(er) "er mindre end ca.
25 %". kravet om "er mindre end ca. 25 %" er ikke begrænset til en specifik sur vari-
ant, men gælder for alle "sure varianter" som defineret i afsnit [0024] i ep ’455 […].
dette tydeliggøres af det sprog, der anvendes i krav 1, som henviser til flertalsfor-
men "varianter" og bekræftes også af afsnit [0113] […], hvori det anføres, at "deami-
derede og andre sure varianter af rhumab her2 blev produceret, når antistoffet var
fremstillet med rekombinant dnateknologi". i henhold til afsnit [0024] […] er sure
varianter af anti-her2 antistof de varianter, der er mere sure end det ønskede anti-
her2 antistof. dette er en objektiv test.
ep ’455 giver ingen forklaring eller videnskabeligt rationale for at søge beskyttelse
for sammensætninger med sure varianter under de angivne niveauer.
krav 1 i ep ’455 tilvejebringer ikke nogen vejledning vedrørende sammensætningen
af de resterende 75 % af den pågældende sammensætning. det er uklart, hvorvidt
de 25 % sure varianter skal beregnes ud fra hele sammensætningen (herunder også
basiske varianter og andre urenheder) eller alene ud fra blandingen af det ønskede
(native) antistof og de sure varianter (excl. basiske varianter og andre urenheder).
udtrykket "ca." kan henvise til det forhold, at det ofte er vanskeligt at opnå præcise
resultater med bioteknologiske processer på grund af den variabilitet, der i sagens
natur er til stede i levende systemer.
træk (iv) i krav 1 specificerer yderligere, at de sure varianter "hovedsageligt er dea-
miderede varianter, i hvilke en eller flere asparaginrester i anti-her2 antistoffet er
blevet deamideret". hverken kravene eller beskrivelsen tilvejebringer nogen vejled-
ning vedrørende forståelsen af udtrykket "hovedsageligt". dette udtryk skal således
forstås i overensstemmelse med den almindelige sproglige betydning, som er, at
flertallet af de sure varianter, der er til stede, er deamiderede varianter. af de "min-
                                              223
dre end ca. 25 %" sure varianter, skal de deamiderede varianter med en eller flere
deamiderede asparaginrester udgøre mere end 50 %. ep ’455 tilvejebringer ikke no-
gen forklaring på, hvorfor de sure varianter hovedsageligt skal være deamiderede
sure varianter.
slutteligt forudsætter træk (v) i krav 1, at asparaginresten på position 30 i cdr1 i en
af eller begge vlregioner i de deamiderede varianter af hummab4d5-8 omdannes
til aspartatrester. dette træk er en yderligere beskrivelse af de deamiderede varian-
ter i de variable regioner af antistoffet. ep ’455 tilvejebringer ikke nogen forklaring
på, hvorfor deamideringen til aspartatrester skal finde sted på position asn30 (i
modsætning til andre steder i molekylet).
6.2       relevant kendt teknik
i det følgende afsnit præsenteres den relevante kendte teknik, som var offentliggjort
på prioritetsdatoen for ep ’455, nemlig den 6. maj 1998. den kendte teknik diskute-
res yderligere nedenfor i afsnit 7 vedrørende gyldigheden af ep ’455.
6.2.1    powell
powell (bilag m) […] er et kapitel skrevet af michael f. powell. kapitlet beskriver en
række aminosyres reaktivitet i neutral ph-opløsning. powells kapitelindgår i "for-
mulation, characterisation, and stability of protein drugs" redigeret af rodney pearlman
og y. john wang, plenum press, new york (1996).
på side 18-21 […] beskriver powell et anti-her2 antistof. sekvensen for det pågæl-
dende anti-her2 antistof angives, og det er sekvensen for hummab4d5-8 (trastuzu-
mab).
powell beskriver dannelsen af cyklisk imid på asp102 i den tunge kæde. dette ned-
brydningsprodukt er sammen med iso-asp-produktet det eneste nedbrydningspro-
dukt i den tunge kæde efter opbevaring ved 28°c (bilag m, side 20, 1. afsnit) […].
isomeriseringen af aspartat til isoasp resulterer ikke i sure varianter sammenlignet
med det ønskede (native) protein, som forklaret i professor slaters eksperterklæring
(bilag k, pkt. 110-131) […].
powell anfører desuden, at der typisk observeres 10-12 % deamidering i den lette
kæde på asn30 i celledyrkningsprocessen (bilag m, side 21, 1. afsnit) […]. det anfø-
res yderligere, at deamidering ved asn30 i én kæde resulterer i ~18 % nedsættelse af
aktivitet. dette nedbrydningsprodukt er det eneste nedbrydningsprodukt, der ob-
serveres i den lette kæde efter opbevaring ved 2-8°c.
6.2.2     wo ’801 (andya)
wo 97/04801 ("wo ’801") (bilag t) […] er en tidligere patentansøgning indleveret
af genentech, inc., der beskriver visse farmaceutiske sammensætninger indeholden-
de antistoffet hummab4d5-8. wo ’801 blev indleveret den 23. juli 1996, offentlig-
gjort den 13. februar 1997 og kræver prioritet fra den 27. juli 1995 og den 14. marts
1996.
wo ’801 adresserer det velkendte problem, hvordan man opbevarer et antistof efter
cellekulturhøst og oprensning. wo ’801 anerkender, at proteinnedbrydning er et
problem i opløsninger af proteiner (herunder antistoffer) og fører til kemisk og/eller
fysisk instabilitet af det pågældende antistof/protein (bilag t, side 1, linje 8-26) […].
                                            224
for at forebygge nedbrydning beskriver wo ’801, hvordan proteinopløsninger kan
lyofiliseres (frysetørres) og derefter senere rekonstitueres som opløsning, typisk lige
inden indgivelse af behandlingsopløsningen til en patient (bilag t, side 17, linje 1-
13) […]. den rekonstituerede opløsning omfatter det pågældende antistof og kan og-
så indeholde varianter og andre nedbrudte molekyler og forurenende stoffer fra cel-
lehøstningsproceduren, som ikke er fjernet fuldstændigt i oprensningen (samt vari-
anter frembragt efter oprensningen).
wo ’801 beskriver to eksempler på antistofsammensætninger, som er lyofiliseret,
dernæst rekonstitueret og analyseret. en af disse antistofsammensætninger, eksem-
pel 1 med titlen "anti-her2 formulation", indeholder hummab4d5-8 som aktiv-
stof (bilag t, side 18, linje 35 og frem) […]. hummab4d5-8 antistoffet (også nogle
steder benævnt rhumab her2 i wo ’801) er det samme antistof, der er til stede i
sammensætningen beskrevet i ep ’455.
graferne i figur 5-8 i wo ’801 viser, hvordan stabiliteten af den rekonstituerede rhu-
mab her2sammensætning ændrer sig over tid (målt i % af det ønskede (native)
protein). for eksempel var det det ønskede (native) rhumab her2 til stede i en
mængde på ca. 82-83 % efter den indledende rekonstituering, men faldt derefter til
80 % eller mindre efter 90 dage. de andre figurer viser store fald i mængden af det
ønskede (native) protein i sammensætningen efter 90 dage.
6.2.3      harris (1995)
dette er en review-artikel af dr. r. j. harris fra genentech, inc. offentliggjort i the
journal of chromatography i 1995 med titlen "processing of c-terminal lysine and argi-
nine residues of proteins isolated from mammalian cell culture" ("harris (1995)") (bilag n)
[…].
i indledningen forklarer harris (1995), at varianter kan stamme fra to kilder, nemlig
modifikation eller proteinnedbrydning. som et eksempel på proteinnedbrydning
anfører harris (1995) aspartatisomerisering og deamidering af asparagin- eller suc-
cinimiddannelse (bilag n, side 129-130) […]. harris (1995) drøfter dernæst flere ek-
sempler på processering af c-terminal lys/arg (bilag n, side 131, tabel 1) […]. de
forsøg og resultater, der drøftes i harris (1995), angår navnlig rhumab-her2. har-
ris (1995) beskriver, hvordan antistoffet blev indsamlet, og at kationbytterkromato-
grafi blev anvendt for at separere ladningsvarianter (jf. ”experimental conditions and
the results”, bilag n, side 130-131) […]. i figur 2 (bilag n, side 132) […], fremviser
harris (1995) kromatogrammer, som er frembragt efter kationsbytningskromatogra-
fi af tre prøver af rhumab her2 antistofsammensætningerne. harris (1995) konklu-
derer, at de mere sure peaks 1 og 2 er varianter, som er blevet deamideret på asn30
i en let kæde (bilag n, side 131, i slutningen af afsnit 3.1) […].
fagmanden kunne nemt og uden besvær have integreret peaks i de tre kromato-
grammer for at fastslå de relative forhold mellem mængden af de forskellige varian-
ter i hver antistofprøve. fagmanden kunne for eksempel (i) have overført kromato-
grammerne til grafpapir (om nødvendigt i forstørrelse) og optalt kvadraterne under
de peaks, der ligger til venstre for den primære peak (dvs. de sure, deamiderede va-
rianter) og sammenlignet med det samlede areal under kromatogrammet (dvs. det
samlede protein), (ii) have anvendt en softwarepakke til automatisering af en sådan
øvelse (software til dette formål var tilgængelig i 1998, fx det frit tilgængelige ima-
gej software udgivet af the us national institutes of health i 1997) eller (iii) have
skåret disse peaks ud og vejet dem.
ved at digitalisere hvert kromatogram ved hjælp af getdata graph digitizer softwa-
re efterfulgt af en integration af disse peaks i et excel-ark, har professor slater fast-
                                            225
slået, at antistofprøverne, som blev analyseret i harris (1995), indeholdt 15,3 %, 11,3
% og 18,7 % sure varianter (bilag k, pkt. 73-74) […].
harris (1995) anviser, hvordan antistofsammensætningen frembringes. disse anvis-
ninger og forklaringer fremføres mere end én gang i artiklen. for eksempel drøfter
harris (1995) (bilag n, side 130, afsnit 2.3 og 3.1) […], hvordan man udtrykker og
frembringer rhumab her2 antistoffet ved brug af cho-celler. harris (1995) refere-
rer desuden til carter et al., (bilag e) […], angående fremstilling af rhumab her2.
endvidere forklarer harris (1995), hvordan kromatogrammerne i figur 2, side 312
[…], viser tre prøver af sammensætningen efter kationbytningskromatografi. i afs-
nit 3.1, side 131 […], anføres det, at "charge variants can be resolved by cation-exchange
chromatography". dernæst angives i afsnit 2.2., side 130 […], detaljerede vilkår for
udførelsen af kationbytningskromatografi.
harris (1995) henviser til antistoffet "rhumab her2". i 1998 var det almindeligt at
betegne antistoffet hummab4d5-8 (trastuzumab) "rhumab her2". dette fremgår
bl.a. af ep ’455, som i afsnit [0102] […] anvender betegnelsen "rhumab her2" som
en forkortelse for hummab4d5-8, såvel som af wo ’801, der også flere steder an-
vender termen "rhumab her2" som betegnelse for hummab4d5-8 (bilag t, side 3-
4) […].
6.2.4     harris waterside og komplet harris waterside
samsung bioepis fremlagde sammen med svarskriftet af 26. oktober 2018 bilaget
harris waterside (bilag u) […]. harris waterside er en kopi af en præsentation frem-
lagt af den samme dr. r. j. harris fra genentech, inc. på waterside monoclonal con-
ference, som fandt sted fra den 22. til den 25. april 1996 ("harris waterside") (bilag
u) […].
præsentationen følger dr. harris' offentliggørelse af artiklen fra 1995 (harris (1995))
(bilag n) […], som anført ovenfor, og vedrører samme oplysninger og data. dette
fremgår åbenlyst af en sammenligning mellem kromatogrammerne af rhumab
her2 sammensætningen, som vist i figur 2, side 132 i harris (1995) […] og kroma-
togrammerne af rhumab her2, som vist på slide 4 i harris waterside […]. de er
identiske, hvilket dr. harris også har bekræftet under en vidneforklaring (se neden-
for).
i overensstemmelse med titlen fokuserer harris waterside udelukkende på rhumab
her2 og kromatografiske teknikker, der kan anvendes til karakteriseringen af rhu-
mab her2. derudover omtaler harris waterside deamidering af asn30 i den lette
kæde af rhumab her2 til asp (at asn30 er deamideret til asp30 blev bekræftet ved
brug af en sekvensanalyse) og anfører resultaterne af yderligere forsøg udført for at
kvantificere mængden af deamiderede varianter i sammensætningen.
harris waterside henviser til antistoffet "rhumab her2". som nævnt ovenfor var
det i 1998 almindeligt at betegne antistoffet hummab4d5-8 (trastuzumab) "rhumab
her2".
det fremgår af en udskrift af dr. reed j. harris' vidneforklaring af 24. oktober 2018
afgivet som led i en såkaldt ”inter partes review case” (ugyldighedssag) mellem
pfizer, inc. og genentech, inc. ved patent trial and appeal board ved den ameri-
kanske patent- og varemærkemyndighed (uspto) (bilag aa, side 22-23) […], at den
version af harris waterside, der er fremlagt som bilag u […], er en ufuldstændig
version af præsentationen.
                                              226
den komplette version af harris waterside, der er fremlagt som bilag ab ("komplet
harris waterside") […], indeholder yderligere 15 sider i forhold til den oprindeligt
fremlagte harris waterside (bilag u) […]. ifølge udskriften af dr. harris' vidnefor-
klaring blev alle slides indeholdt i komplet harris waterside præsenteret af dr. har-
ris og udleveret til deltagerne på konferencen (exhibit aa, side 13-16, 27, 30-31, 33-
35 og 37-38) […]. flere end 100 personer deltog på konferencen, herunder forskere
med erfaring i proteinoprensning og -analyse (bilag aa, side 50-53, 64-66 og 85) […].
komplet harris waterside blev ikke fremlagt under hverken indsigelses- eller ap-
pelsagen ved epo. epo’s tekniske appelkammer har derfor ikke taget det kom-
plette sæt slides i betragtning ved vurderingen af gyldigheden af ep ’455.
ifølge udskriften af dr. harris' vidneforklaring (bilag aa, side 77-79) […] bekræfte-
de dr. harris, at kromatogrammerne på side 3 i komplet harris waterside (bilag
ab, side 3) […] er de samme som kromatogrammerne i harris (1995).
derudover omfatter komplet harris waterside en illustration af en fremgangsmåde
til fremstilling af det beskrevne antistof, herunder trinnene, startende fra et plasmid,
der indeholder dna'et, til fremstillingen af subkulturen og den efterfølgende høst
(bilag ab, side 8) […]. komplet harris waterside indeholder endvidere en referen-
celiste, der henviser til carter et al. (bilag e) […], der tilvejebringer mere detaljerede
oplysninger om fremstilling og karakterisering af de relevante antistoffer (herunder
hummab4d5-8, som carter et al. beskriver som særligt lovende), og harris (1995),
som tilvejebringer flere detaljer om de enkelte metoder, samt hvordan de udføres.
6.2.5     wo ’653 (bilag f)
wo ’653 er en tidligere patentansøgning indleveret af genentech, inc., som viser di-
verse humaniserede antistofpolypeptider, herunder hummab4d5-8. wo ’653 blev
indleveret den 15. juni 1992, publiceret den 23. december 1992 og kræver prioritet
fra den 14. juni 1991.
wo ’653 angår problemet med at frembringe humaniserede antistoffer, som beva-
rer den høje antigenaffinitet. wo ’653 præsenterer hummab4d5-8 som den mest
potente humaniserede variant af det murine antistof mumab4d5. endvidere beskri-
ver wo ’653, hvorledes hummab4d5-8 udtrykkes og fremstilles ved at transficere
ekspressionsvektorer ind i en humanembryonisk nyrecellelinje (hek) 293 og efter-
følgende oprensning fra mediet med protein a sepharose kromatografi.
6.3       afgørelser vedrørende ep ’455
som beskrevet ovenfor, er gyldigheden af ep ’455 allerede blevet prøvet i flere sa-
ger.
6.3.1     afgørelse af the english high court of justice (bilag r) […]
english high court of justice, patents court, ophævede den engelske udgave af ep
’455 den 10. april 2014 på grundlag af manglende nyhed og opfindelseshøjde.
for det første fandt retten, at ep ’455 manglede nyhed set i forhold til wo ’801 (i den
engelske sag benævnt ”andya”) (bilag t) […]:
        "217. in my judgement the case for anticipation by andya is proved. andya
        makes an enabling disclosure of an 82% composition of trastuzumab. the com-
        position enabled by andya will comprise acidic variants of trastuzumab of the
                                              227
       relevant kind but will contain no more than 18% acidic variants. thus, claims
       1, 2 and 4 of the 455 patent lack novelty."
for det andet fandt retten, at ep ‘455 manglede opfindelseshøjde set i forhold til har-
ris waterside (bilag u) […]:
       "225. the skilled team reading waterside would be motivated to make a com-
       position of trastuzumab for therapy. […] it would be a lot of work but would
       not involve an inventive step."
       "232. […] it would not be inventive to specify a level of acidic variants which
       was at any level within the range of numbers considered in this case. […] set-
       ting as a target a concentration lower than 25%, lower than 18% or lower than
       13% would be a routine matter for a skilled team."
       "242. this reasoning applies to all the relevant claims of the 455 patent, i.e.
       claims 1, 2, 3 and 4. accordingly, i find that all the claims of the 455 patent
       lack an inventive step over waterside."
denne klare afgørelse, der er truffet af en af de fremtrædende patentdomstole i eu-
ropa, blev ikke appelleret. det bemærkes, at retten ikke var i besiddelse af komplet
harris waterside (bilag ab) […] ved bedømmelsen af sagen.
6.3.2    afgørelse af brussels commercial court (bilag s) […]
i belgien fandt brussels commercial court (5. kammer) ligeledes, at ep ’455 var
ugyldigt ved dom af 28. august 2018. brussels commercial court henviste til den
engelske afgørelse. dommen er appelleret.
6.3.3    tyskland
der verserer ligeledes en ugyldighedssag mod ep ’455 ved german federal patent
court i tyskland. sagen er endnu ikke afgjort, men domstolen er fremkommet med
en foreløbig vurdering, der tyder på, at ep ’455 er ugyldigt.
6.3.4    afgørelsen fra epo's indsigelsesafdeling (bilag p) […]
den 10. maj 2010 fandt epo’s indsigelsesafdelingen, at ep ’455 manglede nyhed i
forhold til wo ’801 (andya) (bilag t) […] (benævnt "d6" herunder). begrundelsen
svarer til begrundelsen i den engelske sag:
       "given the fact that the figures show compositions in which the percentage of
       native protein at time zero is 82%, it has to be concluded that the amount of
       acidic variants in the original composition is at most 18%, i.e. less than 25%.
       consequently, the od is of the opinion that d6 discloses compositions falling
       within the scope of granted claims 1, 2 and 4 and that therefore these claims
       lack novelty."
indsigelsesafdelingen behandlede ikke spørgsmålet om opfindelseshøjde.
6.3.5    afgørelse fra epo's tekniske appelkammer (bilag q) […]:
ved afgørelse af 16. april 2015 omstødte epo's tekniske appelkammer indsigelses-
afdelingens afgørelse med følgende begrundelse:
                                             228
       "13. the board concludes from the above that the feature that the acidic vari-
       ants are predominantly deamidated variants, wherein the deamidated variants
       have asn30 in cdr1 of either or both vl regions of hummab4d5-8 converted
       to aspartate, is not directly and unambiguously disclosed in document d6."
epo’s tekniske appelkammer behandlede også spørgsmålet om opfindelseshøjde i
forhold til harris waterside (bilag u) […] (benævnt "d7" herunder), som ansås for
at udgøre nærmeste kendte teknik. epo's tekniske appelkammer var imidlertid ik-
ke i besidelse af hverken komplet harris waterside (bilag ab) […] eller powell (bi-
lag m) […]:
       "27. […] thus, in the board's view, document d7 teaches that a deamidation
       at position asn30 has a negative impact on the activity of the rhumab her2
       antibody preparation and also that the occurrence of deamidation should be
       minimized. the skilled person would thus have been motivated to remove the
       deamidated material, i.e. the acidic variants, from the antibody preparation
       […] in order to solve the problem formulated above. the question which re-
       mains to be answered is whether or not he would also have had a reasonable
       expectation of success."
       "29. in this context the board notes that it is undisputed that the skilled per-
       son, when trying to implement the teaching of document d7, would also have
       been aware of document d20 [harris 1995]. […] document d20 moreover
       provides detailed instructions about the conditions for the monos cation ex-
       change chromatography […].
       30. however, the respondent itself has provided evidence that it was unable to
       obtain the cation exchange profile as given in figure 2 of document d20 by
       following these instructions […]. thus, as shown by declaration d26, the
       skilled person […] would not have succeeded in separating the acidic variants
       from the native antibody molecule."
epo’s tekniske appelkammer fandt således ikke, at harris waterside i kombina-
tion med harris (1995) udgjorde en ”enabling disclosure”, og baserede tydeligvis sin
afgørelse på en erklæring af dr. wang (benævnt ”d26”) (bilag v) […]. denne kon-
klusion er åbenbart forkert. dr. wang kan have haft vanskeligheder med at analyse-
re herceptin under anvendelse af de betingelser, der er beskrevet i harris (1995),
men dette har ikke indvirkning på identiteten af den fremstillede sammensætning
og er derfor irrelevant for bedømmelsen af, om sammensætningen beskrevet i har-
ris (1995) kan reproduceres.
i denne sammenhæng henvises imidlertid til en senere erklæring af dr. richard bu-
ick af 29. august 2017 (bilag w) […], der blev fremlagt under inter partes behandlin-
gen af us 6,339,142 (svarende til ep ’455).
dr. buicks erklæring behandles nærmere nedenfor, men erklæringen dokumenterer,
at fagmanden ved anvendelse af de metoder, der er beskrevet i wo '801 samt wo
’653 (hvortil der henvises i wo ’801) kunne fremstille og oprense antistoffet med 5,3
% sure varianter, hvori asn30 var blevet deamideret til asp30. herudover under-
søgte dr. buick muligheden for at analysere (og muligvis yderligere oprense) det
produkt, der blev frembragt efter den indledende protein a-oprensning ved brug af
en 4.6x250 mm mono stm 5/50 glkolonne ved en standardtemperatur på 22°c. pro-
duktet opløstes i 5 adskilte peaks (bilag w, side 12-13, pkt. 28-29) […]. ved anven-
delse af konventionelle oprensningsmetoder var dr. buick således i stand til at frem-
bringe en ren sammensætning af hummab4d5-8 (ved at isolere og indsamle peak
3).
                                           229
det fremgår af det anførte, at epo’s tekniske appelkammers afgørelse hviler på et
mangelfuldt grundlag.
7.      ep ’455 er ugyldigt
7.1     relevant praksis fra epo
i replikken anfører roche, at en opfindelse alene mangler nyhed, hvis genstanden
for opfindelsen (subjectmatter) og samtlige træk ved opfindelsen klart og entydigt
kan udledes af den kendte teknik, herunder de enkelte modhold. roche hævder, at
de fremlagte modhold ikke er nyhedsskadelige for ep ’455, idet modholdene ikke
klart og entydigt beskriver samtlige træk i kravene i ep ’455.
et modhold skal vurderes i forhold til den viden og forståelse, som kan forventes af
en fagmand (se fx t 164/92 og t 582/93). dette fremgår af “case law of the boards
of appeal of the european patent office” (2016) ("clba"), kapitel c.4, fra side 101
og frem. med andre ord er indholdet af et modhold baseret på, hvad en fagmand
ville forstå, når fagmanden læser det pågældende modhold (se fx t 1849/08).
som et hovedanbringende gør roche gældende, at antistofsammensætningerne be-
skrevet i de fremlagte modhold ikke kan reproduceres af fagmanden. i den forbin-
delse opsummerer roche epo’s praksis vedrørende vurdering af nyhed i relation til
underforståede (implicitte) angivelser samt epo’s praksis vedrørende reproducer-
bare angivelser.
det følger af praksis fra epo’s tekniske appelkammer, at et modhold foregriber
nyheden af et patents genstand, hvis genstanden kan udledes direkte og utvetydigt
(directly and unambiguously) af det pågældende modhold, under hensyntagen til
eventuelle underforståede træk beskrevet i modholdet. dette fremgår af clba, ka-
pitel c.4.3, fra side 105 og frem. med andre ord er et modhold nyhedsskadeligt, hvis
den beskrevne genstand kan udledes direkte og utvetydigt af det pågældende mod-
hold inklusive de træk, som for fagmanden er underforståede på baggrund af det,
der udtrykkeligt beskrives (se fx t 677/91, t 465/92 og t 511/92).
i den forbindelse er det vigtigt at bemærke, at mens et træk bliver betragtet som un-
derforstået, hvis det kan udledes direkte og utvetydigt af et modhold, under hen-
syntagen til den almindelige generelle viden på området, så er epo’s vurdering af
reproducerbarhed anderledes. dette omtales i clba, kapitel c.4.11, fra side 113 og
frem.
ifølge praksis fra epo’s tekniske appelkammer kan en genstand beskrevet i et mod-
hold betragtes som værende gjort tilgængelig for offentligheden og derfor en del af
kendt teknik, hvis oplysningerne anført i modholdet er tilstrækkeligt beskrevet, til
at en fagmand er i stand til at udøve den tekniske lære, der er modholdets genstand
i lyset af den almindelige generelle viden på området. epo’s tekniske appelkam-
mer har yderligere fastslået, at kravene om tilstrækkelig beskrivelse af opfindelsen
(sufficiency of disclosure) er identiske for et modhold og et patent (se fx t 1437/07).
i henhold til praksis fra epo’s tekniske appelkammer skal genstanden i et mod-
hold være reproducerbar uden unødig byrde. dette beskrives i clba, kapitel 5, fra
side 338 og frem. det er tilstrækkeligt, at modholdet klart beskriver metoder til ud-
førelse af læren heri ved brug af sådanne tekniske begreber, som gør metoderne im-
plementerbare, og at det tilsigtede resultat, i det mindste opnås i nogle - lige realisti-
                                             230
ske - tilfælde (se fx t 487/91). lejlighedsvise fejl i en proces betyder ikke, at et mod-
hold ikke er reproducerbart, hvis der alene skal enkelte forsøg til at gøre et mislyk-
ket forsøg vellykket, forudsat at dette kan ske inden for rimelighedens grænser og
ikke kræver opfindelseshøjde (se fx t 931/91). fagmanden er vant til lejlighedsvise
fejl i forbindelse med test af en teknisk lære (se fx t 14/83, citeret i t 1133/08). en vis
mængde ”trial and error” er således tilladt i forbindelse med vurderingen af, hvor-
vidt en lære er tilstrækkeligt beskrevet (se fx t 226/85). det er heller ikke et krav at
et specifikt beskrevet eksempel kan reproduceres præcist (t281/86).
på baggrund af etableret praksis fra epo’s tekniske appelkammer er det relevante
spørgsmål derfor, hvorvidt de fremlagte modhold indeholder oplysninger, der sæt-
ter fagmanden i stand til at udøve den tekniske lære, når der også tages hensyn til
den almindelige generelle viden. den standard, der anvendes til bedømmelse af,
hvorvidt genstanden i et modhold er reproducerbar uden unødig byrde, er således
en anden end den standard, der gælder for bestemmelse af, hvorvidt et træk er be-
skrevet (enten udtrykkeligt eller implicit).
7.2        ep ’455 mangler nyhed
det gøres gældende, at ep ’455 mangler nyhed. alle trækkene i kravene i ep ’455
var allerede kendte på prioritetsdatoen. den relevante kendte teknik udgøres af de
fire dokumenter, som er beskrevet ovenfor under afsnit 6.2 i dette processkrift, nem-
lig powell (bilag m) […], wo ’801 (andya) (bilag t) […], harris (1995) (bilag n) […]
og harris waterside (bilag u) […] /komplet harris waterside (bilag ab) […]. der-
udover henvises til wo ’653 (bilag f) […] og carter et al. (bilag e) […], idet wo '801
refererer direkte til wo '653, og harris (1995) refererer direkte til carter et al.
7.2.1     generelle bemærkninger
det er vigtigt at bemærke, at ep ’455 kun beskytter selve sammensætningen omfat-
tende hummab4d5-8 og sure varianter (dvs. ep ’455 indeholder alene krav på et
produkt). ingen af kravene i ep ’455 er rettet mod en fremgangsmåde til fremstilling
af sådanne sammensætninger. derfor er det i forbindelse med vurderingen af gyl-
dighed af ep ’455 nødvendigt at afgøre, om sammensætningerne i sig selv er paten-
terbare. de oplysninger i beskrivelsen i ep ’455, der angår fremgangsmåder til pro-
teinoprensning (som var genstanden for stampatentet ep ’488), er derfor ikke rele-
vante. krav 1 i ep ’455 indeholder heller ikke nogen oplysninger vedrørende den
mulige anvendelse af sådanne sammensætninger. ep ’455 beskytter således kun sel-
ve sammensætningen. dette er ubestridt.
kravene i ep ’455 specificerer ikke mængden af det påberåbte antistof. således vil
sammensætningen ifølge kravene kunne fremstilles i industriel skala, i mindre ska-
la til kliniske forsøg eller i langt mindre laboratorieskala alene til videnskabelige for-
mål. kravene dækker enhver mængde af sammensætningen anvendt til et hvilket
som helst formål.
ep ’455 tilvejebringer ikke nogen forklaring eller videnskabeligt rationale for at på-
beråbe sammensætninger med sure varianter under de påberåbte niveauer. der er
ingen forklaring i ep ’455 på, hvorfor sure varianter skulle udgøre “mindre end ca.
25 %” som anført i krav 1, eller hvorfor de deamiderede varianter hovedsageligt
skulle have en eller flere asparaginrester deamideret til aspartat, eller hvorfor de
deamiderede varianter skulle have asn30 i cdr1 i en eller begge vl-regioner om-
dannet til aspartat.
den specifikke sammensætning anført i krav 1 i ep ’455 er i realiteten ikke mere end
resultatet af rutinemæssige skridt. beskrivelsen i ep ’455 indeholder kun et eksem-
                                             231
pel (eksempel 1, afsnit [0102]–[0119] i ep ’455) […], som beskriver trin for, hvordan
man kan opnå den påberåbte sammensætning. det fremgår imidlertid ikke, hvorfor
det er ønskeligt at opnå de påberåbte sammensætninger.
det bemærkes, at den seneste videnskabelige forskning har bekræftet, at den præ-
cise procentandel af sure varianter i en sammensætning af det pågældende antistof
rhumab her2 ikke påvirker dets kliniske effekt, jf. kim et al., “drifts in adcc-re-
lated quality attributes of herceptin®: impact on development of a trastuzumab biosimilar”
(2017) (bilag x) […].
det indledende oprensningstrin i eksempel 1 omfatter filtrering og protein a affini-
tetskromatografi (afsnit [0103] i ep ’455) […]. som beskrevet nedenfor falder sam-
mensætningen, der opnås efter disse konventionelle trin, indenfor krav 1. disse trin
blev allerede beskrevet i wo ’653, side 67, linje 5-6 (bilag f) […] og i carter et al.,
side 4287, venstre spalte (bilag e) […].
det næste oprensningstrin er anvendelsen af kationbytningskromatografi (se afsnit
[0104-0106] i ep ’455) […].
alle disse teknikker var velkendte på prioritetsdatoen for ep ’455.
ifølge ep ’455 er den eneste påståede forskel fra kendt kationbytningskromatografi
at ændre konduktiviteten og/eller ph-værdien af en af vaskebufferne i modsat ret-
ning sammenlignet med det foregående trin (afsnit [0087] i ep ’455) […]. dette “om-
vendte vasketrin” er genstanden for stampatentet ep ’488.
ep ’455 beskriver derudover en analyse af det oprensede hummab4d5-8, der blev
indsamlet efter ionbytningskromatografien (afsnit [0109] til [0112] i ep ’455) […].
mængden af hummab4d5-8 og antistof-varianter heraf blev bestemt ved brug af
csx hpiex kromatografi. ep ’455 viser dog ikke det opnåede kromatogram.
figur 5 i ep ’455 viser i et søjlediagram arealet under hver af csx hpiex kromato-
grafi-peakene bestemt ved integration. de sorte prikker (●) repræsenterer analyse af
“load”-fraktionen, dvs. sammensætningen inden ionbytningskromatografi, men ef-
ter den indledende oprensning. de sorte prikker viser således analysen af materia-
let opnået efter den indledende tangential flow filtrering og protein a affinitetskro-
matografi (der som beskrevet tidligere var et helt almindeligt første skridt i oprens-
ningen af ethvert antistof), men før kationbytningskromatografi (ved brug af det på-
ståede opfinderiske omvendte vasketrin).
                                               232
figur 5 i ep ’455. de sorte prikker (●) repræsenterer analysen af “load”-fraktionen, dvs. sam-
mensætningen inden ionbytningskromatografien opnået efter den indledende oprensning
ved tangential flow-filtrering og protein a kromatografi. der er tilføjet kommentarer til figu-
ren med angivelse af procenterne af sure varianter, det ønskede protein, basiske varianter og
”andre” i ”load”-fraktionen, som forstået af fagmanden på basis af tabel 3 i ep ’455.
nedenstående tabel 1 beskriver indholdet af de forskellige peaks. en fagmand ville
forstå, at (i) peak a, b og 1 repræsenterer sure varianter, herunder varianter, der er
deamideret på asn30, (ii) peak 3 repræsenterer ikke-deamideret (dvs. det ønskede
(native)) antistof, (iii) peak 4 repræsenterer basiske varianter, herunder dem med c-
terminalt lysin (lys450) og/eller isoaspartat på asp102, og (iv) “others” repræsente-
rer varianter, der har succinimid på asp102 i den tunge kæde og/eller “flere per-
mutationer fundet i peak 1 og 4”. således ville en fagmand forstå, at peak 3 er det
ønskede (native) protein, peak a, b og 1 er sure varianter, peak 4 er basiske varian-
ter, mens “others” er en blanding af sure og basiske varianter.
fagmanden ville umiddelbart kunne aflæse arealet af hver csx-peak som en pro-
centdel af proteinindholdet på grafens y-akse. på basis af dette ville fagmanden kun-
ne beregne, at “load”-fraktionen indeholdt følgende:
dette bekræftes af professor slaters eksperterklæring (bilag k, pkt. 60-61) […].
en fagmand, der læser ep ’455, ville således forstå, at man kunne frembringe en sam-
mensætning med mellem ca. 17 % og 25 % sure varianter alene ved at anvende stan-
dard filtrering og protein a affinitetskromatografi.
de velkendte og rutinemæssige indledende oprensningstrin resulterer i sig selv i en
sammensætning, der i hvert fald falder indenfor krav 1, 2, 4 og 5 i ep ’455. dette be-
kræfter blot, at ep ’455 i realiteten ikke frembringer noget nyt teknisk bidrag. en
sammensætning indeholdende mindre end ca. 25 % sure varianter opnås allerede
                                              233
før kationbytningskromatografikolonnen (med det påståede opfinderiske omvend-
te vasketrin) overhovedet anvendes.
det skal påpeges, at oprensningsprocessen beskrevet i ep ’455 er baseret på oprens-
ningsmetoder, der var velkendte på prioritetsdatoen for ep ’455. dette gælder for
alle trinnene beskrevet i det eneste eksempel i ep ’455, eksempel 1, startende med
protein a-kromatografi til separering af antistoffet fra celledyrkningsmediet, som
beskrevet i afsnit [0103] i ep ’455 […], anvendelsen af ionbytningskromatografi ved
brug af en spsff-kolonne fra pharmacia samt pharmacias unicorn frlc-system,
som beskrevet i afsnit [0104-0107] i ep ’455 […]. den opnåede sammensætning blev
endeligt analyseret ved brug af en bakerbond widepore csx hpiex-kolonne, som
beskrevet i afsnit [0109] […]. dette vil blive beskrevet nærmere i det følgende.
7.2.2     manglende nyhed i forhold til powell (bilag m) […]
7.2.2.1 krav 1
krav 1 i ep ’455 er et rent produktkrav på den pågældende sammensætning.
powell beskriver alle træk i krav 1, som dermed mangler dermed nyhed i forhold til
powell. det bemærkes, at powell ikke blev vurderet af epo’s tekniske appelkam-
mer i deres behandling af sagen vedrørende ep ’455.
omdrejningspunktet i powell er at teste muligheden for at forudse deamiderings-
eller oxideringsreaktioner under betingelser, der er typiske for en lægemiddelfor-
mulering i væskeform, ved at identificere “hot spots” for reaktivitet baseret på pro-
teinernes primære sekvenser og hydrofobicitet og en sammenligning deraf med de
nedbrydningshændelser, der reelt er observeret og rapporteret i litteraturen (bilag
m, side 2-3) […]. i afsnit 4 på side 4 […] beskriver powell, at deamidering kan ske
ved cyklisk imiddannelse (succinimid), der resulterer i asp eller iso-asp, eller ved
deamidering af asn direkte til asp uden cyklisk imiddannelse. figuren på side 6
[…] i powell viser en oversigt til deamidering af asn (med cyklisk imid dannelse,
der fører til frembringelse af iso-asp i toppen og direkte deamidering til asp (alene)
i bunden).
på side 18-23 […] behandler powell anti-her2-antistoffet hummab4d5-8.
i første afsnit på side 20 […] sammenlignes de forudsete reaktive steder for den tun-
ge kæde med faktiske data.
formulering i væskeform af anti-her2 antistof beskrives, og det anføres, at:
        “after 1.5 years at 2-8°c storage, it was shown using an ion-exchange assay
        the formation of cyclic imide at asp-102 (located in the cdr3 region)…this
        degradation product as well as the iso-asp product (harris et al, 1995) has
        been isolated and shown to retain full biological activity. all other assays were
        virtually unchanged after storage at 2-8°c”.
powell anfører med andre ord, at forsøg har vist, at efter 1,5 års opbevaring er den
eneste nedbrydning, der bliver observeret i den tunge kæde, dannelse af succinimi-
det og omdannelsen til iso-asp på position 102. både asp og iso-asp er negativt la-
dede, og denne nedbrydningsbegivenhed resulterer dermed ikke i varianter, der er
sure sammenlignet med det ønskede protein, som forklaret i eksperterklæringen af
professor slater (bilag k, pkt. 110 og 131) […].
                                               234
på side 21 […] beskrives den lette kæde efter samme fremgangsmåde. det er powells
forudsigelse, at den lette kæde burde være “fairly stable compared to the heavy
chain” (som følge af “absence of hot spots”). det anføres dog, at:
       “…some deamidation of the light chain has been observed at asn-30 in cdr1
       of the light chain during the cell culture process, typically 10-12%. deamida-
       tion of asn30 in one chain resulted in an ~18% decrease in activity as mea-
       sured in the ecd plate binding assay (harris, 1995; shire, 1995), but little
       has been observed at ph5”.
powell beskriver således, at tidligere forsøg (fx af dr. harris) har testet stabiliteten af
dette antistof og fundet en vis deamidering af asn30 i forbindelse med celledyrk-
ningsprocessen – typisk 10-12 %. det anføres desuden, at “all other assays are virtu-
ally unchanged at 2-8°c storage”.
når man betragter antistoffet som en helhed (den lette kæde og den tunge kæde
sammen), beskriver powell, at der kun observeres to typer af nedbrydning i nogen
betydelig grad, nemlig dannelsen af succinimid og en iso-asp af asp102 i den tun-
ge kæde og deamidering af asn30 i den lette kæde. det er tydeligt, at disse er de
eneste nedbrydningsprodukter, der observeres, jf. udtalelserne på side 20, første af-
snit, og side 21, om at “all other assays are virtually unchanged at 2-8°c storage”.
dette resultat er i overensstemmelse med observationerne beskrevet i wo ’801 på
side 19, linje 13-15 […].
det betyder, at sammensætningerne beskrives som alene indeholdende én sur vari-
ant, nemlig den variant, der er deamideret på asn30 i cdr1 i den lette kæde. den-
ne sure variant observeres med en forekomst på 10-12 % af tilfældene og står for en
18 % reduktion i antistofaktivitet. dette er i overensstemmelse med komplet harris
waterside, som viser, at der var mellem 11,3 og 18,7 % sure varianter, og at den su-
re variant havde 82 % specifik aktivitet (se nedenfor).
fagmanden ville have betragtet det som uundgåeligt, at det meste af det asn30, der
er beskrevet som nedbrudt i forbindelse med celledyrkningen af powell, ville være
blevet hydrolyseret direkte til asp30 (i overensstemmelse med den terminologi, der
anvendes i powell, som skelner mellem direkte deamidering af asn30 til asp30 og
isomerisering via et cyklisk imid af asp102 til dannelse af iso-asp102). dette bekræf-
tes også af professor slaters eksperterklæring (bilag k, pkt. 114 og 115) […]. powell
beskriver yderligere, at den deamidering af asn30 på 10-12 %, som observeres, fin-
der sted i forbindelse med celledyrkningsprocessen.
således beskriver powell en sammensætning omfattende en blanding af anti-her2-
antistof og en eller flere sure varianter deraf (træk (i)), hvori mængden af sure vari-
anter er mindre end ca. 25 % (træk (iii)). powell beskriver også, at de sure varianter
hovedsageligt er deamiderede varianter (træk (iv)), med asn30 i cdr1 i en af de to
vl-regioner omdannet til aspartat (træk (v)). endeligt er anti-her2-antistoffet be-
skrevet af powell hummab4d5-8 (træk (ii)).
roche kritiserer beskrivelsen i powell for at være utilstrækkelig i den forstand, at
powell ikke indeholder oplysninger om, hvordan antistoffet, der er beskrevet heri,
fremstilles og oprenses.
som beskrevet i afsnit 7.1 ovenfor, tilhører læren i et dokument den kendte teknik,
hvis den tilvejebragte information er tilstrækkelig til, at fagmanden kan udøve den
tekniske lære, som er genstanden for dokumentet, under hensyntagen til den almin-
delige generelle viden.
                                            235
powell tilvejebringer klart sådan information. på side 20 […] tilvejebringer powell
den fulde sekvens af den lette kæde af hummab4d5-8, og på side 21 […] tilvejebrin-
ger powell den fulde sekvens af den tunge kæde af hummab4d5-8. på baggrund af
disse oplysninger og den almindelige generelle viden kunne fagmanden have frem-
stillet det beskrevne antistof uden unødig byrde.
dette bekræftes også af dr. buicks erklæring (bilag w) […]. dr. buick forklarer, at
fremgangsmåder til ekspression af antistoffer i celler baseret på antistoffernes ami-
nosyresekvens var velkendte pr. 6. maj 1998. opnåelse af en dna-sekvens baseret
på aminosyresekvensen var rutinemæssig. anvendelsen af ekspressionsvektorer til
fremstilling og ekspression af proteiner i celler var også velkendt, ligesom mole-
kylær kloning af den relevante dna-sekvens i en ekspressionsvektor og transfek-
tion af vektorer i celler var velkendt. protein a-affinitetskromatografi var også en
standardmetode, som blev anvendt til at adskille antistoffer fra cellemedier pr. 6.
maj 1998 (bilag w, afsnit 11-15) […].
alle disse metoder var således velkendte på prioritetsdatoen for ep ’455 (6. maj
1998). derudover var dr. buick i stand til at fremstille hummab4d5-8. dr. buicks er-
klæring viser tydeligt, at de antistofsammensætninger, der er beskrevet i wo ’801
(bilag t) […], harris (1995) (bilag n) […] og komplet harris waterside (bilag ab)
[…], er reproducerbare ved brug af metoder, der var velkendte pr. 6. maj 1998.
dette bekræftes også i ep ’455. i afsnittene [0073] til [0079] […] beskrives at opnåel-
se af en dnasekvens baseret på aminosyresekvensen kunne udføres ved konven-
tionelle metoder [0073] […], at mange vektorer var tilgængelige [0073] […], at an-
vendlige værtsceller til kloning og ekspression var kendte [0074] […], og at brugba-
re celledyrkningsbetingelser var åbenbare for fagmanden.
som forklaret af professor slater i hans eksperterklæring af 14. december 2018 (bilag
ac, pkt. 60-74) […] og som gennemgås i detaljer nedenfor er dr. buicks erklæring
videnskabeligt velfunderet.
på baggrund af beskrivelsen af aminosyresekvenserne i powell og den almindelige
generelle viden på området kunne fagmanden have fremstillet antistoffet som be-
skrevet heri uden unødige eksperimentering.
roche anfører videre, at det er sandsynligt, at deamideringen beskrevet i powell blev
opnået efter oprensning af antistoffet ved brug af ”reverse wash”-metoden beskre-
vet i ep ’455. dette bestrides – men er for så vidt irrelevant, eftersom fagmanden op-
når et produkt ifølge ep ’455 i sit eget forsøg på at gentage læren i powell.
powell beskriver specifikt, at ”some deamidation of the light chain has been observed at
asn-30 in cdr1 of the light chain during the cell culture process, typically 10-12 %". dea-
mideringen på 10-12 % er således sket under celledyrkningsprocessen, og graden af
deamidering i powell er derfor den grad af deamidering, der var tilstede, før oprens-
ning af antistoffet fandt sted (altså uanset om ”reverse wash”-metoden blev anvendt
eller ej).
dermed beskriver powell alle trækkene i krav 1, og krav 1 mangler således nyhed i
forhold til powell.
7.2.3       manglende nyhed i forhold til wo ’801 (andya) (bilag t) […]
som nævnt ovenfor beskriver wo ’801, hvordan proteinopløsninger kan lyofiliseres
(frysetørres) og dernæst rekonstitueres som en opløsning. en sammensætning op-
nået efter rekonstituering af en lyofiliseret formulering udgør en ”sammensætning”
                                           236
i ep ’455’s forstand. derfor er enhver beskrivelse af bestanddelene i en rekonstitue-
ret sammensætning relevante for en fagmand i relation til sammensætningerne be-
skrevet i ep ’455.
krav 1 i ep ’455 er som nævnt et produktkrav og beskytter således den pågældende
sammensætning, uanset hvorledes den er frembragt og/eller hvordan sammensæt-
ningen opbevares.
det bemærkes, at i den engelske afgørelse vedrørende ep ’455 (bilag r) […] fastslog
justice birss, at wo ’801 (”andya”) tilvejebringer en ”enabling disclosure” af en 82
% sammensætning af de ønskelige trastuzumab-antistoffer – dvs. en sammensæt-
ning, som "will comprise acidic variants of trastuzumab of the relevant kind but will con-
tain no more than 18% acidic variants”, og dermed at wo ’801 er nyhedsskadelig i for-
hold til krav 1 i ep ‘455.
7.2.3.1 krav 1
wo ’801 beskriver to eksempler på antistofsammensætninger, som er lyofiliseret,
dernæst rekonstitueret og analyseret. en af disse antistofsammensætninger, beskre-
vet eksempel 1 med titlen “anti-her2 formulation”, indeholder det humaniserede
monoklonale antistof kendt som hummab4d5-8 (bilag t, side 18, linje 35) […]. der
henvises til linje 1-2 på side 19 i wo ‘801 […], hvor det anføres, at “this example de-
scribes the development of a lyophilized formulation comprising full length human-
ized antibody hummab4d5-8”. wo '801 identificerer således udtrykkeligt antistof-
fet hummab4d5-8.
hummab4d5-8 (også nogle steder benævnt rhumab her2 i wo ’801) er det sam-
me antistof, der er til stede i sammensætningen som beskrevet i ep ’455. dette anti-
stof var velkendt på prioritetsdatoen, og dets struktur er til fulde beskrevet i wo
’653 (bilag f) […], som wo ’801 henviser til (bilag t, side 19, linje 2) […].
det vil sige, at det antistof, der anvendes til proteinformuleringen beskrevet i wo
’801, faktisk er det samme antistof, som beskrives i krav 1 i ep ’455.
wo ’801 beskriver stabiliteten af hummab4d5-8 i lyofiliserede formuleringer og i
formuleringer i væskeform (bilag t, side 19, linje 11) […]. på side 19, linje 13-15 […],
anføres det, at det blev observeret, at rhumab her2 i formulering i væskeform blev
nedbrudt ved deamidering af asn30 i den lette kæde og også ved dannelsen af isoas-
partat via et cyklisk imid-mellemprodukt (succinimid) af asp102 i den tunge kæde.
som anført ovenfor, var det velkendt på prioritetsdatoen, at deamidering fører til
dannelse af sure varianter. wo ’801 beskriver også, at deamideringsreaktionen er
minimeret ved en ph på 5,0, hvilket fører til nedbrydning primært ved succinimi-
det, hvorimod der ses større deamidering i væskeformen ved en ph på 6,0 (bilag t,
side 19, linje 15-16) […].
beskrivelsen i wo ’801 af dannelsen af varianter er ikke begrænset til tidlige scree-
ningsundersøgelser i modsætning til det, som epo’s tekniske appelkammer antog.
selvom det andet afsnit på side 19 […] starter med teksten “in early screening studi-
es”, vil fagmanden forstå, at dette gælder generelt, når han læser hele beskrivelsen i
sammenhæng. for eksempel anføres det på side 26, linje 14-16 i wo ’801 i forhold
til den rekonstituerede formulering, at “as mentioned previously the major degradation
route for rhumab her2 in aqueous solution is deamidation or succinimide formation” (suc-
cinimid er det cykliske imid-mellemprodukt i isoaspartatdannelsen) (bilag t, side
19, linje 14-15)) […]. der kan ikke herske nogen tvivl om, at nedbrydningsprocessen
beskrevet på side 19 […] derfor skal læses som en generel beskrivelse af begivenhe-
der, der finder sted umiddelbart efter cellehøst og rekonstituering. som følge heraf,
                                            237
vil fagmanden forstå, at oplysningerne vedrørende den nedbrydning, der blev kon-
stateret i “early screening studies”, gælder i samme grad for den rekonstituerede
formulering. dette er særligt gældende, eftersom wo ’801 kun beskriver et eksem-
pel på en sammensætning af rhumab her2 og, som nævnt ovenfor, starter afsnit-
tet med “as mentioned previously”, hvilket udgør en henvisning til den tidligere dea-
mideringslære om asn30 og dannelse af isosapartat af asp102.
fagmanden ville på baggrund af sin almindelige fagmandsviden vide, at den dea-
midering, der beskrives i wo ’801, ville resultere i dannelsen af varianter, der er sure
sammenlignet med det ønskede antistof (se ovenfor). eftersom wo ’801 beskriver
en sammensætning af anti-her2-antistoffer og mindst en af dets sure varianter, be-
skriver wo ’801 tydeligvis træk (i.b) i krav 1 i ep ’455. dette var epo’s tekniske ap-
pelkammer også enige i.
graferne i figur 5-8 i wo ’801 viser, hvordan stabiliteten af den rekonstituerede rhu-
mab her2sammensætning ændrer sig over tid (målt i % af det ønskede protein).
det fremgår, at procenten af det ønskede protein i sammensætningen falder over
tid. for eksempel viser figur 5, at det ønskede rhumab her2 var tilstede i en mæng-
de på ca. 82 % efter den indledende rekonstituering, men derefter faldt til 80 % eller
mindre efter 90 dage. de andre figurer viser store fald i tilstedeværelsen af det øn-
skede protein i sammensætningen efter 90 dage.
fagmanden vil udlede af figur 5-8, at sammensætningen efter rekonstituering af
den lyofiliserede formulering til at begynde med indeholdt ca. 78-82 % af det ønske-
de rhumab her2. dermed udgjorde de totalt resterende varianter ca. 18-22 % af
sammensætningen og således klart “mindre end ca. 25 %”. wo ’801 anfører ikke i
detaljer, hvilke nedbrydningsprodukter, der er tale om. men, som det beskrives
ovenfor, anføres det, at “the major degradation route for rhumab her2 in aqueous
solution is deamidation or succinimide formation” (bilag t, side 26) […] og at “dea-
midation is at the 30asn residue and succinimide formation is at the 102asp resi-
due” (bilag t, side 19, linje 13-16) […]. fagmanden ville derfor forstå, at de fleste af
de 18-22 % nedbrudte varianter af hummab4d5-8 i de fire prøver er deamiderede
(på asn30) og isoaspartatvarianter (på asp102). fagmanden ville forstå dette som,
at selv hvis alle varianter var sure (hvilket sandsynligvis ikke er tilfældet, eftersom
nogle af de nedbrudte varianter vil være isoaspartat varianter (på asp102)), så ville
den maksimale andel af sure varianter kun være 18-22 %. når man tager i betragt-
ning, at den primære rute for rhumab her2’s sure nedbrydning er deamidering af
asn30, som beskrevet i wo ’801, side 19, linje 14-16 […], er det tydeligt, at af de su-
re varianter vil hovedparten, dvs. mere end 50 %, være sure varianter deamiderede
på asn30. på baggrund af den måde hvorpå wo ’801 skelner mellem (direkte) dea-
midering af asn30 og succinimiddannelse ved asp102, ville fagmanden have forstå-
et, at produktet af deamidering af asn30 ville være aspartat.
wo ’801 beskriver derfor træk (iii) og (iv) i krav 1 i ep ’455.
derudover bliver træk (v) i krav 1 i ep ’455 vedrørende placeringen af deamiderede
rester beskrevet og foregrebet af wo ’801. wo ’801 beskriver, at deamideringen sker
på aminosyre asn30 i antistoffet (side 19, linje 13-15 […], som der krydsrefereres til
i det senere afsnit på side 26, linje 14-16) […]. det er derfor tydeligt, at denne speci-
fikke deamidering er den vigtigste proces for nedbrydningen af sammensætningen
til sure varianter efter rekonstituering af lyofiliseret antistof som vist i figur 5-8. epo
tog fejl i deres antagelse om at alene de “tidlige screeningsundersøgelser” resultere-
de i deamidering af asn30. dette er ikke alene, hvad fagmanden ville have forven-
tet (idet der ikke var nogen grund til at antage, at deamidering ville forekomme ved
et andet site efter lyofilisering og rekonstituering), men derudover, som forklaret
ovenfor, følger det af det forhold, at der i beskrivelsen af det eneste eksempel ved-
                                              238
rørende nedbrydningen af rhumab her2 i en vandig opløsning, er en udtrykkelig
krydsreference til de “tidlige screeningsundersøgelser” beskrevet på side 19 (bilag
t, side 26, linje 14) […]. dette er i konteksten vedrørende identificering af “den pri-
mære rute for nedbrydning af rhumabher2”.
omdannelsen til aspartat er en kemisk konsekvens af den direkte deamidering af
asn30. som nævnt ovenfor ville en fagmand have betragtet det som uundgåeligt, at
det meste af asn30 bliver deamideret til asp30. dette er i overensstemmelse med, at
genentech, inc. i sagen vedrørende uk-udgaven af ep ’455 i relation til wo ’801 (be-
nævnt “andya” i den engelske afgørelse) accepterede, at “the acidic variants would
satisfy the claimed requirements relating to being predominantly deamidated asparagine
with the asn 30 converted to aspartate” (bilag r, afsnit 202) […].
derudover bemærkes, at wo ’801 beskriver en kvantitativ analyse af nedbrydnin-
gen af anti-her2-antistoffet i en vandig opløsning ved deamidering og succinimid-
dannelse, hvori der anvendes kationbytningskromatografi med brug af en baker-
bond wide-pore carboxy sulfon (csx)-kolonne på præcis samme måde som beskre-
vet i ep ’455 (afsnit [0109]-[0111] i ep ’455 […] og linje 17-20, side 26 […] i wo ’801).
beregningen af procenten af det ønskede (native) protein i figur 5-8 bliver gennem-
ført på samme måde, som beskrevet i ep ’455, nemlig ved at definere arealet af pe-
aks for det ønskede (native) protein i forhold til det samlede areal af alle peaks op-
nået ved kationbytningskromatografi (side 4, linje 23-24, linje 28-29, linje 33-34, osv.)
[…].
som yderligere bevis for ovenstående beskrivelse af wo ’801 henvises der til eks-
perterklæringen af professor slater (bilag k, pkt. 90-105) […].
roche har anført, at deamideringen ikke er den primære nedbrydningsvej. den ene-
ste nedbrydningsvej der er beskrevet i wo ’801, som ville føre til en sur variant, er
imidlertid deamidering af asn30 (bilag t, side 19, linje 14-16 […] samt bilag ac, pkt.
52-53) […]. det er således klart fra wo ’801, at hovedparten af de sure varianter i
sammensætningen vil være sure varianter, der er deamideret ved asn30.
endeligt ville fagmanden have været i stand til at opnå en sammensætning som be-
skrevet i wo ’801. wo ’801 tilvejebringer tilstrækkelige detaljer til at sætte fagman-
den i stand til at nå frem til sammensætningen beskrevet deri. på side 19, linje 2 […]
henviser wo ’801 til wo ’653 (bilag f) […] i relation til det humaniserede antistof,
hummab4d5-8. derfor ville fagmanden rette opmærksomheden mod wo ’653 for
at se hvordan sammensætningen beskrevet i wo ’801 fremstilles. wo ’653 beskri-
ver faktisk fremstillingen af det humaniserede hummab4d5-8 antistof i detaljer,
herunder den indledende affinitetsoprensning med protein a sepharose (bilag f, si-
de 66, linje 33-34 til side 67, linje 1-11) […].
roche anfører, at fremstillingen af antistofsammensætningerne, der omtales i wo
’801, ikke er beskrevet, og at spørgsmålet om, hvad fagmanden ville gøre, dvs. her-
under konsultere læren i wo ’653, er et spørgsmål om fagmandens motivation og
derfor et spørgsmål om opfindelseshøjde og ikke nyhed. wo ’801 angiver imidler-
tid specifikt, at eksempel 1 beskriver “the development of a lyophilized formulation com-
prising full length humanized antibody hummab4d5-8 described in wo 92/22653” (bilag
t, side 19) […]. det er derfor ikke – som antydet af roche – et spørgsmål om, hvor-
vidt fagmanden ville eller ikke ville have rådført sig med læren i wo ’653. den eks-
plicitte lære i wo ’801 (bilag t) […] fører klart fagmanden til at konsultere wo ’653,
som detaljeret beskriver fremstillingen og oprensningen af hummab4d5-8-antistof-
sammensætninger (bilag f, side 66, linje 33-34 til side 67, linje 1-11) […].
                                             239
det bemærkes i den forbindelse, at ep ’455 heller ikke indeholder detaljerede beskri-
velser af fremstillingen og oprensniningen af hummab4d5-8 men på tilsvarende vis
refererer til carter et al. (bilag e) […] for fremstilling af hummab4d5-8 i afsnit
[0102], og at beskrivelserne i wo ’653 og carter et al. vedrørende fremstillingen af
hummab4d5-8 er stort set identiske. især er de afgørende afsnit i wo ’653 og car-
ter et al. (bilag e), som beskriver ekspression og oprensning af mab4d5-varianter,
fuldstændigt identiske på alle vigtige områder.
wo ’801 giver udtrykkeligt fagmanden instruktion til at anvende en bakerbond wi-
de-pore carboxy sulfon (csx)-kolonne til at kvantificere mængden af deamiderede
varianter i sammensætningen på præcis samme måde som beskrevet eksempel 1 i
ep ’455 (bilag t, side 26, linje 17-20) […]. med disse almindelige metoder til protei-
noprensning og -analyse samt almindelig fagmandsviden ville fagmanden således
være nået frem til sammensætningen beskrevet i wo ’801 uden besvær.
med henblik på at underbygge ovenstående, henvises der til dr. buicks erklæring
(bilag w) […], som viser, at sammensætningen beskrevet i wo ’801 kan reproduce-
res uden unødigt besvær, og at wo ’801 udgør en ”enabling disclosure”.
7.2.4     manglende nyhed i forhold til harris (1995) (bilag n) […] ep ’455 mangler
          også nyhed i forhold til harris (1995).
titlen på harris (1995), “processing of c-terminal lysine and arginine residues of
proteins isolated from mammalian cell culture”, kan antyde et fokus på proteinva-
rianter identificeret efter isolering efter celledyrkning. men de teknikker til bestem-
melse af varianter, der beskrives af harris (1995), nemlig kationbytningskromato-
grafi, er de samme som anvendes til proteinoprensning. faktisk er oprensning af et
protein en nødvendig forudsætning for identifikation af proteinet og dets varianter.
epo’s tekniske appelkammer lagde tydeligvis for meget vægt på adskillelsen mel-
lem identifikation og oprensning, hvilket kan have været forårsaget af det faktum,
at harris (1995) var sent indleveret (side 23, afsnit 37 og frem, herunder særligt af-
snit 40 i afgørelsen fra epo’s tekniske appelkammer, bilag q) […].
7.2.4.1 krav 1
harris (1995) beskriver en sammensætning med alle trækkene i krav 1 i ep ’455. for
det første er det tydeligt, at harris (1995) beskriver en sammensætning indeholden-
de hummab4d5-8 anti-her2-antistoffet. dette følger af en henvisning på side 130 i
harris (1995) […] til carter et al. (bilag e) […]. det forhold, at carter et al. beskriver
8 lidt forskellige humaniserede antistoffer, påvirker ikke konklusionen, om at har-
ris (1995) beskriver det samme antistof (hummab4d5-8), som beskrevet i ep ’455.
dette skyldes, at carter et al. tydeligt beskriver, at alene denne variant af antistoffet
binder sig til her2 “3-fold more tightly than does mumab4d5 itself”, og at dette er
“most potent humanized variant designed by molecular modelling” (bilag e, side 4285,
venstre spalte og side 4288, venstre spalte, bilag e) […]. det er denne variant, der
bliver påpeget i resuméet i carter et al., som værende “much more efficient in suppor-
ting antibody-dependent cellular cytotoxicity against sk-br-3 [i.e. human breast carcino-
ma] cells than mumab4d5”. den afsluttende sætning i diskussionsafsnittet konklude-
rer, at hummab4d5-8s cytotoksicitet overfor cancerceller, men ikke overfor normale
celler “augurs well for the ongoing treatment of human cancers overexpressing p185her2
by using hummab4d5-8” (bilag e, side 4289, nederst til venstre) […].
fagmanden ville have forstået uden på nogen måde at have været i tvivl, at harris
(1995) havde valgt denne antistofvariant til forsøgene beskrevet i sin 1995-artikel,
hvilket også er bekræftet i eksperterklæringen fra professor slater (bilag k, pkt. 65)
[…].
                                            240
roche har anført, at henvisningen i harris (1995) (bilag n, side 130) […] til carter et
al. kun tilføjer yderligere uklarhed om, hvilket antistof der faktisk blev anvendt i de
forsøg, der blev udført i harris (1995) (bilag n) […]. til støtte herfor henviser roche
til carter et al., som beskriver, at antistofferne blev fremstillet i hek-celler, hvori-
mod harris (1995) beskriver, at antistoffet blev fremstillet i cho-celler.
uanset om en hummab4d5-8-antistofsammensætning fremstilles i hek-celler eller
cho-celler, er det stadig en hummab4d5-8-antistofsammensætning. derom her-
sker ingen uklarhed.
carter et al. fremstillede hummab4d5-8 ved brug af en human embryonal nyrecel-
lelinje (hek), hvorimod harris anvendte transficerede cho-celler. dette er ikke af
betydning i relation til deamideringen, som forklaret af professor slater (bilag k,
pkt. 66) […]. eftersom cellelinjerne reelt er indbyrdes udskiftelige, ville fagmanden
efter at have læst afsnittet, der beskriver de anvendte materialer (bilag n, afsnit 2.3)
[…], have fremstillet hummab4d5-8 ved brug af cho-celler, som udtrykkeligt an-
ført og udført af harris (1995). fagmanden ville derfor anvende de samme cellelinjer,
som beskrevet i beskrivelsen i ep ’455 (afsnit [0103] i ep ’455) […].
det fremgår tydeligt af diskussionen og tabel 1 på side 131 og figur 2 på side 132
[…], at harris (1995) beskriver en sammensætning af hummab4d5-8 antistof om-
fattende forskellige sure varianter deraf. derfor er træk (i) og (ii) i krav 1 i ep ’455
beskrevet i harris (1995).
harris (1995) beskriver også, at mængden af sure varianter i sammensætningen er
mindre end ca. 25 %. kromatogrammerne i figur 2 på side 132 […] viser sure vari-
anter på venstre side af den primære peak (de sure peaks er markeret som peak 1 og
2 på det midterste kromatogram i figur 2). som beskrevet ovenfor, kunne fagman-
den umiddelbart have bestemt arealet under hver af peak 1 og 2 og dermed have be-
stemt indholdet af sure varianter. ved anvendelse af disse enkle rutinemæssige me-
toder ville fagmanden konkludere, at det samlede areal af peak 1 og 2 (som udgør
de sure varianter) udgør mellem ca. 11-19 % af den samlede sammensætning (af-
hængig af hvilke af de tre kromatogrammer, der analyseres), og det er således “min-
dre end ca. 25 %”, som påkrævet af træk (ii) i krav 1 i ep ’455, jf. eksperterklæringen
af professor slater (bilag k) […].
roche har kritiseret professor slaters integration af peaks i det kromatogram, der
fremgår i figur 2 i harris (1995). som bekræftet af dr. harris i hans vidneforklaring
(bilag aa, side 78-79) […] er kromatogrammet i figur 2 identisk med det kromato-
gram, der er vist i harris waterside (bilag u) […] i det nederste slide på side 3. dette
kromatogram behandles indgående nedenfor (og i professor slaters tredje eksper-
terklæring (bilag ac)) […], og der henvises derfor hertil. integrationen er tilstræk-
kelig til at vise, at sammensætningen indeholdt ”mindre end ca. 25 %” sure varian-
ter, og desuden bekræfter hans konklusioner, at asp30 er den hovedsagelige sure
variant.
harris (1995) beskriver derudover, at de sure varianter, der er tilstede i sammensæt-
ningen, hovedsageligt er deamiderede varianter, hvor en eller flere asparagin-rester
er blevet deamideret (træk (iv) i krav 1). det anføres udtrykkeligt i sidste sætning i
afsnit 3.1 på side 131 […], “that the more acidic peaks 1 and 2 are deamidated at asn30 in
one light chain”. fagmanden ville opfatte udtrykket “deamidated at asn30” som at
mindst en af asparagin-resterne er blevet deamideret (der henvises til afsnittet ”te-
chnical background” i dette dokument og til harris et al. (1996) (bilag o) […] for
yderligere forklaring af deamideringen af anti-her2 antistoffer). det forhold, at
hummab4d5-8 har en asn30-rest i cdr 1 i en af eller begge vl-regioner, følger di-
                                              241
rekte af strukturen af antistoffet og kan bestemmes i aminosyresekvensen i vl-re-
gionen af humab4d5, som vist i figur 1.a på side 4286 i carter et al […]. således
beskriver harris (1995) også træk (v) i krav 1 i ep ’455.
ved epo’s tekniske appelkammer argumenterede genentech, inc. også for, at fag-
manden ikke ville være i stand til at fremstille en sammensætning i henhold til be-
skrivelsen i harris (1995) (bilag n) […]. dette er ikke korrekt. harris (1995) giver in-
strukser til, hvordan antistofsammensætningen fremstilles. disse instrukser og for-
klaringer fremføres mere end én gang i artiklen. eksempelvis beskriver harris både
i afsnit 2.3 og afsnit 3.1 på side 130 […], hvordan man udtrykker og producerer hum-
mab4d5-8 antistoffet ved hjælp af choceller. derudover henviser harris (1995) i
afsnit 2.3 […] til carter et al. ligesom ep ’455 gør. endvidere forklarer harris (1995),
hvordan kromatogrammerne i figur 2, side 312 […], viser tre sammensætninger ef-
ter kationbytningskromatografi. i afsnit 3.1, side 131 […], anføres det, at “charge
variants can be resolved by cation-exchange chromatography”. derudover angives
på side 130, i afsnit 2.2 […], detaljerede metoder for udførelsen af kationbytnings-
kromatografi. i resuméet anfører harris (1995), at “charge heterogeneity […] can be
detected by […] ion-exchange chromatography”.
baseret på disse oplysninger ville fagmanden have været i stand til at reproducere
sammensætningen som beskrevet i harris (1995) (bilag n) […].
der henvises til erklæringen af dr. buick (bilag w, pkt. 25-29) […]. denne erklæring
tilvejebringer bevis for forsøg gennemført på basis af wo ’653. fremstillingsmeto-
den beskrevet i wo ’653 er stort set identisk med metoden beskrevet af carter et al.,
som harris (1995) henviser til, og erklæringen beskriver analyse af sammensætnin-
ger fremstillet som beskrevet i wo ’653 og analyse af disse ved anvendelse af ka-
tionbytningskromatografi, som foreslået af harris (1995). dr. buick udførte ka-
tionbytningsforsøgene ved 22°c. i den forbindelse henvises til rodrigues et al.,
”expression and purification of hummab4d5-8 fv variants” (1995), side 65 (bilag
y) […] samt til professor slaters eksperterklæring (bilag k, pkt. 137) […].
dr. buick opnåede et kromatogram, der svarer til graferne i figur 2 i harris (1995),
særligt peak 1 og 2. dette viser, at harris (1995) er en ”enabling disclosure”. neden-
stående er de kromatogrammer, som dr. buick opnåede og til sammenligning figur
2 i harris (1995):
                                             242
konklusionen, om at sammensætningen beskrevet af harris (1995) kan reproduce-
res, bliver heller ikke tilbagevist af erklæringen af dr. wang (bilag v) […].
forsøgene beskrevet i wang blev udført med prøver af herceptin-antistof fra roche
(pkt. 4 i dr. wangs erklæring) […]. det vil sige, at dr. wang anvendte det kommerci-
elt tilgængelige produkt, der blev introduceret på markedet efter prioritetsdatoen
for ep ’455. i modsætning dertil blev hummab4d5-8 antistoffet i forsøgene, som be-
skrevet i dr. buicks erklæring, fremstillet i henhold til de metoder, der var kendt på
prioritetsdatoen og som henvist til i harris (1995) (dr. buick’s erklæring, bilag w, af-
snit 6 og 8) […]. med denne metode var dr. buick i stand til at reproducere resulta-
terne fra harris (1995).
roche har omvendt anført, at dr. wangs erklæring (bilag v) […] viser, at adskillel-
sen af sure varianter som vist i kromatogrammerne i figur 2 i harris (1995) (bilag
n) […] ikke kan opnås med metoden beskrevet af harris (1995). det er dog ikke kor-
rekt. dr. wangs erklæring viser ikke, at antistofsammensætningen beskrevet i har-
ris (1995) ikke kan reproduceres.
dr. wang kan have haft vanskeligheder med at analysere herceptin under anven-
delse af de betingelser, der er beskrevet i harris (1995). dette har imidlertid ikke ind-
virkning på identiteten af den fremstillede sammensætning og er derfor irrelevant
for bedømmelsen af, om sammensætningen beskrevet i harris (1995) kan reprodu-
ceres.
selv i tilfælde af at man (af uvis grund) måtte mene, at epo’s tekniske appelkam-
mer havde ret i, at dr. wangs mislykkede analyse skulle have indvirkning på repro-
ducerbarheden og identiteten af den fremstillede sammensætning, gøres det gæl-
dende, at lejlighedsvise mislykkede forsøg ikke svækker reproducerbarheden ifølge
praksis ved epo, hvis alene få forsøg er påkrævet for at gøre et mislykket forsøg vel-
lykket, forudsat at disse forsøg holdes inden for en rimelighedens grænser og ikke
kræver opfindelseshøjde. som vist i dr. buicks erklæring kunne produktet beskre-
vet i harris (1995) ikke alene reproduceres, men det kunne også analyseres som be-
skrevet i harris (1995), uden at dette krævede aktiviteter, der forudsatte opfindel-
seshøjde. som forklaret nedenfor forventes valget af temperatur (22c i stedet for
40c) ikke at medføre nogen væsentlig forskel med hensyn til kvaliteten af opløs-
ningen (resolution), og i alle tilfælde ville det have været rutine for fagmanden at fo-
retage mindre justeringer af kromatografibetingelserne (såsom temperatur), hvis
fagmanden var utilfreds med kvaliteten af opløsningen (bilag ac, pkt. 71) […].
roche har videre anført, at der er forvirring omkring, hvordan det anvendte antistof
i harris (1995) blev fremstillet. dette bestrides. harris (1995) beskriver specifikt, at
antistoffet fremstilles i transfekterede choceller. harris (1995) henviser derefter til
carter et al. (bilag e) […] for yderligere information om antistoffet. fagmanden vil
                                            243
uden problemer forstå, at det antistof, der anvendes af harris (1995) (bilag n) […],
er det antistof, der er beskrevet i carter et al. (bilag e) […] men produceret i cho-
celler. der er absolut ingen tvivl i den forbindelse.
endelig kritiserer roche det forhold, at dr. buick har besluttet at følge læren i wo
’653 (bilag f) […] fremfor læren i carter et al. (bilag e) […].
de afgørende afsnit i wo ’653 og carter et al., som beskriver ekspression og oprens-
ning af mab4d5varianter, er imidlertid fuldstændigt identiske på alle vigtige om-
råder. roche påstår, at dr. buick har foretaget et ”besynderligt valg”, selvom dr. bui-
ck faktisk ikke har foretaget et reelt valg, da de relevante dele af wo ’653 og carter
et al. er de samme.
7.2.5     manglende nyhed i forhold til komplet harris waterside (bilag ab) […]
7.2.5.1 krav 1
komplet harris waterside blev ikke fremlagt under hverken indsigelses- eller ap-
pelsagen ved epo. epo’s tekniske appelkammer har derfor ikke taget det kom-
plette sæt slides i betragtning ved vurderingen af gyldigheden af ep ’455.
komplet harris waterside beskriver en sammensætning, der indeholder et anti-
her2 antistof sammen med mindst en sur variant. slide 9 i komplet harris water-
side […] henviser til en “pool” indeholdende “deamidated asn-30”. på de foregåen-
de slides kan fagmanden læse, at præsentationen vedrører det humaniserede rhu-
mab-her2 antistof og analysen deraf. det specifikke anti-her2 antistof, som drøf-
tes i komplet harris warterside og betegnes “rhumab her2”, er hummab4d5-8.
dette fremgår af komplet harris waterside, der indeholder en eksplicit henvisning
til carter et al. (bilag e) […].
det er således tydeligt, at komplet harris waterside beskriver en “sammensætning”
ifølge træk (i) i krav 1 i ep ’455.
derudover ville fagmanden ved at se på side 3 (nederstes slide) […] med det sam-
me bemærke, at de viste kromatogrammer er identiske med de kromatogrammer,
der blev vist flere måneder tidligere i harris (1995) af samme dr. harris fra genen-
tech, inc. dette bekræftede dr. harris under hans vidneforklaringen ved uspto (bi-
lag aa, side 78-79) […]. fagmanden ville konsultere harris (1995) og blive klar over,
at rhumab her2 antistoffet er hummab4d5-8 antistoffet beskrevet i ep ’455.
yderligere vejledning ville være tilgængelig for fagmanden i februar 1997 med of-
fentliggørelsen af wo ’801. fagmanden ville bemærke, at wo ’801 er en patentan-
søgning indleveret af genentech, inc. vedrørende et anti-her2 antistof, som også
benævnes med forkortelsen “rhumab her2” (denne forkortelse anvendes første
gang i linje 38 på side 3 og fortsætter på side 4-6) […]. det er den samme forkortelse
som anvendes i komplet harris waterside. ved at læse linje 1-2 på side 19 i wo ’801
[…], dvs. “this example describes the development of a lyophilized formulation
comprising full length humanized hummab4d5-8”, ville fagmanden ikke være i
tvivl om, at “rhumab her2” er identisk med antistoffet beskrevet i ep ’455.
fagmanden ville også være i stand til at identificere det antistof, der er beskrevet i
komplet harris waterside baseret på oplysningerne beskrevet i selve komplet har-
ris waterside. på slide 1 på side 2 […] anføres det, at dr. harris arbejder for genen-
tech, inc. på slide 2 på side 2 […] i komplet harris waterside med titlen “rhumab
her2 background” anføres det, at antistoffet nu er “in phase iii clinical trials (breast
cancer)”. hummab4d5-8 antistoffet, der i dag markedsføres af genentech, inc. un-
                                            244
der navnet herceptin®, var det eneste anti-her2 antistof i fase 3 klinisk afprøvning
på prioritetsdatoen for ep ’455.
ifølge tidslinjen for udviklingen af herceptin® (bilag h) […] blev det humaniserede
anti-her2-antistof, rhumab-her2 (herceptin®), testet i et fase 3 klinisk forsøg. på-
begyndelsen af det kliniske randomiserede fase 3 forsøg (ho648g), udført af ge-
nentech, inc., blev offentliggjort af us national cancer institute i 1995 (som henvist
til i listen over ‘other publications’ på side 2 i us 7,531,645 b2 (den amerikanske
pendant til stampatentet ep ’488)). tidslinjen viser også, at herceptin® (som inde-
holder rhumab her2 som aktivstof) påbegyndte kliniske fase 3 forsøg i 1995. på
baggrund heraf ville en fagmand forstå, at antistoffet beskrevet i komplet harris
waterside er det samme antistof, som det antistof, der er beskrevet i ep ’455. derfor
er træk (ii) i krav 1 i ep ’455 beskrevet.
komplet harris waterside beskriver udtrykkeligt på slide 9 på side 6 […], at “25%
of pool has deamidated asn-30”, dvs. sure varianter af anti-her2-antistoffet som
påkrævet i træk (iv) i krav 1 i ep ’455. eftersom komplet harris waterside ikke hen-
viser til nogen andre varianter af anti-her2-antistoffet, ville fagmanden konklude-
re, at dette dokument beskriver en sammensætning, hvori de sure varianter hoved-
sageligt er deamiderede varianter, jf. eksperterklæringen af professor slater (bilag
k) […]. dermed er træk (iv) i krav 1 i ep ’455 beskrevet.
slide 9 på side 6 [...] i komplet harris waterside beskriver også, at peak 1 og 3 er
blevet isoleret og analyseret individuelt for specifik aktivitet. det beskrives, at peak
3 har 100 % specifik aktivitet (det rene ønskede (native) antistof). komplet harris
waterside beskriver derfor en sammensætning, der indeholder det rene ønskede
(native) antistof (peak 3), og dermed en sammensætning, som omfatter mindre end
ca. 25 % sure varianter. fagmanden var i stand til at separere peak 3 fra "pool'en"
ved mono s kationsbytningskromatografi (resultaterne vises side 3 (nederste slide))
og fagmanden ville også umiddelbart (implicit, men direkte og utvetydigt) forstå, at
en blanding med en relativ mængde af peak 1 (sure deamiderede varianter på
asn30) og peak 3 (det rene ønskede (native) antistof) let kunne fremstilles, for ek-
sempel ved at blande peak 3 med en mindre mængde af peak 1. komplet harris wa-
terside foregriber derfor ep ’455. krav 1 er derfor ikke nyt.
selvom komplet harris waterside kun udtrykkeligt nævner tallet 25 % deamideret
asn30 for ”poolen”, er det endvidere tydeligt, at denne procentdel reelt er lavere,
hvis fagmanden betragter kromatogrammerne vist på side 3 (nederste slide) […].
dette er allerede blevet drøftet ovenfor i forbindelse med harris (1995), som inde-
holder kromatogrammer identiske med kromatogrammerne vist på side 3 (nederste
slide) […]. der er ovenfor redegjort for, at de peaks, der repræsenterer sure varian-
ter (peak 1 og 2), udgør mellem ca. 11-19 % ifølge eksperterklæringen fra professor
slater (bilag k) […].
komplet harris waterside beskriver således, at mængden af sur(e) variant(er) af an-
ti-her2 antistoffet i sammensætningen er mindre end 25 %. dermed er træk (iii) i
krav 1 i ep ’455 beskrevet.
det bemærkes i denne sammenhæng, at ep ’455 angår sammensætninger, der om-
fatter blandinger af antiher2 antistof og sure varianter deraf, hvor mængden af sure
varianter er mindre end ca. 25 %. med andre ord udgør sure varianter mindre end
ca. 25 % af det totale anti-her2-antistof. det totale anti-her2 antistof omfatter det
ønskede (native) hummab4d5-8 samt sure og basiske varianter deraf.
                                           245
med dette in mente er det klart, at komplet harris waterside beskriver sammensæt-
ninger, der omfatter mindre end ca. 25 % sure varianter.
på side 6 (øverste slide) […] i komplet harris waterside beskrives peak 1 og 3. det
angives, at peak 1 udviser 82 % specifik aktivitet, mens peak 3 udviser 100 % speci-
fik aktivitet. dette slide henviser desuden til en ”pool”, som omfatter 25 % antistof
med 82 % specifik aktivitet og 75 % antistof med 100 % specifik aktivitet. ”poolen”
har 95 % specifik aktivitet (dvs. 25 % med 82 % specifik aktivitet og 75 % med 100 %
specifik aktivitet). den ”pool”, der henvises til på side 6 (øverste slide) […], omfat-
ter ikke nogen af de basiske varianter, som findes i peak 4 og 5. dette er klart, idet
det følger af de angivne tal, at ”poolen” kun omfatter en variant med 82 % specifik
aktivitet (peak 1) og det native antistof med 100 % specifik aktivitet (peak 3). fag-
manden vil umiddelbart forstå, at den omtalte ”pool” kun omfatter peak 1 og 3.
de kromatogrammer, der er vist på side 3 (nederste slide) […], viser imidlertid klart,
at sammensætningen også omfatter basiske varianter, peak 4 og 5. da de sure vari-
anter af peak 1 udgør 25 % af en ”pool” bestående af peak 1 og peak 3 (hvor peak 3
er det native antistof), og peak 2 udgør klart mindre end 25 % af peak 4 og 5, må de
sure varianter udgøre mindre end 25 % af det totale antistof i sammensætningen,
som omfatter alle peaks 1 til 5. dette er tydeligt blot ved at se på kromatogrammer-
ne på side 3 (nederste slide) […] sammenholdt med beregningerne af specifik akti-
vitet på side 6 (øverste slide). dette bekræftes tillige af professor slaters integration
af kromatogrammerne (bilag k) […].
roche har kritiseret integrationen af kromatogrammet udarbejdet af professor sla-
ter af følgende årsager. for det første har roche understreget behovet for at fastlæg-
ge en nulpunktsreference eller grundlinje (baseline). det ligger imidlertid klart in-
den for fagmandens evner at fastlægge en grundlinje, især for et kromatogram som
det pågældende med en konsistent (flad) og let identificerbar grundlinje hen over
både de sure og basiske sektioner som vist i figuren nedenfor.
endvidere anfører roche, at der kan være betydelig usikkerhed ved fastlæggelsen
af kromatogrammernes omfang, når dette udføres på baggrund af en visuel inspek-
tion af relativt små kromatrogrammer. i den forbindelse bemærkes det, at måling af
det faktiske areal med høj nøjagtighed ikke er et krav (navnlig, når resultaterne er så
klart under 25 %). det er derimod tilstrækkeligt at bestemme en relation mellem pea-
karealerne for at bestemme, om sammensætningen omfatter ”mindre end ca. 25 %”
sure varianter.
komplet harris waterside beskriver også trækkene (iv) og (v) i ep '455. side 5 (ne-
derste slide) […] i komplet harris waterside karakteriserer den primære sure peak
1 (iex-1) og den ønskede ”native” peak 3 (iex-3) fra kromatografien på side 3 (ne-
deste slide) […], og illustrerer deamidering fra asn30 til asp30 (iex-1 indeholder
                                           246
peak d (asp30), mens iex-3 ikke gør). dvs. at de sure varianter i sammensætningen
er hovedsageligt (mere end 50 %) deamideret til asp30.
roche påstår, at der ikke er noget bevis for, at karakteriseringen af de sure varianter
i peak 1 (iex-1) og peak 3 (iex-3) på side 5 (nederste slide) […] faktisk er karakteri-
sering af peak 1 og 3 fra kromatogrammerne på det nederste slide på side 3 […]. et
modhold skal imidlertid læses og forstås i sin helhed (se fx t 56/87). da de enkelte
slides i komplet harris waterside blev præsenteret sammen som én præsentation,
er det ganske enkelt ikke troværdigt, at den analyse af specifikke peaks, som beskri-
ves på side 4 og 5 […], skulle angå noget andet end det, der er beskrevet tidligere i
præsentationen, dvs. det kromatogram, der er vist på side 3 (nederste slide) […].
fagmanden ville også forstå, at deamideringen sker på position 30 (asn30 til asp) i
en eller begge af de lette kæder i antistoffet, som krævet i træk (v) i krav 1 i ep ’455.
dette følger allerede af henvisningen til “deamidated asn-30” på side 6 (øverste sli-
de) […]. derudover er den delvise aminosyresekvens vist på side 8 (nederste slide)
[…] i komplet harris waterside identisk med den tilsvarende del af sekvensen i den
lette kæde af anti-her2 antistoffet vist i figur 7a i ep ’455. dette er en yderligere be-
kræftelse af, at rhumab her2 antistoffet, omtalt i komplet harris waterside, er
identisk med hummab4d5-8 antistoffet, som beskrevet i ep ’455.
som beskrevet ovenfor beskriver komplet harris waterside således alle trækkene i
krav 1. ep ’455 mangler dermed nyhed i forhold til komplet harris waterside.
komplet harris waterside (bilag ab) […] tilvejebringer de nødvendige oplysninger
for at en fagmand kan udøve læren i dokumentet. på side 8 (nederste slide) […] gi-
ves således et overblik over fremgangsmåden til fremstilling af antistoffet. på side
20 […] henviser komplet harris waterside endvidere til carter et al. (bilag e) […].
carter et al. (bilag e) […] beskriver 8 humaniserede antistoffer med små forskelle,
men peger på netop hummab4d5-8 som den ”most potent humanized variant designed
by molecular modelling” (bilag e, side 4285, venstre kolonne og side 4288, venstre ko-
lonne) […].
komplet harris waterside anviser derfor fagmanden, hvordan hummab4d5-8 skal
fremstilles ved at følge den lære, der tilvejebringes i carter et al., under hensynta-
gen til læren på side 8 i komplet harris waterside […], der beskriver, at antistoffet
fremstilles i cho-celler.
baseret på denne beskrivelse vil fagmanden nå frem til antistoffet. fagmanden ville
endvidere se vejledningen om at anvende cho-celler til at udtrykke antistoffet og
om at anvende mono s kationbytningskromatografi til oprensning af antistoffet.
dette vil føre fagmanden direkte til harris (1995) (bilag n) […] og til carter et al.
(som der er henvist til på side 20) […]. med disse oplysninger ville fagmanden væ-
re i stand til at producere sammensætningen beskrevet i komplet harris waterside.
dette bekræftes af dr. buicks erklæring (bilag w, afsnit 25-29) […], som viser, at fag-
manden ville have været i stand til at reproducere metoderne i komplet harris wa-
terside (bilag ab) […] uden unødig byrde, og at man ved at gøre dette faktisk ville
fremstille sammensætninger, der falder inden for ep ’455. dette bekræftes også af
professor slater (bilag ac, pkt. 74) […].
roche kritisererer dr. buicks valg om at udføre mono s-kationbytningskromatogra-
fien ved 22°c i stedet for ved 40°c som beskrevet i harris (1995) (bilag n) […]. især
anfører roche, at temperaturforskellen kan have en indflydelse på separeringen af
de enkelte peaks, se afsnit 7.2.6 nedenfor.
                                              247
de anvendte analytiske procedurer har imidlertid ingen indflydelse på det produkt,
der fremstilles af dr. buick, som forklaret af professor slater (bilag k, pkt. 133-141)
[…]. fagmanden kunne derfor reproducere beskrivelsen i komplet harris watersi-
de uden unødig byrde.
7.2.6     dr. buicks erklæring (bilag w)
roche kritiserer især dr. buicks anvendelse af cho-celler til ekspression af trastuzu-
mab i stedet for de hek293-celler, der blev anvendt i wo ’653 (bilag f) […].
cho-celler var et populært og alment benyttet ekspressionssystem i 1998. som for-
klaret af professor slater i eksperterklæringen af 26. oktober 2018 (bilag k) […] dis-
kuterer wo ’653 (bilag f) på side 46-47 […] en række egnede værtsceller til ekspres-
sion af glycosylerede targetpolypeptider, og på side 47, linje 28-29 i wo ’653 […]
henvises der til cho-celler som én af to foretrukne cellelinjer.
som forklaret af professor slater (bilag ac, pkt. 65) […] ville det forhold, at cho-
celler er af ikkehuman oprindelse, ikke have afholdt fagmanden fra at anvende dem.
en oversigtsartikel af dumont et al. offentliggjort i 2016 bemærker, at cho-celler er
blevet anvendt til fremstilling af mere end 70 % af de godkendte rekombinante pro-
teiner (bilag k, pkt. 136) […].
uden nærmere støtte anfører professor dalby, at anvendelse af cho-celler "will af-
fect the profile of hummab4d5-8 variants produced during the cell culture and purification
of the protein, including the acidic variants and deamidated variants" (bilag 24, afsnit 31)
[…].
som forklaret af professor slater (bilag ac, pkt. 67) […] er der imidlertid ikke noget,
der understøtter, at valget af cellelinje vil påvirke de typer af sure og deamiderede
varianter, der fremstilles. valget af cellelinje er snarere relevant i relation til forskelle
i glycosyleringsmønstre, ”klipning” af terminale aminosyrerester af celleproteaser
og n-terminal modificering. aminosyresekvensen af det protein, der blev fremstil-
let af dr. buick, blev bestemt til at være den samme som i trastuzumab, og det ville
forventes at folde på samme måde i forskellige cellelinjer.
roche kritiserer endvidere den af dr. buick anvendte metode med hensyn til valget
af vektor, den optimerede dna-sekvens og transfektionen. dr. buicks anvendelse
af pcdna3.1-ekspressionsvektoren - en optimeret dna-sekvens og transient - i ste-
det for stabil transfektion forventes imidlertid ikke at påvirke antistoffets deamide-
ringsmønster (bilag ac, pkt. 68-69) […]. det bemærkes også, at afsnit [0073] i ep
’455 […] anerkender, at det er underordnet, hvilken vektor der anvendes til frem-
stilling af antistoffet, og angiver, at ”mange vektorer er tilgængelige”.
roche kritiserer også dr. buicks beslutning om at udføre mono s-kationbytningskro-
matografi ved 22°c i stedet for 40°c som beskrevet i harris (1995) (bilag n) […]. ro-
che bemærker særligt, at temperaturforskellen kan have indflydelse på adskillelsen
af de enkelte peaks.
ifølge professor slater (bilag ac, pkt. 71) […] forventes temperaturen imidlertid ik-
ke at have væsentlig indflydelse på adskillelsen af de enkelte peaks, men i alle til-
fælde ville det være rutine for fagmanden at foretage justeringer af kromatografibe-
tingelserne (såsom temperaturen), hvis fagmanden var utilfreds med opløsningen.
dette bekræftes af dr. buick, som med succes - rutinemæssigt - anvendte mono ska-
tionbytningskromatografi ved 22°c.
                                               248
roche anfører endvidere, at dr. buick ”kalibrerede” sit forsøg med kommercielt
trastuzumab (herceptin), og at det derfor ”ikke ville have været muligt for fagmanden
at udføre dette forsøg på stridspatentets prioritetsdato”. dette bestrides.
imidlertid henviser dr. buick til det forhold, at han testede både det fremstillede
trastuzumab og det kommercielt tilgængelige trastuzumab og derefter i visse tilfæl-
de sammenlignede resultaterne af de to, efter at det relevante trin i forsøget var ud-
ført, for at tjekke for konsistens. dr. buick anvendte ikke det kommercielt tilgænge-
lige trastuzumab for at udføre nogen af trinnene i forhold til det fremstillede
trastuzumab.
roche anfører endvidere, at dr. buicks erklæring omhandler fremstilling og analyse
af en mindre mængde af trastuzumab end tilfældet er i både wo ’801 (bilag t) […]
og harris waterside (bilag u) […], og at dette skulle betyde, at dr. buick ikke har
udført læren i wo ’801 og harris waterside. roche anfører endvidere, at det ofte er
vanskeligt at opskalere kromatografi-processer fra laboratorieskala til produktions-
skala.
roche angiver slutteligt, at professor slaters tyske erklæring (bilag 36) […] under-
støtter at opfindelsen ifølge stridspatentet har opfindelseshøjde. begrundelsen for
dette standpunkt synes at være, at wo ’801 og komplet harris waterside (bilag ab)
[…] angår produktionsskala, og at en eftergørelse af disse modhold i laboratiorie
skala (som dr. buick har foretaget), ikke viser noget om eftergørelse i produktions-
skala. dette er imidlertid en besynderlig argumentation, idet ep ’455 ikke er begræn-
set til nogen særlig skala og i lyset af at ep ’455 – om noget – alene eksemplificerer
fremstilling af produktet i laboratorieskala.
[msd,] biogen og samsung bioepis gør gældende, at det forhold, at der måtte være
forskel i mængderne af trastuzumab mellem wo ’801, harris waterside og dr. bui-
cks forsøg, ikke ændrer ved, at genstanden i modholdene wo ’801 og komplet har-
ris waterside er gjort tilgængelige for offentligheden, idet genstanden er reprodu-
cerbar uden unødig byrde, jf. relevant praksis fra epo beskrevet ovenfor i afsnit 7.1.
af dette afsnit fremgår, at det er tilstrækkeligt, at modholdet klart beskriver meto-
der til udførelse af læren heri ved brug af sådanne tekniske begreber, som gør me-
toderne implementerbare, og at det tilsigtede resultat i det mindste opnås i nogle til-
fælde (se fx t 487/91). det fastholdes således, at de omtalte modhold er nyhedsska-
delige i forhold til ep ’455, og at dr. buicks forsøg dokumenterer at de er reproduce-
bare. det erindres i denne sammenhæng, at ep ’455 ikke stiller krav til mængden af
trastuzumab.
roche forsøger endelig at så tvivl om dr. buicks erklæring (bilag w) […] ved frem-
læggelsen af en erklæring fra holly prentice (bilag 37) […]. erklæringen fra holly
prentice er oprindeligt fremlagt i den amerikanske ”inter partes review” sag mellem
pfizer, inc. og genentech, inc.
ifølge roche skulle holly prentices erklæring dokumentere, at dr. buicks erklæring
ikke er udtryk for en reproduktion af læren i wo ’801. holly prentice anfører i er-
klæringen, at dr. buick i en vis udstrækning har benyttet sin egen protokol, og truf-
fet en række valg, der enten adskiller sig fra eller ikke er omtalt i wo'801 (bilag t -
benævnt "andya" i holly prentices erklæring) […], harris (1995) (bilag n) […], har-
ris waterside (bilag u) […] eller de dokumenter, som disse modhold direkte refere-
rer til (wo ’801’s reference til wo ’653 (bilag f) […] og harris (1995)'s reference til
carter et al. (bilag e)) […]. holly prentice anfører, at disse valg er baseret på bag-
klogskab, dr. buicks kendskab til genentechs, inc.’s patenter (us patents 6,249,218
og 6,339,142 – svarende til ep '455) og nutidens teknik.
                                              249
holly prentice har tillige afgivet vidneforklaring til brug for en amerikanske sag
mellem genentech, inc. og pfizer, inc. (bilag ae). som det fremgår af vidneudsag-
net er holly prentices kritik af dr. buicks forsøg i det væsentlige ubegrundet. såle-
des fremgår det af vidneudsagnet:
  •    holly prentice angiver ikke hvilke konkrete oplysninger i de to genentech,
       inc. patenter (svarende til ep '455), som dr. buick skulle have støttet sig til (bi-
       lag ae, side 39(154)).
  •    wo '801 (omtalt af holly prentice som "andya") indeholder ikke en angivel-
       se af, i hvilken størrelsesorden antistofformuleringen blev fremstillet (bilag
       ae, side 42(166)).
  •    det ville være naturligt for fagmanden, der ønsker at reproducere wo '801,
       at starte i lille skala (bilag ae, side 43(171-172)).
  •    holly prentices erklæring ikke indeholder kritik af de specifikke valg, dr. bui-
       ck har foretaget, herunder anvendelsen af transient transfektion, den mam-
       male ekspressionsvektor pcdna 3.1 og celledyrkningstiden (bilag ae, side
       44(173)-45(179)).
  •    holly prentice var inden afgivelsen af sin erklæring bekendt med, at dr. bui-
       ck havde foretaget tilsvarende forsøg baseret på antistof fra human embryo-
       nic kidney celler (hek), og at disse også resulterede i en andel sure varianter
       langt under 25 % og meget lig forsøgene med cho-celler (bilag ae, side
       47(179)–48(189)).
  •    holly prentice angiver ikke i sin erklæring, hvor stor en betydning forhold
       som ph, varighed og temperatur har for mængden af sure varianter (bilag
       ae, side 49(195)–50(197)). samtidig bekræfter holly prentice, at der siden
       1998 ikke er sket væsentlige opdagelser, der har ændret på, hvordan man in-
       den for hendes felt forstår sammenhængene mellem på den ene side ph, va-
       righed (af celledyrkningen) og temperatur og på den anden side niveauet af
       sure varianter (bilag ae, side 50(197).
  •    holly prentice bekræfter, at us patent 6,339,142 (et amerikansk patent i sam-
       me patentfamilie som stridspatentet) kun indeholder en meget generel og
       "high-level" beskrivelse af hvordan antistoffet tilvejebringes, og at dette pa-
       tent heller ikke indeholder angivelse af hvilken ph-værdi, varighed eller tem-
       peratur, kompositionen tilvejebringes under (bilag ae, side 50 (199-200)).
       holly prentice bekræfter endvidere, at patentet ikke angiver hvilke celledyrk-
       ningsbetingelser, for eksempel ph og temperatur, celledyrkningsmedium el-
       ler opbevaringskonditioner, som kompositionen i henhold til patentet er til-
       vejebragt under (bilag ae, side 51 (201-202)).
  •    endelig bekræfter holly prentice, at fagmanden med tilstrækkelig tid og eks-
       perimenter til rådighed ville være i stand til at træffe de fornødne valg til op-
       timering af celledyrkningsbetingelserne såsom ph med videre, således at fag-
       manden kunne fremstille en antistofsammensætning i henhold til us 142 pa-
       tentet (bilag ae, side 51(202-203)).
på denne baggrund fastholdes det, at dr. buicks eksperiment og erklæring (bilag w)
[…] viser, at fagmanden ved at trække på sin generelle viden som fagmand kunne
reproducere læren i modholdene wo ’801 (bilag t) […] og komplet harris water-
side (bilag ab […] uden unødig byrde. det fastholdes således, at disse modhold er
nyhedsskadelige. subsidiært gøres det gældende, at de valg dr. buick måtte have fo-
                                            250
retaget i mangel af konkrete oplysninger i wo ’801 og komplet harris waterside ik-
ke er opfinderiske.
det erindres, at epo’s tekniske appelkammer ikke var i besiddelse af dr. buicks er-
klæring, da appelkammeret træf afgørelse om ep ’455’s gyldighed.
7.3       ep ’455 mangler opfindelseshøjde
7.3.1     manglende opfindelse baseret på problem-and-solution metoden
7.3.1.1 indledning
ep ’455 adskiller sig ikke væsentligt fra den kendte teknik, som identificeret og gen-
nemgået ovenfor, og ville være åbenlyst for en fagmand i lyset heraf. den manglen-
de opfindelseshøjde af ep ’455 er især baseret på følgende kendte teknik:
           a)    wo ’801 (andya) (bilag t) […]
           b)    powell (bilag m) […]
           c)    harris (1995) (bilag n) […]
           d)    komplet harris waterside (bilag ab) […]
7.3.1.2 bestemmelse af den nærmest kendte teknik
som beskrevet ovenfor beskriver wo ’801 det velkendte problem om, hvorledes
man skal lagre et antistof efter oprensning fra en cellekultur. wo ’801 anerkender,
at proteinnedbrydning er et problem i opløsninger af proteiner (herunder antistof-
fer) og fører til kemisk og/eller fysisk ustabilitet af det pågældende antistof/protein
(bilag t, side 1, linje 8-26) […].
wo ’801 (bilag t, side 19, linje 11) […] beskriver endvidere stabiliteten af hum-
mab4d5-8-antistof i både lyofiliserede formuleringer og formuleringer i væske-
form. på linje 13-15 […] beskrives, at det blev observeret, at rhumab her2 i formu-
lering i væskeform nedbrydes ved deamidering af asn30 i den lette kæde og også
ved dannelse af isoaspartat via et cyklisk imid (succinimid) af asp102 i den tunge
kæde.
wo ’801 og patentet angår således begge et lignende formål, dvs. tilvejebringelse af
hummab4d5-8-antistofsammensætninger med reducerede niveauer af nedbryd-
ningsprodukter.
følgelig kan wo ’801 anses for et lovende udgangspunkt for bedømmelsen af op-
findelseshøjde.
på baggrund af epo’s tekniske appelkammers afgørelse i sag t 2522/10 gør roche
imidlertid gældende, at harris waterside (bilag u) […] udgør nærmeste kendte tek-
nik.
uanset om opfindelseshøjde vurderes på baggrund af wo '801 (bilag t) […] eller
komplet harris waterside (bilag ab) […] som den nærmeste kendte teknik, mang-
ler ep '455 opfindelseshøjde.
nedenfor påvises, at ep ’455 også mangler opfindelseshøjde både på baggrund af
wo '801 og komplet harris waterside som nærmeste kendte teknik.
7.3.1.3 bestemmelse og løsning af det tekniske problem i lyset af wo '801 (bilag t)
         […]
                                             251
epo’s tekniske appelkammer (bilag q) […] fandt, at træk (v) - at de sure varianter
hovedsagelig er deamiderede varianter, hvor de deamiderede varianter har asn30 i
cdr1 af den ene eller begge vl-regioner af hummab4d5-8 omdannet til aspartat -
ikke direkte og utvetydigt er beskrevet af wo ’801. som beskrevet ovenfor i afsnit
7.1 om nyhed, beskriver wo ’801 en sammensætning, som har alle trækkene i krav
1, herunder træk (v). selvom træk (v) skulle anses for ikke at være beskrevet, mang-
ler ep ’455 opfindelseshøjde i forhold til wo ’801 af følgende grunde.
ep ’455 giver ingen forklaring eller videnskabeligt rationale for at søge beskyttelse
for sammensætninger med sure varianter under de angivne niveauer.
desuden forklarer ep ’455 ikke, hvorfor de deamiderede varianter hovedsageligt
skal have én eller flere asparaginrester deamideret til aspartat, eller hvorfor de dea-
miderede varianter skal have asn30 i cdr1 i den ene eller begge vl-regioner om-
dannet til aspartat.
roche har anført, at fjernelsen af de bestemte sure varianter, som ifølge træk (iv) og
(v) skal være de dominerende sure varianter i sammensætningen ifølge kravet, fak-
tisk er et formål med opfindelsen (afsnit [0113] i ep ’455) […].
det er imidlertid meningsløst, at ep ’455 kræver, at en type af sur variant, som pa-
tentet sigter mod at fjerne, skal være den dominerende del af de sure varianter, som
findes i sammensætningen.
da den tekniske forskel mellem krav 1 i ep ’455 og sammensætningerne ifølge wo
’801 (angiveligt) angår en specificeret mængde af en urenhed, som ep ’455 i krav 1
på den ene side anfører skal være til stede, som de dominerende sure varianter, men
på den anden side anfører (i beskrivelsen), at det er ønskeligt at fjerne, kan det ene-
ste objektive tekniske problem, som ep ’455 løser, i bedste fald være tilvejebringelse
af en alternativ sammensætning af hummab4d5-8.
løsningen på dette tekniske problem ville have været åbenlys eller endog uundgå-
elig for en fagmand.
for det første beskrives løsningen i wo ’801.
wo ’801 anerkender, at proteinnedbrydning er et problem i proteinopløsninger.
wo ’801 beskriver desuden, at den vigtigste nedbrydningsvej for hummab4d5-8 i
vandig opløsning er ved deamidering af asn30 eller succinimiddannelse (bilag t,
side 19, linje 13-15 og side 26, linje 14-16) […]. wo ’801 motiverer derfor fagmanden
til at tilvejebringe sammensætninger med reducerede niveauer af disse nedbryd-
ningsprodukter og oplyser også fagmanden om, at denne særlige urenhed er den
dominerende sure variant.
i realiteten er sammensætningerne i krav 1 i ep ’455 formentlig ikke alternativer til
– men faktisk identiske med – de sammensætninger, der er beskrevet i wo ’801 som
beskrevet ovenfor.
som beskrevet i detaljer ovenfor beskriver wo ’801 desuden fire sammensætninger,
som indeholder ca. 7882 % nativt hummab4d5-8 (figur 5 til figur 8) og dermed 18-
22 % nedbrudte varianter. fagmanden ville forstå, at hovedparten af de 18-22 % ned-
brudte varianter af hummab4d5-8 i de fire prøver er deamiderede varianter (på
asn30) og isoaspartatvarianter (på asp102). omdannelsen til aspartat er en direkte
kemisk konsekvens af deamidering af asn30. som diskuteret ovenfor ville en fag-
mand have forstået, at det meste af asn30 er deamideret til asp30.
                                           252
desuden beskriver wo ’801, at analyse af hummab4d5-8-deamidering og succini-
middannelse kan udføres ved kationbytningskromatografi og specificerer anvendel-
se af en bakerbond wide-pore carboxy sulfon-søjle (bilag t, side 26, linje 17-29) […].
dette er den samme velkendte analysesøjle, som der anvendes i ep ’455, og som er i
stand til at separere det ønskede antistof fra dets deamiderede varianter som vist i
ep ’455.
wo ’801 motiverer således fagmanden til at tilvejebringe sammensætninger med re-
ducerede niveauer af nedbrydningsprodukter og beskriver fremgangsmåder til
fremstilling af sammensætninger med mindre end ca. 25 % sure varianter, hvor de
sure varianter i hovedsagen er deamiderede varianter, og hvor de deamiderede va-
rianter har asn30 i cdr1 i den ene eller begge vl-regioner af hummab4d5-8 om-
dannet til aspartat. wo ’801 tilvejebringer endvidere fremgangsmåder til separering
af de deamiderede varianter fra det ønskede hummab4d5-8 og analyse af de dea-
miderede varianter.
ep ’455 mangler derfor opfindelseshøjde i forhold til wo ’801.
for det andet ville en fagmand, som stod over for det førnævnte objektive tekniske
problem, have konsulteret powell (bilag m)[…].
som anført ovenfor i afsnit 6.2.1, beskriver powell deamiderings- eller oxidationsre-
aktioner under betingelser, som er typiske for en farmaceutisk formulering i væske-
form. på side 18-23 […] diskuterer powell hummab4d5-8 og beskriver, at den ene-
ste nedbrydning af hummab4d5-8, som blev observeret, var dannelse af iso-asp i
position 102 i den tunge kæde og deamidering af asn30 i den lette kæde. desuden
beskriver powell, at deamidering af asn30 i cdr1 i den lette kæde forekommer un-
der celledyrkningsprocessen med en forekomst på 10-12 %. som allerede forklaret
ovenfor, forventes det specifikke valg af cellelinje (fx hek-293- eller cho-celler) ik-
ke at have nogen væsentlig indflydelse på deamideringen af asn30.
baseret på wo ’801 i kombination med powell ville fagmanden således umiddelbart
have forstået, at de i wo ’801 beskrevne sammensætninger omfatter 18-22 % ned-
brudte varianter, hvor hovedparten er deamiderede varianter (på asn30) og isoas-
partatvarianter (på asp102), og desuden at 10-12 % af sammensætningen forventes
at være varianter, som er deamideret ved asn30 til aspartat.
hvis det ønskes at separere det ønskede antistof yderligere fra de deamiderede va-
rianter, ville fagmanden også have forstået ud fra wo ’801, at dette kan gøres ved
konventionelle fremgangsmåder såsom kationbytningskromatografi ved brug af en
bakerbond wide-pore carboxy sulfon-søjle.
ep ’455 mangler således opfindelseshøjde i forhold til wo ’801 i kombination med
powell.
7.3.1.4 bestemmelse og løsning af det pågældende tekniske problem i lyset af kom-
         plet harris waterside (bilag ab) […]
som forklaret ovenfor beskriver komplet harris waterside reelt alle trækkene i krav
1 i ep '455. ep ’455 mangler derfor nyhed i forhold til komplet harris waterside.
ikke desto mindre hævder roche, at der er flere træk, der adskiller harris watersi-
de (bilag u) […] fra den påståede opfindelse i ep ’455, herunder særligt følgende:
roche anfører, at harris waterside ikke direkte og entydigt beskriver, hvorvidt det
beskrevne antistof er hummab4d5-8.
                                             253
roche hævder også, at harris waterside ikke beskriver sammensætninger omfatten-
de mindre end 25 % sure varianter. roche anfører dog, at harris waterside beskri-
ver, at ”25 % of the pool” er deamideret ved asn30. hvis det lægges til grund, at en-
ten antistoffets identitet og/eller mængden af sure varianter rent faktisk er det ad-
skillende træk, gælder følgende.
når de adskillende træk er blevet identificeret, er det næste skridt i henhold til pro-
blem-and-solution metoden at beskrive effekten af de adskillende træk. imidlertid
beskriver ep ’455 ikke nogen teknisk effekt af de adskillende træk, som roche me-
ner at have identificeret. roche har undladt at efterkomme en processuel opfordring
til at specifikt at angive, hvor en eventuel teknisk effekt af ovennævnte påståede ad-
skillende træk beskrives i ep ’455, og retten kan således lægge til grund, at ep 455
ikke beskriver nogen teknisk effekt af de adskillende træk.
den tekniske effekt af hummab4d5-8 kan dermed i bedste fald alene være den tek-
niske effekt, der allerede er en del af den kendte teknik.
ep ’455 beskriver heller ikke nogen teknisk effekt forbundet med en sammensæt-
ning indeholdende mindre end ca. 25 % sure varianter i stedet for 25 % sure varian-
ter. at der opnås en teknisk effekt ved at reducere mængden af sure varianter fra 25
% til ”mindre en ca. 25 %” er ikke beskrevet i ep ’455 eller af roche som værende
opfindelsens formål. faktisk synes der slet ikke at være nogen teknisk effekt forbun-
det med en reducering af mængden af sure varianter fra 25 % til "mindre end ca. 25
%".
eksemplet i ep '455 beskriver, at en sammensætning af hummab4d5-8 fremstillet
ved brug af konventionelle metoder (dvs. uden anvendelsen af "omvendte vaske-
trin") allerede omfattede mindre end 25 % sure varianter. figur 5 i ep ’455 viser så-
ledes, at ”load fraction” indeholdt mellem ca. 17 og 25 % sure varianter, dvs. min-
dre en ca. 25 %. som nævnt kunne en fagmand aflæse området under hver csx-pe-
ak på y-aksen i grafen i figur 5 som en procentdel af proteinindholdet. tabel 1 ne-
denfor beskriver indholdet af de forskellige peaks.
på baggrund af tabel 3 i ep ’455 ville en fagmand forstå, at (i) peak a, b og 1 udgør
sure varianter, herunder varianter, der er deamideret ved asn30, (ii) peak 3 udgør
ikke-deamideret (dvs. native) antistof, (iii) peak 4 udgør basiske varianter, herunder
dem med c-terminalt lysin (lys450) og/eller isoaspartat ved asp102, og (iv) “andre”
udgør varianter, der har succinimid ved asp 102 i den tunge kæde og/eller "multiple
permutations found in peaks 1 and 4", som angivet i ep ’455. en fagmand ville så-
ledes forstå, at peak 3 er det ønskede (native) protein, peak a, b og 1 er sure varian-
ter, peak 4 er basiske varianter og “andre” er en blanding af sure og basiske varian-
ter. ud fra dette ville fagmanden forstå, at ”load fraction” indeholdt følgende:
figur 5 i ep '455 viser således, at i "load fraction" udgjorde de sure varianter mellem
ca. 17 og 25 %, dvs. mindre end ca. 25 %. i den forbindelse henvises der endvidere
til eksperterklæringen af professor slater (bilag k, pkt. 60-61) […].
på den baggrund er det eneste tekniske problem, som opfindelsen i givet fald løser,
tilvejebringelse af en alternativ sammensætning af rhumab her2.
                                             254
løsningen på det objektive tekniske problem om tilvejebringelsen af en alternativ
sammensætning af rhumab her2 ville have været nærliggende for fagmanden.
for det første beskrives løsningen på det objektive tekniske problem i komplet har-
ris waterside (bilag ab) […].
komplet harris waterside beskriver således specifikt, at et rhumab her2 antistof
er i fase 3 forsøg (bilag ab, side 2) […]. der henvises til afsnit 7.2.5 ovenfor, hvor det
beskrives, at hummab4d5-8 var det eneste anti-her2 antistof, som var i fase 3 for-
søg på prioritetsdatoen for ep ’455.
på side 20 i komplet harris waterside […] henvises der specifikt til carter et al. (bi-
lag e) [e 385]. carter et al. beskriver 8 lidt forskellige humaniserede antistoffer, men
peger på hummab4d5-8 som den "most potent humanized variant designed by mo-
lecular modelling" (bilag e, side 4285, venstre spalte og side 4288, venstre spalte)
[…].
på baggrund af læren i komplet harris waterside ville fagmanden således have an-
set hummab4d5-8 som førstevalg af en rhumab her2.
som beskrevet ovenfor, beskriver komplet harris waterside udtrykkeligt sammen-
sætninger indeholdende mindre end ca. 25 % sure varianter. selv hvis dette ikke var
tilfældet, ville tilvejebringelsen af sådanne sammensætninger have været nærliggen-
de.
komplet harris waterside anerkender, at rhumab her2, hvor asn30 i de lette kæ-
der bliver deamideret til aspartat (dvs. peak 1), har en lavere specifik aktivitet (82 %)
end det ønskede (native) antistof (peak 3). komplet harris waterside angiver, at det
blev "decided not to remove the deamidated material". begrundelsen for denne be-
slutning er ikke angivet. selv om dr. harris besluttede ikke at fjerne de sure varian-
ter, tilvejebringer komplet harris waterside alligevel en tilskyndelse til at reducere
mængden af sure varianter af rhumab her2 for derved at forøge mængden af det
ønskede, mere aktive (native) antistof.
komplet harris waterside beskriver også, at de sure og basiske rhumab her2-va-
rianter kan separeres fra det ønskede (native) antistof ved brug af mono s kationbyt-
ningskromatografi. på side 20 i komplet harris waterside […] henvises der speci-
fikt til harris (1995) (bilag n) […]. som nævnt ovenfor tilvejebringer harris (1995)
specifikke instruktioner om, hvordan man skal udføre mono s kationbytningskro-
matografi af rhumab her2.
desuden ville det have været ligetil for en fagmand at finde egnede kromatografi-
betingelser til at separere sure varianter fra det ønskede (native) antistof. der fand-
tes adskillelige dokumenter i litteraturen fra før 1998, der behandlede ladningshete-
rogenitet i antistoffer og separationen af sådanne varianter ved ionbytningskroma-
tografi. harris (1995) (bilag n) […] beskriver heterogenitet i antistoffer, herunder
deamidering, og anfører på side 131, højre spalte […], at "such charge variants can be
resolved by cationexchange chromatography". til støtte herfor henviser harris (1995) til
publikationer fra 1991 og 1992.
komplet harris waterside tilvejebringer dermed ikke alene en motivation til at re-
ducere mængden af sure varianter, men beskriver også metoder (mono s kationbyt-
ningskromatografi) til at gøre det.
det kan således lægges til grund, at ep '455 mangler opfindelseshøjde i forhold til
komplet harris waterside.
                                           255
for det andet ville en fagmand, der stod overfor det objektive tekniske problem, ha-
ve konsulteret powell (bilag m) […]. i den forbindelse henvises der til afsnit 6.2.1
ovenfor, der beskriver læren i powell (bilag m) […]. som nævnt angår powell spe-
cifikt hummab4d5-8.
endvidere beskrives det i powell, at deamideringen ved asn30 i cdr1 i den lette
kæde finder sted i forbindelse med celledyrkningsprocessen med en forekomst på
10-12 %, og at deamidering dermed kan reduceres ved at reducere varigheden af
celledyrkningsprocessen.
i tillæg til kromatografimetoderne i komplet harris waterside er læren i powell så-
ledes, at deamidering kan reduceres ved at reducere varigheden af celledyrknings-
processen. dette bekræftes yderligere af holly prentice, som i hendes erklæring for-
klarer at celledyrkningstiden har en signifikant effekt på mængden af sure varianter
(bilag ae, afsnit 35).
sammenfattende gøres det gældende, at ep '455 mangler opfindelseshøjde i forhold
til komplet harris waterside i kombination med powell.
7.3.2     ingen opfindelseshøjde - generel fagmandsviden
som behandlet ovenfor i afsnit 5.3, var det velkendt for fagmanden på prioritetsda-
toen, at det var muligt at separere her2-antistofvarianter fra det ønskede antistof,
herunder hummab4d5-8.
fagmanden kunne for eksempel have kigget i harris (1995) eller komplet harris
waterside, som beskriver fremgangsmåder til analyse – og dermed også separering
- af sure og basiske varianter af rhumab her2 fra ønskede antistoffer ved hjælp af
mono s kationbytningskromatografi (bilag n, side 130, afsnit 2.2, figur 2 […], og si-
de 130-131 […], afsnit 3.1 samt bilag ab, side 3 (nederste slide)) […].
komplet harris waterside viser endvidere, at de enkelte peaks kan separeres og
analyseres (bilag ab, side 4 – begge slides er de pågældende peaks vist separat, iex-
3 til iex-5 og iex-1 og iex-2) […]. der kan ikke være nogen tvivl om, at en fagmand
var i stand til at separere de enkelte peaks og derved opnå en sammensætning med
et meget lavt indhold af sure varianter. som forklaret ovenfor karakteriserer kom-
plet harris waterside desuden den sure peak 1 og den ”native” peak 3, der er op-
nået ved kromatografien og finder, at det ønskede antistof indeholder asn30, mens
den deamiderede variant indeholder asp30 (bilag ab, slide 8) […].
selv hvis fagmanden havde problemer med at anvende pharmacia mono s søjlen
under de betingelser, der er beskrevet i harris (1995), ville fagmanden på grundlag
af sin almindelige fagmandsviden om oprensningsprocesser have ændret standard-
parametre, såsom temperatur, for at opnå en vellykket separering som vist i de for-
søg, der er udført af dr. buick (bilag w) […].
det ville således have været åbenlyst for en fagmand, at de i wo ’653 (bilag f) […]
beskrevne sammensætninger kunne separeres yderligere ved mono s kationbyt-
ningskromatografi, og at de opnåede peaks kunne analyseres for det specifikke ind-
hold.
en sammensætning ifølge et hvilket som helst af kravene 1-6 i ep ’455 har derfor -
også af denne grund ikke opfindelseshøjde.
                                             256
8.        ikke-krænkelse
8.1       indledning
i forbindelse med spørgsmålet om ikke krænkelse er det væsentligt at skelne mel-
lem kravfortolkning og krænkelsesvurdering. nedenfor behandles først kravfor-
tolkningen (afsnit 8.3) og derefter krænkelsesvurderingen (afsnit 8.4).
8.2       ep ’455
ep ’455 angår trastuzumab (hummab4d5-8) sammensætninger som beskrevet i
krav 1 i ep ’455.
ep ’455 beskriver tillige en oprensningsmetode til at fremstille trastuzumab sam-
mensætninger omfattet af krav 1. oprensningsmetoden er ikke omfattet af kravene
i ep ’455 men omfattes i stedet af stampatentet ep ’488, der som allerede nævnt an-
går en metode til oprensning af proteiner, herunder antistoffer, ved brug af ka-
tionbytningskromatografi.
8.3       kravfortolkning
krav 1 er et såkaldt produktkrav. kravet er objektivt i den forstand, at sammensæt-
ninger indeholdende ca. 25 % sure varianter eller mere falder uden for kravet. ana-
lysemetoden anvendt til bestemmelse af mængden af sure varianter er ikke relevant.
8.3.1     krav 1
krav 1 kan opdeles i følgende træk:
          (i)   sammensætning omfattende en blanding af hummab4d5-8,
          (ii) og en eller flere sure varianter deraf,
          (iii) hvor mængden af sur variant er mindre end ca. 25%,
          (iv) og hvor de sure varianter hovedsageligt er deamiderede varianter, i
                hvilke en eller flere asparaginrester i hummab4d5-8 er blevet deami-
                deret,
          (v) og hvor de deamiderede varianter har asn30 i cdr1 i en af eller begge
                vl-regioner i hummab4d5-8 er omdannet til aspartat.
om de enkelte træk bemærkes følgende:
ad (i)
sammensætningen skal omfatte antistoffet hummab4d5-8 (trastuzumab).
ad (ii)
begrebet ”sur variant” er defineret i afsnit [0024] i ep ’455 […]. dette begreb må for-
stås i overensstemmelse med definitionen.
ad (iii)
mængden af sure varianter skal være mindre end ca. 25 %. det er ikke klart om pro-
centandelen (25 %) af sure varianter beregnes af (a) hele ”sammensætningen” om-
fattende både sure varianter, det ønskede (native) antistof og evt. basiske varianter,
eller (b) 25 % af en blanding af de sure varianter og det ønskede (native) antistof.
den første forståelse (a) stemmer ikke overens med ep ’455’s overordnede formål,
som er at opnå det rene antistof (trastuzumab) med så få sure varianter som muligt,
                                             257
da en formulering med et lavere mængde af det native antistof og en betydelig an-
del af basiske varianter (som faktisk er mere problematiske end sure varianter) sta-
dig falder inden for kravene. den anden forståelse (b) harmonerer derimod med det
overordnede formål om at maksimere mængden af det ønskede (native) antistof, og
støttes også af definitionen af termen ”blanding” (på engelsk ”mixture) (afsnit
[0026]) […], som alene indeholder det ønskede (native) antistof og de sure varianter
heraf. det forhold, at alene disse to komponenter fremgår af krav 1, støtter også, at
procentdelen 25 % beskriver forholdet mellem dem, dvs. forholdet mellem det øn-
skede (native) antistof og sure varianter heraf i blandingen i sammensætningen.
ordlyden ”mindre end ca. 25 %” må forstås således, at indholdet af sure varianter
skal være mindre end 24,5 %.
ad (iv)
udtrykket ”hovedsageligt” må forstås som mere end 50 %.
begrebet ”deamiderede” varianter er defineret i afsnit [0025] i ep ’455 […] og må
forstås i overensstemmelse med definitionen.
ad (v)
de hovedsageligt deamiderede varianter har asn30 i cdr1 i en eller begge vl-re-
gioner i hummab4d5-8 (trastuzumab) omdannet til aspartat.
         *****
bortset fra spørgsmålet om hvad procentandelen på ca. 25 % skal beregnes af (træk
(iii)) er kravet klart og utvetydigt. der henvises i den forbindelse til ordlyden af epk,
artikel 69 og protokollen hertil, som fastslår, at beskyttelsesomfanget for et europæ-
isk patent bestemmes af patentkravene, idet beskrivelsen og tegningerne anvendes
til at fortolke kravene med henblik på at kombinere en passende beskyttelse for pa-
tenthaver med en rimelig retssikkerhed for tredjemand. spørgsmålet om tredje-
mands rimelige retssikkerhed behandles nærmere i punkt 8.6.
hvis en specifik sammensætning enten indeholder ca. 25 % eller flere sure varian-
ter, eller mindre end 50 % af de tilstedeværende sure varianter i en specifik sammen-
sætning er deamiderede varianter, som har asn30 i cdr1 i en af eller begge vl-re-
gioner i trastuzumab omdannet til aspartat (asp), falder den pågældende sammen-
sætning uden for kravets beskyttelsesomfang.
hvorvidt en specifik sammensætning faktisk indeholder mindre end ca. 25 % sure
varianter, og hvorvidt sådanne sure varianter hovedsageligt er deamiderede varian-
ter, der har asn30 i cdr1 i en af eller begge vl-regioner i trastuzumab omdannet til
aspartat (asp), er imidlertid ikke et spørgsmål om kravfortolkning, men angår ale-
ne krænkelsesvurderingen som behandles i afsnit 8.4 nedenfor.
8.3.2      mindre end ca. 25% sure varianter
roche gør gældende, at der skal indfortolkes et krav om brug af en særlig analyse-
metode ved bestemmelsen af mængden af sure varianter. reelt søger roche at om-
formulere og indsætte et yderligere træk i krav 1, hvorefter mængden af sure vari-
anter skal bestemmes ved brug af en bakerbond wideporetm csx hpiexkolonne fra
1998 svarende til den, der blev brugt i det eneste eksempel i ep ‘455 (afsnit [0109])
[…].
denne fortolkning bestrides. der er ikke belæg herfor hverken i kravet eller i beskri-
velsen i ep ’455.
                                               258
krav 1 angår som nævnt en sammensætning omfattende en blanding af trastuzu-
mab og en eller flere sure varianter deraf, hvor mængden af sure varianter er min-
dre end ca. 25 %. kravet er objektivt i den forstand, at hvis en sammensætning inde-
holder mere end ca. 25 % sure varianter, falder den uden for kravets beskyttelses-
område. analysemetoden er uden relevans for selve sammensætningen.
heller ikke beskrivelsen i ep ’455 foreskriver, at der skal anvendes bestemt udstyr,
en bestemt metode eller en bestemt teknik til at bestemme mængden af sure varian-
ter. det er alene anført, at de sure varianter kan bestemmes ved brug af kationbyt-
ningskromatografi “(f.eks. bestemt ved kationbytterkromatografi)” (afsnit [0024]) […], og
bestemmelsen af de sure varianter kan således opnås ved brug af midler ud over ka-
tionbytningskromatografi (og er slet ikke begrænset til en enkelt cex-kolonne).
roche ansøgte oprindeligt epo om at få godkendt og udstedt et krav, hvoraf frem-
gik at mængden af sure varianter skulle bestemmes ved ”cation exchange high pres-
sure liquid chromatography (c sx hpiex)”, dvs. en bakerbond csx kolonne. der hen-
vises til krav 9 i det kravsæt, som indleveret til epo den 27. december 2002 (bilag z)
[…]:
        ”9. the composition of any one of claims 1 to 8 wherein the amount of the
        acidic variant(s) is evaluated by caboxy sulfon exchange high pressure liquid
        chromatography (c sx hpiex) by integration of the resulting chromatogram
        to the area under the integrated curve or profile.” (vores understregning)
i meddelelse af 12. marts 2004 anførte epo følgende (bilag æ) […]:
        ”in claim 9, the applicant attempts to characterize the composition by the tech-
        nique used (c sx hpiex) to quantify the acidic variant(s) present in the com-
        position. however, claim 9 contains no information as to the ingredients of the
        compositions. consequently, claim 9 does not meet the requirements of art 84
        epc. it is reminded that the technique used to characterize the acidic vari-
        ant(s) and define their amounts in the composition is actually irrelevant to the
        composition itself. the applicant is invited to delete claim 9 or to redraft it as
        a process claim.” (epo’s understregning)
epo afviste således udtrykkeligt et krav hvorefter mængden af sure varianter skul-
le bestemmes ved hjælp af ”cation exchange high pressure liquid chromatography (csx
hpiex)”, og anførte i den forbindelse, at teknikken til bestemmelse af mængden af
sure varianter er irrelevant for selve sammensætningen. dette er åbenlyst rigtigt.
krav 1 har præcis samme beskyttelsesomfang i dag, som da ep ’455 blev udstedt.
der er ikke tale om, at beskyttelsesomfanget har ændret sig. det omfatter (dengang
som nu) sammensætninger, der omfatter en blanding af trastuzumab og en eller flere
sure varianter deraf, hvor mængden af sure varianter udgør mindre end ca. 25 %.
hvis omvendt roche fik ret i deres kravfortolkning, og indholdet af sure varianter
skulle bestemmes ved brug af en ”gammel” bakerbond wideporetm csx hpiex-ko-
lonne, ville det betyde, at trastuzumabsammensætninger, der faktuelt indeholder
mere end 25 % sure varianter, men som hvis de var blevet analyseret på en ”gam-
mel” bakerbond wideporetm csx hpiex-kolonne ville have udvist et indhold af su-
re varianter på mindre end ca. 25 %, fordi ikke alle sure varianter kunne identifice-
res og måles på en ”gammel” bakerbond wideporetm csx hpiex-kolonne, ville væ-
re omfattet af krav 1.
en sådan fortolkning af krav 1 ville indebære en udvidelse af beskyttelsen langt ud
over ordlyden af kravet og kan åbenlyst ikke tiltrædes. den ville føre til både urime-
                                              259
lige og for tredjemand helt uforudseelige resultater og ville være i strid med patent-
loven, epk, artikel 69 og protokollen hertil, som understreger, at der skal være et ri-
meligt niveau af retssikkerhed for tredjemand.
8.3.3     hovedsageligt deamiderede varianter, der har asn30 i cdr1 i en af eller
          begge vl-regioner i trastuzumab omdannet til aspartat (asp).
roche gør med henvisning til en eksperterklæring af professor dalby af 20. novem-
ber 2018 (bilag 34) […] gældende, at udtrykket "hovedsageligt" (på engelsk ”predo-
minantly”) skulle betyde den hyppigst forekommende variant blandt et antal af va-
rianter i stedet for mere end 50 % af den samlede mængde sure varianter.
denne fortolkning af udtrykket "hovedsageligt" er åbenlyst forkert. der er ingen
grund til at fortolke dette ord anderledes i relation til ep ’455 end i almindelig dag-
lig brug. desuden er det i direkte modstrid med det, roche selv har anført i en pa-
rallel forbudssag i sverige (understregning tilføjet):
        “according to feature 4, the acidic variants for the purposes of the patent are
        predominantly deamidated at least at asn30 in either or both of the vl chains.
        in other words, the amount exceeds such acidic variants which are deamidated
        at asn30 the amount which such acidic variants which are not deamidated at
        asn30 (e.g. variants which are modified at asn55 [of the variable heavy
        chain]).”
8.4         krænkelsesvurdering
8.4.1       indledning
de primære spørgsmål i forbindelse med krænkelsesvurderingen er:
              (i)  hvorvidt mængden af sure varianter i ontruzant® er mindre end
                   ca. 25 %?
              (ii) hvorvidt mere end 50 % af de sure varianter i ontruzant® er dea-
                   miderede varianter, der har asn30 i cdr1 i en af eller begge vl-re-
                   gioner i trastuzumab omdannet til aspartat (asp)?
disse krænkelsesspørgsmål behandles nedenfor i afsnit 8.4.2 - 8.4.5.
8.4.2       ontruzant® indeholder mere end ca. 25 % sure varianter
roche har fået foretaget måling af mængden af sure varianter i både ontruzant® og
herceptin® (bilag 21) […].
det fremgår af målingerne, at mængden af sure varianter i ontruzant® er væsent-
ligt over 25 %. gennemsnittet af mængden af sure varianter af en enkelt prøve af
ontruzant® testet i to eksemplarer er 29,71 %. de sammenlignende målinger for
herceptin® viser et indhold på ca. 27,6 % sure varianter (dvs. ca. 2,1 procentpoint
mindre end ontruzant®).
samsung bioepis har i forbindelse med ansøgningen om regulatorisk godkendelse
af ontruzant® indleveret omfattende og detaljerede data til de regulatoriske myn-
digheder. disse data inkluderede analyser af mængden af sure varianter i on-
truzant® og til sammenligning i herceptin®. de pågældende data blev gennemgå-
et og accepteret af ema forud for godkendelsen af ontruzant®.
                                           260
samsung bioepis’ data er opnået ved at analysere prøver af forskellige batches af
ontruzant® og herceptin® ved brug af en propactm wcx-10-kolonne (thermosci-
entific, 4,00 mm x 250 mm) forbundet til et hplc/uvsystem. propactm kolonnen er
en ”state-of-the art” kolonne med høj opløsning anvendt til kromatografianalyser af
antistoffer og proteiner, som er egnet til cex-hplc-kromatografianalyser af prote-
inog antistofsammensætninger, herunder mængden af sure varianter i et antistof, jf.
professor slaters eksperterklæring (bilag å) […]. det er i øvrigt samme kolonne, som
er anvendt i de analyser, roche har fået foretaget (bilag 21) […], og som fremgår af
materialet indleveret til fda af genentech i et tillæg fra 2001 til deres biological li-
cense application (bla) (bilag 19) […].
mængden af sure varianter i henholdsvis ontruzant® og herceptin® i henhold til
samsung bioepis’ analyser er gengivet i professor slaters eksperterklæring af 14. de-
cember 2018 (bilag ac) […]:
både samsung bioepis’ analyser og analyserne udført af solvias (bilag 21) viser kon-
sekvent, at ontruzant® indeholder væsentligt mere end 25 % sure varianter. mæng-
den af sure varianter i den ene prøve, der er analyseret af solvias (gennemsnitligt
29,7 %) er imidlertid noget lavere end mængden af sure varianter målt i de 15 prø-
ver, som samsung bioepis har analyseret (gennemsnitligt 34,68 %) og indleveret til
ema.
                                             261
det giver anledning til at tro, at solvias' analyse ikke er repræsentativ for det on-
truzant®-produkt, der faktisk sælges på det danske marked. i den forbindelse be-
mærkes, at den batch, som solvias har analyseret (batch nr. f1703001), ikke er blevet
solgt i danmark.
de sammenlignende analyser af herceptin® er udført på præcis samme måde og
ved brug af de præcis samme analysemetoder og -udstyr for at sammenligne resul-
taterne. resultatet af analyserne af herceptin® ses også i ovenstående tabel.
den gennemsnitlige mængde af sure varianter målt i de 9 batches af herceptin® er
væsentligt lavere end for ontruzant®.
resultaterne opnået for henholdsvis herceptin® og ontruzant® viser tydelige for-
skelle for så vidt angår det absolutte indhold af det ønskede (native) antistof og va-
rianter heraf (inkl. sure varianter). ontruzant® indeholder i gennemsnit ca. 3,5% po-
int flere sure varianter end herceptin®. dette er ikke overraskende, eftersom her-
ceptin® og ontruzant® er forskellige produkter, der er fremstillet ved forskellige
fremgangsmåder. selvom forskellene mellem ontruzant® og herceptin® ikke har
klinisk betydning, vil de uundgåeligt resultere i forskellige kromatografiske profi-
ler.
på baggrund af disse data anførte ema i den offentlige vurderingsrapport for on-
truzant® (epar) (bilag ø, side 19) […], at procentdelen af sure varianter er højere
for ontruzant® end for referenceproduktet herceptin®
        “results showed that the relative content of acidic and basic variants for on-
        truzant was higher than those of eu herceptin, with a consequent lower %
        main peak for ontruzant compared to herceptin”.
det kan på denne baggrund konkluderes, at målingerne udført af solvias og sams-
ung bioepis konsistent viser, (i) at mængden af sure varianter i ontruzant® ligger
væsentligt over 25 %, og (ii) at et mængden af sure varianter i ontruzant® er højere
end indholdet af sure varianter i herceptin®.
dermed er det godtgjort, at ontruzant® falder uden for beskyttelsesomfanget af
krav 1 i ep ’455. dette gør sig gældende, uanset om de 25 % angår (a) hele sammen-
sætningen af sure varianter, det ønskede (native) antistof og basiske varianter eller
(b) blandingen af sure varianter og det ønskede (native) antistof, jf. 8.3.1 (iii) oven-
for og bilag ad.
8.4.3     ekstrapolering af propactm analyser – 25 % af hele sammensætningen af sure
          varianter, det ønskede (native) antistof og basiske varianter (træk (iii) – for-
          ståelse (a))
ontruzant® kan alene udgøre en krænkelse af krav 1, hvis ontruzant® indeholder
mindre end ca. 25 % sure varianter.
ep ’455 foreskriver ingen steder, at mængden af sure varianter skal bestemmes ved
brug af en særlig metode, og det er i særdeleshed ikke et træk i krav 1, at mængden
af sure varianter skal måles ved brug af kationbytningskromatografi, og slet ikke
ved brug af en bestemt cex-kolonne (såsom en bakerbond wideporetm csx hpiex-
kolonne).
                                           262
der er heller ikke noget generelt krav om, at vurderingen af patentkrænkelse skal
foretages med metoder, der var tilgængelige på prioritetsdatoen. tværtimod vil vur-
deringen af krænkelse sædvanligvis blive foretaget ved brug af det mest præcise
"state-of-the-art" udstyr med henblik på at komme så tæt på den objektive sandhed
som muligt. det ligger fast, at både patenthaver og den påståede krænker kan an-
vende den nyeste teknologi ved afgørelsen af, om patentkrav er krænket eller ej. der
er adskillelige eksempler i dansk retspraksis på, at patenthaver eller den påståede
krænker har anvendt ny ”state of the art” teknologi, der ikke var tilgængelig på pa-
tentets prioritetsdato til at bevise krænkelse/ikke-krænkelse, og roche ville uden
tvivl have benyttet sig heraf, hvis det havde gavnet deres sag. faktisk har roche
brugt ”state of the art” massespektroskopiudstyr, der ikke var tilgængeligt i 1998 for
at forsøge at vise opfyldelse af træk (iv) og (v).
i erkendelse af at ontruzant® uomtvisteligt indeholder mere end 25 % sure varian-
ter, når mængden af sure varianter måles med en moderne propactm-kolonne, anfø-
rer roche, at mængden af sure varianter og dermed krænkelsesvurderingen skal be-
stemmes ved brug af en "gammel" bakerbond wideporetm csx hpiexkolonne (som
anvendt i eksempel 1 i afsnit [0109] i ep ‘455) […].
af de allerede anførte grunde bestrides dette, men selv hvis retten måtte følge ro-
ches tankegang, så har roche stadig ikke sandsynliggjort, at ontruzant® krænker
ep ‘455.
for det første har roche ikke analyseret ontruzant® ved brug af en "gammel" ba-
kerbond wideporetm csx hpiex-kolonne som den, der blev brugt i eksemplet i ep
’455, og roche har også påstået, at det er ikke muligt at foretage en sådan analyse,
fordi denne kolonne ikke længere findes. med andre ord argumenterer roche for, at
vurderingen af krænkelse skal gennemføres ved brug af en "gammel" bakerbond
wideporetm csx hpiex-kolonne, velvidende at dette er umuligt.
roche har heller ikke testet ontruzant® ved brug af andre metoder, som ifølge ro-
che var tilgængelige på prioritetsdatoen for ep ’455.
i stedet søger roche at anvende nogle sammenlignende data for herceptin® indle-
veret til fda af genentech i et tillæg fra 2001 til deres biological license applica-
tion (bla) (bilag 19) […]. i dette tillæg anfører roche, at bakerbond wideporetm
csx hpiex-kolonnen, som havde været anvendt indtil 2001 til at teste renheden af
herceptin® til regulatoriske formål (den “gamle” bakerbondtm-kolonne), er blevet
ændret og ikke længere leverer pålidelige resultater. navnlig bemærker roche, at
opløsningen af den nutidige bakerbond™kolonne er lavere end opløsningen af den
"gamle" bakerbond™-kolonne. roche foreslår i stedet en ny metode til bestemmel-
sen af renheden af herceptin®, nemlig en propactm wcx-kolonne. med henblik på
at vurdere, om produktet analyseret ved brug af en propactm-kolonne overholdt de
krav til renhed, der var fastsat på baggrund af den "gamle" bakerbondtm-kolonne,
opstillede roche en metode til at konvertere de resultater for herceptin® opnået ved
brug af en moderne propactm-kolonne til de tilsvarende resultater opnået med en
"gammel" bakerbondtm-kolonne. formålet med denne øvelse var at forsikre fda
om, at fremtidige herceptin®-produkter ikke adskilte sig fra det produkt, der alle-
rede var på markedet. ifølge tillægget til bla’en svarer "main peak" (peak 3) for
herceptin® vist i de "gamle" bakerbondtm-analyser stort set til den samlede sum af
peak 3* og "main peak" (peak 3) vist i propactm-analyserne. roche argumenterede
således i regulatorisk sammenhæng for, at den primære peak for herceptin® opnå-
et ved brug af en "gammel" bakerbondtm-kolonne svarer til summen af peak 3* og
”main peak" 3 opnået ved brug af den nye procedure.
                                                 263
denne regulatoriske øvelse har selvsagt intet at gøre med en krænkelsesvurdering i
relation til ep ‘455. ikke desto mindre er det roches synspunkt, at de resultater man
opnåede i 2001 for herceptin® på samme måde kan ekstrapoleres til også at gælde
ontruzant®, således at man i forbindelse med krænkelsesvurderingen efter ep ’455
på samme måde skal bortse fra de sure varianter i peak 3*.
roche har som nævnt i 2018 fået udført analyser af ontruzant® ved brug af en pro-
pac-kolonne (bilag 21) […]. disse analyser viser utvetydigt, at ontruzant® indehol-
der ca. 30 % sure varianter. hvis man imidlertid fratrækker den sure variant i peak
3*, er indholdet af sure varianter ca. 21,7 %. på denne baggrund gør roche gælden-
de, at ontruzant® krænker ep ’455.
i virkeligheden påstår roche, at resultatet af de analyser af ontruzant®, som roche
har fået foretaget i 2018 på en propactm-kolonne (bilag 21) […], kan anvendes til at
vise det resultat, som man ville have fået, hvis man havde analyseret ontruzant®
ved brug af en "gammel" bakerbondtm-kolonne fra prioritetstidspunktet i 1998, ale-
ne ved at se bort fra den sure peak 3* (8,3 %).
denne tilgang er fejlagtig af flere grunde:
    (i)   først og fremmest ignorerer roche helt den klare ordlyd af krav 1 (”min-
          dre end ca. 25 % sure varianter”), jf. afsnit 8.3.1 ovenfor. krav 1 i ep ’455 er
          et produktkrav. det levner ikke mulighed for, at man kan bortse fra nogle
          sure varianter og medtage andre.
          roche har anført, at de sure varianter, der findes i peak 3*, ikke er varianter,
          som det er vigtigt at reducere i henhold til den tekniske lære i ep ’455, da
          deamideringen finder sted i den tunge kæde. der er imidlertid intet belæg i
          ep ’455 for at skelne mellem deamidering i henholdsvis den lette kæde og
          den tunge kæde. hverken i definitionen af ”sur variant” i afsnit [0024] […]
          eller andre steder i ep ’455 skelnes der herimellem.
    (ii)  for det andet ser roche fuldstændig bort fra det forhold, at peak 3* består
          af sure varianter. ep '455 indeholder en entydig og klar definition af begre-
          bet "sur variant" i afsnit [0024] […], som roche med vilje ignorerer:
          "en "sur variant" er en variant af et polypeptid af interesse, som er mere sur (f.eks.
          bestemt ved kationbytterkromatografi) end polypeptidet af interesse."
          det anføres i forbudsbegæringen, at sure varianter eluerer før ”main peak”,
          og at mængden beregnes som arealet under den integrerede kurve eller pro-
          fil opnået ved csx kromatografi. det er ubestridt, at peak 3* eluerer før
          ”main peak” og derfor udgør en sur variant i ep ’455’s forstand. ingen ste-
          der i ep '455 sondres der mellem forskellige typer af sure varianter. derfor
          skal peak 3* naturligvis også indgå i mængden af sure varianter.
    (iii) for det tredje anfører roche (pkt. 5.9.1 i replikken) […], at ”hvis fagmanden
          anvendte en anden analyse kolonne end den analyse kolonne, man anvendte i paten-
          tet, og opnåede et kromatogram med en betydelig forbedring af opløsningen med
          langt flere peaks, herunder peak 3*, ville han have vurderet disse resultater med hen-
          blik på at tage højde for forskellene.”
          dette bestrides. det er ikke denne fremgangsmåde, som fagmanden ville be-
          nytte, og i praksis ville det ikke være muligt for fagmanden at følge denne
          fremgangsmåde (selv hvis fagmanden ønskede dette).
                                    264
som professor slater forklarer i pkt. 48 i hans erklæring af 26. oktober 2018
(bilag å) […], ville fagmanden, når der ikke er en specifik angivelse af, at
der skal anvendes en særlig metode/kolonne, vælge at anvende en teknik,
der kan måle niveauerne af sure varianter så præcist som muligt. fagman-
den ville ikke forsøge at replikere de resultater, som ville være blevet opnået
med en gammel kolonne tilbage på prioritetsdatoen for ep ’455 (ca. 20 år si-
den) og i den forbindelse foretage en ”omregning” som beskrevet i roches
tillæg (bilag 19) […].
som forklaret i professor slaters eksperterklæring (bilag ac) […] er mæng-
den af sure varianter en iboende egenskab ved et bestemt produkt eller pro-
duktprøve. fagmanden ville ikke være interesseret i at forsøge at bestemme,
hvordan resultaterne måske havde set ud, hvis målingerne var blevet udført
med det (dårligere) udstyr, der var til tilgængeligt i 1998, og som nævnt in-
deholder ep ’455 ikke noget krav om anvendelse af en bestemt analyseme-
tode eller teknik. den forbedrede opløsning (”resolution”) ved cex-meto-
der til bestemmelsen af sure varianter forøger ikke mængden af sure vari-
anter. den tilvejebringer blot en mere fuldstændig opløsning af de varian-
ter, der hele tiden har været tilstede i produktet. fagmanden ville være in-
teresseret i at bestemme den faktiske mængde af sure varianter og ikke et
tal, der opnås efter en kompliceret omregningsmetode med det formål at
forsøge at replicere resultaterne fra en bestemt kolonne, der var tilgængelig
på prioritetsdatoen.
fagmanden ville slet ikke vide, om der var nogen forskel (i relation til
mængden af sure varianter) mellem målingerne foretaget ved brug af en
"gammel" bakerbondtm-kolonne og en mere moderne propactm-kolonne.
der er ingen kromatogrammer for herceptin® i ep ’455 udført med en
"gammel" bakerbond™-kolonne, der muliggør en sammenligning, og han
ville ikke være i stand til at foretage sammenlignende analyser.
selv hvis fagmanden var bekendt med generelle forbedringer i graden af
opløsning på cexkolonner, betyder det ikke, at fagmanden ville vide, hvor-
dan en sådan forbedring ville udmønte sig i det faktiske resultat opnået for
et specifikt produkt. den eneste måde at finde ud af, hvilken påvirkning den
forbedrede opløsning ville have for et bestemt produkt, er at sammenholde
kromatogrammer for det pågældende produkt testet ved teknikken tilgæn-
gelig på det tidligere tidspunkt (dvs. en ”gammel” bakerbondtm-kolonne)
med kromatogrammer for det samme produkt frembragt ved brug af en mo-
derne kolonne (fx en propactm-kolonne). i fraværet af en sådan direkte sam-
menligning er der ingen måde, hvorved fagmanden kan vide, hvilken ind-
virkning den forbedrede opløsning i kolonnerne ville have, eller hvor meget
større eller mindre de målte mængder af de enkelte fraktioner ville være.
i nærværende sag ville fagmanden ikke være i stand til at foretage en sådan
sammenligning af ontruzant® på en "gammel" bakerbondtm-kolonne og en
mere moderne propactm-kolonne, eftersom den "gamle" bakerbondtm-ko-
lonne ikke længere er tilgængelig. det er derfor umuligt for fagmanden at
fastslå, hvorvidt der ville være nogen relevant forskel mellem on-
truzant®kromatogrammerne opnået ved brug af en "gammel" baker-
bondtm-kolonne og ontruzant®kromatogrammerne opnået ved brug af en
moderne propactm-kolonne.
en fagmand kan end ikke sammenligne gamle kromatogrammer for her-
ceptin® (fra prioritetsdatoen) med nye kromatogrammer for herceptin®, ef-
tersom fremstillingsmetoden for herceptin® blev ændret i 2002/2003 som
                                        265
     forklaret af genentechs carol basey i pkt. 5 i hendes erklæring dateret juni
     2013 (bilag 27) […]. de herceptin®-produkter, der er blevet analyseret i 2018
     ved brug af en moderne propactm-kolonne, er derfor ikke fremstillet i hen-
     hold til den samme fremstillingsmetode som (i) den prøve, der blev analy-
     seret i eksemplet i ep ’455 eller (ii) de herceptin®-produkter, der udgjorde
     en del af de sammenlignende data i tillægget til bla’en (bilag 19) […] op-
     nået ved brug af en "gammel" bakerbondtm-kolonne. bilag 40 […] viser, at
     der faktisk var forskelle mellem produkterne. dermed kan de forskelle, der
     blev konstateret af fagmanden, være forårsaget af forskelle i fremstillings-
     metoden snarere end af den forbedrede opløsning.
     det er derfor umuligt for fagmanden at bestemme omfanget af forbedringen
     i kolonnernes opløsning efter prioritetsdatoen. hvis fagmanden ikke kan
     identificere, hvilke specifikke forskelle som den forbedrede opløsning ville
     have ført til i kromatogrammerne, kan han heller ikke tage hensyn hertil,
     selvom han var opmærksom herpå.
     af disse årsager ville en fagmand ikke have været interesseret i at bestem-
     me mængden af sure varianter ved brug af en "gammel" bakerbondtm-ko-
     lonne, og selv hvis fagmanden havde været interesseret i at gøre dette, så
     ville fagmanden ikke have været i stand til at identificere, hvilke forskelle
     (hvis der overhovedet var nogen) der ville være mellem de "gamle" baker-
     bondtmkromatogrammer og de nye propactm-kromatogrammer, og fag-
     manden ville derfor heller ikke kunne justere herfor.
(iv) for det fjerde, selv hvis man fulgte roche’s tilgang og forsøgtee at ekstrapo-
     lere tilbage til den "gamle" bakerbondtm-kolonne, ville tredjemand være ude
     af stand til at anvende den omregningsmetode, som roche henviser til.
     tredjemand ville være uvidende om de udfordringer, som roche angiveligt
     havde ved brug af nyere ændrede versioner af bakerbondtm-kolonnerne,
     som beskrevet i deres tillæg til bla’en (bilag 19) […]. tillægget er et fortro-
     ligt dokument, som ikke ville være tilgængeligt for tredjemand, som derfor
     ikke ville være opmærksomme på dets eksistens eller indhold. alene af den
     grund ville det have været umuligt for tredjemand at foretage en ekstrapo-
     lering som den, roche har udført (eller i øvrigt vide, at en sådan ekstrapole-
     ring skulle foretages i det hele taget).
(v)  sidst men ikke mindst er det ikke muligt at ekstrapolere resultaterne af en
     omregningsmetode for herceptin® over på ontruzant®, idet ontruzant® er
     et andet produkt, som ikke ville have frembragt de samme resultater som
     herceptin®.
     professor slater anfører i sin erklæring (bilag å) […], at en sådan ekstrapo-
     lering fra analyser gennemført med et produkt (herceptin®) til et andet pro-
     dukt (ontruzant®) er fejlbehæftet og ikke kan foretages. det er ganske en-
     kelt ikke muligt at sige, hvilke resultater der ville være opnået, hvis der var
     blevet anvendt en ”gammel” bakerbondtm-kolonne (eller andre analytiske
     kolonner/metoder) på et andet produkt såsom ontruzant®, som har en an-
     derledes sammensætning med en højere mængde af sure varianter og en
     mindre ”main peak” end herceptin®.
     selv hvis det ikke var muligt at identificere peak 3* for herceptin® med en
     bakerbondtm-kolonne fra før 1998 (hvilket ikke på nogen måde er dokumen-
     teret), kan man ikke antage, at det samme nødvendigvis ville gøre sig gæl-
     dende for ontruzant®, som har en betydelig højere mængde af sure varian-
     ter. som professor slater forklarer i pkt. 56-57 i hans eksperterklæring (bilag
                                             266
          å) […] og i pkt. 26 i hans eksperterklæring (bilag ac) […] kan det sagtens
          være, at det ville have været muligt at identificere peak 3* (enten i form af
          en lille separat peak eller som en skulder på venstre side af peak 3), hvis on-
          truzant® var blevet analyseret ved brug af en "gammel" bakerbondtm-ko-
          lonne. dette er især tilfældet, når man tager det større forhold mellem peak
          3* og ”main peak” i ontruzant® i betragtning. dette vil blive uddybet un-
          der vidneforklaringerne.
          endeligt er det, som forklaret af professor slater i pkt. 17 i hans eksperter-
          klæring (bilag ac) […], sandsynligt, at fagmanden på prioritetsdatoen nær-
          mere ville have analyseret indholdet af de enkelte peaks i kromatogrammer-
          ne ved brug af for eksempel såkaldt ”tryptic digest”. fagmanden ville på
          denne måde have identificeret tilstedeværelsen af sure varianter i peak 3*
          og ville have taget hensyn hertil, selvom peak 3* ikke var ordentligt opløst
          på prioritetsdatoen. sådanne sure varianters fremtræden som selvstændige
          peaks, som følge af en senere brug af kolonner med forbedret opløsning, vil-
          le derfor ikke komme som nogen overraskelse.
af de samme grunde er der heller ikke belæg for at reducere mængden af sure vari-
anter med 2 %, som roche anfører på side 14 i forbudsbegæringen […] – et syns-
punkt som dog heller ikke ses at være fremført i parallelle sager i andre lande.
hele grundlaget for roches påstand om krænkelse af krav 1 i ep ’455 med henvis-
ning til det forhold, at fagmanden ved, at kromatografikolonner udvikler sig løben-
de, er udtryk for en grundløs og betydelig udvidelse af kravet i forhold til dets ord-
lyd og er i direkte modstrid med definitionen af "sur variant" i ep ’455.
8.4.4     ekstrapolering af propactm analyser – 25 % af blandingen af sure varianter
          og det ønskede rene (native) antistof (træk (iii) – forståelse (b))
forudsat at mængden på 25 % angår blandingen af sure varianter og det ønskede
(native) antistof, jf. afsnit 8.3.1 ovenfor, er det klart, at mængden af sure varianter
overstiger 25 % og derfor er uden for beskyttelsesomfanget af krav 1, selv hvis man
skulle anvende den ekstrapolering, som roche anfører, skal anvendes til at bestem-
me mængden af sure varianter. mængden af sure varianter beregnet på denne må-
de vil være i området mellem 37,3 % og 43,1 %, dvs. væsentligt over "ca. 25 %", jf. bi-
lag ad […].
8.4.5     målinger foretaget af eag
roche har til påstået støtte for, at ontruzant® indeholder mindre end ca. 25 % sure
varianter af antistoffet senest fremlagt en analyse foretaget af testlaboratoriet eag
(us) ved brug af en nutidig bakerbond csx (hpiex) kromatografikolonne (bilag 38)
[…]. i tilknytning hertil anfører roche, at ”selv med” en nutidig bakerbond kolonne
er træk (iii) (mindre end ca. 25 % sure varianter) i krav 1 i ep ’455 opfyldt.
det er overraskende, at roche nu anvender en nutidig bakerbondtm--kolonne med
henblik på at søge at løfte bevisbyrden for, at ontruzant® krænker ep ’455, eftersom
roche vedvarende under sagen har betegnet den nutidige bakerbondtm-kolonne
som værende ”upålidelig”. i den forbindelse henvises bl.a. til forbudsbegæringen,
side 11, punkt 1.5.3.3 […], og bla’en (bilag 19) […], som påpeger at:
       “recently, the manufacturer of the ion exchange column (bakerbondtm
       csx from j.t.baker) that was validated for use in q12543 is no longer capa-
       ble of producing columns that consistently meet the suitability criteria set in
       the validated method. the majority of the recent columns displayed significant
                                              267
        loss of resolution between the main peak and the acidic variants, as well as pro-
        nounced fronting of the main peak.” og på side 27 […], at ”these changes
        were necessary to address the significant issues with the bakerbondtm
        csx column encountered in the recent routine performance of the assay. the
        manufacturer of the bakerbondtm csx column, j.t.baker, is producing
        inconsistent columns, some of which do not meet the suitability criteria in the
        current validated test procedure 012543.”
allerede af denne grund kan eag’s analyse ikke tillægges nogen bevismæssig vægt.
for at illustrere problemet med eag-analysen bemærkes, at resultaterne viser et
indhold af sure varianter (inklusive peak 3*) i ontruzant® på ca. 20,5 %, hvor de tid-
ligere målinger, foretaget af henholdsvis roche og samsung bioepis ved brug af den
ubestrideligt mere præcise propactm-kolonne, viser et markant større indhold af su-
re varianter i ontruzant®, nemlig henholdsvis ca. 29,7 % (bilag 21) […] og 34,7 %
(bilag ac, punkt 27) […]. der er tale om en fejl/forskel på ca. 40 %. hertil kommer,
at målingerne foretaget af eag ved brug af den nutidige bakerbondtm-kolonne vi-
ser et lavere indhold af sure varianter (eksklusive peak 3*) i ontruzant® (ca. 11,3-
11,6 %) end i herceptin® (ca. 13 %), medens det stik modsatte er tilfældet i de tidli-
gere målingerne foretaget af henholdsvis roche og samsung bioepis ved brug af en
propactm-kolonne. resultatet er fejlbehæftet og misvisende.
det er derfor også misvisende, når roche anfører, at ”selv med” en nutidig baker-
bondtm-kolonne er træk (iii) (mindre end ca. 25 % sure varianter) i krav 1 i ep ’455
opfyldt, når målinger foretaget med den ubestrideligt mere præcise propactm-ko-
lonne meget klart viser, at det reelle indhold af sure varianter i ontruzant® væsent-
ligt overstiger 25 %.
hertil kommer at roche – i strid med hvad roche hidtil har anført – anvender en
nutidig bakerbondtm-kolonne anderledes fra den, som fandtes på ep ‘455’s priori-
tetsdato i 1998, og endda uden at foretage konvertering af de resultater, der er op-
nået med en nutidig bakebondtm-kolonne, til de resultaterer, man ville have opnået
med en ”gammel” bakerbondtm-kolonne.
en nutidig bakerbondtm-kolonne kan under ingen omstændigheder anvendes til at
vise noget om, hvilke resultater man ville have opnået ved måling af mængden af
sure varianter med en ”gammel” bakerbond wideporetm csx hpiex-kolonne. der
foreligger ingen sammenlignende målinger som muliggør en sådan ekstrapolering.
når roche nu henviser til målinger med en nutidig bakerbondtm-kolonne med hen-
blik på at søge at løfte bevisbyrden for, at ontruzant® krænker ep ’455, og i den for-
bindelse anfører, at den bevisførelse, man hidtil har baseret sin sag på (dvs. målin-
ger foretaget ved brug af en propactm-kolonne og ekstrapolering ved anvendelse af
sammenlignende data for herceptin® indleveret til fda), end ikke er nødvendig
for, at roche kan løfte bevisbyrden for patentkrænkelse, er det udtryk for, at roche
helt og aldeles har ændret standpunkt. roche er nu åbenbart af den opfattelse, at og-
så kolonner fremkommet efter prioritetsdagen (den nutidige bakerbondtm-kolonne)
kan anvendes i forbindelse med krænkelsesvurderingen.
på den baggrund er det uforståeligt, hvorfor man ikke skulle kunne anvende den
ubestridt mere præcise propactm-kolonne (som i dag er den foretrukne kolonne til
den slags målinger, som bevises af, at den er blevet brugt af både samsung bioepis
og roche til at understøtte deres regulatoriske indlæg og celltrion (bilag 39)) […]
med henblik på at afgøre, om ontruzant® indeholder mindre end ca. 25 % sure va-
rianter af antistoffet og dermed krænker ep ’455.
                                            268
hertil kommer, at de af eag foretagne målinger af indholdet af sure varianter i on-
truzant® - så vidt ses ud fra de foreliggende kromatogrammer - er fejlbehæftede.
navnlig synes placeringen af grundlinjen at være åbenbart fejlagtig, ligesom også
fordelingen af arealet mellem peak 3* og peak 3 giver anledning til tvivl.
for så vidt angår placeringen af grundlinjen (baseline) bemærkes, at eag skærer
bunden af de større midterpeaks, som peak 3 og peak 3*-skulderen. dette vil sand-
synligvis påvirke den procentvise andel af sure varianter, der måles i en prøve. det
afskårne område under de sure peaks udgør en stor andel både af det samlede af-
skårne område, ligesom det udgør en forholdsmæssig stor andel af alle de sure pe-
aks. betydningen af at skære det nederste af de enkelte peaks vil derfor være særligt
udtalt for de sure varianter. dermed bliver mængden af sure varianter for lav. der
henvises til pkt. 15 i professor nigel slaters supplerende eksperterklæring af 14. ja-
nuar 2019 (bilag af).
derudover bemærkes, at procentandelen af sure varianter kan være stærkt påvirket
af den metode, der anvendes til at adskille de overlappende peaks 3 og 3*. det ser
ud til, at eag har anvendt en fremgangsmåde med en ”faldende” skillelinje, hvor
der trækkes en linje fra et punkt på skulderen til grundlinjen, og hvor materialet til
venstre for linjen betragtes som én peak og materialet til højre som en anden peak.
det er uklart, om placeringen af denne skillelinje er genereret automatisk eller be-
stemt manuelt af den person, der udfører integrationen. en person, der gennemfø-
rer en sådan analyse, skal nøje overveje placeringen af skulderen, eftersom placerin-
gen vil have væsentlig indflydelse på de opnåede procentvise andele af sure varian-
ter.
som anført af professor slater i den supplerende eksperterklæring (bilag af, pkt.
20) ville en fagmand der observerede en skulder som den, der er vist i kromatogram-
met for ontruzant® i figur 5 i eag’s rapport, have analyseret skulderen yderligere
for at bekræfte tilstedeværelsen af yderligere varianter (og dernæst identificere va-
rianterne). det ville væe uproblematisk (både i 1998 og i dag) at tage en prøve fra
skulderen og køre den gennem kolonnen på ny. hvis der kun er en variant til stede,
ville man se én peak med én retentionstid, og hvis der er mere end en variant til ste-
de, ville man se flere peaks (eller overlappende peaks) med forskellige retentionsti-
der. fagmanden ville da vide, at en anden variant var indeholdt i skulderen. hvis
tilstedeværelsen af de to varianter blev konstateret, kunne man gennemføre kløv-
ning med trypsin (tryptic digest) med henblik på at identificere varianternes karak-
ter.
af disse grunde kan eag’s analyse ikke tillægges nogen bevismæssig vægt.
med henblik på at kunne foretage en nærmere vurdering/validering af analyserap-
porten fra eag anmodede undertegnede ved e-mail af 4. januar 2019 og igen den
14. januar 2019 (bilag ag) roches advokat om snarest at udlevere følgende:
      (i)   de rådata, som ligger til grund for kromatogrammerne i figur 5 i eag ana-
            lyserapporten (om muligt i excel format)
      (ii)  forstørrede kopier af kromatogrammerne i figur 5 i eag analyserappor-
            ten (uden arealangivelser)
      (iii) en detaljeret redegørelse for hvordan kromatogrammerne i figur 5 i eag
            analyserapporten er blevet integreret
roche besvarede først ovenstående e-mails den 16. januar 2019 kl. 9.27, hvorfor bio-
gen og samsung bioepis ikke har haft mulighed for at forholde sig til de fremsend-
te data. biogen og samsung bioepis forbeholder sig derfor retten til at indlevere et
supplerende processkrift, hvori de af roche fremsendte data kommenteres.
                                             269
8.4.6     hovedsageligt deamiderede varianter
det følger af krav 1 i ep ’455, at for at et bestemt produkt udgør en krænkelse, skal
mere end 50 % af de sure varianter være deamiderede varianter, der har asn30 i
dcr1 i en eller begge vl-regioner af trastuzumab omdannet til aspartat (asp).
i professor dalbys anden eksperterklæring af 20. november 2018 (bilag 34) […] fore-
tager professor dalby en beregning af procentandelen af sure varianter med asn30
deamideret til asp på baggrund af oplysningerne angivet i de to rapporter udarbej-
det af solvias (bilag 21 og 33) […]. professor dalbys beregninger er imidlertid man-
gelfulde.
når man foretager en sådan beregning, er det vigtigt at skelne mellem modifikatio-
ner (såsom deamidering), der er til stede i peak-fraktionerne som indsamlet og de
modifikationer, der opstår som følge af analyseprocessen. det skyldes, at anvendel-
sen af analysemetoder kan forårsage deamideringsreaktioner. for eksempel er det
velkendt, at ”trypsin digestion” (som anvendt af solvias) kan føre til deamiderings-
reaktioner, jf. hao et al., ren et al. og dick et al. (vedlagt som bilag ns-3, ns-4 og
ns-5 til professor slaters eksperterklæring (bilag ac)) [...].
det anføres i tabel 9 på side 20 i den anden solvias-rapport (bilag 33) […], at i frak-
tion 10, der indeholder det ikke-modificerede (native) antistof (main peak), blev der
målt 5 % deamidering ved asn30, på trods af at professor dalby anfører i pkt. 17
[…], at “because fraction 10 contains unmodified antibody it is expected that there is no mo-
dification present and the % modified value for fraction 10 is considered as the baseline”. det
er derfor meget sandsynligt, at tilstedeværelsen af deamideringen på 5 % er et resul-
tat af den analysemetode, som solvias har anvendt, og at deamideringen ikke var til
stede i fraktion 10 forud for testen. dette er forklaret af professor slater i hans eks-
perterklæring (pkt. 30-38 i bilag ac) […].
selvom professor dalby bemærker, at den primære (native) peak skal bruges som
grundlinje (baseline), tager professor dalby ikke højde for deamideringen på 5 % i
sine beregninger. professor slater har foretaget samme beregning, hvor han på be-
hørig vis har taget højde for deamideringen på 5 % (pkt. 35 i bilag ac og underbi-
lag ns-6) […], og disse beregninger viser, at mængden af sure varianter, der har
asn30 deamideret ved en eller begge lette kæder er 40,95 % (bilag ac, pkt. 35) […].
de sure varianter i ontruzant® er således ikke hovedsageligt deamiderede varian-
ter ved asn30.
denne konklusion forstærkes yderligere, hvis man (i overensstemmelse med krav 1)
inkluderer peak 3* som sur variant i beregningerne. i dette tilfælde bliver andelen af
sure varianter, der har asn30 deamideret ved en eller begge lette kæder, reduceret
til 32,11 %. der henvises til pkt. 41-43 i professor slaters eksperterklæring (bilag ac)
[…].
professor dalby anfører i sin seneste eksperterklæring (bilag 41, pkt. 38) […], at til-
stedeværelsen af 5 % asn30 deamiderede varianter i den primære peak sandsynlig-
vis er forårsaget af krydskontaminering fra de tilstødende peaks. professor dalby
begrunder ikke dette nærmere og ses i øvrigt kke at være uenig i, at analysemeto-
den som anvendt af solvias (”trypsin digestion”) kan føre til deamidering.
herom bemærker professor slater i afsnit 28 i den supplerende eksperterklæring (bi-
lag af), at 5 % af den primære peak (fraktion 10) svarer til et peakområde på 5,6.
det samlede peakområde for alle de asn30 deamiderede varianter i fraktion 9 (pe-
ak 3*), som ligger umiddelbart op til den primære peak, er kun 1,5. med andre ord
                                            270
er der næsten fire gange flere asn30 deamiderede varianter i den primære peak sam-
menlignet med den tilstødende fraktion 9 (peak 3*). fraktion 8 (den sure fraktion et
trin længere væk fra den primære peak) har et samlet peakområde for ans30 dea-
miderede varianter på kun 1,7. dermed indeholder den primære peak næsten dob-
belt så mange asn30 deamiderede varianter som begge de tilstødende fraktioner til-
sammen. det virker på den baggrund meget usandsynligt, at et så højt indhold af
asn30 deamiderede varianter i den primære peak skulle skyldes krydskontamine-
ring fra de tilstødende fraktioner.
hvis krydskontaminering (fx fra den største sure peak, fraktion 7) virkelig var årsa-
gen til tilstedeværelsen af de sure varianter i den primære peak, ville det rejse alvor-
lig tvivl om den måde, analysen er udført på, ligesom det ville betyde, at mængden
af sure varianter i ontruzant® ville stige. det er imidlertid langt mere sandsynligt,
at de 5 % asn30 deamiderede varianter, der er fundet i den primære peak, er opstået
som følge af analysemetoden (”trypsin digestion”). der henvises til professor slaters
eksperterklæring (bilag af, afsnit 29).
professor dalby (bilag 41, pkt. 40) […] kritiserer endvidere professor slaters bereg-
ninger af mængden af deamiderede varianter. kritikkken er noget uklar, og han har
ikke selv udført nogen beregninger. når han henviser til ”the other peaks with the per-
centage of deamidation compared to the amount of non-deamidated variants in the main pe-
ak”, synes han at foreslå, at man skal tage højde for det forhold, at noget af materia-
let i de sure peaks allerede er deamideret ved asn30. tilpasningen ville derfor ret-
telig være 5 % af det materiale, der ikke allerede er deamideret ved asn30, snarere
end 5 % af hele peaken.
professor slater har i sin seneste eksperterklæring (bilag af, pkt. 32) fastholdt, at det
er acceptabelt at anvende 5 % som en standard grundlinje. det gælder særligt, når
man tager højde for de lave niveauer af deamidering ved asn30, som ses i mange af
de sure peaks, og fordi en justering af beregningen som foreslået af professor dalby,
vil have meget lidt indflydelse på de opnåede resultater. hvis man foretager bereg-
ningen som foreslået af professor dalby, udgør mængden af sure varianter, der har
asn30 deamideret ved en eller begge lette kæder, kun ca. 33,80 %. i den forbindelse
henvises til professor slaters supplerende eksperterklæring (bilag af, pkt. 32).
endelig er der en mindre fejlberegning i afsnit 30 i professor dalbys anden eksper-
terklæring (bilag 34), som påpeget af professor slaters eksperterklæring (bilag ac,
pkt. 39-40) […]. professor dalby har erkendt denne fejl.
det fastholdes på den baggrund, at de sure varianter i ontruzant® ikke hovedsage-
ligt er deamiderede varianter ved asn30, og at ontruzant® også af denne grund
ikke krænker krav 1 i ep ’455.
8.5       udvidelse af krav 1 i forhold til ordlyden
roche har anført, at opfindelsen i ep ‘455 alene bevarer samme beskyttelsesomfang,
hvis varianten i peak 3* fortsat behandles på samme måde (dvs. beregnet som den
del af det ønskede (native) trastuzumab) på trods af den tekniske udvikling, der mu-
liggør bedre opløsning af varianter.
dette er både forkert og misvisende.
hvis man følger roches synspunkt om at bortse fra peak 3* ved krænkelsesvurde-
ringen, ville det indebære en betydelig udvidelse af krav 1 (sammenlignet med dets
ordlyd). ontruzant® indeholder ubestridt ca. 30-37 % sure varianter (som defineret
i ep ’455). hvis roche fik medhold i sin påstand om, at ontruzant® udgør en kræn-
                                            271
kelse af ep ‘455, ville dette være ensbetydende med en betydelig udvidelse af krav
1. krav 1 ville da inkludere trastuzumab-produkter indeholdende betydeligt mere
end 25 % sure varianter selvom der i kravet står ”mindre end ca. 25 %”. dette ville
være i strid med patentloven, epk artikel 69 og protokollen hertil, som understre-
ger, at der skal være et rimeligt niveau af retssikkerhed for tredjemand. dette ville
være utilstedeligt ud fra et retssikkerhedsmæssigt synspunkt, idet tredjemand i så
fald ikke ville kunne regne med omfanget af patentbeskyttelsen som defineret af pa-
tentkravene.
8.6      umuligt for tredjemand at afgøre krænkelse
roche har anført, at det, når der bortses fra peak 3* ved bestemmelsen af mængden
af sur variant i forbindelse med vurderingen af krænkelse, fører til en kravfortolk-
ning, som forener en passende beskyttelse for patenthaveren med en rimelig retssik-
kerhed for tredjemand i henhold til epk artikel 69 og protokollen hertil.
[msd,] biogen og samsung bioepis er uenige i dette synspunkt.
såfremt ep ’455 skulle forstås og krænkelse afgøres på den måde, som roche gør
gældende, ville det være umuligt for tredjemand at afgøre, hvorvidt et specifikt pro-
dukt krænker eller ej.
for det første ville en tredjemand skulle se bort fra definitionen af "sur variant" i ep
'455 og endvidere se bort fra den faktiske mængde af sure varianter i en given prø-
ve, som bestemt ved generelt anerkendte ”state-ofthe art”-metoder. i stedet ville en
tredjemand skulle bestemme og alene medregne den mængde af de sure varianter,
som kunne skelnes med en ”gammel” bakerbondtm-kolonne, på trods af at kravet
ikke angiver noget herom, og uagtet at beskrivelsen i ep ‘455 udtrykkeligt angiver,
at forskellige analysemetoder, herunder kationbytningskolonner, kan anvendes.
for det andet ville en tredjemand på en eller anden måde skulle indse, at en nutidig
bakerbondtm-kolonne ikke kan anvendes af den årsag, at den ikke længere er påli-
delig (ifølge roche), og at en nutidig propactmkolonne heller ikke anvendes på
grund af dens forbedrede opløsning. i stedet skal der anvendes en "gammel" baker-
bondtm-kolonne fra før 2001, som ikke længere er tilgængelig.
for det tredje ville en tredjemand skulle finde en måde at konvertere resultaterne
opnået med for eksempel en propactm-kolonne til [hypotetiske] resultater opnået
ved brug af en "gammel" bakerbondtm-kolonne for sit produkt. dette ville imidler-
tid være umuligt, allerede fordi det ikke ville være muligt at fremskaffe en "gam-
mel" bakerbondtm-kolonne, og fordi genentechs 2001 tillæg til deres bla (bilag 19)
[…] var underlagt fortrolighed mellem genentech og den regulatoriske myndighed
og derfor ikke ville have været tilgængeligt for tredjemand (og under alle omstæn-
digheder kan tredjemand, som redegjort for ovenfor, ikke ekstrapolere fra en tilpas-
ning baseret på herceptin® til deres helt anderledes produkt).
af disse årsager ville det være fuldstændig umuligt for en tredjemand at afgøre, om
et specifikt produkt krænker ep ‘455, hvis ep ‘455 skulle fortolkes og krænkelse vur-
deres på den måde som roche påstår.
en sådan retstilling ville helt åbenlyst være uacceptabel og ville bestemt ikke afspejle
en fair balance mellem en rimelig beskyttelse for patenthaver og tredjemands rets-
sikkerhed som foreskrevet af epk, artikel 69. det ville tværtimod medføre, at tred-
jemand ikke havde nogen form for retssikkerhed.
8.7      ækvivalens
                                               272
roche har i processkrift 1 - uden nogen som helst argumentation - som subsidiært
anbringende gjort gældende, at ontruzant® krænker (krav 1 i) ep ’455 som følge af
ækvivalens.
på det foreliggende grundlag må roches anbringende afvises som værende fuld-
stændig indholdsløst.
essensen i ækvivalensprincippet i dansk patentret er, hvorvidt det centrale og væ-
sentlige ved opfindelsen kan genfindes i det påstået krænkende produkt.
krav 1 i ep ’455 er et produktkrav, der angår en specifik sammensætning med min-
dre end ca. 25 % sure varianter, hvor de sure varianter hovedsageligt er deamide-
rede ved asn30. det centrale i krav 1 er, om det potentielt krænkende produkt inde-
holder mindre end ca. 25 % sure varianter, hvor disse sure varianter hovedsageligt
er deamideret til aspartat ved asn30. det er derfor åbenbart, at der ikke er grundlag
for ved ækvivalens at udstrække kravets beskyttelsesomfang til at omfatte sammen-
sætninger indeholdende mere end ca. 25 % sure varianter, og hvor disse sure vari-
anter hovedsageligt er deamideret til aspartat ved asn30.
8.8        konklusion
sammenfattende gør biogen og samsung bioepis gældende, at der er ført bevis for,
at ontruzant® ikke krænker dk/ep ’455. heraf følger samtidig, at roche ikke har
sandsynliggjort krænkelse.
9.         betingelserne for nedlæggelse af midlertidige forbud og påbud
det følger af retsplejelovens § 413, at midlertidige forbud eller påbud kan meddel-
es, hvis den part, der anmoder om meddelelse af forbuddet eller påbuddet, godtgør
eller sandsynliggør,
      (i)   at parten har den ret, der søges beskyttet ved forbuddet eller påbuddet,
      (ii)  at modpartens adfærd nødvendiggør, at der meddeles forbud eller påbud,
            og
      (iii) at partens mulighed for at opnå sin ret vil forspildes, hvis parten henvises
            til at afvente tvistens retlige afgørelse ved en ordinær retssag.
det følger af retsplejelovens § 413, nr. 3, at midlertidige forbud og påbud normalt er
af subsidiær karakter i forhold til den sædvanlige fremgangsmåde med domserhver-
velse og efterfølgende tvangsfuldbyrdelse på grundlag af dommen.
det følger endvidere af retsplejelovens § 414, stk. 1, at midlertidige forbud og påbud
ikke kan meddeles, når det skønnes af retten, at lovens almindelige regler om straf
og erstatning - og eventuelt en af modparten tilbudt sikkerhed - yder parten tilstræk-
keligt værn.
endelig følger det af proportionalitetsprincippet i retsplejelovens § 414, stk. 2, at ret-
ten kan nægte at meddele midlertidige forbud eller påbud, hvis det vil påføre mod-
parten skade eller ulempe, der står i åbenbart misforhold til partens interesse i med-
delelse af midlertidige forbud eller påbud.
det er [msd,] biogens og samsung bioepis’ grundlæggende standpunkt, at betin-
gelserne for meddelelse af midlertidige forbud og påbud ikke er opfyldt, allerede
fordi roche ikke har en gyldig ret, og fordi biogen og samsung bioepis ikke kræn-
                                            273
ker dk/ep ’455 ved fremstilling, udbud, markedsføring og salg af ontruzant® i
danmark, jf. retsplejelovens § 413, nr. 1 og 2.
[msd,] biogen og samsung bioepis gør imidlertid tillige gældende, at betingelserne
for meddelelse af midlertidige forbud og påbud ikke er opfyldt, da roches mulighe-
der for at opnå sin ret ikke vil forspildes ved at roche henvises til at afvente tvistens
afgørelse ved en ordinær retssag, jf. retsplejelovens § 413, nr. 3.
de hensyn, der i sager om generiske lægemidlers krænkelse af patentrettigheder
sædvanligvis fører til, at midlertidige forbud og påbud anses for at være de primæ-
re retsmidler, gør sig ikke gældende i nærværende sag. det skyldes, at roche ikke
med rette vil kunne gøre gældende, at lanceringen af ontruzant® vil medføre no-
gen større priserosion, så længe dk/ep ’455 er i kraft. dk/ep ’455 udløber allerede
den 3. maj 2019, hvorfor et midlertidigt forbud og påbud under ingen omstændig-
heder vil få virkning mere end et par måneder. hertil kommer, at prisstrukturen –
som følge af udviklingsomkostningerne – er helt anderledes for biosimilære læge-
midler end for traditionelle generiske lægemidler. prisreduktionen for biosimilære
lægemidler (i forhold til referenceproduktet) vil således almindeligvis være langt
mindre end for generiske lægemidler.
på den baggrund er det sammenfattende [msd,] biogen og samsung bioepis’ stand-
punkt, at roches mulighed for at opnå sin ret ikke vil forspildes ved, at roche hen-
vises til at afvente tvistens afgørelse ved en ordinær retssag, jf. retsplejelovens § 413,
nr. 3.
såfremt sø- og handelsretten mod forventning ikke måtte være enig i dette stand-
punkt, gør [msd,] biogen og samsung bioepis tillige gældende, at betingelserne for
meddelelse af midlertidige forbud og påbud alligevel ikke er opfyldt, da lovens al-
mindelige regler om straf og erstatning yder roche tilstrækkeligt værn, jf. retspleje-
lovens § 414, stk. 1.
i den forbindelse er det vigtigt at bemærke, at det under en efterfølgende ordinær
patentkrænkelsessag vil være helt uproblematisk at opgøre det præcise tab, som ro-
che har lidt som følge af salget af ontruzant® i danmark i perioden fra 1. septem-
ber 2018 til 3. maj 2019 ved at tage afsæt i prisen for herceptin® i den foregående
udbudsperiode og mængden af ontruzant® solgt i perioden frem til den 3. maj 2019.
endelig gør [msd,] biogen og samsung bioepis gældende, at de begærede midlerti-
dige forbud og påbud må nægtes fremme, da nedlæggelse af disse – helt åbenbart –
vil påføre hver af de sagsøgte skade og ulempe, der står i åbenbart misforhold til ro-
ches interesse i nedlæggelsen af midlertidige forbud og påbud, jf. retsplejelovens §
414, stk. 2.
proportionalitetsbestemmelsen i retsplejelovens § 414, stk. 2, har ganske vist karak-
ter af en undtagelsesregel, men i nærværende sag, hvor der er en betydelig forskel
mellem roches interesse i nedlæggelsen af midlertidige forbud og påbud på den ene
side og de mulige skadevirkninger som følge heraf for biogen og samsung bioepis
på den anden side, bør sø- og handelsretten anvende bestemmelsen.
som redegjort for ovenfor er roches interesse i nedlæggelsen af de begærede mid-
lertidige forbud og påbud reelt ikke-eksisterende eller i hvert fald meget beskeden.
heroverfor står, at skadevirkningerne for [msd,] biogen og samsung bioepis, så-
fremt de begærede midlertidige forbud og påbud nedlægges, vil være endog meget
store som følge af de økonomiske og renommémæssige konsekvenser af i givet fald
                                               274
      at skulle trække ontruzant® af markedet - for derefter at skulle genintroducere pro-
      duktet et par måneder senere.
      på den baggrund må de begærede midlertidige forbud og påbud nægtes fremme,
      eftersom nedlæggelsen af disse - helt åbenbart - vil påføre biogen og samsung bio-
      epis skade og ulempe, der står i åbenbart misforhold til roches interesse i nedlæg-
      gelsen af midlertidige forbud og påbud som begæret, jf. retsplejelovens § 414, stk. 2.
      hovedanbringender
      [msd,] biogen og samsung bioepis gør overordnet gældende, at
               1)  samsung bioepis ikke foretager nogen handlinger omfattet af påstand
                   3 i danmark,
               2)  ep ’455 er ugyldigt,
               3)  biogen og samsung bioepis ikke krænker ep ’455, og
               4)  roche ikke har sandsynliggjort, og slet ikke godtgjort, at betingelserne
                   for nedlæggelse af midlertidige forbud og påbud er opfyldt, hvorfor
                   roches begæring om nedlæggelse af midlertidige forbud og påbud skal
                   nægtes fremme, og
               5)  forbudsbetingelserne i retsplejelovens § 413 og 414 er ikke opfyldt.
      …”
sø- og handelsrettens begrundelse og resultat
denne sag angår anmodning om midlertidigt forbud og påbud baseret på strids-
patentet ep 1 308 455 om en bestemt stofsammensætning af antistoffet hum-
mab4d5-8 (trastuzumab) over for det biosimilære lægemiddel ontruzant.
stridspatentet er udstedt den 22. marts 2006 med prioritet den 6. maj 1998 og ud-
løb den 3. maj 2019.
sagen rejser tre hovedspørgsmål, som omfatter patentets gyldighed samt forstå-
else af de to træk i kravet som angår, at ”mængden af sur variant er mindre end
ca. 25%”, henholdsvis, at ”de sure varianter hovedsageligt er deamiderede vari-
anter” af en nærmere bestemt karakter.
gyldighed
                                          275
stridspatentet er udstedt af epo efter prøvelse af betingelserne herfor, ligesom
stridspatentet efterfølgende har været genstand for efterprøvelse i epo’s appel-
system.
ved afgørelse af 16. april 2015 tog epo’s tekniske appelkammer således stilling
til stridspatentets gyldighed på grundlag af indsigelser om nyhed og opfindel-
seshøjde. appelkammeret fandt i sin afgørelse, at stridspatentet opfylder krave-
ne til nyhed og opfindelseshøjde, og appelkammeret ophævede dermed afgørel-
sen af 5. oktober 2010 fra epo’s indsigelsesafdeling, som havde fundet stridspa-
tentet ugyldigt på grund af manglende nyhed.
der består på den anførte baggrund i denne sag om midlertidigt forbud og på-
bud en stærk formodning for, at patentet er gyldigt, og de sagsøgte skal godtgø-
re ugyldighed, hvis retten ikke skal følge denne formodning.
for så vidt angår de rejste nyhedsmodhold er spørgsmålet, om det enkelte
nyhedsmodhold indeholder en klar og entydig, herunder eventuelt implicit, be-
skrivelse af samtlige træk i patentkravet, og om læren i modholdet kan gentages
af fagmanden.
retten finder det ikke godtgjort, at modholdet powell fra 1996, som ikke er prø-
vet af epo, er nyhedsskadeligt for stridspatentet. retten finder det således ikke
godtgjort, at powell indeholder en klar og entydig beskrivelse af antistofsam-
mensætningen angivet i krav 1 i stridspatentet, herunder idet powell ikke inde-
holder tilstrækkelig information om, hvordan den specifikke antistofsammen-
sætning i powell kan eftergøres, ligesom powell ikke beskriver, at hovedparten
af de sure varianter er deamideret i position asn30 og omdannet til aspartet.
retten finder det ej heller godtgjort, at modholdet harris 1995 er nyhedsskade-
ligt for stridspatentet. retten finder det således ikke godtgjort, at harris 1995 in-
deholder nogen reproducerbar beskrivelse af, hvordan antistoffet blev fremstil-
                                          276
let, hvilket understøttes af erklæringen af 29. juni 2011 fra wang, som ikke var i
stand til at reproducere kromatogrammerne i figur 2 i harris 1995 ved anvendel-
se af protokollen vist i harris 1995, afsnit 2.2. endelig skal det bemærkes, at bui-
cks forsøg som omtalt i erklæring af 29. august 2017 er blevet tilstrækkeligt tilba-
gevist af erklæringerne og forklaringen afgivet af paul dalby, som har påvist, at
buick har foretaget for mange valg og for store tilpasninger af den kendte teknik
til at kunne være bevis for den kvalificerede mulighed for eftergørelse af fagman-
den, som kræves af et nyhedsmodhold.
retten finder det endvidere ikke godtgjort, at modholdet komplet harris water-
side fra april 1996 er nyhedsskadeligt for stridspatentet. retten finder det herun-
der ikke godtgjort, at antistofsammensætningen fra den anførte præsentation kan
eftergøres. retten finder det endvidere ikke godtgjort, at antistofsammensætnin-
gen i præsentationen indeholder mindre end 25 % sure varianter, og at disse su-
re varianter hovedsageligt er deamideret i position asn30 til aspartat. endelig
bemærker retten, at de yderligere slides, som er fremkommet under denne for-
budssag, og som således ikke forelå til prøvelse hos epo, ikke ses at kunne føre
til nogen forskel for den bedømmelse af præsentationen, som epo har foretaget,
og som retten ikke har sikkert grundlag for at tilsidesætte.
endelig finder retten det ikke godtgjort, at modholdet andya/wo ´801 er
nyhedsskadeligt for stridspatentet. retten lægger i den forbindelse navnlig vægt
på, at wo ´801 ikke indeholder nogen beskrivelse af, hvordan de antistofsam-
mensætninger, som blev anvendt i stabilitetsforsøgene, blev fremstillet og opren-
set, ligesom det må lægges til grund, at stofsammensætningerne rent faktisk
fremkom ved omvendt-vask metoden, som ikke var en offentlig tilgængelig me-
tode på tidspunktet for wo ’801. dertil kommer, at det ikke kan anses for godt-
gjort, at hovedparten af de sure varianter i wo ´801 var deamideret i position
asn30 og omdannet til aspartat. som tidligere bemærket finder retten endelig, at
buick i sine forsøg på eftergørelse har skullet foretaget for mange valg og tilpas-
ninger i forhold kendt teknik til, at modholdet kan anses for bevis for, at en efter-
                                           277
gørelse af modholdets lære med den fornødne sikkerhed fører til en eftergørelse
af stofsammensætningen i patentets krav 1.
for så vidt angår spørgsmålet om opfindelseshøjde finder retten det ikke godt-
gjort, at der er grundlag for under denne forbudssag at komme til et andet resul-
tat end epo’s tekniske appelkammer, som i deres afgørelse af 16. april 2015
fandt, at stridspatentet opfylder kravet om opfindelseshøjde. retten finder ikke
grundlag for at tilsidesætte det tekniske appelkammers afgørelse om, at harris
waterside må anses for at udgøre nærmest kendte teknik, idet harris waterside
(i modsætning til wo ´801) vedrører samme formål som stridspatentet, det vil si-
ge nedbringelse af mængden af sure varianter. retten kan endvidere tilslutte sig,
at det objektive tekniske problem i lyset af harris waterside må beskrives som
opnåelse af en antistofsammensætning med større renhed, således at fagmanden
ville være motiveret til at fjerne de varianter, der er beskrevet i harris waterside.
retten finder det som det tekniske appelkammer imidlertid ikke godtgjort, at
fagmanden med udgangspunkt i harris waterside ville have modificeret læren
heri således, at han opnåede en antistofsammensætning som angivet i stridspa-
tentets krav 1 på en nærliggende måde. retten finder ikke, at de slides, der er til-
føjet harris waterside præsentationen i forhold til bedømmelsen for epo, kan
gøre nogen forskel for denne bedømmelse, eller at det, der i øvrigt er anført af de
sagsøgte om opfindelseshøjde, fører til, at det er godtgjort, at stridspatentet er
ugyldigt.
samlet set finder retten det efter den skete bevisførelse sandsynliggjort, at strids-
patentet er gyldigt.
krænkelse
spørgsmålet om krænkelse omfatter som anført ovenfor to hovedspørgsmål om
kravfortolkning, som har afgørende betydning for sammenligningen mellem
kravet og det biosimilære middel ontruzant.
                                           278
stridspatentkravet omfatter en ”sammensætning omfattende en blanding af an-
ti-her2 antistof og en eller flere sure varianter deraf, hvor mængden af sur vari-
ant er mindre end ca. 25 % … ”.
parterne er på to punkter uenige om, hvordan det citerede træk skal forstås.
parterne er for det første i hvert fald ikke helt enige om, hvorvidt de ca. 25 % sur
variant skal beregnes af sure varianter sat i forhold til hele sammensætningen
(polypetidet af interesse samt en eller flere kontaminanter), hvilket er sagsøge-
rens synspunkt, eller om de ca. 25 % skal beregnes af den anførte blanding, såle-
des at de ca. 25 % sur variant skal beregnes af de sure varianter sat i forhold til
det native stof (uden hensyntagen til øvrige kontaminanter), hvilket sagsøgte ef-
ter en diskussion mener, er mest nærliggende.
retten finder af de af sagsøgeren anførte grunde, at de mindre end ca. 25 % sur
variant skal beregnes af de sure varianter i forhold til hele sammensætningen.
patentkravets ordlyd rummer mulighed for begge fortolkningsmuligheder, men
i beskrivelsen på side 5 i den danske udgave af stridspatentet anføres det, at ”i
sammensætningerne i opfindelsen som defineret i krav 1 er mængden af sur(e)
variant(er) i sammensætningen mindre end ca. 25%”. under ”resultat og diskus-
sion” i tilknytning til stridspatentets eksempel anføres det endvidere, på side 33,
at: ”de deamiderede og andre sure varianter udgjorde ca. 25% (beregnet som …)
af sammensætningen opnået fra det initiale protein a kramatografitrin.”
de mindre end ca. 25% skal således beregnes som de sure varianter i forhold til
hele sammensætningen, det vil sige polypetidet af interesse samt en eller flere
kontaminanter.
                                         279
parterne er endvidere uenige om, hvorvidt top 3* i ontruzant, som med nutidens
teknologi kan identificeres som mere sur end det native stof, skal medregnes som
en sur variant i patentetkravet og patentets forstand.
sagsøgerens opfattelse kan i det væsentlige sammenfattes sådan, at fagmanden
ved læsning af stridspatentet på prioritetsdagen ville og under alle omstændig-
heder burde indse, at målingen af sur variant var sket med den kolonne, som på
det tidspunkt var ”state-of-the-art” inden for kolonner, en bakerbond wide-po-
re kolonne, og at kolonner fortsat ville udvikle sig med det resultat, at der ved
fremtidige målinger på samme sammensætning med forbedrede kolonner even-
tuel ville kunne ses noget – konkret en sur variant – som ikke kunne ses på pri-
oritetstidspunktet. for sagsøgeren er konsekvensen heraf i denne sag, at kravet
skal fortolkes sådan, at der ved læsning af trækket om sur variant skal bortses fra
top 3*, som ifølge sagsøgeren ikke kunne måles med de kolonner, der var tilgæn-
gelige på prioritetsdagen, men som nu forekommer som i øvrigt sur variant ved
måling på den nyere propac kolonne fra dionex. hvis man ikke bortser fra top
3* stjerne, får patenthaver ikke en rimelig beskyttelse af sin ret.
sagsøgtes opfattelse kan i det væsentlige sammenfattes sådan, at kravet angår en
stofsammensætning af en nærmere bestemt karakter med en blanding, hvor
mængden af sur variant er mindre end ca. 25%. det er et objektivt bestemt krav,
hvor ”sur variant” er defineret i patentets beskrivelse som en variant af et poly-
peptid af interesse, som er mere sur (f.eks. bestemt ved kationbytterkromatogra-
fi) end polypeptidet af interesse. et eksempel på en sur variant er en deamideret
variant. der er ikke på dette grundlag eller på grundlag af patentet i øvrigt
grundlag for at udstrække patentbeskyttelsens omfang ud over det, som således
fremgår af kravet som forstået ved læsning af beskrivelsen, hvilket konkret bety-
der, at en variant, som med nutidens state-of-the-art kolonne kan identificeres
som sur i henhold til patentkravet og beskrivelsen, skal medregnes som sur va-
riant, uanset om en sådan variant ikke måtte kunnet være detekteret med en ko-
lonne på prioritetstidspunktet (hvilket sagsøgte i øvrigt bestrider, at den ikke
                                           280
kunne). det vil ikke give en rimelig retssikkerhed for tredjemand, hvis man skal
indlæse i patentkravene som forstået med vejledning fra beskrivelsen, at ”sur va-
riant” skal forstås sådan, at en i øvrigt sur variant ikke skal medregnes, fordi den
ikke blev opdaget af patenthaveren, da han med prioritetstidspunktets state-of-
the-art kolonne analyserede sit stof.
parternes argumentation har vist retten, at parterne er enige om, at sagen på dette
punkt skal finde sin afgørelse i balancen mellem en rimelig beskyttelse af patent-
haveren og en rimelig grad af retssikkerhed for tredjemand ved læsning af pa-
tentkravet i konteksten som angivet i patentlovens § 39 af fagmanden på priori-
tetstidspunktet. retten er enig i, at sagens omdrejningspunkt er denne balance.
retten finder det efter en samlet vurdering af ovennævnte overvejende betænke-
ligt at statuere eller finde det sandsynliggjort, at fagmanden ved læsning af pa-
tentkravet på prioritetstidspunktet under vejledning af beskrivelsen skulle forstå
”sur variant” anderledes en det, der er angivet i beskrivelsen, nemlig som en vari-
ant af et polypetid af interesse, som er mere sur end polypeptidet af interesse.
trækket ”… hvor mængden af sur variant er mindre end ca. 25% … ” skal derfor
forstås sådan, at trækket ikke er opfyldt, hvis der i analysen samlet set ikke elue-
rer mindre end ca. 25% sur variant i forhold til polypeptidet af interesse samt en
eller flere kontaminanter (sammensætningen). at fortolke kravet som anført af
sagsøgeren vil i denne sag med dette patent være at lægge for megen vægt på
sagsøgerens subjektive forhold og for lidt vægt på en rimelig grad af retssikker-
hed for tredjemand.
spørgsmålet er herefter, om sagsøgerne har sandsynliggjort, at mængden af sur
variant i ontruzant er mindre end ca. 25 %, når top 3* stjerne skal medregnes som
fastslået af retten ovenfor. retten finder ikke, at dette er tilfældet. ved sagens an-
læg indleverede sagsøgerne således en analyse af ontruzant foretaget på sagsø-
gernes foranledning af analyseinstituttet solvias på en propac ”state-of-the-art”
kolonne. ved denne analyse fandt man 29,712 % sur variant i ontruzant, når top
                                         281
3* medregnes. samsung bioepis havde forud herfor i september 2016 til den eu-
ropæiske lægemiddelmyndighed, ema, indleveret analyser af 15 prøver af on-
truzant, ligeledes foretaget på en propac kolonne, som blev lagt til grund af ema
i deres behandling om godkendelse af ontruzant, og som viser, at der i disse prø-
ver blev fundet mellem 32,0 og 37,6% sure varianter. det kan ikke føre til noget
andet resultat, at sagsøgerne i december 2018 indleverede en analyse fra eag af
ontruzant, som med eags integration af kromatogrammerne viser 20,5 % sur
variant i ontruzant. for det første er analysen ikke foretaget på en ”state-of-the-
art” propac kolonne, men på en bakerbond kolonne, som man efter bevisførel-
sen må lægge til grund, ikke er nær så nøjagtig. for det andet har eksperterne
professor slater og professor højrup med nogen vægt bestridt eag’s integra-
tionsmetode og dermed kommet til andre resultater på grund af samme målin-
ger. for det trejde stemmer eags analyse ikke med dem, som i øvrigt er frem-
lagt i sagen, herunder analysen oprindeligt fremlagt af sagsøgerne.
på den anførte baggrund tager retten ikke sagsøgerens anmodning om midlerti-
digt forbud og påbud til følge, idet der ikke er sandsynliggjort en krænkelse af
trækket ”… hvor mængden af sur variant er mindre end ca. 25 % … ”.
retten bemærker om sagens tvistepunkter i øvrigt, at parterne tillige er uenige
om fortolkningen af ordet ”hovedsageligt” i patentkravet. parterne er enige om,
at ordet ”hovedsageligt” bruges til at kvalificere andelen af deamiderede varian-
ter med asn30 i cdr1 i en af eller begge vl-regioner omdannet til aspartat i for-
hold til den samlede mængde af deamiderede varianter. men de er uenige om,
hvorvidt ordet ”hovedsageligt” i kravet (”predominantly” i den engelsksproge-
de udgave af patentet) betyder ”hyppigst forekommende” deamiderede variant,
eller om det betyder, at denne variant skal udgøre mere end 50 % af den samle-
de gruppe af deamiderede varianter.
retten finder, at det ikke på det foreliggende grundlag kan afgøres med sikker-
hed, hvordan fagmanden ville forstå ordet ”hovedsageligt” i patentkravet på pri-
                                         282
oritetstidspunktet. men under alle omstændigheder er det med professor dalbys
erklæringer og forklaring sandsynliggjort, at der – selv med den fortolkning af
kravet, som lægges til grund af de sagsøgte – foreligger en krænkelse af dette
træk. konkret derved, at professor dalbys udregninger viser, at de omhandlede
deamiderede varianter udgør 50,34 % af de samlede deamiderede varianter.
samlet set finder retten imidlertid som anført ovenfor, at sagsøgerne ikke har
sandsynliggjort, at der foreligger en krænkelse af stridspatentets krav 1, og der-
for nægter retten at fremme anmodningen om midlertidige forbud og påbud.
som følge af sagens resultat skal sagsøgerne betale sagsomkostninger til de
sagsøgte. på baggrund af sagens karakter, værdi, omfang og forløb, herunder
med hovedforhandling på 6,5 dage, fastsættes sagsomkostningerne til samsung
bioepis nl b.v. og biogen (denmark) manufacturing aps tilsammen til
1.7500.000 kr., som ikke skal tillægges moms, og som omfatter et i sagsomkost-
ningsmæssig henseende passende beløb til advokatudgift samt udgifter til de
sagkyndige eksperter peter højrup og nigel slater. der foreligger ikke sådanne
særlige omstændigheder, som er påkrævet for at kunne erstatte udgifter til pa-
tentsagkyndig bistand ud over det nævnte. med samme begrundelse fastsættes
sagsomkostningerne til msd danmark aps, som ikke har afholdt udgifter til sag-
kyndige erklæringer eller vidneførsel til sagen, til 1.500.000 kr., som heller ikke
skal tillægges moms. der er ved fastsættelse af beløbene til advokatudgift taget
hensyn til, at de sagsøgte har indgivet enslydende sammenfattende processkrif-
ter og har delt proceduren mellem sig.
                                  thi bestemmes:
anmodningen om midlertidige forbud og påbud nægtes fremme.
                                        283
roche a/s, f. hoffmann-la roche ag og genentech, inc skal inden 14 dage be-
tale sagsomkostninger til samsung bioepis nl b.v. og biogen (denmark) manu-
facturing aps med 1.750.000 kr. og til msd danmark aps med 1.500.000 kr.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.