text:
                       højesterets kendelse
                           afsagt fredag den 15. april 2016
sag 176/2013
a
(advokat torben bagge)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat søren horsbøl jensen)
appellanten, a, har under forberedelsen af denne sag anmodet om, at der forelægges præjudi-
cielle spørgsmål for eu-domstolen.
indstævnte, skatteministeriet, har protesteret mod, at der sker præjudiciel forelæggelse.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: jens peter christensen, hanne schmidt og oliver
talevski.
den foreliggende sag
landsskatteretten traf afgørelse om as skatteansættelse for 1999 ved kendelse af 24. juli
2008. i kendelsen er bl.a. anført følgende:
       ”klagen vedrører beskatning af urealiseret fortjeneste på aktier ved klagerens fraflyt-
       ning til storbritannien, jf. den dagældende bestemmelse i aktieavancebeskatningslovens
       § 13 a.
       landsskatterettens afgørelse
       skattecentret har ved opgørelsen af klagerens aktieindkomst for indkomståret 1999 an-
       set urealiseret avance på aktier ved fraflytning fra danmark til storbritannien for skatte-
       pligtig med 88.663.433 kr., jf. den dagældende bestemmelse i aktieavancebeskatnings-
       lovens § 13 a.
       landsskatteretten stadfæster skattecentrets afgørelse.
       …
                                          - 2 -
sagens oplysninger
klageren flyttede den 15. september 1999 sammen med sine 3 børn fra danmark til
storbritannien.
på fraflytningstidspunktet ejede klageren 99,7 % af den nominelle aktiekapital på
1.000.000 kr. i x a/s.
klageren indgav i oktober 1999 selvangivelse for perioden fra 1. januar til 15. septem-
ber 1999 til de danske skattemyndigheder. klageren har i regnskabet for perioden fra 1.
januar til 15. september 1999 medtaget en i henhold til den dagældende bestemmelse i
aktieavancebeskatningslovens § 13 a urealiseret avance på aktierne i x a/s og har op-
gjort avancen til 75.496.617 kr…
ved kendelse af 3. december 1999 opgjorde skatteforvaltningen i henhold til den da-
gældende bestemmelse i aktieavancebeskatningslovens § 13 a den urealiserede fortjene-
ste på aktierne i x a/s ved fraflytning pr. 15. september 1999 til 88.663.433 kr…
aktieavanceskatten blev beregnet til 35.465.373 kr.
klageren ansøgte om og fik henstand med betaling af den beregnede skat på 35.465.373
kr., mod at der blev stillet sikkerhed i nominelt 400.000 kr. aktier i x a/s.
på anmodning fra klagerens advokat genoptog skatteforvaltningen ved brev af 20. ja-
nuar 2003 skatteansættelsen for indkomståret 1999. sagsbehandlingen blev samtidig
stillet i bero, indtil nogle verserende sager ved ef-domstolen og landsskatteretten var
afgjort.
skattecentrets afgørelse
den dagældende bestemmelse i aktieavancebeskatningslovens § 13 a kan – efter at kra-
vet om sikkerhedsstillelse og beregning af tillæg er bortfaldet – ikke anses for at være i
strid med eu-rettens principper om arbejdskraftens fri bevægelighed (art. 39 ef) eller
etableringsfriheden (art. 43 ef), jf. bemærkningerne til lov nr. 221 af 31. marts 2004.
det fremgår endvidere ikke klart af ef-domstolens dom af 11. marts 2004 i c-9/02
(hughes de lasteyrie du saillant), at den dagældende aktieavancebeskatningslovs § 13
a efter bortfaldet af kravet om sikkerhedsstillelse ved fraflytning til et andet eu-land er
i strid med art. 39 ef eller art. 43 ef, idet det må lægges til grund, at medlemsstaterne
kan indføre foranstaltninger til beskatning af latente aktieavancer, hvis foranstaltnin-
gerne er begrundet i tvingende almene hensyn, og de er egnede til at nå det forfulgte
formål og ikke går videre end nødvendigt.
den dagældende bestemmelse i aktieavancebeskatningslovens § 13 a er således ikke i
strid med eu-retten. der er derfor hjemmel til at beskatte klageren af en urealiseret
avance på aktier i forbindelse med fraflytning til storbritannien.
den sikkerhed på nominelt 400.000 kr. aktier i x a/s, som klageren stillede til sikker-
hed for at opnå henstand med betalingen af den skat, der blev beregnet på aktieavancen
                                                - 3 -
      i forbindelse med fraflytningen fra danmark til storbritannien i 1999, er samtidig frigi-
      vet. der er henvist til lov nr. 221 af 31. marts 2004.
      klagerens påstand og argumenter
      klagerens repræsentant har nedlagt påstand om, at der ikke er hjemmel i den dagæl-
      dende bestemmelse i aktieavancebeskatningslovens § 13 a til at beskatte klageren af
      urealiseret avance på aktier i forbindelse med fraflytning til england, og at aktieind-
      komsten for indkomståret 1999 derfor skal nedsættes fra 88.663.433 kr. til 0 kr.
      …
      landsskatterettens bemærkninger og begrundelse
      eu-retten
      det lægges til grund, at klageren den 15. september 1999 flyttede fra danmark til stor-
      britannien, og at hans fulde skattepligt til danmark i henhold til kildeskattelovens § 1,
      stk. 1, nr. 1, ophørte på dette tidspunkt.
      klageren ejede på fraflytningstidspunktet 99,7 % af aktiekapitalen i det danske selskab
      x a/s.
      ophører en persons skattepligt efter kildeskattelovens § 1 som følge af fraflytning, eller
      bliver en person efter bestemmelserne i en dobbeltbeskatningsoverenskomst hjemmehø-
      rende i en fremmed stat, færøerne eller grønland, skal fortjeneste på aktier m.v., som
      den pågældende ejer på tidspunktet for skattepligtsophøret eller flytningen af skatte-
      mæssigt hjemsted, beskattes i samme omfang, som hvis aktierne var afstået på dette
      tidspunkt, jf. den dagældende bestemmelse i aktieavancebeskatningslovens § 13 a, stk.
      1, 1. pkt.
      ved opgørelsen af den skattepligtige fortjeneste efter stk. 1 anses aktierne for afstået for
      et beløb svarende til værdien på tidspunktet for skattepligtsophøret eller flytningen af
      skattemæssigt hjemsted, jf. den dagældende bestemmelse i § 13 a, stk. 3.
      østre landsret har i dom af 24. september 2007, offentliggjort i skm 2007.716 ø, fun-
      det, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte selve fraflytningsbeskatningen efter den
      dagældende bestemmelse i aktieavancebeskatningslovens § 13 a som eu-retsstridig…
      i overensstemmelse med østre landsrets dom af 24. september 2007, offentliggjort i
      skm 2007.716 ø, finder landsskatteretten ikke grundlag for at tilsidesætte selve fra-
      flytningsbeskatningen efter dagældende aktieavancebeskatningslovs § 13 a ved klage-
      rens fraflytning til england i 1999 som eu-retsstridig.”
a indbragte landsskatterettens kendelse for københavns byret, som henviste sagen til østre
landsret. a nedlagde for landsretten påstand om, at skatteministeriet skulle anerkende, at der
ikke er hjemmel til at beskatte ham af hans urealiserede aktieavance i anledning af hans fra-
flytning til storbritannien i 1999.
                                                - 4 -
landsretten frifandt skatteministeriet ved dom af 25. juni 2013. i dommen er bl.a. anført føl-
gende:
      ”landsrettens begrundelse og resultat
      efter den dagældende aktieavancebeskatningslov § 13 a skal der ved ophør af en per-
      sons skattepligt bl.a. ved fraflytning ske en beskatning af fortjeneste på aktier m.v., som
      vedkommende ejer på fraflytningstidspunktet, i samme omfang, som hvis aktierne var
      afstået på dette tidspunkt.
      i den foreliggende sag skal der tages stilling til, om beskatning i medfør af den dagæl-
      dende aktieavancebeskatningslov § 13 a er i overensstemmelse med eu-retten og dob-
      beltbeskatningsoverenskomsten mellem danmark og storbritannien.
      højesteret har ved en dom af 23. juni 2011, der er gengivet i ugeskrift for retsvæsen
      2011 s. 2646 ff, i en sag om aktieavancebeskatningsordningens forenelighed med eu-
      retten med henvisning til eu-domstolens dom i sagen c-470/04 (n-sagen) fastslået, at
      beskatningsordningen efter den dagældende aktieavancebeskatningslov § 13 a forfølger
      et formål af almen interesse og er egnet til at sikre virkeliggørelsen af dette formål.
      landsretten finder på baggrund af den nævnte dom afsagt af højesteret, at der ikke er
      grundlag for at antage, at den omhandlede beskatning af a er i strid med eu-retten. den
      omstændighed, at skatteyderen i den af højesteret afgjorte sag likviderede sit selskab,
      mens a fortsat ikke har realiseret sine aktier, og den omstændighed, at kommissionen
      har anmodet danmark om at ændre exitbeskatningsreglerne, kan ikke føre til et andet
      resultat.
      denne sag angår prøvelsen af landsskatterettens kendelse af 24. juli 2008 om opgørel-
      sen af as aktieindkomst for indkomståret 1999. de ændringer af fraflytningsbeskat-
      ningsreglerne, der er gennemført ved lov nr. 906 af 12. september 2008, har efter det
      oplyste ikke medført, at der er truffet nye afgørelser i forhold til a vedrørende aktieind-
      komsten for indkomståret 1999, og landsretten finder derfor ikke anledning til at tage
      stilling til, hvorvidt de eventuelle følger for a af denne lovændring er i strid med eu-
      retten.”
a har anket landsrettens dom og har for højesteret gentaget den påstand, som han nedlagde
for landsretten. han har endvidere nedlagt en subsidiær påstand om, at skatteministeriet skal
anerkende, at hans aktieindkomst for indkomståret 1999 nedsættes med 88.663.433 kr. sva-
rende til den urealiserede avance på hans aktier i anledning af hans fraflytning til storbritan-
nien i 1999. skatteministeriet har for højesteret påstået stadfæstelse.
anbringender
a har anført bl.a., at de danske fraflytterbeskatningsregler, herunder aktieavancebeskatnings-
lovens § 39 a, stk. 5-7, er i strid med eu-rettens regler om fri bevægelighed, herunder reg-
lerne om etableringsfrihed.
                                               - 5 -
en aktionær, som flytter fra danmark, beskattes af urealiserede aktieavancer, men kan få hen-
stand med betaling af skatten. når den fraflyttede aktionær modtager eksempelvis udbytte,
skal han imidlertid efter § 39 a, stk. 5-7, betale afdrag på fraflytterskatten, uanset at de be-
skattede aktieavancer fortsat ikke er realiseret. den fraflyttede aktionær skal således betale
dansk skat af urealiserede aktieavancer, hvorimod den aktionær, der bliver i danmark, først
skal betale skat af aktieavancer, når disse realiseres ved salg af aktierne.
de danske fraflytterbeskatningsregler er indført bl.a. for at modvirke skatteunddragelse. men
reglerne går langt videre end nødvendigt for at nå dette mål og er derfor i strid med eu-retten.
reglerne i § 39 a, stk. 5-7, skal inddrages ved afgørelsen af den foreliggende sag, fordi de
gælder for a og den omtvistede fraflytterskat.
skatteministeriet har anført bl.a., at reglerne i § 39 a, stk. 5-7, er irrelevante for afgørelsen af
den foreliggende sag, der angår, om a ved sin fraflytning med rette er blevet beskattet af en
urealiseret aktieavance efter den tidligere gældende aktieavancebeskatningslovs § 13 a.
endvidere foreligger der ikke oplysninger om, at a har modtaget eksempelvis udbytte. derfor
er hans indsigelse om, at reglerne i § 39 a, stk. 5-7, skulle være eu-retsstridige, af rent hy-
potetisk karakter. selv hvis reglerne i § 39 a, stk. 5-7, måtte være eu-retsstridige, ville dette
ikke medføre, at selve beskatningen ville stride mod eu-retten.
beskatningsordningen efter den tidligere gældende § 13 a er forenelig med eu-retten. derfor
består der ikke med hensyn til afgørelsen af denne sag en tvivl om forståelsen af eu-retten,
som nødvendiggør en forelæggelse for eu-domstolen.
retsgrundlag
den tidligere gældende bestemmelse i aktieavancebeskatningslovens § 13 a, stk. 1, 1. pkt.,
som blev indsat ved lov nr. 310 af 25. maj 1987, havde følgende ordlyd:
      ”§ 13 a. ophører en persons skattepligt efter kildeskattelovens § 1 som følge af fraflyt-
      ning, eller bliver en person efter bestemmelserne i en dobbeltbeskatningsoverenskomst
      hjemmehørende i en fremmed stat, færøerne eller grønland, skal fortjeneste på aktier
      m.v., som den pågældende ejer på tidspunktet for skattepligtsophøret eller flytningen af
                                                  - 6 -
       skattemæssigt hjemsted, beskattes i samme omfang, som hvis aktierne var afstået på
       dette tidspunkt.”
aktieavancebeskatningslovens § 39 a, stk. 5-7, som blev indsat ved § 1, nr. 3, i lov nr. 906 af
12. september 2008, er sålydende:
       ”stk. 5. ved afståelse af aktier til det udstedende selskab, jf. ligningslovens § 16 b, og
       ved modtagelse af udbytte af aktier, jf. ligningslovens § 16 a, der indgår på behold-
       ningsoversigten, beregnes der skat heraf efter reglerne i personskattelovens § 8 a. i den
       beregnede skat gives der fradrag for skat, der er betalt til danmark, og fradrag efter
       reglerne i ligningslovens § 33, stk. 1, for skat, der er betalt til fremmed stat, færøerne
       eller grønland. overstiger den beregnede skat summen af de danske og udenlandske
       betalte skatter, forfalder det overskydende beløb til betaling. henstandssaldoen nedskri-
       ves med beløbet, når det er betalt. endvidere nedskrives henstandssaldoen med skat, der
       er betalt til danmark.
       stk. 6. ved andre udlodninger og dispositioner foretaget af et selskab, hvor aktier i sel-
       skabet indgår på beholdningsoversigten, og hvor udlodningen eller dispositionen vil
       kunne påvirke aktiernes kursværdi i nedadgående retning, beregnes der skat heraf efter
       reglerne i personskattelovens § 8 a. dette gælder både udlodninger til personen selv og
       andre udlodninger og dispositioner, der må antages at være i den pågældendes interesse.
       i den beregnede skat gives der fradrag for danske skatter og fradrag efter reglerne i lig-
       ningslovens § 33, stk. 1, for skat, der er betalt til fremmed stat, færøerne eller grønland.
       overstiger den beregnede skat summen af de danske og de udenlandske skatter, forfal-
       der det overskydende beløb til betaling. henstandssaldoen nedskrives med beløbet, når
       det er betalt. endvidere nedskrives henstandssaldoen med betalte danske skatter.
       stk. 7. ved modtagelse af lån m.v. fra et selskab, hvor aktier i selskabet indgår på be-
       holdningsoversigten, forfalder et beløb svarende til det udbetalte låneprovenu til beta-
       ling. tilsvarende gælder, hvis lånet modtages fra et selskab, hvori førnævnte selskab er
       deltager, idet der da forfalder et beløb svarende til førnævnte selskabs ejerandel. hen-
       standssaldoen nedskrives med beløbet, når det er betalt. bestemmelserne i 1.-3. pkt.
       gælder tilsvarende ved lån til den personkreds, der er nævnt i § 4, stk. 2, og til selskaber
       m.v., hvori personen selv eller den nævnte personkreds direkte eller indirekte ejer
       mindst 10 pct. af kapitalen. bestemmelserne i 1.-4. pkt. gælder dog ikke ved lån til sel-
       skaber m.v., hvori det långivende selskab ejer hele kapitalen. endvidere gælder be-
       stemmelserne i 1.-4. pkt. ikke, hvor det långivende selskab er et pengeinstitut og perso-
       nen ejer mindre end 5 pct. af aktiekapitalen.”
§ 7, stk. 1-2 og stk. 4, 1.-4. pkt., i lov nr. 906 af 12. september 2008 lyder:
       ”§ 7. loven træder i kraft dagen efter bekendtgørelsen i lovtidende.
       stk. 2. § 1 og § 3 har virkning fra den 30. maj 2008.
       …
                                                - 7 -
       stk. 4. personer, hvis skattepligt er ophørt eller skattemæssige hjemsted er flyttet før den
       30. maj 2008, og som har eller vil få henstand med betaling af den skat, der blev bereg-
       net ved skattepligtens ophør henholdsvis flytning af det skattemæssige hjemsted, skal
       udarbejde en beholdningsoversigt efter aktieavancebeskatningslovens § 39 a, stk. 1,
       som affattet ved denne lovs § 1, nr. 3. beholdningsoversigten skal omfatte de aktier,
       som personen ejede på fraflytningstidspunktet og fortsat ejer pr. 30. maj 2008, og den
       skal indgives til told- og skatteforvaltningen senest den 1. juli 2009. den henstands-
       saldo, der er nævnt i aktieavancebeskatningslovens § 39 a, stk. 1, som affattet ved
       denne lovs § 1, nr. 3, udgøres af det henstandsbeløb, der resterer pr. 30. maj 2008. ind-
       gives beholdningsoversigten ikke rettidigt, bortfalder henstanden, og det beløb, der står
       på henstandssaldoen, forfalder til betaling, idet aktieavancebeskatningslovens § 39 a,
       stk. 12, som affattet ved denne lovs § 1, nr. 3, finder tilsvarende anvendelse.”
højesterets begrundelse og resultat
det følger af eu-domstolens praksis, at nationale skatteordninger, der udgør en restriktion
for udøvelse af etableringsfriheden, dog kan tillades, såfremt de forfølger et formål af almen
interesse, er egnede til at sikre virkeliggørelsen af dette, og ikke går ud over, hvad der er nød-
vendigt for at opnå det formål, de forfølger, jf. bl.a. eu-domstolens dom i sag c-470/04 (n-
dommen). højesteret har foretaget en sådan vurdering i relation til spørgsmål vedrørende ak-
tieavancebeskatningslovgivningen i højesterets dom af 23. juni 2011 (ufr 2011.2646).
på denne baggrund og under hensyn til de spørgsmål, der må anses for omfattet af den fore-
liggende sag, er det højesterets foreløbige vurdering, at der ikke foreligger en sådan rimelig
tvivl om forståelsen af den relevante eu-ret, at der er grundlag for at forelægge spørgsmål for
eu-domstolen.
højesteret tager derfor ikke anmodningen om præjudiciel forelæggelse til følge.
                                         thi bestemmes:
anmodningen om forelæggelse af spørgsmål for eu-domstolen tages ikke til følge.


text:
                             højesterets dom
                         afsagt tirsdag den 29. oktober 2013
sag 323/2011
(2. afdeling)
a
(advokat karsten høj, beskikket)
mod
alm. brand forsikring a/s
(advokat christina neugebauer)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 20. afdeling den 23. september 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jytte scharling, jon stokholm, michael rekling,
kurt rasmussen og jens kruse mikkelsen.
påstande
appellanten, a, har nedlagt følgende påstande:
principalt: indstævnte, alm. brand forsikring a/s, skal til a betale 606.841,62 kr. med renter
efter erstatningsansvarslovens § 16 fra den 6. juli 2009.
subsidiært: alm. brand forsikring skal til a betale 653.028,98 kr. med renter efter erstat-
ningsansvarslovens § 16 af 364.400 kr. fra den 6. juli 2009.
mere subsidiært: alm. brand forsikring skal til a betale 539.623,86 kr. med renter efter er-
statningsansvarslovens § 16 af 174.200 kr. fra den 6. juli 2009.
mest subsidiært: alm. brand forsikring skal til a betale 476.062,30 kr. med renter efter er-
statningsansvarslovens § 16 af 174.200 kr. fra den 6. juli 2009.
                                                - 2 -
alm. brand forsikring a/s har påstået stadfæstelse.
as subsidiære påstande er nedlagt på baggrund af arbejdsskadestyrelsens supplerende udta-
lelse af 9. juli 2012, indhentet til brug for højesteret, om bl.a. vurderingen af det varige eller
midlertidige erhvervsevnetab på grundlag af de akter, der forelå henholdsvis den 31. oktober
2006 og den 18. juli 2007. der er enighed om den beløbsmæssige opgørelse af påstandene.
supplerende sagsfremstilling
til brug for højesteret har arbejdsskadestyrelsen afgivet en supplerende udtalelse af 9. juli
2012, hvoraf bl.a. fremgår:
       ”vi er ved brev af 20. december 2011 i forbindelse med nærværende sags behandling i
       højesteret blevet bedt om at besvare 3 spørgsmål.
       i spørgsmål 1 bliver vi bedt om at vurdere det varige eller midlertidige erhvervsevnetab
       på grundlag af de akter der forelå den 31. oktober 2006 (ultimo oktober 2006).
       i spørgsmål 2 bliver vi bedt om at vurdere det varige eller midlertidige erhvervsevnetab
       på grundlag af de akter, der forelå den 18. juli 2007.
       i spørgsmål 3 er styrelsen anmodet om svar på, hvorvidt det fastholdes, og i bekræf-
       tende fald med hvilken begrundelse, at det i januar 2006 var muligt blandt andet under
       inddragelse af de hensyn, der er nævnt i erstatningsansvarsloven § 5, stk. 2, midlertidigt
       at skønne over as fremtidige erhvervsevne.
       …
                                              sagsfremstilling
       det fremgår af sagens akter, at a den 5. maj 2003 som cyklist blev påkørt at en bilist,
       hvorved hun faldt og ramte venstre side af hovedet ned i underlaget. a tog hjem, men
       på grund af hovedpine og kvalme henvendte hun sig senere på skadestuen. her konsta-
       teredes normale forhold, fraset en overfladisk hudlæsion på venstre albue. den 14. maj
       2003 blev a bragt til skadestuen og klagede over hovedpine, kvalme, lysskyhed, øget
       søvnbehov og koncentrationsbesvær. der blev foretaget en skanning, som viste normale
       forhold.
       som følge af fortsatte gener blev a set flere gange i neurologisk ambulatorium frem til
       maj 2004, og fik den 19. februar 2004 foretaget en neuropsykologisk undersøgelse. a
       blev herefter henvist til hovedpineklinikken ved glostrup hospital. hun blev afsluttet
       fra hovedpineklinikken den 11. januar 2005, da man ikke fandt at have yderligere tilbud
       til hende.
                                         - 3 -
erhvervsmæssigt er det oplyst, at a i januar 1998 blev uddannet til socialrådgiver og
arbejdede som socialrådgiver frem til august 1999, hvor hun påbegyndte en uddannelse
i kommunikation og psykologi ved roskilde universitetscenter.
ved siden af sit studium arbejdede a som personundersøger ved kriminalforsorgens af-
deling for samfundstjeneste. a blev i maj 2003 færdiguddannet som cand.comm. fra
roskilde universitetscenter.
efter ulykken blev a sygemeldt og modtog sygedagpenge.
a blev tilbudt fuldtidsansættelse i et vikariat som forsorgsassistent ved kriminalforsor-
gen fra juli 2003 og året ud med en månedlig løn på 21.548 kr., men måtte afslå dette på
grund af hendes gener efter ulykken.
den 11. juli 2005 startede a i et af kommunen iværksat arbejdsevne afklaringsforløb
ved plan & handling, men afbrød dette forløb den 19. juli 2005 på grund af øgede
symptomer. a startede herefter på et forrevalideringsforløb på en daghøjskole i perio-
den fra den 12. august 2005 til 16. december 2005 for at afklare mulighederne for reva-
lidering.
hun var fra april til oktober 2006 i arbejdsprøvning hos rådet for større færdselssik-
kerhed som kommunikationsmedarbejder samt desuden beskæftiget med forefaldende
arbejdsopgaver. arbejdsprøvningen viste en effektiv arbejdstid på 10,5 timer om ugen,
men selv gav a udtryk for, at hun nok kunne arbejde 12-15 timer om ugen trods sine
gener efter ulykken i 2003. a blev herefter med virkning fra den 22. maj 2008 bevilget
et fleksjob af københavns kommune på grundlag af den foretagne arbejdsprøvning. på
tidspunktet for vores udtalelse i 2008 var der endnu ikke fundet et egnet fleksjob.
                              begrundelse for erhvervsevnetab
vi har inddraget sagens lægelige oplysninger som forelå på tidspunktet for de forudsatte
datoer:
ad spørgsmål 1 og 3:
−       ortopædkirurgisk speciallægeerklæring af 28. april 2004 fra speciallæge martin
        gehrchen,
−       journaloplysninger fra neuropsykolog på rigshospitalet for perioden 27. maj
        2004 til 23. september 2004,
−       journaloplysninger fra neurologisk klinik på rigshospitalet for perioden 1. sep-
        tember 2004 til 16. marts 2005
−       journaloplysninger fra dansk hovedpinecenter for perioden 23. juni 2004 til 11.
        januar 2005
−       journal fra bispebjerg hospital af 5. maj 2003
−       journaloplysninger fra gentofte amts sygehus for perioden 14. maj 2003 til 15.
        maj 2003,
−       mellemattest at 26. august 2003,
−       slutattest at 3. januar 2003.
                                         - 4 -
ad spørgsmål 2:
−       neuropsykologisk erklæring af 7. januar 2007
vi har lagt vægt på sagens sociale og økonomiske oplysninger som forelå på tidspunktet
for de forudsatte datoer, herunder især:
−       akter fra kommunen
−       oplysninger om forventet løn
−       oplysninger fra a selv
−       funktionsbeskrivelserne i de lægelige akter
…
vurderingen af det varige eller midlertidige erhvervsevnetab på grundlag af de akter
der forelå den 31. oktober 2006 (ultimo oktober 2006) jf. spørgsmål 1:
vi har lagt til grund, at a blev tilbudt fuldtidsansættelse i et vikariat som forsorgsassi-
stent ved kriminalforsorgen fra juli 2003 og året ud med en månedlig løn på 21.548 kr.,
men måtte afslå dette på grund af hendes gener efter ulykken.
vi har endvidere lagt til grund, at a fik en voldsom skade og en meget lang bedringspe-
riode. af ortopædisk speciallægeerklæring af 28. april 2004 fremgår det, at a har gener
i form af hovedpine, svimmelhed, lyd- og lysskyhed, koncentrationsbesvær og udtræt-
ning, og at tilstanden endnu ikke er stationær, da der fortsat er bedring om end lang-
somt. speciallægen vurderer, at der må forventes yderligere bedring i tilstanden og at a
kan vende tilbage til arbejdsmarkedet på sigt.
vi har endelig lagt til grund, at a i 2006 gennemgik en arbejdsprøvning på contra uden,
at der dog med udgangen af oktober 2006 var foretaget en vurdering af det videre for-
løb.
på den baggrund vurderer vi, at as erhvervsmæssige situation den 31. oktober 2006 var
uafklaret.
vi har derfor foretaget en midlertidig vurdering af erhvervsevnetabet.
ved vurderingen af erhvervsevnetabet har vi lagt vægt på, at a jf. en progressionsrap-
port fra daghøjskolen af 8. november 2005 har nakkesmerter samt dage med svær ho-
vedpine, hun er stærkt lydfølsom og lider under manglende evne til at adskille flere lyd-
kilder, og har svære synsmotoriske vanskeligheder. det fremgår endvidere, at hun del-
tager særdeles engageret og arbejder systematisk med at implementere de indlærte stra-
tegier med henblik på at kompensere for de helbredsmæssige begrænsninger.
vi har endvidere lagt vægt på, at a jf. kommunens oplysninger fra juni 2006 ganske
langsomt er ved at få det bedre. hun genoptræner i fysioterapien på skodsborg, får aku-
punktur hos egen læge og er påbegyndt behandling hos læge thomas gorlén og får af-
spænding, hvor hun også lærer at belaste sig mindst muligt med dårlige arbejdsstillin-
ger. det fremgår, at dette har positiv indvirkning på funktionsevne.
                                         - 5 -
endelig har vi lagt vægt på, at arbejdsprøvningen viste, at a kunne arbejde omkring 10
1/2 time ugentligt med skånehensyn, og at hendes faglige kompetence og potentiale som
kommunikationsmedarbejder var gode, samt at a selv gav udtryk for, at hun mente at
kunne arbejde 12-15 timer ugentligt.
det fremgår endvidere, at det under afprøvningen viste sig, at a bedst arbejdede med
afgrænsede opgaver, samt at det havde stor betydning, at hun havde haft mulighed for at
sidde enten alene eller sammen med en anden medarbejder.
hun havde behov for at hvile sig under sit arbejde, og hun blev hurtigt træt. arbejds-
mæssigt pres affødte stærk hovedpine, og hun havde svært ved længerevarende kon-
centration. hun havde endvidere problemer med at håndtere store mængder informa-
tion.
vi finder, at resultatet af arbejdsprøvningen hos contra er foreneligt med de oplyste ge-
ner.
det er herefter vores vurdering, at der er betydelige begrænsninger i as funktionsni-
veau, og at hun selv med en vis bedringsmulighed har store arbejdsmæssige begræns-
ninger.
vi finder på baggrund af arbejdsprøvningen sammenholdt med tidsperspektivet siden
skaden, at den bedring som man tidligere forventede ikke har fundet sted i det forven-
tede omfang.
vi finder, at det på baggrund af sagens samlede oplysninger og tidsforløbet frem til 31.
oktober 2006 usikkert, hvorvidt der vil ske en – mindre – yderligere bedring af funk-
tionsniveauet, og om dette resulterer i, at den ugentlige arbejdstid kan øges. vi finder
dog – henset til tidsforløbet efter skaden – at der vil være tale om en forholdsvis mindre
bedringsmulighed.
på baggrund af de betydelige gener og den lange tidsfaktor efter skaden samt det for-
hold, at hun endnu ikke er endeligt afklaret, vurderer vi – trods usikkerheden med hen-
syn til bedringsmulighederne – at as indtjeningsmuligheder med skaden er nedsat med
skønsmæssigt halvdelen i forhold til den mulige løn uden skaden (330.-350.000 i aktuelt
niveau).
vi vurderer i forlængelse af ovenstående, at as varige erhvervsevnetab den 31. oktober
2006 til midlertidigt 50 procent.
vurderingen af det varige eller midlertidige erhvervsevnetab på grundlag af de akter
der forelå den 18. juli 2007 jf. spørgsmål 2.
vi har lagt til grund, at a blev tilbudt fuldtidsansættelse i et vikariat som forsorgsassi-
stent ved kriminalforsorgen fra juli 2003 og året ud med en månedlig løn på 21.548 kr.,
men måtte afslå dette på grund af hendes gener efter ulykken.
vi har endvidere lagt til grund, a fik en voldsom skade og en meget lang bedringsperi-
ode. a har gener i form af hovedpine, svimmelhed, lyd- og lysskyhed, koncentrations-
besvær og udtrætning.
                                         - 6 -
vi har endvidere lagt til grund, at a i 2006 gennemgik en arbejdsprøvning på contra.
vi har lagt vægt på, at arbejdsprøvningen viste, at a kunne arbejde omkring 10½ time
ugentligt med skånehensyn, og at hendes faglige kompetence og potentiale som kom-
munikationsmedarbejder var gode.
arbejdsprøvningen viste, at a bedst arbejder med afgrænsede opgaver, samt at det har
haft stor betydning, at hun har haft mulighed for at sidde enten alene eller sammen med
en anden medarbejder.
hun har haft behov for at hvile sig under sit arbejde, og hun bliver hurtigt træt. ar-
bejdsmæssigt pres har affødt en stærk hovedpine, og hun har svært ved længerevarende
koncentration. hun har endvidere haft problemer med at håndtere store mængder infor-
mation.
vi har jf. ovenfor vurderet, at der på tidspunktet efter arbejdsprøvningen stadig var
usikkerheder vedrørende den mulige arbejdstid.
imidlertid foretages der ikke forud for 18. juli 2007 yderligere kommunal afklaring.
vi betragter dette som indikation for, at der ikke sker en væsentlig ændring af as situa-
tion i denne periode.
vi er opmærksomme på, at det af neuropsykologisk erklæring af 7. januar 2007 frem-
går, at der er en vis bedringsmulighed med hensyn til funktionsniveauet.
vi finder imidlertid, på baggrund af sagens samlede oplysninger og henset til det lange
forløb efter skaden og den trods alt beskedne bedring, at arbejdsprøvningen modsvarer
hendes reelle arbejdsmæssige muligheder.
endvidere finder vi det ikke længere sandsynligt, at der – henset til det lange forløb ef-
ter skaden og den trods alt beskedne bedring – er mulighed for en betydende forøgelse
af arbejdstiden.
det er på baggrund af arbejdsprøvningen med det beskrevne funktionsniveau samt as
egne oplysninger vores opfattelse, at a burde kunne bestride et fleksjob indenfor sit
fagområde på 12-15 timer ugentligt med relevante skånehensyn.
vi finder i forlængelse af ovenstående, at as indtjeningsmuligheder med skaden er ned-
sat med skønsmæssigt lidt mindre end 2/3 i forhold til den mulige løn uden skaden
(330.- 350.000 i aktuelt niveau).
vi vurderer as varige erhvervsevnetab den 18. juli 2007 til skønsmæssigt 60 procent.
vurdering af, hvorvidt det fastholdes, og i bekræftende fald med hvilken begrundelse, at
det i januar 2006 var muligt blandt andet under inddragelse af de hensyn, der er nævnt
i erstatningsansvarsloven § 5, stk. 2, midlertidigt at skønne over as fremtidige erhvervs-
evne jf. spørgsmål 3
                                          - 7 -
vi vurderer fortsat, at det på baggrund af de oplysninger, der forelå på tidspunktet for
vores udtalelse i januar 2006, var muligt midlertidigt eller endeligt at skønne over as
fremtidige erhvervsevne.
                                          begrundelse
som tidligere oplyst er den midlertidige vurdering af erhvervsevnetabet begrundet i
flere elementer. der henvises til vores svar af 31. januar 2011.
vi har lagt vægt på, at selvom a i januar 2006 var næsten helt uafklaret, er der talrige
lægelige akter i sagen, som beskriver langsom men sikker bedring i funktionsniveauet,
og på tidspunktet for udtalelsen er der fortsat bedring i forhold til, hvad a kan med ska-
den.
af statusattest fra marts 2004 fremgår det, at der sker langsom bedring af tilstanden. det
fremgår af samtale med neuropsykolog den 27. maj 2004, at der er sket en vis bedring i
tilstanden, og at hun nu dagligt løser kryds- og tværsopgaver, spiller memory og videns-
spil, læser bøger med stor skrift eller hører lydbøger.
af ortopædisk speciallægeerklæring af 28. april 2004 fremgår det, at a har fortsat gener
i form af hovedpine, svimmelhed, lyd- og lysskyhed, koncentrationsbesvær og udtræt-
ning, og at tilstanden endnu ikke er stationær, da der fortsat er bedring om end lang-
somt. speciallægen vurderer, at der må forventes yderligere bedring i tilstanden og at a
kan vende tilbage til arbejdsmarkedet på sigt.
af journal fra neurocentrets ambulatorium, rigshospitalet fremgår det 16. marts 2005,
at der set over længere tid er nogen bedring, men at det går langsomt. a bruger mindre
hovedpinemedicin, har færre dage med hovedpine, aftagende svimmelhedsanfald og
sjældent migræne.
af statusattest fra den 14. juli 2005 fremgår det, at forløbet vil være langvarigt, men der
er bedring, omend denne er langsom. a magter kun knap 1-2 timer i at et kursus hos
plan og handling, før hun får så meget hovedpine at hun må gå hjem. lægen vurderer
til trods herfor, at der stadig er forventning til at hun bliver fuldstændig rask og fuldt ar-
bejdsduelig.
af den kommunale journal af 8. juni [2005] fremgår det, at a ganske langsomt er ved at
få det bedre. hun genoptræner i fysioterapien på skodsborg, får akupunktur hos egen
læge og er påbegyndt behandling hos læge thomas gorlén og får afspænding, hvor hun
også lærer at belaste sig mindst muligt med dårlige arbejdsstillinger. det fremgår, at
dette har positiv indvirkning på funktionsevnen.
den 11. juli 2005 startede hun i et af kommunen iværksat arbejdsevne afklaringsforløb
ved plan & handling, men afbrød dette forløb allerede den 19. juli 2005 på grund af
øgede symptomer.
den 11. august 2005 blev a bevilliget et whiplash kursusforløb på en højskole, og den
15. september 2005 fremgår det, at daghøjskoleforløbet har været anstrengende, men at
hun er ved at få det bedre.
                                                 - 8 -
       den 8. november 2005 er refereret en progressionsrapport fra daghøjskolen. det frem-
       går blandt andet heraf, at a har nakkesmerter samt dage med svær hovedpine, hun er
       stærkt lydfølsom og lider under manglende evne til at adskille flere lydkilder, og har
       svære synsmotoriske vanskeligheder. det fremgår endvidere, at hun deltager særdeles
       engageret og arbejder systematisk med at implementere de indlærte strategier med hen-
       blik på at kompensere for de helbredsmæssige begrænsninger.
       den 13. december 2005 fremgår det, at a så småt er begyndt på læsetræning. hun har
       fortsat hovedpine, træthed, koncentrationsbesvær, læsevanskeligheder.
       den 20. december 2005 fremgår det af kommunal journal, at a er blevet bedre til at
       administrere sine ressourcer, men har et stærkt svingende funktionsniveau.
       akterne i sagen beskriver således as gener og funktionsniveau, herunder at der er en
       langsom men sikker bedring i funktionsniveauet. endvidere giver a selv udtryk for, at
       hun har fået det bedre, og at funktionsniveauet er bedret.
       det er vores opfattelse, at sagens oplysninger ikke giver et entydigt billede af de varige
       skaderelaterede funktionsbegrænsninger på trods af, at skaden skete i maj 2003.
       på baggrund af forløbet efter skaden samt de talrige lægelige akter har vi fundet, at det
       efter en konkret vurdering var muligt på baggrund af såvel de lægelige som sagen øv-
       rige oplysninger, som forelå på dette tidspunkt, at foretage en midlertidig vurdering.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om as ret til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ophørte ved arbejdsskadesty-
relsens midlertidige udtalelse af 19. januar 2006, ved styrelsens endelige udtalelse af 3. de-
cember 2008 eller på et tidspunkt derimellem.
efter erstatningsansvarslovens § 2, stk. 1, skal der, når det må antages, at skadelidte vil lide et
varigt erhvervsevnetab, ydes erstatning for tabt arbejdsfortjeneste indtil det tidspunkt, hvor
det er muligt midlertidigt eller endeligt at skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevne.
som anført af landsretten indebærer dette ifølge højesterets dom gengivet i ufr 2008 s. 1386,
at det ikke i sig selv er tilstrækkeligt for at bringe forpligtelsen til at betale erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste til ophør, at skadelidte må antages at lide et varigt erhvervsevnetab, der
berettiger til erstatning herfor, dvs. på mindst 15 %. det er tillige en forudsætning, at det er
muligt – bl.a. under inddragelse af de hensyn, der er nævnt i lovens § 5, stk. 2 – at skønne
over skadelidtes fremtidige erhvervsevne, og der skal foreligge et forsvarligt grundlag for det
konkrete skøn, også når skønnet er midlertidigt, fordi den skadelidtes erhvervsmæssige situa-
tion ikke er afklaret.
                                                 - 9 -
tre dommere – jon stokholm, kurt rasmussen og jens kruse mikkelsen – udtaler herefter:
for at et midlertidigt skøn over skadelidtes fremtidige erhvervsevne – foretaget af skadevol-
der eller dennes forsikringsselskab eller af arbejdsskadestyrelsen – skal bringe forpligtelsen
til at betale erstatning for tabt arbejdsfortjeneste til ophør, er det således ikke tilstrækkeligt, at
det skønnes, at erhvervsevnetabet er på mindst 15 % (en minimumsvurdering). der skal tillige
foretages et kvalificeret (omend midlertidigt) skøn over det faktiske, varige erhvervsevnetab,
dvs. den skønnede varige indtægtsnedgang for skadelidte.
det fremgår af arbejdsskadestyrelsens midlertidige udtalelse af 19. januar 2006 om as er-
hvervsevnetab, at hendes erhvervsmæssige muligheder på daværende tidspunkt ikke var til-
strækkeligt belyst og afklaret, og at de varige erhvervsmæssige følger ikke kunne vurderes.
under henvisning til de foreliggende oplysninger skønnede styrelsen imidlertid, uanset hen-
des uafklarede erhvervsmæssige forhold, at hendes erhvervsevne varigt var nedsat mindst
med skønsmæssigt 15 %. på den baggrund blev det varige erhvervsevnetab midlertidigt fast-
sat til 15 %.
vi finder, at denne udtalelse alene indeholder en minimumsvurdering og ikke en vurdering af
det faktiske, varige erhvervsevnetab, og den kan derfor ikke bringe forpligtelsen til at betale
erstatning for tabt arbejdsfortjeneste til ophør.
arbejdsskadestyrelsen har i en udtalelse af 9. juli 2012 oplyst, at man på baggrund af de den-
gang foreliggende oplysninger den 31. oktober 2006 midlertidigt ville have skønnet et er-
hvervsevnetab på 50 % og den 18. juli 2007 endeligt ville have skønnet et erhvervsevnetab på
60 %. alm. brand forsikring har imidlertid ikke på de pågældende tidspunkter foretaget et
sådant skøn over erhvervsevnetabet og udbetalt erstatning i forhold hertil. heller ikke disse
skæringsdatoer kan derfor bringe forpligtelsen til at betale erstatning for tabt arbejdsfortjene-
ste til ophør.
vi finder derfor ikke grundlag for at fastslå, at forpligtelsen til at betale erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste er bragt til ophør før ved arbejdsskadestyrelsens udtalelse af 3. december
2008.
                                              - 10 -
vi stemmer derfor for at tage as principale påstand til følge.
dommerne jytte scharling og michael rekling udtaler:
efter en samlet vurdering af indholdet af arbejdsskadestyrelsens udtalelse af 19. januar 2006
finder vi, at styrelsen har foretaget et konkret skøn over as fremtidige erhvervsevne, og ar-
bejdsskadestyrelsen har således ikke blot vurderet, om hendes fremtidige erhvervsevnetab var
mindre end 15 % med den følge, at der ikke kunne ydes erstatning efter erstatningsansvarslo-
vens § 5, stk. 3.
af de grunde, der er anført af landsretten, finder vi ikke grundlag for at tilsidesætte arbejds-
skadestyrelsens vurdering af, at der på tidspunktet for styrelsens udtalelse af 19. januar 2006
forelå det forsvarlige grundlag for at skønne midlertidigt over as fremtidige erhvervsevne.
vi finder endvidere, at der ikke er tilstrækkeligt sikkert grundlag for at tilsidesætte arbejds-
skadestyrelsens midlertidige vurdering af størrelsen af as fremtidige erhvervsevnetab.
med denne begrundelse stemmer vi for at stadfæste dommen.
afgørelsen træffes efter stemmeflertallet.
sagsomkostninger er fastsat til dækning af advokatudgift for landsret og højesteret med
150.000 kr., af retsafgift for landsret og højesteret, jf. retsafgiftslovens § 13, stk. 2, jf. stk. 1,
nr. 3, og retsplejelovens § 332, stk. 1, med 37.180 kr., i alt 187.180 kr.
sagsomkostningsbeløbet skal indbetales til højesteret, der efter dækning af udgifterne til fri
proces afregner med retshjælpsforsikringen.
                                      thi kendes for ret:
alm. brand forsikring a/s skal til a betale 606.841,62 kr. med renter efter erstatningsan-
svarslovens § 16 fra den 6. juli 2009.
                                           - 11 -
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal alm. brand forsikring a/s betale 187.180
kr., som indbetales til højesteret.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                       afsagt tirsdag den 13. december 2016
sag 196/2016
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
e1
og
boet efter e2
(advokat steen petersen, beskikket for begge)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i sønderborg den 3. september 2015 og af vestre
landsrets 3. afdeling den 12. februar 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jytte scharling, thomas rørdam, poul dahl
jensen, lars hjortnæs og lars apostoli.
påstande
dommen er anket af e1 og boet efter e2 med påstand om, at de hver især tilkendes 90.000
kr., subsidiært et mindre beløb, dog ikke under 30.000 kr., med procesrente fra den 29. okto-
ber 2014.
anklagemyndigheden har påstået frifindelse, subsidiært stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
e2 afgik ved døden den 13. marts 2016.
                                               - 2 -
kort efter byrettens dom rettede e1 henvendelse til ministeriet for børn og undervisning om
domfældelsens forenelighed med eu-retten. i en mail af 1. maj 2012 til e1 fra ministeriet
hedder det bl.a.:
      ”du har den 3. april 2012 spurgt til muligheden for at gå i dansk friskole eller dansk
      folkeskole, når man som dansk statsborger bor syd for den dansk/tyske grænse.
      …
      ministeriet for børn og undervisning er bekendt med, at der findes danske kommuner,
      der giver lov til, at børn, selv om bopælen er i udlandet, går i skole i kommunen, hvis
      forældrene arbejder der. der er således mulighed for, men ikke ret til at gå i en dansk
      folkeskole, hvis kommunalbestyrelsen tillader det. i nogle kommuner stilles som betin-
      gelse for at optage et barn med bopæl i udlandet i en af deres folkeskoler, at der forelig-
      ger et betalingstilsagn fra den udenlandske kommune. der findes også kommuner, der
      ikke kræver betalingstilsagn.
      hvis du ønsker, at dit barn skal gå i en dansk folkeskole, må du derfor tage kontakt til
      den skole i den kommune, hvor du ønsker, at dit barn skal gå, og forhøre dig om mulig-
      heden for skolegang der, og i givet fald om det er afhængigt af, at skolemyndighederne i
      din bopælskommune vil give betalingstilsagn.
      …
      eu’s regler om fri bevægelighed medfører, at et eu-land ikke direkte eller indirekte må
      forhindre arbejdstageres fri bevægelighed. da du er bosiddende i tyskland, men arbej-
      der i danmark, kan du påberåbe dig de rettigheder, der er tilknyttet princippet om ar-
      bejdstageres fri bevægelighed.
      det følger af art. 7, stk. 2, i europa-parlamentets og rådets forordning af 2011-04-05
      om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for unionen (492/2011), at du som
      vandrende arbejdstager nyder samme sociale og skattemæssige fordele som indenland-
      ske arbejdstagere. undervisning i grundskolen af arbejdstageres børn anses imidlertid
      ikke for en social fordel for dig som vandrende arbejdstager. det følger af art. 10 i
      samme forordning, at såfremt en statsborger i en medlemsstat er eller har været beskæf-
      tiget på en anden medlemsstats område, har hans børn, hvis de er bosat på denne med-
      lemsstats område, adgang til almindelig undervisning, lærlingeuddannelse og faglig ud-
      dannelse på samme vilkår som statsborgere i denne stat. medlemsstaterne skal fremme
      bestræbelser, der gør det muligt for disse børn på de bedst mulige vilkår at følge under-
      visningen. art. 10 forpligter imidlertid kun den medlemsstat, hvor den vandrende ar-
      bejdstager er bosiddende.
      eu-retten ændrer således ikke på dit barns mulighed for at gå i dansk friskole eller
      dansk folkeskole.”
                                                - 3 -
i en mail af 24. august 2012 til bl.a. anklagemyndigheden fremførte e1 en indsigelse om, at
byrettens dom indebar en krænkelse af eu-rettens regler om arbejdskraftens frie bevægelig-
hed.
ankesagen i straffesagen var oprindeligt berammet til hovedforhandling i vestre landsret den
24. oktober 2012, men den 22. oktober 2012 rettede statsadvokaten henvendelse til landsret-
ten med anmodning om omberammelse. i denne henvendelse hedder det bl.a.:
       ”efter fornyet gennemgang af sagen har jeg kontaktet justitsministeriets eu-kontor
       vedrørende sagens eventuelle eu-retlige aspekt.”
sagen blev herefter omberammet til den 22. maj 2013.
i et brev af 8. maj 2013 til vestre landsret anmodede statsadvokaten på ny om omberam-
melse. i brevet hedder det bl.a.:
       ”justitsministeriet har i forbindelse med sin vurdering af sagen imidlertid stillet nogle
       spørgsmål til det underliggende retsgrundlag i dansk ret og anmodet om, at disse besva-
       res, inden justitsministeriet kan tage endelig stilling til de eu-retlige spørgsmål. det
       drejer sig navnlig om grundlaget for de danske myndigheders krav om, at et barn skal
       have bopæl i danmark for, at der kan ydes støtte til dettes skolegang.
       det er i den anledning aftalt med justitsministeriet, at anklagemyndigheden forelægger
       dette spørgsmål for ministeriet for børn og undervisning, og at sagen derefter sammen
       med ministeriets svar på ny forelægges for justitsministeriets eu-retskontor.”
den 22. maj 2013 rettede statsadvokaten henvendelse til ministeriet for børn og undervis-
ning med anmodning om en udtalelse.
den 26. juni 2013 omberammede landsretten sagen til den 8. april 2014.
da anklagemyndigheden endnu ikke havde modtaget udtalelsen fra undervisningsministeriet
(tidligere ministeriet for børn og undervisning), anmodede man den 3. april 2014 på ny om
udsættelse af sagen, hvilket landsretten imødekom samme dag.
                                                 - 4 -
den 22. maj 2014 besvarede undervisningsministeriet statsadvokatens henvendelse. i mini-
steriets udtalelse hedder det bl.a.:
       ”som telefonisk oplyst har undervisningsministeriet modtaget en henvendelse fra eu-
       kommissionen om samme problemstilling, dvs. en klage fra en dansk statsborger, som
       arbejder i danmark og er bosiddende i tyskland (en såkaldt grænsearbejder), og som
       ønsker sine børn i en dansk grundskole.
       …
       undervisningsministeriet skal på den baggrund oplyse, at ministeriet den 2. maj 2014
       via udenrigsministeriet har besvaret eu-kommissionens henvendelse. undervisnings-
       ministeriet vedlægger som svar på statsadvokatens anmodning brevet til kommissionen,
       som ministeriet kan henholde sig til.
       undervisningsministeriet skal navnlig fremhæve, at det fremgår af besvarelsen, at børn
       af eu-grænsearbejdere, der arbejder i danmark og har bopæl i et andet eu-land, har ret
       til indskrivning i den danske grundskole.
       …
       det er korrekt, at beregningen af statstilskud som udgangspunkt sker på grundlag af en
       fortegnelse over elever, der har bopæl i kommunen, og som er tilmeldt en fri grundskole
       eller en efterskole (ikke en folkeskole), og at det derfor umiddelbart er et krav for at
       indgå i beregningsgrundlaget, at en af forældremyndighedens indehavere skal bo i
       danmark eller være dansk statsborger eller have haft opholdstilladelse i danmark i
       mere end 5 år. dette krav gælder dog ikke elever, som i medfør af eu-retten eller eøs-
       aftalen er berettiget til at indgå i opgørelsen, jf. således § 8, stk. 2, nr. 5, litra c, i be-
       kendtgørelse nr. 702 af 30. juni 2008 om tilskud m.v. til friskoler og private grundskoler
       m.v.
       undervisningsministeriet skal derfor oplyse, at børn af eu-grænsearbejdere, der arbej-
       der i danmark, og bor i tyskland og har deres skolegang i danmark vil indgå i bereg-
       ningsgrundlaget for statstilskud til den enkelte friskole.
       på given foranledning har undervisningsministeriet dags dato ved et brev til ledelserne
       af de frie grundskoler betonet denne retsstilling, og at ledelserne derfor ved deres optag
       af elever også bør være opmærksomme på denne elevgruppe.”
i det vedlagte brev af 2. maj 2014 fra undervisningsministeriet til eu-kommissionen er bl.a.
anført følgende:
       ”3. sammenfatning
       på den ovennævnte baggrund finder danmark, at reglerne for adgang til de danske fol-
       keskoler, friskoler og private grundskoler samt skolebetalingen herfor er i overens-
       stemmelse med de eu-retlige regler for arbejdskraftens frie bevægelighed, således som
       denne finder udtryk i teuf artikel 45 (2) og artikel 7 (2) og artikel 10 i europa-parla-
                                                 - 5 -
       mentets og rådets forordning (eu) nr. 492/2011 af 5. april 2011 om arbejdskraftens
       frie bevægelighed inden for unionen.
       hovedpointerne i regelgrundlaget kan sammenfattes som følger:
            •  børn, der er hjemmehørende i danmark, har i kraft af deres bopæl eller opholds-
               sted en ubetinget ret til optagelse på skoledistriktets skole.
            •  for børn, der ikke er hjemmehørende i danmark, vil den praktiske mulighed for
               at modtage undervisning i en folkeskole, afhænge af …
               med afsæt i kommissionens henvendelse vil danmark (undervisningsministe-
               riet) over for alle landets kommuner præcisere, at kommunerne i forbindelse
               med indskrivning til skolestart august 2014 er forpligtede til også at tage højde
               for optagelse af børn af grænsegængere, der har bopæl i en anden medlemsstat,
               og at disse børn derfor kan optages i folkeskolen, hvis der, jf. ovenfor, er ledig
               kapacitet.
            •  refusionsbestemmelserne på folkeskoleområdet betyder, at det er den kom-
               mune, hvor barnet er folkeregistreret, der endeligt skal afholde udgifterne til un-
               dervisning.
               med afsæt i kommissionens henvendelse vil danmark justere reguleringen af,
               hvilken kommune der endeligt skal bære udgiften til undervisning, så udgiften –
               i tilfælde, hvor et barn ikke er anført i folkeregistret, og forældrene ikke har lov-
               ligt opholdssted her i landet – afholdes af den eller de kommuner, hvor den/de
               pågældende har beskæftigelse.”
efter modtagelsen af undervisningsministeriets udtalelse rettede statsadvokaten henvendelse
til landsretten den 9. juli 2014 og nedlagde påstand om frifindelse i straffesagen. herefter fo-
retog landsretten høring af de tiltaltes forsvarer og afsagde dom den 23. oktober 2014. i præ-
misserne til landsrettens dom hedder det bl.a.:
       ”efter anklagemyndighedens og de tiltaltes samstemmende påstande, som landsretten
       efter det foreliggende kan tiltræde, frifindes de tiltalte.”
retsgrundlag
retsplejelovens §§ 1018 a, 1018 b og 1018 h har følgende ordlyd:
       ”§ 1018 a
       den, der har været anholdt eller varetægtsfængslet som led i en strafferetlig forfølgning,
       har krav på erstatning for den derved tilføjede skade, såfremt påtale opgives eller tiltalte
       frifindes, uden at dette er begrundet i, at han findes utilregnelig. erstatning ydes for
                                                - 6 -
      økonomisk skade samt for lidelse, tort, ulempe og forstyrrelse eller ødelæggelse af stil-
      ling og forhold.
      stk. 2. selv om betingelserne for at yde erstatning efter stk. 1 ikke er opfyldt, kan erstat-
      ning ydes, såfremt den under sagen anvendte frihedsberøvelse ikke står i rimeligt for-
      hold til strafforfølgningens udfald eller det af andre særlige grunde findes rimeligt.
      stk. 3. erstatning kan nedsættes eller nægtes, såfremt den sigtede selv har givet anled-
      ning til foranstaltningerne.
      § 1018 b
      efter samme regler som angivet i § 1018 a kan erstatning tillægges en sigtet, der som
      led i en strafferetlig forfølgning har været udsat for andre straffeprocessuelle indgreb.
      § 1018 h
      erstatningskrav, der på grundlag af dansk rets almindelige erstatningsregler rejses af
      sigtede, domfældte eller andre i anledning af strafferetlig forfølgning, behandles på be-
      gæring efter reglerne i dette kapitel.”
reglerne blev indsat ved lov nr. 243 af 8. juni 1978 og er i det væsentlige i overensstemmelse
med lovudkastet i betænkning nr. 801/1977 om erstatning i anledning af strafferetlig forfølg-
ning.
i betænkningens kapitel 3 om de ansvarspådragende indgreb og retsfølger hedder det bl.a.:
      ”en vis afgrænsning kan derimod indlægges i, at det skal dreje sig om konkrete foran-
      staltninger i forbindelse med efterforskningen, ikke blot om dette at man overhovedet
      udsættes for strafforfølgning. denne konkretisering søges angivet med det i lovforslaget
      anvendte udtryk ”indgreb”, der bl.a. tager sigte på at udelukke den blotte afhøring i for-
      bindelse med rejsning af sigtelse fra erstatningsområdet.
      hertil knytter sig det vigtige spørgsmål, hvorvidt selve sigtelsen bør kunne danne
      grundlag for erstatning. til fordel for en sådan udstrækning af erstatningsansvaret taler
      det, at en betydelig del af den ideelle skade, som forårsages af en strafforfølgning, ofte
      knytter sig til sigtelsen og omverdenens kendskab hertil. den blotte sigtelse bør imid-
      lertid efter udvalgets opfattelse ikke kunne udløse erstatning. ”sigtelse” er i sig selv et
      uskarpt kriterium. bestemmes erstatningsgrundlaget af, om der formelt er rejst
      sigtelse, vil indførelse af adgang til erstatning kunne føre til tilbageholdenhed med at
      rejse formel sigtelse, hvilket vil være i modstrid med andre retsplejehensyn, der taler
      imod tilbageholdenhed på dette punkt.
      såfremt man ikke har kendskab til nogen mistænkt, indebærer efterforskning helt ruti-
      nemæssigt afhøringer af personer, der - formelt eller reelt - betragtes som sigtede. en
      udvidelse af erstatningsgrundlaget til også at omfatte selve sigtelsen vil således føre
      meget vidt, og kriteriet vil kunne give anledning til idelig tvivl. hertil kommer, at risi-
                                                - 7 -
      koen for, at man på et grundlag - der senere viser sig at være uholdbart - sigtes for et
      strafbart forhold og afhøres herom, efter udvalgets opfattelse må bæres af borgerne som
      et bidrag til det almene gode, der ligger i retshåndhævelsen. denne betragtning - der
      ikke i sig selv er en argumentation, men en beskrivelse af en valgt afgrænsning af an-
      svarsområdet - støttes som nævnt af hensynet til den mistænkte, der ikke bør udsættes
      for, at den formelle sigtelse (og de dertil knyttede retsplejegarantier) holdes tilbage i af-
      venten af en mere kvalificeret mistanke.
      erstatning for sigtelse og afhøring vil fortsat kunne kræves på almindeligt culpagrund-
      lag. men denne mulighed vil som hidtil kun have forsvindende praktisk betydning, idet
      sigtelsen normalt vil være lovlig (og dermed ikke-culpøs), når der foreligger en bestyr-
      kelse af mistanken, som ikke er af ganske subjektiv art.
      ved vurderingen af, hvorvidt den skade, der kan påføres i forbindelse med sigtelsens
      udbredelse - og som anført er det omverdenens kendskab hertil snarere end selve sigtel-
      sen, der kan rumme en betydelig ideel krænkelse - bør kunne medføre erstatningsan-
      svar, må det erindres, at retsmøder i straffesager som hovedregel er offentlige, bl.a. som
      en garanti for sigtede. erstatningsansvar som følge af en udbredelse af kendskabet til
      sigtelsen i et offentligt retsmøde er derfor ikke en rimelig konsekvens, og en regel
      herom ville kunne tilskynde til dørlukning i videre omfang og dermed komme i konflikt
      med andre retsplejehensyn.
      ved anden udbredelse af kendskabet til sigtelsen, må der tages hensyn til de nærmere
      omstændigheder, hvorunder udbredelsen finder sted. det må således tillægges betyd-
      ning, hvorvidt det i hovedsagen sker på politiets og anklagemyndighedens initiativ, eller
      om det er andre (især pressen), der uden opfordring og eventuelt i strid med de presse-
      etiske regler - eller endog på strafbar måde - befordrer oplysninger om sigtelsen og den
      sigtede.”
i betænkningens kapitel 4 om nedsættelse og udelukkelse af erstatning er bl.a. anført føl-
gende:
      ”det er efter gennemgang og afvejning af de anførte tilfældegrupper udvalgets opfat-
      telse, at den nugældende fastlæggelse af ”egen skyld” som erstatningsudelukkelses-
      grund bør opretholdes. - samtidig må det imidlertid understreges, at den ”egen skyld”,
      som kan begrunde nedsættelse eller udelukkelse af erstatning for straffeprocessuelle
      indgreb, principielt må betragtes på samme måde som ”egen skyld” i forbindelse med et
      almindeligt civilretligt erstatningssøgsmål. det drejer sig om en udmøntning af de al-
      mindelige principper for bedømmelsen af skadelidendes egen medvirken til skadens
      indtræden; og der må derfor i det hele ske en vis afgrænsning med udgangspunkt i de
      almindelige civilretlige regler, i første række vedrørende culpa, kausalitet og adækvans.
      sigtedes adfærd må indebære et dadelværdigt moment, der karakteriserer hans handle-
      måde - eller hans undladelse - som culpøs. og det må dertil stå for ham som en påreg-
      nelig følge af hans adfærd, at han kan blive udsat for strafforfølgning og eventuel fri-
      hedsberøvelse. særligt bør det fremhæves, at sigtedes adfærd forud for strafforfølgnin-
      gen i visse tilfælde ud fra en adækvans-vurdering vil falde uden for begrebet ”egen
      skyld”. det drejer sig om de ovenfor under c) anførte tilfælde, hvor sigtedes adfærd kan
                                              - 8 -
     bringe ham under mistanke, efter at en forbrydelse er konstateret, men hvor denne kon-
     sekvens måtte stille sig som upåregnelig, fordi en forbrydelse ikke på tidspunktet for
     den pågældende adfærd kunne forudses at ville indtræffe. derimod vil de andre tilfæl-
     degrupper af forudgående adfærd, a) og b), også efter en adækvansvurdering normalt
     kunne anses som ”egen skyld”.”
i bemærkningerne til lovudkastets § 1018 b er bl.a. anført følgende på side 54-55 i betænk-
ningen:
     ”i modsætning til den nugældende bestemmelse er der i udkastet ikke givet nogen op-
     regning af de indgreb, der kan danne grundlag for et erstatningskrav. i stedet er valgt
     den mere generelle formulering ”straffeprocesuelle indgreb”. om begrundelsen for - og
     den nærmere forståelse af - denne udformning henvises til kapitel 3, hvoraf det bl.a.
     fremgår, at der skal være tale om straffeprocessuelle foranstaltninger af en vis konkret,
     indgribende karakter. med hensyn til spørgsmålet om eventuelt ansvar for sigtelsens
     rejsning og udbredelsen af kendskabet til den henvises til bemærkningerne oven for s.
     26, hvor det gøres gældende, at risikoen for den skade, der eventuelt kan påføres ved
     den blotte sigtelse og en rutinemæssig afhøring af en begrænset personkreds i forbin-
     delse hermed, ikke bør påhvile det offentlige; erstatning kan derimod komme på tale,
     hvor kendskabet til sigtelsen ved myndighedernes foranstaltning er bragt ud til en videre
     kreds (f. eks. gennem en offentlig efterlysning).
     i øvrigt består bestemmelsen i en henvisning til de i udkastets § 1018 a opregnede an-
     svarsbetingelser, dog med den væsentlige modifikation, at erstatningsansvaret i § 1018
     b hviler på en fakultativ regel... udkastet svarer i så henseende til de gældende regler
     …, hvorefter tilkendelse af erstatning for andre straffeprocessuelle indgreb end anhol-
     delse og varetægt sker på fakultativt grundlag.”
i bemærkningerne til lovforslagets § 1018 a og § 1018 b hedder det bl.a. (folketingstidende
1977-78, tillæg a, lovforslag nr. l 134, sp. 2401-2403):
     ”til § 1018 a.
     …
     bestemmelsen i stk. 3 regulerer spørgsmålet om nedsættelse eller udelukkelse af erstat-
     ning på grund af sigtedes egen skyld. udvalget har i betænkningen s. 31 ff. på baggrund
     af retspraksis angivet en række omstændigheder, der kan begrunde nedsættelse eller
     udelukkelse af erstatning. på baggrund af udvalgets gennemgang anføres det i udtalel-
     sen fra præsidenten for vestre landsret, at ikke enhver culpøs adfærd fra sigtedes side,
     der har de straffeprocessuelle foranstaltninger som følge, bør kunne begrunde nedsæt-
     telse eller bortfald af erstatningen. der peges i denne forbindelse på, at udelukkelse ikke
     bør ske hvor det udviste forhold må antages at være foranlediget af frygt, forvirring eller
     undskyldelig misforståelse. uanset at reglen om nedsættelse eller bortfald af erstatning
     er fakultativ, foreslår præsidenten en bestemmelse af dette indhold indsat i stk. 3.
                                                - 9 -
      justitsministeriet kan tiltræde de synspunkter, som præsidenten har givet udtryk for.
      under hensyn til, at bestemmelsen i den foreslåede udformning giver domstolene til-
      strækkelig mulighed for at tage hensyn til forhold af den nævnte karakter, finder man
      det imidlertid ikke påkrævet at indsætte en udtrykkelig regel i loven.
      …
      til § 1018 b.
      …
      udvalget har overvejet, om politiets afhøring af mistænkte eller sigtede personer og
      selve fremsættelsen af sigtelsen bør kunne udløse erstatning. udvalget fremhæver her-
      ved blandt andet, at en adgang til erstatning ville kunne føre til tilbageholdenhed med at
      rejse formel sigtelse. herved ville mistanke kunne blive udelukket fra de retsplejemæs-
      sige garantier, som er knyttet til den formelle sigtelse. præsidenten for vestre landsret
      har anført, at selv om det forhold, at en person afhøres eller sigtes af politiet i alminde-
      lighed ikke vil være et indgreb, der er omfattet af de særlige erstatningsregler, kan det
      ikke udelukkes, at der, navnlig i sager om alvorlige forbrydelser, vil kunne forekomme
      afhøringer, f. eks. meget langvarige afhøringer, og sigtelser, der opleves så belastende
      og krænkende, at de vil kunne henføres under begrebet indgreb og dermed begrunde er-
      statning, når den pågældende har vist sig ikke at være skyldig. justitsministeriet kan til-
      træde, at erstatning i overensstemmelse med de synspunkter, præsidenten for vestre
      landsret har fremført, undtagelsesvis bør kunne ydes for afhøringer og sigtelser.
      udvalget har overvejet, hvorvidt den skade, der kan påføres i forbindelse med sigtelsens
      udbredelse til omverdenen, bør medføre erstatning. da retsmøder i straffesager i almin-
      delighed er offentlige, vil det ikke være rimeligt at lade sigtelsen i et offentligt retsmøde
      medføre erstatningsansvar, idet det blot ville tilskynde til dørlukning videre omfang,
      hvilket ikke anses for ønskeligt.
      i andre tilfælde kan afsløringen eller viderebringelsen af sigtelser - selv om den ikke
      kan karakteriseres som uberettiget - efter udvalgets opfattelse alligevel indebære et for
      den sigtede alvorligt, dybtgående indgreb, der er forbundet med en betydelig ideel
      krænkelse, f. eks. ved offentlig efterlysning. der må derfor kunne gives erstatning, så-
      fremt sigtelsen viser sig at være urigtig. hvis udbredelsen af sigtelsen derimod kun sker
      til en begrænset personkreds, f. eks. ved en rutinemæssig afhøring, finder udvalget, at
      det ikke er tilstrækkeligt til at lade det være omfattet af det særlige erstatningsansvar
      uden culpa. justitsministeriet kan tiltræde udvalgets synspunkter.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om e1 og boet efter e2 har krav på erstatning for ikke økonomisk tab (tort mv.)
som følge af straffesagen mod dem, der sluttede ved vestre landsrets frifindelsesdom af 23.
oktober 2014. de har anført navnlig, at straffesagen aldrig burde være rejst, og at sagens va-
righed var for lang. deres erstatningskrav er fremsat under henvisning til reglerne i retspleje-
lovens § 1018 b og § 1018 h samt navnlig artikel 6 i den europæiske menneskerettigheds-
konvention.
                                               - 10 -
fire dommere – jytte scharling, thomas rørdam, poul dahl jensen og lars hjortnæs – ud-
taler:
efter oplysningerne i sagen lægger vi til grund, at e2 og e1 meddelte adresseændring for to af
deres børn fra tyskland til [ by navn] i danmark, og at de i forbindelse med tilmeldingen af
børnene til dansk skole oplyste adressen i danmark, selv om børnene ikke på noget tidspunkt
reelt flyttede til denne adresse. det var disse urigtige oplysninger om børnenes bopælsforhold,
der gav anledning til, at [ by navn] kommune i maj 2010 indgav politianmeldelse mod dem,
og at politiet rejste sigtelse den 28. september 2010.
vi finder på denne baggrund, at e2 og e1 ikke ville have haft krav på godtgørelse, hvis sagen
i 2012 var blevet sluttet med en påtaleopgivelse eller med en frifindende dom i byretten.
sagen blev imidlertid gennemført til fældende dom i byretten, idet hverken anklagemyndig-
heden eller retten var opmærksom på betydningen af de eu-retlige regler for grænsegængere.
e2 og e1 ankede i april 2012 dommen til landsretten og rejste i den forbindelse spørgsmål om
eu-rettens betydning for deres ret til at modtage tilskud til børnenes skolegang i danmark.
herefter iværksatte anklagemyndigheden en undersøgelse af spørgsmålet. undersøgelsen blev
afsluttet med anklagemyndighedens brev af 9. juli 2014 til landsretten, hvor anklagemyndig-
heden nedlagde påstand om frifindelse, hvorefter e2 og e1 blev frifundet den 23. oktober
2014.
vi finder, at anklagemyndigheden på et tidligere tidspunkt burde have foretaget en selvstæn-
dig undersøgelse af retsgrundlaget, og at det var ansvarspådragende, at spørgsmålet først blev
afklaret endeligt med den frifindende dom den 23. oktober 2014. vi lægger herved navnlig
vægt på, at der efter den fældende dom i byretten, hvor det eu-retlige retsgrundlag ikke for-
inden var blevet undersøgt, og hvor der allerede var forløbet ca. 1 ½ år, siden sigtelsen blev
rejst, var et særligt behov for en hurtig afklaring af eu-rettens betydning for straffesagen. der
var alene tale om afklaring af et juridisk spørgsmål ved inddragelse af relevante ressortmyn-
digheder, og vi finder, at der samlet set gik for lang tid, også når henses til den belastning,
som den fældende dom i byretten påførte e2 og e1. e2s og e1s urigtige oplysninger forud for
                                                - 11 -
straffesagen om børnenes bopælsforhold kan efter vores opfattelse ikke tillægges betydning
heroverfor.
vi finder herefter, at e1 og boet efter e2 har krav på en godtgørelse efter dansk rets alminde-
lige erstatningsregler, jf. retsplejelovens § 1018 h.
af de grunde, som landsretten har anført, samt under hensyn til, at straffesagen mod e2 og e1
blev rejst på baggrund af deres urigtige oplysninger om børnenes bopælsforhold, tiltræder vi,
at godtgørelsen fastsættes til 30.000 kr. til hver. godtgørelsesbeløbene forrentes efter erstat-
ningsansvarslovens § 16 fra den 29. november 2014.
vi stemmer herefter for at stadfæste landsrettens dom med den ændring, at beløbene forrentes
fra den 29. november 2014.
dommer lars apostoli udtaler:
det fremgår af forarbejderne til retsplejelovens § 1018 b, at fremsættelse af en sigtelse nor-
malt ikke er et straffeprocessuelt indgreb som omhandlet i denne bestemmelse. det er herved
forudsat, at risikoen for uberettiget sigtelse for strafbart forhold som udgangspunkt ”må bæres
af borgerne som et bidrag til det almene gode, der ligger i retshåndhævelsen.” efter min op-
fattelse kan sigtelse og tiltalerejsning derfor som hovedregel ikke i sig selv danne grundlag for
noget erstatningskrav.
der kan dog undtagelsesvis være grundlag for erstatning efter § 1018 b eller efter de almin-
delige erstatningsregler, jf. § 1018 h som følge af en straffesag, der afsluttes med frifindelse
eller opgivelse af påtale. hvis sigtelsen, tiltalen eller straffesagens gennemførelse skyldes kri-
tisabelt forhold fra anklagemyndighedens side, eller sagen som følge af myndighedernes fejl
har haft et urimeligt langvarigt forløb, kan erstatning efter omstændighederne være rimeligt
begrundet. hvis den sigtede eller tiltalte selv har givet anledning til sigtelsen eller tiltalen eller
selv er skyld i en eventuel forsinkelse af processen, kan erstatning dog nedsættes eller nægtes,
jf. retsplejelovens § 1018 a, stk. 3, eller princippet i denne bestemmelse.
                                              - 12 -
baggrunden for sigtelsen og tiltalen af e1 og e2 for socialbedrageri, jf. straffelovens § 289 a,
var en anmeldelse fra [ by navn] kommune. kommunens politianmeldelse skete, efter at e1
og e2 havde afgivet urigtige skriftlige oplysninger om deres børns bopælsforhold med hen-
blik på at give børnene mulighed for optagelse i dansk skole og med henblik på bevilling af
fripladstilskud. i ansøgningerne om bevilling af fripladstilskud havde e1 tillige angivet urig-
tige oplysninger om sin egen bopæl, idet denne var angivet som adressen [adr. og by navn].
det var kommunens opfattelse, at de urigtige oplysninger havde påført denne et større
økonomisk tab som følge af afregning for skoleudgifter efter de mellemkommunale
afregningsregler vedrørende skoleudgifter. hverken kommunen eller anklagemyndigheden
var opmærksomme på mulige eu-retlige aspekter, da straffesagen blev gennemført for byret-
ten, der heller ikke selv bemærkede noget herom. indsigelser om tiltalens modstrid med eu-
retten blev heller ikke gjort gældende af de tiltaltes forsvarere på daværende tidspunkt.
først under anken af byrettens dom i straffesagen fremførte e1, e2 og deres nye forsvarer
indsigelser om, at de ikke havde opnået en økonomisk berigelse, idet de efter de eu-retlige
regler om grænsegængere havde krav på optagelse af børnene i dansk skole efter de alminde-
lige regler, uanset om de selv og deres børn havde bopæl i danmark eller i tyskland. ankla-
gemyndigheden foretog herefter en nærmere vurdering af disse indsigelser og konkluderede,
at spørgsmålet om de danske reglers overensstemmelse med eu-reglerne om grænsegængere
var så vanskeligt, at det var nødvendigt at rette henvendelse til justitsministeriet herom. ju-
stitsministeriet vurderede, at det var nødvendigt at inddrage ministeriet for børn og under-
visning, som er det relevante ressortministerium for de danske regler om adgang til undervis-
ning af børn i danske friskoler samt tilskud til friskoler og private grundskoler mv. herefter
rettede anklagemyndigheden henvendelse til ministeriet for børn og undervisning med an-
modning om en udtalelse.
i mellemtiden havde ministeriet for børn og undervisning allerede besvaret en henvendelse
fra e1 vedrørende betydningen af eu-reglerne på området, og ifølge dette svar medførte disse
regler ikke, at hun havde krav på, at børnene kunne gå i dansk skole på samme måde, som
hvis de havde haft bopæl i danmark. den modsatte konklusion fremgik imidlertid af under-
visningsministeriets svar på en efterfølgende henvendelse fra eu-kommissionen og af det
svar, som ministeriet kort efter gav til anklagemyndigheden. af disse svar fremgår endvidere,
at ministeriet på baggrund af sagen var blevet opmærksom på, at der var behov for en juste-
                                                - 13 -
ring af reglerne om, hvilken kommune der endeligt skal bære udgifterne til undervisning, da
reglerne ikke tog højde for den situation, hvor der var tale om børn af grænsegængere uden
bopæl her i landet.
ca. 1½ måned efter modtagelsen af svaret fra undervisningsministeriet nedlagde anklage-
myndigheden påstand om frifindelse i ankesagen, og efter forudgående høring af de tiltaltes
forsvarer afsagde landsretten dom i overensstemmelse hermed ca. 3 måneder senere.
på baggrund af det anførte om sagens baggrund og forløb finder jeg, at sigtelsen og tiltalen
ikke skyldes kritisabelt forhold fra anklagemyndighedens side, men er e1 og e2s egen skyld.
som følge af e1 og e2s urigtige oplysninger om bl.a. børnenes bopælsforhold samt deres op-
rindelige uoverensstemmende udtalelser til politiet om de faktiske forhold kan det således
ikke give anledning til kritik, at politiet på baggrund af anmeldelsen fra kommunen sigtede de
pågældende og rejste tiltale imod dem. det kan heller ikke give anledning til kritik, at efter-
forskningen oprindeligt havde fokus på en opklaring af de faktiske bopælsforhold mv.
da de tiltalte under ankesagen påberåbte sig de særlige rettigheder for grænsegængere, som
følger af de eu-retlige regler om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for unionen, påbe-
gyndte anklagemyndigheden en nærmere undersøgelse af dette spørgsmål. efter spørgsmålets
karakter og kompleksitet – som bl.a. afspejles i den manglende overensstemmelse mellem
ressortministeriets oprindelige udtalelse herom til e1 og de efterfølgende endelige udtalelser
fra ministeriet til eu-kommissionen og anklagemyndigheden og i nødvendigheden af en ju-
stering af de dagældende regler om afregning af skoleudgifterne – finder jeg endvidere, at det
ikke kan give anledning til kritik, at anklagemyndigheden afventede udtalelsen fra ministeriet,
inden man valgte at afslutte straffesagen med en frifindelsespåstand i ankesagen. efter om-
stændighederne er det heller ikke kritisabelt, at anklagemyndigheden ikke af sig selv blev
opmærksom på den mulige betydning af de eu-retlige regler, før disse regler blev påberåbt af
de tiltalte og deres forsvarer under ankesagen.
ved bedømmelsen af spørgsmålet om sagens varighed er det perioden fra sigtelsen af e1 og
e2 den 28. september 2010 til afslutningen af straffesagen med landsrettens frifindelsesdom
den 23. oktober 2014, der er relevant.
                                              - 14 -
den politimæssige efterforskning og forberedelse af straffesagen sluttede, da anklageskriftet
blev indsendt til retten i sønderborg den 19. juni 2011 – mindre end et år efter sigtelsen. va-
righeden af denne periode, i hvilken der bl.a. blev gennemført en række afhøringer af de sig-
tede og forskellige vidner, finder jeg ikke kritisabel.
sagens behandling ved byretten sluttede ved afsigelsen af byrettens dom den 27. marts 2012 –
mindre end et år efter byrettens modtagelse af anklageskriftet. heller ikke dette forløb finder
jeg unødigt langvarigt.
dommen blev anket til landsretten i begyndelsen af april 2012, og sagen sluttede som nævnt
ved landsrettens frifindelsesdom af 23. oktober 2014 – ca. 2½ år senere. i denne periode blev
sagen – der oprindeligt var berammet til hovedforhandling i landsretten allerede den 24. okto-
ber 2012 – flere gange udsat på resultatet af anklagemyndighedens undersøgelser om den
mulige betydning for sagen af de eu-retlige regler om arbejdskraftens frie bevægelighed in-
den for unionen, herunder svar fra først justitsministeriet og senere ministeriet for børn og
undervisning/undervisningsministeriet. efter karakteren og kompleksiteten af eu-reglerne
på området og samspillet mellem disse regler og de danske regler om adgang til undervisning
samt tilskud mv. til friskoler og private grundskoler kan varigheden af disse undersøgelser
efter min opfattelse ikke give grundlag for rimelig kritik. jeg bemærker i den forbindelse, at
e2 og e1 hverken som følge af fængsling eller af andre grunde har været udsat for en særlig
belastning, medens undersøgelserne fandt sted.
jeg bemærker endvidere, at der heller ikke i tiden fra anklagemyndighedens nedlæggelse af en
frifindelsespåstand den 9. juli 2014 til landsrettens dom den 23. oktober 2014 var tale om en
”død periode”. i perioden foretog landsretten således høring af de tiltaltes forsvarer samt en
selvstændig vurdering af skyldspørgsmålet.
på den anførte baggrund har straffesagen efter min opfattelse ikke haft en varighed, som giver
rimeligt grundlag for kritik. straffesagens forløb indebærer heller ikke en krænkelse af e1 og
e2s krav på en retfærdig rettergang inden for en rimelig frist, jf. den europæiske menneske-
rettighedskonventions artikel 6.
                                               - 15 -
e1 og e2s bo har heller ikke godtgjort, at straffesagens gennemførelse og forløb har medført
krænkelse af deres rettigheder i henhold til andre regler i den europæiske menneskerettig-
hedskonvention, eller at de på andet grundlag har krav på erstatning fra anklagemyndigheden.
jeg bemærker i den forbindelse, at politi og anklagemyndighed ikke har bidraget til avisom-
talen af sagen, og at avisartiklerne i øvrigt rummer de synspunkter, som e1 og e2 har gjort
gældende, bl.a. fordi de selv har stillet op til interview og fotografering i forbindelse med sa-
gens behandling.
det er herefter min konklusion, at e1 og boet efter e2 hverken efter retsplejelovens § 1018 b
eller efter dansk rets almindelige erstatningsregler, jf. retsplejelovens § 1018 h, har krav på
erstatning fra anklagemyndigheden.
konklusion
afgørelsen træffes efter stemmeflertallet.
landsrettens dom stadfæstes herefter med den ændring, at godtgørelsesbeløbene forrentes fra
den 29. november 2014.
under hensyn til sagens karakter og straffesagens langvarige forløb finder højesteret, at stats-
kassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at godtgørelsesbeløbene forrentes fra den 29.
november 2014.
statskassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.


text:
                             højesterets dom
                            afsagt fredag den 24. juni 2016
sag 253/2015
(2. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat bjarne e. bødtker, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i holstebro den 9. december 2014 og af vestre
landsrets 13. afdeling den 28. april 2015.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, lene pagter kristensen, vibeke
rønne, jan schans christensen og lars apostoli.
påstande
parterne har gentaget deres påstande for landsretten.
anbringender
t har anført, at betingelserne for forvaring ikke er opfyldt. han er fundet skyldig i 6 forhold,
men ingen af dem er omfattet af straffelovens § 70, stk. 2, nr. 1, om ”voldtægt eller anden
alvorlig seksualforbrydelse”, idet der ikke er anvendt vold, trusler om vold eller tvang til at
opnå samleje eller andet seksuelt forhold end samleje med et barn, jf. straffelovens § 225, jf. §
222. hertil kommer, at ingen af de krænkede piger var under 12 år. farlighedskriteriet i § 70,
stk. 2, nr. 2, og nødvendighedskriteriet i § 70, stk. 2, nr. 3, er heller ikke opfyldt.
der bør i stedet for forvaring idømmes en tidsbestemt straf på mindre end 3½ års fængsel.
                                                  - 2 -
anklagemyndigheden har anført, at samtlige betingelser for at idømme forvaring efter straf-
felovens § 70, stk. 2, er opfyldt. under de omstændigheder, der er lagt til grund ved bevisbe-
dømmelsen, har sagens forhold 3 karakter af en alvorlig seksualforbrydelse, som opfylder
kriminalitetskravet i § 70, stk. 2, nr. 1. på baggrund af de mange forstraffe og retslægerådets
udtalelser er det endvidere klart, at farlighedsbetingelsen i § 70, stk. 2, nr. 2, er opfyldt. nød-
vendighedsbetingelsen i § 70, stk. 2, nr. 3, er også opfyldt, da den tidsmæssige udstrækning af
en fængselsstraf ikke er tilstrækkelig til at forebygge den fare for andre, som t frembyder.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om betingelserne i straffelovens § 70, stk. 2, for at dømme t til forvaring er op-
fyldt.
efter landsrettens beskrivelse af omstændighederne ved forhold 3 finder højesteret forholdet
omfattet af strafskærpelsesbestemmelsen i straffelovens § 222, stk. 1, 2. pkt., idet t ved ud-
nyttelse af sin fysiske og psykiske overlegenhed dels har forsøgt at skaffe sig samleje, dels har
skaffet sig andet seksuelt forhold end samleje med f, der på gerningstidspunktet var 13 år, jf.
§ 225, jf. § 222, stk. 1, jf. til dels § 21. højesteret tiltræder, at han ved domfældelsen i forhold
3 er fundet skyldig i en alvorlig seksualforbrydelse og forsøg herpå, og at betingelsen i straf-
felovens § 70, stk. 2, nr. 1, derfor er opfyldt.
af de grunde, som byretten og landsretten har anført, tiltræder højesteret endvidere, at også
betingelserne i § 70, stk. 2, nr. 2 og nr. 3, er opfyldt.
højesteret tiltræder herefter, at t er idømt forvaring, og at der sker bortfald af straffen på 30
dages fængsel, der blev stadfæstet ved vestre landsrets dom af 10. september 2014, jf. straf-
felovens § 89 a.
højesteret stadfæster herefter dommen.
t har fortsat været fængslet under anken.
                                           - 3 -
                                   thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
t skal betale sagens omkostninger for højesteret.


text:
 pej
                                        udskrift
                                            af
                          sø- & handelsrettens retsbog
                                       ____________
                                        kendelse
afsagt den 17. oktober 2014 i sagen
b-20-14
aps 1 under konkurs
(advokat søren aamann jensen)
mod
x
indledning
denne sag drejer sig om konkurskarantæne i tilknytning til behandling af konkursboet aps
1.
selskabet blev taget under konkursbehandling den 5. februar 2014, og advokat søren aa-
mann jensen blev udpeget som kurator.
x har ifølge fuldstændig udskrift fra erhvervsstyrelsen været direktør i selskabet fra den 4.
februar 2003 og frem til konkursdekretet.
                                                      -2-
påstande
kurator har nedlagt påstand om, at x pålægges konkurskarantæne i henhold til konkurslo-
vens § 157.
den 10. juli 2014 blev kurators processkrift forkyndt for x, der ikke har indgivet et svarskrift
og således ikke har nedlagt en påstand eller krævet mundtlig forhandling.
sagen er herefter behandlet på skriftligt grundlag.
oplysninger i sagen
det fremgår af kurators processkrift blandt andet:
      ”…..
      3. årsager til pålæggelse af konkurskarantæne
      det var i særdeleshed nedenstående forhold, der har medført, at kurator indstillede, at
      der blev indledt en sag om konkurskarantæne.
      3.1 videreførelse af driften ud over "håbløshedstidspunktet"
      selskabet har i en årrække haft likviditetsmæssige vanskeligheder.
      det fremgår af selskabets seneste årsrapport for perioden 1. maj 2012 til 30. april 2013,
      som er godkendt den 22. oktober 2013 af sagsøgte ved dennes underskrift, at selskabets
      revisor har taget adskillige forbehold.
      revisor anfører bl.a. følgende: "selskabets ledelse har ført forhandlinger med adskillige långive-
      re og investorer. disse forhandlinger er endt uden resultat. ledelsen har ikke kunnet sandsynlig-
      gøre, at den nødvendige kapital kan fremskaffes, og vi er derfor ikke enig i ledelsens valg af at af-
      lægge årsregnskabet under forudsætning om fortsat drift." endvidere anfører selskabets revi-
                                                -3-
sor, at årsregnskabet ikke giver et retvisende billede af selskabets aktiver, passiver og fi-
nansielle stilling per 30. april 2013. se bilag 3.
selskabet indgik flere forlig med den tidligere samarbejdspartner, a/s 1, som ikke blev
overholdt, og udover at dette var et tegn på insolvens, var det ligeledes et tegn på, at sag-
søgte, der i sit virke som selskabets direktør, burde have indset, at fortsat drift ikke var
mulig.
sagsøgte burde således have stoppet selskabets aktiviteter allerede i efteråret 2013, idet
en fortsættelse af driften fra dette tidspunkt uundgåeligt må have påført selskabets kredi-
torer (yderligere) tab.
3.2 manglende betaling af a-skat og moms
en gennemgang af selskabets bogholderi og skat's anmeldelse i gældbogen viste,
at selskabet ikke har betalt hverken a-skat eller moms over en længere periode.
skat har således anmeldt et krav på i alt dkk 935.163,00, jf. bilag 4, hvoraf dkk
278.697,00 er manglende betaling af moms, mens dkk 626.768,00 er manglende
betaling af a-skat/am-bidrag. hertil kommer dkk 29.698,00 i diverse renter og
gebyrer.
 3.3 ulovligt aktionærlån
det fremgår af selskabets årsrapport for 2013, at der var ydet et medlem af ledelsen
et ulovligt aktionærlån iht. selskabslovens § 210 på dkk 56.159,00. dette følger af
revisors supplerende oplysninger i regnskabet, jf. bilag 5.
det ulovlige aktionærlån ses ikke at være betalt tilbage. såfremt lånet måtte være
blevet betalt tilbage til selskabet, opfordres sagsøgte til at dokumentere dette.
3.4 medvirken til aktivunddragelse
ved en afhøring i skifteretten den 24. marts 2014 berettede sagsøgte, at sagsøgte i
sit virke som selskabets direktør i perioden frem til konkursen, h avde solgt visse af
selskabets aktiver, og ikke ført provenuet for salget tilbage til selskabet. sagsøgte
erkendte, at provenuet for disse salg var tilgået ham i privat regi.
                                                 -4-
      afhøringen i skifteretten blev stoppet af dommeren som følge af reglerne om
      forbud mod selvinkriminering. af bilag 6 fremgår sagsøgtes forklaring.
      3.5      muligt underslæb
      i forbindelse med kurators arbejde med at inddrive gæld hos selskabets debitorer
      kom det frem, at visse debitorer allerede i god tro havde betalt de af selskabet
      fremsendte fakturaer.
      efterfølgende undersøgelser viste, at selskabets direktør i flere tilfælde havde
      ændret betalingsoplysningerne på udstedte fakturaer, jf. bilag 7 og bilag 8, således
      at fakturabeløbet var blevet overført til sagsøgtes private konto - og dermed ikke til
      selskabets konto.
      direkte adspurgt om disse forhold fortalte sagsøgte, at dette havde fundet sted
      flere gange, men at sagsøgte ikke erindrede præcist, hvor mange gange det var
      sket.
      …..”
af xs forklaring til retsbogen den 24. marts 2014 vedrørende konkursboet aps 1 frem-
går blandt andet:
      ”…..
      foreholdt en faktura fra k-koncernen, hvoraf det fremgår, at selskabet købte blandt
      andet en container, forklarede han, at selskabet solgte containeren, et afbalanc e-
      ringsapparat og en dækmaskine før konkursen, formentlig op til jul, for 10.000 kr.
      han har brugt beløbet privat. der er ingen købsaftale.
      …..”
på faktura nr. 90989 af 26. november 2013 til y på 1.862,50 kr. er med håndskrift anført:
”obs! nyt kontonr. reg. 2283        kontonr. 0751372779         12/12-13”. i e-mail af 25. marts
2014 til kurator har firmaet y ved bj vedrørende denne faktura anført:
      ”jeg har modtaget skrivelse fra jer vedr. manglende betaling til aps 1 hvilket jeg
      ikke kan forstå da denne faktura er betalt pr. 12/12-2013.
                                                  -5-
      på fakturaen var med kuglepen påført nyt kontonr som denne faktura er betalt til.
      jeg vedhæfter udskrift fra min bank som dokumentation på overførsel samt faktura
      fra aps 1.
      …..”
for så vidt angår faktura nr. 91146 på 4.301,88 kr. udstedt til bn a/s fremgår, at faktu-
raen er betalt den 28. januar 2014. af e-mail af 19. marts 2014 fra bn a/s til kurator
fremgår blandt andet:
      ”…..
      vedlagt betaling for faktura 91146 kr. 4301,88 som der r ykkes for.
      jeg kan dog se, at aps 1 har skiftet til et andet banknr.? kan det være derfor beta-
      lingen ikke er reg.?
      …..”
synspunkter
kurator har i sit processkrift til støtte for påstanden anført:
      ”…..
      anbringender
      til støtte for den nedlagte påstand gøres det gældende,
at    sagsøgte senere end 1 år før dagen for indgivelse af konkursbegæring mod
      selskabet, har fungeret som direktør og ledelse i selskabet,
at    driften i selskabet har været fortsat, selvom sagsøgte som direktør for selskabet
      måtte have indset, at en videreførelse af driften ville medføre bet ydelige tab for
      skat, såvel som øvrige kreditorer,
at    sagsøgte således har videreført driften af selskabet ud over
      "håbløshedstidspunktet",
                                                 -6-
at    konkursen over selskabet har ført til betydelige tab for fordringshavere, herunder
      særlig skat,
at    sagsøgte i væsentligt omfang ikke har overholdt sine forpligtigelser til angivelse og
      afregning af moms, a-skat mv.,
at    sagsøgte i strid med selskabslovens § 210, har ydet et ulovligt aktionærlån på dkk
      56.159,00,
at    visse af selskabets aktiver er blevet solgt, og provenuet er tilgået sagsøgte i privat
      regi,
at    sagsøgte derfor har medvirket til aktivunddragelse,
at    sagsøgte i flere tilfælde har ændret betalingsoplysningerne på udstedte fakturaer,
at    sagsøgte således har begået muligt underslæb ved uberettiget at tilegne sig
      selskabets midler,
at    sagsøgte som følge af ovenstående har udvist groft uforsvarlig forretningsførelse
      gennem sin ledelse af selskabet, og
at    sagsøgte på baggrund af ovenstående er uegnet til at deltage i ledelsen af en
      erhvervsvirksomhed.”
sø- og handelsrettens afgørelse
x har siden den 4. februar 2003 og frem til konkursen været direktør i aps 1.
sø- og handelsretten lægger til grund, at x i sin egenskab af direktør har fortsat driften af
selskabet, selvom revisor i det seneste årsregnskab for perioden 1. maj 2012 til 30. april 2013
ikke var enig i ”fortsat drift”.
                                                -7-
sø- og handelsretten lægger endvidere til grund, at x i en ikke nærmere oplyst periode ikke
har angivet og afregnet a-skat og moms, hvilket har resulteret i et krav fra skat i konkursbo-
et på 935.163 kr.
under hensyn hertil og da det yderligere må lægges til grund, at x i strid med selskabslo-
vens § 210 har oppebåret et ulovligt aktionærlån på 56.159 kr., at x har solgt effekter tilhø-
rende selskabet for i hvert fald 10.000 kr. og selv beholdt provenuet, og at x på nogle faktu-
raer vedrørende selskabet har ændret betalingsoplysningerne, så beløbene indgik på hans
private konto, finder sø- og handelsretten samlet set, at x har gjort sig skyldig i groft ufor-
svarlig forretningsførelse, og at han derfor fremover er uegnet til at deltage i ledelsen af en
erhvervsvirksomhed.
herefter, og under hensyn til xs handlemåde og omstændighederne i øvrigt, finder sø- og
handelsretten, at det er rimeligt at pålægge x konkurskarantæne, jf. konkurslovens § 157,
stk. 1 og 2.
den pålagte konkurskarantæne løber i 3 år, jf. konkurslovens § 158, stk. 1, og regnes fra det
tidspunkt, hvor kendelsen er endelig.
der forholdes med sagsomkostninger som nedenfor bestemt.
                                       derfor bestemmes:
x pålægges konkurskarantæne i tre år.
x betaler inden 14 dage fra dato til statskassen sagens omkostninger med 10.000 kr.
                                          helle degnbol
                                           ___ ___ ___
                                udskriftens rigtighed bekræftes
                                    sø- og handelsretten, den