text:
                                             dom
afsagt den 28. oktober 2015 af vestre landsrets 9. afdeling (dommerne dorte jensen, malene
urup og katrine wittrup-jensen (kst.)) i ankesag
v.l. b–0095–14
m
(advokat johan hartmann stæger, københavn)
mod
h
(tidligere h…)
(advokat jørgen u. grønborg, aarhus)
retten i randers har den 16. december 2013 afsagt dom i 1. instans (rettens nr. bs 1-
1131/2012).
påstande mv.
for landsretten har appellanten, m, principalt nedlagt påstand om, at indstævnte, h, dømmes
til at anerkende, at ejendommen matr.nr. ... m.fl., x by, beliggende x-vej, 8850 bjerringbro,
tilhører h som fælleseje.
subsidiært har m nedlagt på stand om, at h dømmes til at anerkende, at ejendommen matr.nr.
... m.fl., x by, beliggende x-vej, 8850 bjerringbro, tilhører h som anpartssæreje med 26,65
% fuldstændigt særeje og 73,35 % fælleseje.
mere subsidiært har m nedlagt påstand om, at h dømmes til at anerkende, at m under skiftet
af parternes fællesbo har et vederlagskrav på 7.852.663 kr.
h har påstået dommen stadfæstet.
                                                - 2 -
der har mellem parterne under skriftvekslingen for landsretten været uenighed om, hvorvidt
bestemmelsen i byrettens dom om, at indtægterne af hs særeje optjent efter den 1. oktober
1990 tilhører hende som særeje, er omfattet af anken.
m har i ankereplikken anført, at byrettens dom er anket i sin helhed, og at det ”følger af
appellantens principale påstand, at anken også omfatter spørgsmålet om formuearten af
indtægter af e2. hvis appellanten får medhold i sin principale påstand, er indtægterne af
gården fælleseje.”
m har videre i ankeprocesskrift 1 gjort gældende, at hs påstand om formuearten for indtægter
af e2 reelt er et anbringende til støtte for hendes frifindelsespåstand over for påstanden om
vederlagskrav, hvorfor påstanden burde have været afvist af byretten. i det omfang påstanden
nedlægges også under anken, påstås principalt afvisning, subsidiært frifindelse.
h har i ankeduplikken anført, at byrettens bestemmelse om, at indtægterne af hendes særeje
optjent efter den 1. oktober 1990 tilhører hende som særeje, ikke er anket. denne del af
dommen har således retskraft med den virkning, at m er afskåret fra som et anbringende at
gøre gældende, at indtægterne er fælleseje.
landsretten har den 2. juni 2014 afsagt kendelse vedrørende spørgsmålet om, hvad anken
omfatter. kendelsen er sålydende:
                                                  ”k e n d e l s e:
                der er i betragtning af påstandene for byretten sammenholdt med indholdet af
                ankestævningen ikke grundlag for at fastslå, at anken er begrænset til alene at
                angå en del af dommen. hs påstand om, at dommen ikke er anket i sin helhed,
                tages derfor ikke til følge.
                                               t h i b e s t e m m e s:
                hs påstand om, at dommen ikke er anket i sin helhed, tages ikke til følge.”
                                              - 3 -
de påstande, der er nedlagt under hovedforhandlingen for landsretten, svarer til påstandene i
ankestævningen.
ms mere subsidiære påstand er opgjort således:
indskudskonto pr. 31. december 2009 og 2010                            2.814.612 kr.
mellemregningskonto pr. 23. november 2010                              1.038.481 kr.
grunde indskudt i 2004 (fælleseje)                                      - 823.667 kr.
anerkendt vederlagskrav i gave i 1988                                   - 220.000 kr.
i alt                                                                  2.809.426 kr.
afdrag på gæld 1989-2010                                               4.823.237 kr.
vederlagskrav gave i 1988                                                 220.000 kr.
i alt                                                                  7.852.663 kr.
m er under ankesagen meddelt delvis fri proces. den fri proces omfatter påstanden om, at h
dømmes til at anerkende, at m under skiftet af parternes bo har et vederlagskrav på 7.852.663
kr.
h har fri proces.
supplerende sagsfremstilling
der er for landsretten fremlagt en opgørelse over saldoen på mellemregningskontoen mellem
parterne pr. 23. november 2010 udarbejdet af h og en oversigt over hs formue i årene 1988
til 2010.
der er endvidere fremlagt udkast til boopgørelse af 20. august 2012 udarbejdet af advokat
grønborg, hvorefter m skal betale 1.802.356,85 kr. til h.
der er også for landsretten forevist original kassejournal for årene 1979 til 1990 (bilag 13).
forklaringer
                                              - 4 -
m og h har afgivet supplerende forklaring for landsretten.
m har supplerende forklaret, at han med en rendegraver har vedligeholdt og repareret
skovvejene på e2. han har også malet stuehuset udvendigt og repareret vinduerne, som
herefter blev malet hos en malermester. han kørte selv vinduerne hen til maleren og hentede
dem her igen. han husker ikke nærmere, hvornår arbejdet blev udført. han har fået hjælp til
arbejdet med vejene og med vinduerne af et par venner. på et tidspunkt fik de nyt fyr på
ejendommen, og han udførte det arbejde, der var nødvendigt for at tilslutte det. i de perioder,
han udførte arbejde på ejendommen, var han der dagligt. han skulle dog samtidig passe sin
forretning i randers, og han har derfor kun været på ejendommen, når det har været
nødvendigt. det ægtepar, der har boet på ejendommen, har som forklaret for byretten passet
haven og herunder slået græsset, men de har ikke fungeret som viceværter. der har ikke været
ansat andre til at udføre arbejde på ejendommen.
hans virksomhed, y-firma, var et handelsfirma, og de reservedele mv., der var brug for på
e2, og som j. e. s. materiel forhandlede, blev leveret til e2 til nettopriser. dette skete på hans
foranledning, og det var også ham, der udskiftede reservedelene. det var h, der stod for alt
det økonomiske, og da de i ægteskabet havde fælleseje, interesserede han sig ikke nærmere
for, hvordan betalinger m.v. foregik.
på et tidspunkt begyndte han at modtage løn for det arbejde, han udførte på e2. det var h, der
insisterede herpå. pengene blev indsat på en konto, som h disponerede over. de udgifter, han
havde til privatforbrug, eksempelvis til veteranbiler, blev trukket herpå. der blev også på
kontoen trukket andre udgifter, som ifølge h var hans udgifter.
han fandt frem til den revisor, der herefter lavede regnskaber for dem, men det var h, der
havde kontakten til revisoren. selv deltog han i de fleste af møderne med revisor og altid i det
møde, hvor de underskrev regnskaberne. regnskabet var da udarbejdet og lå klar til
underskrift. tallene havde revisoren fået fra h. han kontrollerede selv kun de tal, der vedrørte
y-firma og interesserede sig ikke for andet. han er først i forbindelse med denne sag blevet
opmærksom på, at der flere steder i regnskaberne omtales særeje, og han har således aldrig
fået disse afsnit af regnskaberne gennemgået.
                                                - 5 -
foreholdt udkastet til boopgørelse (bilag 100, ekstraktens side 973 ff.), hvorefter han skal
betale ca. 1,8 mio. kr. til h, har han forklaret, at han kun vil kunne betale dette beløb, hvis han
sælger sin ejendom på …vej. denne ejendom er af en ejendomsmægler vurderet til 2,7 mio.
kr.
han og h har aldrig drøftet, om e2 var særeje. han var klar over, at h i forbindelse med
købet af e1 fik 300.000 kr. som særeje af sin mor. han vidste også, hvad h fik for
ejendommen, da hun solgte den, og de talte om, hvordan disse penge skulle investeres. han
var derfor også klar over, at indtægten fra salget af e1 skulle bruges til køb af e2. det var
herudover nødvendigt at optage et lån.
h har supplerende forklaret, at hendes mor døde i 2000, 95 år gammel. moderen var åndsfrisk
til det sidste. hun var oprindeligt uddannet på advokatkontor og startede sammen med faderen
en entreprenørvirksomhed i randers. moderen stod for bogholderiet, og det er moderen, der
har lært hende bogholderi.
e1 blev bygget af hendes far i mellemkrigsårene, og hun og m boede her de første 15 år af
deres ægteskab. senere flyttede de til ...vej, hvor de havde værksted. moderen overdrog e1 til
hende og hendes to brødre, da moderen ikke længere efter faderens død kunne overkomme at
have ejendommen. forældrene havde i 1954 oprettet et testamente, hvorefter arven efter dem
skulle være særeje, og bestemmelsen om særeje i skødet vedrørende e1 var således helt i
overensstemmelse med forældrenes ønske om, at deres aktiver skulle blive i familien.
e1 blev solgt, fordi hendes brødre, der er noget ældre end hun er, gerne ville have nogle
penge ud. samtidig fik de oplyst, at skattereglerne ville blive ændret, så ejendomsavance ville
blive skattepligtig.
hun førte kassebogen i årevis, og bogføringen heri udgør grundlaget for revisors udarbejdelse
af regnskaber gennem årene. der er bilag på alle posteringer helt tilbage fra 1988.
moderen tilbød først brødrene at købe e2, men ingen af dem var interesserede. hun betalte
noget af købesummen vedrørende e2 før den 1. marts 1989, da moderen manglede kontanter
til gaver til børn og børnebørn. moderen forærede alle børn og børnebørn det beløb, der
                                               - 6 -
afgiftsfrit kunne gives i gave, i alt 96.000 kr. hun overførte halvdelen af de obligationer, hun
købte, til sin mor, som delbetaling for e2.
beløbet på 16.433,69 kr. i hendes opgørelse over betalingen af købesummen vedrørende e2
(bilag 5, ekstraktens side 781), vedrører en afregning for træ i november 1988, som moderen
modtog efter overtagelsesdagen. der blev derfor udstedt en kreditnota, og beløbet blev
anvendt som afdrag på købesummen. tilsvarende med hensyn til den forudbetalte
forpagtningsafgift på 50.000 kr. da hun udarbejdede opgørelsen i slutningen af 1989,
opdagede hun, at tallene ikke stemte, og at hun havde betalt for meget. moderen, som havde
bedt hende lave opgørelsen, fik den udleveret, og som hun husker det, gjorde moderen også
notater på sit eksemplar. hun har forgæves forsøgt at finde moderens eksemplar af
opgørelsen.
advokaten, der stod for handlen, og som var advokat for både hende og moderen, ringede på
et tidspunkt og spurgte, om hun havde overført den sidste del af købesummen. effekt-
oversigten fra privatbanken, som ikke er tilladt fremlagt under sagen, blev i den forbindelse
sendt til advokaten. moderen var meget nøjeregnende og gjorde ikke forskel på hende og
brødrene. hun har betalt moderen hele købesummen.
da moderen døde, arvede hun og hendes brødre hver 800.000 kr., så en stor del af pengene fra
moderens salg af e2 var i behold, da moderen døde. arven var særeje, og ca. 200.000 kr.
heraf blev anvendt til afdrag på vindmøllen. indtægterne fra vindmøllen gik de første 6 år
direkte til bg bank, som havde finansieret købet af møllen.
i forbindelse med købet af vindmøllen fik de ny revisor, da der ikke var mange revisorer, der
havde forstand herpå. det var den nye revisor, der i regnskabet skrev, at der mellem hende og
m var indgået aftale om særeje. den tidligere revisor var også klar over, at e2 var særeje.
m og hun har også talt om, at e2 var særeje. når de talte om risikoen for erstatningssager ved
driften af ms virksomhed, y-firma, sagde m, at de i så fald kunne leve videre for hendes
særeje.
nogle af de obligationer, hun købte for provenuet fra salget af e1, blev med tiden udtrukket,
                                                 - 7 -
og nogle af disse penge brugte hun også til indskud i e2. indeståendet på ”den gyldne
bankbog” er kun brugt på e2.
hun har aldrig ført regnskab for sin mor, som også havde en anden revisor, end hun og m
havde.
procedure
parterne har i det væsentlige gentaget deres anbringender for byretten og har procederet i
overensstemmelse hermed.
m har i et sammenfattende processkrift af 14. september 2015 vedrørende spørgsmålet om
vederlagskrav gjort følgende anbringender gældende:
                ”hvis vestre landsret finder, at e2 tilhører h som særeje, har h ikke haft
                andre særejemidler end e2. jeg gør derfor gældende, at ethvert indskud af
                midler til driften, til forbedringer og/eller afdrag på gæld i e2 er sket med
                fællesejemidler.
                opgørelsen af vederlagskravet fremgår af ekstraktens side 1362.
                der er enighed mellem parterne om, at hs indskudskonto for e2 udgjorde
                2.814.612 kr. ultimo 2009 og 2010.
                der er enighed mellem parterne om, at hs mellemregningskonto med e2
                udgjorde 1.038.481 kr. pr. separationsdagen, som er den 23. november 2010.
                der er enighed mellem parterne om, at der i hs ejertid er afdraget i alt
                4.823.237 kr. på gæld i e2 indtil og med år 2010.
                der er enighed mellem parterne om, at værdien af de grunde, som er indskudt i
                e2, i relation til beregning af vederlagskravet har en værdi på 823.667 kr. dette
                beløb skal fradrages vederlagskravet, da der er enighed om, at grundene er
                                                - 8 -
               fælleseje.
               vederlagskravet kan herefter opgøres til 2.814.612 kr. + 1.038.481 kr. +
               4.823.237 kr. – 823.667 kr. = 7.852.663 kr.
               kun i det omfang vestre landsret finder det bevist, at h har indskudt midler
               fra ”den gyldne bankkonto” i virksomheden, kan vederlagskravet reduceres
               som anført i opgørelsen, jf. ekstraktens side 1362. i den forbindelse bemærker
               jeg, at indskudskontoen udgjorde 1.230.598 kr. ultimo 1989, jf. ekstraktens
               side 183. også af denne grund har h ikke bevist, at alle midler fra ”den
               gyldne bankkonto” er indskudt i e2.”
m har yderligere bl.a. anført, at landsretten ved den skønsmæssige fastsættelse af et evt.
vederlagskrav tillige må medinddrage parternes meget langvarige ægteskab, deres fordeling af
arbejdsopgaverne og deres tilrettelæggelse af økonomien. han har gennem årene forestået alt
praktisk arbejde også vedrørende e2, og h ville ikke have kunnet beholde e2, hvis det ikke
havde været for hans daglige indsats og indtægterne fra hans virksomhed y-firma.
h har i et sammenfattende processkrift af 14. september 2015 vedrørende spørgsmålet om
vederlagskrav gjort følgende anbringender gældende:
               ”til støtte for appelindstævntes påstand om stadfæstelse af byrettens dom om,
               at indstævnte alene har et vederlagskrav i medfør af rvl § 23, stk. 2 på
               220.000 kr., gøres det gældende,
               at            appellanten ikke har godtgjort, at der er anvendt fællesejemidler til
                             forbedring af indstævntes særeje,
               ar            saldo på en indskudskonto og mellemregningskonto opgjort efter
                             de skatteretlige regler i virksomhedsskatteloven ikke doku-
                             menterer, at der er familieretligt er opstået et vederlagskrav, da
                             man ikke kan sætte lighedstegn mellem virksomhedsskatteordning
                             og særeje, og da indskud i virksomheden både kan ske med særeje-
                      - 9 -
   og fællesejemidler,
at indstævntes virksomhedsordning omfatter andre aktiver end e2, 1
   vindmølle og de 2 1/3 grunde, jf. bilag 42 p. 8 (e4 954), hvor der
   bl.a. også er aktiver i form af indestående i pengeinstitutter på
   2.968.710 kr., og at indskudskonto og mellemregningskonto kan
   være steget som følge af indskud på disse bankkonti, jf. også
   boopgørelsen, bilag 100, hvor der i e4 978 er anført 2 konti i jyske
   bank pr. 23.11.2010 på i alt kr. 2.869.924,93,
at landsretten ikke skal tage stilling til, om disse bankkonti er ind-
   stævntes særeje,
at indskud på disse konti kun kan give appellanten et vederlagskrav,
   hvis appellanten er enig i, at disse konti tilhører indstævntes
   særeje, hvilket appellanten ikke hidtil har taget stilling til,
at appellanten opfordres til at tilkendegive, om indeståendet på de
   nævnte bankkonti er særeje, hvilket jo er forudsætningen for det
   rejste vederlagskrav,
at appellanten ikke kan få vederlagskrav for det samme beløb to
   gange, både når midler indskydes i virksomhedsordningen, og når
   de samme midler anvendes til betaling af afdrag på gælden,
   således som anført i bilag 102 (e5 1362),
at statsaut. revisor ole vestergaard i erklæring af 25.10.2013, jf. bi-
   lag 95 (e4 1002), i svaret på spørgsmål 8 har bekræftet, at et
   indskud fra indstævnte på kr. 500.000 til nedbringelse af gælden i
   e2 vil medføre, at mellemregningskontoen stiger med kr. 500.000
   og gælden falder med kr. 500.000,
at appellanten således søger at få et indskud på kr. 500.000 kr til at
                     - 10 -
   give et vederlagskrav på to gange kr. 500.000,
at indstævntes vederlagskrav som følge heraf bør reduceres med op
   til 2.809.426 kr., svarende til summen af indskudskontoen og
   mellemregningskontoen - se bilag 102 (e5 1362), og vederlags-
   kravet kan højest udgøre kr. 4.823.237, dvs. afdragene på sær-
   ejegælden,
at indstævntes indskud af særejemidler ved købet af e2 ikke kan give
   anledning til vederlagskrav, hvilket appellanten forbigår ved blot
   at rejse vederlagskrav på basis af indskudskontoen,
at indskudskontoen i 1988 lød på kr. 262.061, jf. bilag 20 (e1 143)
   og i 1999 på yderligere kr 968.537, jf. bilag 21 e1 196, eller i alt
   kr. 1.230.589, jf. parternes årsregnskab for 1989, bilag 44 (e1 183)
   og bilag 99 (e5 1361), som må antages at være indstævntes
   indskudte særeje med fradrag af 50% af lånet i nykredit på kr.
   2.111.000,
at indstævnte som led i købet af e2 i 1989 optog et realkreditlån i
   nykredit på kr. 2.111.000 med pant i ejendommen med et
   overskydende provenu på nom. kr. 1.056.000 i obligationer, som
   er særeje, da lånet havde pant i indstævntes særeje, og at
   indstævntes obligationer, som var særeje, løbende er skudt ind i
   virksomheden, sidste gang i 2004 med i 358.595 kr., jf. bilag 36
   side 8 (e3 759),
at indstævnte i 2000 har indskudt ca. 221.000 kr. af sin arv efter sin
   moder, på mellemregningskontoen med e2, jf. bilag 32 side 10 (e2
   589), statsaut. revisor ole vestergaards erklæring af 23.11.2013
   svaret på spørgsmål 3, bilag 95 (e4 998), og at denne arv ubestridt
   var særeje, jf. forældrene testamente fra 1956, bilag 69 (e1 66-67),
                                               - 11 -
               at            en stor del af indskud på indskudskonto og mellemregningskonto
                             hidrører fra indtægterne af indstævntes særejeobligationer 1989-
                             2003 på ca. 1 mio. kr. før skat og indtægterne fra e2 2000-2010 på
                             4.951.201 kr. før skat, jf. bilag k (e4 1019), og at der ikke kan
                             blive tale om et vederlagskrav, hvis landsretten finder, at
                             indtægterne af særejet er særeje,
               at            appellantens eventuelle krav vedr. indskud i e2 og arbejde og
                             bistand vedr. e2 ikke kan give anledning til et vederlagskrav efter
                             rvl § 23, stk. 2, men i bedste fald et formueretligt krav efter rvl
                             § 29, som ikke er gjort gældende i sagen,
               at            appellanten ikke på noget tidspunkt har foretaget nogen form for
                             økonomiske indskud i e2, som ikke er blevet refunderet løbende,
               at            appellanten løbende har fået betaling for den bistand, han har ydet
                             med tilsyn m.v. på e2, jf. bilag 19 (e4 1028), hvoraf fremgår, at
                             appellanten har fået refunderet kr. 1.441.411,08, og bilag 73 (e4
                             1034-1039), hvor løn, leje og refusioner er specificerede,
               at            appellantens eventuelle vederlagskrav skal nedsættes forholds-
                             mæssigt, hvis appellanten får medhold i, at ejendommen tilhører
                             indstævnte som anpartssæreje.”
landsrettens begrundelse og resultat
det tiltrædes af de grunde, der er anført af byretten, at der har været forbundet så væsentligt
og betydeligt et gavemoment med overdragelsen af e1, at hs andel af ejendommen i sin
helhed må anses for hs særeje. i relation til byrettens bemærkning om, at h ikke har haft
særlig tilknytning til ejendommen, bemærkes dog, at ejendommen efter hs forklaring er
opført af hendes far, og at hun og m boede i ejendommen i en årrække frem til 1979 og
således også på tidspunktet for hs erhvervelse af en andel af ejendommen.
                                               - 12 -
det er ubestridt, at hs provenu ved salget af e1 udgjorde 2.124.000 kr., og at dette beløb blev
indsat på en konto i privatbanken, som mellem ægtefællerne blev benævnt ”den gyldne
bankkonto”. da provenuet fra salget trådte i stedet for særeje, tiltrædes det endvidere, at dette
provenu også var hs særeje, jf. herved den dagældende retsvirkningslovs § 21, stk. 1, nr. 3.
efter bevisførelsen, herunder hs forklaring og forklaringen afgivet af m for landsretten,
hvorefter m var klar over, at indtægten fra e1 skulle anvendes til køb af e2, sammenholdt
med opgørelsen over betalingen af købesummen udarbejdet af h i 1989, der stemmer med
indholdet af bogføringsjournalen (bilag 13), kvitteringen for indbetaling af et beløb på
10.018,38 kr. til hs konto (bilag 17) og hævningerne foretaget på ”den gyldne bankkonto”,
lægges det – i overensstemmelse med opgørelsen i hs sammenfattende processkrift – til
grund, at der af indeståendet på ”den gyldne bankkonto” blev anvendt godt 2.211.000 kr. til
erhvervelse af e2. det lægges efter bevisførelsen endvidere til grund, at den resterende del af
købesummen på 3.521.235 kr. blev betalt med modregning af en indtægt for skovsalg og
forudbetalt forpagtningsafgift, med obligationer til en kursværdi på 1.041.812,50 kr. købt for
lån optaget i e2 og med et gavebeløb på 220.000 kr. herefter og i øvrigt af de grunde, der er
anført af byretten, tiltrædes det, at e2 skal anses for hs særeje.
landsretten stadfæster derfor byrettens afgørelse om, at m skal anerkende, at ejendommen
matr.nr. ... m.fl., x by, beliggende x-vej, 8850 bjerringbro, tilhører h som særeje.
på tidspunktet for as overdragelse af e1 til h og hendes brødre i december 1978 var
indtægter af særeje efter den dagældende retsvirkningslovs § 21, stk. 2, fælleseje, medmindre
andet gyldigt var bestemt.
skødet vedrørende e1 indeholder ingen bestemmelser vedrørende indtægter af særejet, og det
må derfor antages, at det i overensstemmelse med den deklaratoriske regel i den dagældende
bestemmelses § 21, stk. 2, var forudsat, at indtægterne af særejet skulle være fælleseje. dette
gælder også indtægterne af e2, som træder i stedet for dette særeje.
ved lov nr. 396 af 13. juni 1990 blev retsvirkningslovens § 21 ophævet og de nugældende §
28, stk. 3, og § 28 a indsat med ikrafttræden den 1. oktober 1990. en aftale om skilsmis-
                                              - 13 -
sesæreje og fuldstændigt særeje og en tilsvarende bestemmelse vedrørende gave eller arv
omfatter herefter bl.a. også indtægter af særejet, medmindre andet er bestemt i aftalen.
ændringsloven fra 1990 indeholder ikke vedrørende spørgsmålet om indtægter af særeje en
overgangsbestemmelse, og det må i lyset af den frie adgang til at træffe bestemmelse
vedrørende indtægternes formueart, som var gældende også forud for lovændringen, kræve
sikre holdepunkter i lovens ordlyd eller forarbejder, hvis indtægter af særeje etableret forud
for ændringslovens ikrafttræden herefter under alle omstændigheder efter lovændringen skal
anses som særeje. sådanne sikre holdepunkter foreligger ikke, og da det som anført må
antages, at det, da gaven blev givet i 1978, var forudsat, at indtægterne af særejet skulle være
fælleseje, er der ikke grundlag for at fastslå, at indtægterne af hs særeje optjent efter den 1.
oktober 1990 tilhører hende som særeje.
herefter og da der efter landsrettens kendelse af 2. juni 2014 i ms påstand findes at være
indeholdt en påstand om frifindelse over for hs påstand om stadfæstelse af den del af
byrettens dom, hvorefter m skal anerkende, at indtægterne af hs særeje optjent efter den 1.
oktober 1990 tilhører hende som særeje, frifindes m for denne påstand.
m har efter retsvirkningslovens § 23, stk. 2, krav på vederlag, såfremt h har anvendt midler af
fællesboet til erhvervelse eller forbedring af sit særeje. det er i den forbindelse ubestridt, at
det gavebeløb på 220.000 kr., som indgik ved berigtigelsen af købesummen vedrørende e2, er
fællesejemidler, og at m som følge heraf har krav på vederlag.
det er endvidere ubestridt, at gælden i ejendommen i perioden fra 1988 til november 2010 er
nedbragt med 4.823.237 kr. ved afdrag på pantegælden må særejet anses for tilsvarende
forøget, og i det omfang, der er anvendt fællesejemidler hertil, vil afdragene derfor også
kunne danne grundlag for vederlagskrav.
det må efter bevisførelsen, herunder hs forklaring og statsautoriseret revisor ole
vestergaards besvarelse af spørgsmål 3, 5 a, 6 og 7, lægges til grund, at i hvert fald en del af
hs arv i 2000 efter moderen på godt 795.000 kr. er anvendt på e2, og at h herudover i
perioden fra 1988 til 2010 har indskudt betydelige beløb i e2, herunder også i form af beløb
fra ”den gyldne bankkonto” og indtægter fra salg af obligationer. det må efter ole
vestergaards besvarelse videre lægges til grund, at den løbende drift i øvrigt har været
                                              - 14 -
finansieret af indtægten fra driften af e2.
det tiltrædes som anført af byretten, at obligationerne købt for lånet optaget ved erhvervelsen
af e2, og hvoraf h beholdt nominelt 1.056.000 kr., der som anført foran løbende er indskudt i
e2, også er hs særeje. det gælder som foran anført endvidere indeståendet på ”den gyldne
bankkonto” og ubestridt arven i 2000 efter moderen.
det er på den anførte baggrund, og således som sagen er forelagt, usikkert i hvilket omfang,
der er anvendt fællesejemidler på ejendommen, herunder til nedbringelse af pantegælden i
ejendommen, ligesom det er usikkert om udgifter, der i øvrigt måtte være betalt med
fællesejemidler, har en sådan karakter af egentlig reparation, forbedring eller mere omfattende
vedligeholdelsesarbejde på ejendommen, at de kan indgå i et vederlagskrav efter
retsvirkningslovens § 23, stk. 2. hertil kommer, at de skattemæssige forhold ikke er belyst.
på denne baggrund og efter den tid, der er forløbet siden gavebeløbet på 220.000 kr. blev
givet, og da der ubestridt siden overtagelsen har været en ikke uvæsentlig værdistigning
vedrørende e2, finder landsretten, at m herefter efter en samlet skønsmæssig vurdering har et
vederlagskrav på i alt 3.500.000 kr., jf. herved retsvirkningslovens § 23, stk. 2.
ms mere subsidiære påstand tages herefter med det anførte beløb til følge som bestemt
nedenfor.
med de anførte ændringer stadfæster landsretten byrettens dom.
efter en samlet vurdering af de nedlagte påstande og anbringender sammenholdt med sagens
forløb skal ingen af parterne betale sagsomkostninger for nogen af retterne til den anden part
eller til statskassen.
                                   t h i k e n d e s f o r r e t:
m tilpligtes at anerkende, at ejendommen matr.nr. ... m.fl., x by, beliggende x-vej, 8850
bjerringbro, tilhører h som særeje.
                                            - 15 -
m frifindes for påstanden om, at han skal anerkende, at indtægterne af hs særeje optjent efter
den 1. oktober 1990 tilhører h som særeje.
h skal anerkende, at m under skiftet af parternes fællesbo har et vederlagskrav på 3.500.000
kr.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for nogen af retterne til den anden part eller til
statskassen.


text:
 nak
                                       udskrift
                                            af
                          sø- & handelsrettens dombog
                                      ____________
                                        kendelse
afsagt den 9. juli 2015.
b-69-14
s aps u/konkurs
kurator advokat søren aamann jensen
(advokat søren aamann jensen)
mod
x
(advokat ole larsen e.o.)
indledning
denne sag drejer sig om konkurskarantæne i tilknytning til behandling af konkursboet efter
s aps. selskabet er ifølge en fuldstændig rapport fra erhvervsstyrelsen stiftet den 14. marts
2012 af p1 med en selskabskapital på 80.000 kr., der blev indbetalt kontant til kurs 100. x har
ifølge samme rapport siden den 29. oktober 2013 og frem til den 17. december 2013 været re-
                                               -2-
gistreret som direktør i selskabet. selskabets formål var at ”drive transportvirksomhed eller
anden efter direktionens skøn dermed beslægtet virksomhed”. erhvervsstyrelsen traf den 11.
november 2013 beslutning om tvangsopløsning af selskabet, og den 17. december 2013 blev
advokat søren aamann jensen udnævnt som likvidator. på dennes anmodning blev selska-
bet den … 2014 taget under konkursbehandling, og likvidator blev samtidig udpeget som
kurator i konkursboet.
skifteretten har den 16. juli 2014 taget kurators indstilling om at indlede konkurskarantæne-
sag mod x til følge.
påstande
i et processkrift modtaget i sø- og handelsretten den 6. august 2014 har kurator nedlagt på-
stand om, at x pålægges konkurskarantæne.
processkriftet er forgæves forsøgt forkyndt for x, som iflg. folkeregistret er udrejst til ru-
mænien den 18. december 2013. retten har den 11. november 2014 beskikket advokat ole
larsen for x. der er herefter sket forkyndelse i statstidende den 13. december 2014, hvor x er
blevet opfordret til at kontakte den beskikkede advokat. advokat ole larsen har ligeledes
forgæves forsøgt at få kontakt til x. advokat ole larsen har anmodet om, at sagen behandles
på skriftligt grundlag, hvilket er efterkommet.
advokat ole larsen har i et svarskrift modtaget den 19. februar 2015 nedlagt påstand om fri-
findelse.
oplysninger i sagen
det hedder i kurators processkrift blandt andet:
       ”… 2.1 baggrund
                                                  -3-
selskabet blev stiftet den 14. marts 2012. den 23. september 2013 meddelte selskabets revisor til er-
hvervsstyrelsen, at denne var udtrådt som selskabets revisor. da selskabet herefter ikke havde den i sel-
skabsloven foreskrevne revisor, anmodede erhvervsstyrelsen den 11. november 2013 sø- og handelsret-
tens skifteret om at tvangsopløse selskabet. på denne baggrund tog sø- og handelsrettens skifteret den
17. december 2013 selskabet under likvidationsbehandling. søren aamann jensen blev udpeget som li-
kvidator.
under likvidationen kunne likvidator konstatere, at selskabet ikke havde nogle aktiver, hvorimod selska-
bet havde passiver, hvorfor selskabet således var insolvent, jf. konkurslovens § 17, stk. 2. likvidator an-
modede derfor sø- og handelsrettens skifteret om at tage selskabet under konkursbehandling. på bag-
grund af denne anmodning tog sø- og handelsrettens skifteret således selskabet under konkursbehand-
ling den 7. februar 2014, og advokat søren aamann jensen blev udpeget som kurator.
sagsøgte 1 har i henhold til erhvervsstyrelsens registreringer været direktør for selskabet i perioden fra
den 30. maj 2013 til den 29. oktober 2013, mens sagsøgte 2 [x] har været direktør i selskabet fra den 29.
oktober 2013 og frem til erhvervsstyrelsens anmodning om tvangsopløsning af selskabet den 11. novem-
ber 2013… det er kurators formodning, at sagsøgte 2 [x] muligvis kan være indtrådt som stråmand kort
inden selskabets afvikling.
det er ikke lykkedes for kurator at opnå kontakt til sagsøgte 1…
det er ej heller lykkedes for kurator at opnå kontakt til sagsøgte 2 [x] …
som følge af ovennævnte har det ikke været muligt for kurator gennem selskabets ledelse at få bragt
nærmere klarhed over selskabets forhold og eventuelle aktiver, ligesom kurator ikke har fået udleveret
eventuelt bogføringsmateriale. der er ingen offentliggjorte regnskaber for selskabet.
det eneste kurator har modtaget er udskrifter fra selskabets bankkonto i nykredit bank a/s fra kontoens
oprettelse den 1. oktober 2013 til den 30. juli 2014… derudover har kurator modtaget oplysning fra
skat om, at selskabet eventuelt kan være drevet fra sagsøgte 1s privatkonto i nykredit bank a/s. kura-
tor har modtaget udskrifter fra denne konto for perioden den 1. januar 2013 til den 1. januar 2014, hvil-
ket fremlægges som bilag 6.
                                                  -4-
endvidere har kurator modtaget oplysninger fra skat vedrørende skats undersøgelser af selskabet.
brev fra skat af 29. april 2014 vedlagt 75 stk. fakturakopier fremlægges …, brev fra skat af 5. juni
2014 fremlægges …, mens brev fra skat af 11. juni 2014 fremlægges…
det fremgår … at sagsøgte 1 på vegne af selskabet den 1. august 2013 har udstedt en fuldmagt angående
selskabets drift og anliggender til p2. fuldmagten er underskrevet af sagsøgte 1 på notarkontoret ved
retten i glostrup. af fuldmagten fremgår bl.a., at p2 skal være fungerende daglig leder med dertilhøren-
de ansvarsområder. kurator har ikke kunnet opnå kontakt til p2, som efter det oplyste, ligesom sagsøgte
1, har adresse på … vanløse. kurators formodning er, at hensigten alene har været, at p2 har skullet
fungere som stråmand.
2.2 sagsøgte 1’s privatkonto kan have været driftskonto
… fremgår, at der ikke har været foretaget en eneste disposition fra selskabets bankkonto i perioden fra
kontoens oprettelse den 1. oktober 2013 til den 30. juli 2014, udover et gebyr for kontoudskriftet.
af kontoudskriftet fra sagsøgte 1’s bankkonto … fremgår en række ind- og udbetalinger, som fremstår er-
hvervsmæssige, hvorfor det er skat’s og kurators formodning, at sagsøgte 1’s privatkonto har været an-
vendt som selskabets driftskonto. kontoen er oprettet eller ibrugtaget den 19. juni 2013, hvilket er kort
tid efter, at sagsøgte 1 er indtrådt som direktør i selskabet. derudover har der været foretaget lønudbeta-
linger fra kontoen til ca. 20 medarbejdere, hvilket kan tyde på, at der har været ansatte i selskabet. endvi-
dere fremgår det af den i bilag 8 fremlagte fuldmagt, at sagsøgte 1’s privatkonto anvendes som selskabets
driftskonto.
kurator har forsøgt at tage kontakt til de selskaber og personer, der tydeligt fremgår af kommentarfeltet
på kontoudskriftet …, og som har foretaget indbetaling til kontoen. det er ikke lykkedes for kurator, at
komme i kontakt med nogen, der har kunnet bidrage med fakturakopier eller oplysninger om selskabets
drift i øvrigt.
2.3 fakturakopier
det fremgår …, at skat fra en af selskabets samhandelspartnere, firma1, har modtaget kopi af 75 stk.
fakturaer, som er udstedt af selskabet. såfremt sagsøgte 1’s privatkonto reelt har fungeret som selskabets
driftskonto, er der ikke overensstemmelse mellem indbetalingerne på kontoen og de tilhørende fakturaer.
eksempelvis fremgår det …, at selskabet udsteder “faktura.nr. 009” på i alt dkk 45.200,00 inkl. moms.
sammenholdt med kontoudskriftet… fremgår det, at selskabet den 19. juni 2013, den 3. juli 2013, den 4.
                                                 -5-
juli 2013 og den 5. juli 2013 har modtaget indbetaling i henhold til “fak. nr 2013-09” på henholdsvis
dkk 193.052,50, dkk 60.000,00, dkk 100.000,00 og dkk 100.000,00. der er således ingen sammen-
hæng mellem de udstedte fakturaer og indbetalingerne på kontoen. det samme viser sig at være tilfældet
vedrørende eksempelvis “faktura.nr. 038”.
skat har til kurator oplyst telefonisk, at skat mener at de udstedte fakturaer … er fiktive.
2.4 ukorrekte momsangivelser for 2013
selskabet blev momsregistreret den 14. marts 2013... selskabet har således ikke skullet angive moms for
2012, hvilket også stemmer overens med skat’s registreringer for 2012, hvilket fremlægges som bilag
11. alligevel har selskabet udstedt fakturaer i 2012 for samlet dkk 85.600,00 inkl. moms... selskabet har
dermed udstedt fakturaer med moms i en periode, hvor selskabet ikke var momsregistreret.
derudover har der i perioden fra den 19. juni 2013 til den 6. november 2013 været fakturaindbetalinger
til sagsøgte 1’s bankkonto, selskabets mulige driftskonto, for samlet set dkk 6.627.000... det følger af
skat’s registreringer for 2013, at selskabet totalt har angivet salgsmoms med dkk 741.022. kopi af
mail fra skat at 6. august 2014 med skats registreringer for 2013 fremlægges...
med samlede fakturaindbetalinger på dkk 6.627.000 burde selskabet have angivet salgsmoms med dkk
1.656.750. selskabet har således alene angivet under halvdelen af den salgsmoms for 2013, som selskabet
burde.
2.5 medarbejdere og a-skat
ud fra kontoudskriftet … fremgår det, at selskabet har haft omkring 20 ansatte, idet der gentagne gange
er udbetalt løn til disse.
det fremgår …, at selskabet har efterangivet løn, a-skat og am-bidrag for dets ansatte efter datoen for
afsigelse af konkursdekret. ved gennemgang af efterangivelserne har skat konstateret, at selskabet ved
tre af de ansatte har indeholdt for meget i a-skat, hvilket vil resultere i store overskydende skatter hos dis-
se. indeholdelsesprocenten for to af de ansatte udgør 69%, mens den for den sidste af de tre ansatte udgør
79%. skat mener ikke, at der reelt er sket en udbetaling at løn til de tre ansatte, hvorfor skat har stop-
pet udbetaling af overskydende skat til disse personer. skat bygger bl.a. deres afgørelse på, at selskabet
ikke har anvendt de ansattes skattekort ved træk af a-skat og am-bidrag, at to af ovenstående personer er
udvandret eller forsvundet, samt at efterangivelserne er modtaget efter konkursdekret.
                                                       -6-
     skat har ved gennemgang at sagsøgte 1’s bankkonto, selskabets mulige driftskonto… konstareret, at
     selskabet ikke har udbetalt løn til de tre ansatte …. derudover har kurator konstateret, at cpr-numrene
     på de tre ansatte ej heller fremgik af selskabets indberettede lønangivelser, jf. bilag 8, hvorfor det således
     ikke tyder på, at selskabet reelt har udbetalt løn til de tre ansatte, men blot fiktivt angivet løn, a-skat og
     am-bidrag for dem.
     samlet set skønner skat, at selskabets tilsvar af a-skat og am-bidrag skal nedsættes med henholdsvis
     dkk 320.891 og dkk 38.330... selskabet har ikke indbetalt den angivne a-skat og det angivne am-
     bidrag, hvorfor nedsættelsen således vil reducere selskabets samlede restance til skat.
     2.6 krav modtaget i boet
     kurator har i forbindelse med bobehandlingen modtaget anmeldelser fra kreditorer svarende til i alt dkk
     114.654,32, hvoraf dkk 750,00 er anmeldt i medfør af konkurslovens § 93, dkk 9.500,00 er anmeldt i
     medfør at konkurslovens § 94 og dkk 104.404,32 er anmeldt i medfør af konkurslovens § 97. konkursbo-
     ets gældbog fremlægges ... dertil kommer et muligt krav fra skat for så vidt angår moms og a-skat, så-
     fremt sagsøgte 1’s konto reelt har fungeret som selskabets driftskonto…”
synspunkter
kurator har i sit processkrift til støtte for påstanden anført:
     ”…
     at     sagsøgte 2 [x] senere end 1 år før dagen for beslutning om tvangsopløsning har deltaget i ledelsen
            af selskabet,
     at     kurator ikke har kunnet opnå kontakt til sagsøgte 2[x], og derfor ej heller modtaget selskabets
            bogføringsmateriale og lignende,
     at     sagsøgte 2 [x] har undladt at medvirke til konkurssagens oplysning, hvilket har været til skade
            for fordringshaverne,
     at     selskabet har foretaget efterangivelser af løn, a-skat og am-bidrag for selskabets ansatte efter af-
            sigelse af konkursdekret,
                                                       -7-
    at      efterangivelserne for tre ansatte er angivet med for meget a-skat, hvilket vil resultere i store over-
            skydende skatter for disse, samt at de tre ansatte reelt aldrig har modtaget løn,
    at      sagsøgte 2 [x] muligvis er indtrådt som stråmandsledelse i selskabet den 29. oktober 2013,
    at      sagsøgte 2 [x] som følge af ovenstående har udvist grov uforsvarlig forretningsførelse gennem de-
            res ledelse af selskabet, og
    at      sagsøgte 2 [x] på baggrund af ovenstående er uegnet til at deltage i ledelsen at en erhvervsvirk-
            somhed …”
advokat ole larsen har i sit svarskrift til støtte for sin påstand blandt andet anført:
    ”… den faktiske ledelse:
    kurator har anført, at x muligvis skulle have været tiltænkt en rolle som stråmand, men dette er ikke
    yderligere dokumenteret.
    i stedet fremgår det af fremlagte kontoudtog … at disse er registreret med modtageradresse hos den op-
    rindelige direktør p3, hvorfor det må formodes, at ingen andre end p3 eller p2 har haft adgang til selska-
    bets konti og at x ikke har foretaget nogen dispositioner på selskabets konti i den periode, hvor han har
    været registreret som direktør for selskabet.
    endelig fremgår det …, at udstedte faktura senest er udstedt ultimo september 2013, hvilket er perioden
    før, at x blev registreret som direktør i selskabet.
    det må lægges til grund, at x ikke har været en del af virksomhedens ledelse og formentlig ikke har været
    vidende om, at han har været indsat som direktør i selskabet.
    det er derfor ikke godtgjort, at x har udøvet de ledelsesmæssige beføjelser i selskabet.
    bogføring og til rådighed for kurator:
                                                           -8-
     x har formentlig ikke været vidende om, at han har været registreret som direktør for selskabet. derfor
     skal det ikke komme ham til skade, at det ikke har været muligt for kurator at komme i kontakt med ham
     eller modtage selskabets regnskabsmateriale.
     efterangivelse af løn, a-skat og am-bidrag:
     skat har … oplyst, at der er sket efterangivelse af løn, a-skat og am-bidrag efter afsigelse af konkurs-
     dekretet, og at disse formentlig er fiktive. det er imidlertid ikke oplyst, hvem der skulle have foretaget ef-
     terangivelsen eller ført bevis for, at x skulle have foretaget efterangivelsen.
     det gøres på baggrund af ovenstående overordnet gældende:
     at      det ikke et dokumenteret, at x har udøvet de ledelsesmæssige beføjelser i selskabet,
     at      den faktiske ledelse før, under og efter, at x har været registreret som direktør, har været udøvet af
             p3 eller p2,
     at      der ej heller er ført bevis for, at x skulle have været stråmand, hvorfor
     at      der i nærværende sag ikke foreligger groft uforsvarlig forretningsførelse, der kan begrunde et på-
             læg af konkurskarantæne...”
kurator har i sin replik til yderligere støtte for påstanden blandt andet anført:
     ”… ad den faktiske ledelse
     x v/ advokat ole larsen anfører, at x ikke har foretaget nogen dispositioner på selskabets konti i den pe-
     riode, hvor han har været direktør for selskabet. kurator bemærker i den forbindelse, at det ej heller i kura-
     tors processkrift af 6. august 2014 er gjort gældende, at det skulle være x, der har foretaget dispositioner-
     ne fra selskabets konti, herunder p3s privatkonto. som det fremgår at kurators processkrift af 6. august
     2014 er dette forhold alene gjort gældende forbindelse med påstanden mod p3.
     på samme vis er forholdet omkring de udstedte (fiktive) fakturaer ej heller gjort gældende mod x. dette
     forhold er ligeledes alene gjort gældende mod p3.
     x v/ advokat ole larsen anfører derudover, at x formentlig ikke har været vidende om, at han har været
     indsat som direktør i selskabet. x v/ advokat ole larsen har i forlængelse heraf opfordret kurator til at
                                                     -9-
    fremlægge dokumentation for, hvem der har foretaget registreringen at x som direktør den 29. oktober
    2013 i erhvervsstyrelsens systemer.
    kurator har i denne forbindelse været i kontakt med advokat p4 …, som har foretaget registreringen af x
    som direktør, jf. mailkorrespondance af 11. marts 2015, hvilket fremlægges …
    derudover har advokat p4 ved registreringen den 29. oktober 2013 taget kopi af x’s pas og sygesikrings-
    kort, hvilket fremlægges …
    som det fremgår … har advokat p4 tilkendegivet overfor kurator, at han ikke husker sagens detaljer, men
    at han går ud fra, at x har været bekendt med sin indtræden som direktør.
    derudover fremgår det …, at x i forbindelse med registreringen har givet sit pas og sygesikringskort til
    advokat p4, som har taget kopi heraf. advokat p4 har oplyst overfor kurator, at det i øvrigt er normal
    procedure at han tager kopi af personlig identifikation, når han foretager registrering af en direktør. det
    må derfor antages, at x således selv har været medvirkende til sin registrering som direktør, og at han
    derfor har været fuldt vidende om sin indtræden i selskabet.
    ad bogføring og til rådighed for kurator
    x v/ advokat ole larsen anfører, at idet x ikke har været vidende om, at han har været registreret som di-
    rektør, skal det ikke komme ham til skade, at det ikke har været muligt for kurator at komme i kontakt med
    ham, eller at modtage selskabets bogføringsmateriale.
    som godtgjort ovenfor må det antages, at x har været fuldt vidende om sin indtræden som direktør. der-
    for er x forpligtet til at meddele alle fornødne oplysninger til behandling at konkursboet til kurator, jf.
    konkurslovens § 100,jf. § 105, herunder bidrage til sagens oplysning og udlevere selskabets bogførings-
    materiale mv.
    i forlængelse heraf kan det oplyses, at konkursen kundgjort i statstidende den 12. februar 2014, ligesom
    kurator i brev af 13. februar 2014 har sendt orientering til x om konkursen, hvorfor det må antages, at x
    har været bekendt med konkursens indtræden. udskrift fra statstidende fremlægges …, og kopi af brev af
    13. februar 2014 til x fremlægges …
    ad efterangivelse af løn, a-skat og am-bidrag
    x v/ advokat ole larsen anfører, at det ikke er godtgjort, hvem der har foretaget de (fiktive) efterangivel-
    ser af løn, a-skat og am-bidrag efter konkursdekretet. i forlængelse heraf har x v/ advokat ole larsen
    opfordret til, at der fremlægges dokumentation for, hvem der har foretaget efterangivelserne.
    kurator har i denne forbindelse været i kontakt med skat v/ nicolai tørngren, jf. mailkorrespondance af
    11. og 12. marts 2015, hvilket fremlægges …
    det fremgår …, at skat v/ nicolai tørngren ikke kan oplyse, hvem der rent fysisk har foretaget de fikti-
    ve efterangivelser efter konkursdekretet, idet det et selskabets tast-selv-kode, der er anvendt. men idet x
    har været registreret som direktør i selskabet fra den 29. oktober 2013 og idet efterangivelserne er foreta-
    get helt frem til juni 2014 …, må det anses for ikke usandsynligt, at efterangivetserne er foretaget af
    x…”
advokat ole larsen har i sin duplik til yderligere støtte for sin påstand blandt andet anført:
                                                         - 10 -
      ”… kurators replik giver anledning til følgende bemærkninger:
      den anmeldende advokat, p4, oplyser …, at han “ikke husker sagen, men går ud fra, at x har været be-
      kendt med sin indtræden som direktør”. imidlertid er det ikke oplyst, hvorvidt advokat p4 har haft direkte
      kontakt med x eller om han har modtaget opgaven fra tredjemand. det er derfor fortsat ikke godtgjort, at
      x har været vidende om, at han har været indsat som direktør i selskabet, idet den anmeldende advokat
      ikke kan huske sagen, men alene går ud fra at x har været vidende herom.
      for det tilfælde, at skifteretten måtte finde, at x har været vidende om, at han var indsat som direktør i
      selskabet, skal det gøres gældende, at det eneste eventuelle kritisable forhold er, at x ikke har stået til rå-
      dighed for kurator.
      x er rumæner, og det kan ikke være rimeligt at stille krav om, at en udenlandsk direktør skal blive i
      danmark alene for at afvente eventuelle spørgsmål fra kurator. det skal hertil bemærkes, at x’s adresse i
      rumænien ikke er ukendt.
      vedrørende efterangivelse af løn, a-skat og am-bidrag efter afsigelse af konkursdekretet, oplyser skat
      …, at den person, som har efterangivet, har anvendt selskabets tastselv-kode. en tastseiv-kode er ikke
      unik tilknyttet en enkelt bruger, men kan i stedet benyttes af enhver som har kendskab til den. det er så-
      ledes forsat ikke ført bevis for, at indberetningerne skulle være foretaget af x.
      sammenfattende er denne sag således alene et spørgsmål om, hvorvidt den registrerede ledelsesmanglende
      meddelelse til skifteretten og bostyret, jf. konkurslovens § 100, § 105 i sig selv kan medføre konkurskaran-
      tæne. det gøres afsluttende gældende, at manglende besvarelse af kurators spørgsmål ikke i sig selv er
      groft uforsvarlig forretningsførelse og dermed ikke kan medføre konkurskarantæne.
      tidligere fremsatte anbringender gøres fortsat gældende…”
sø- og handelsretten skal udtale:
efter de foreliggende oplysninger, herunder om forevisning af pas og sygesikringsbevis,
lægger retten til grund, at x var vidende om, at han indtrådte som direktør i selskabet.
hvorvidt han egentlig bare skulle fungere som stråmand, kan retten som parterne kun gisne
                                                - 11 -
om. imidlertid var han kun registreret som direktør fra den 29. oktober 2013, og der er ikke
fremkommet oplysninger som godtgør, at der i den periode, hvor han var en del af selska-
bets ledelse, er foregået dispositioner, som har medført tab for kreditorerne. det bemærkes i
den forbindelse, at der i øvrigt kun er anmeldt ”almindelige” fordringer for lidt over 100.000
kr., hvilket næppe kan betegnes som ”betydelige tab”, jf. bemærkningerne i betænkning nr.
1515 side 94. det findes heller ikke godtgjort, at det er x, som har forestået de fiktive skatte-
ansættelser efter konkursdekretets afsigelse. selvom x ikke har stået til rådighed for kurator i
forbindelse med konkursboet, findes det forhold ikke i sig selv at medføre, at det kan anta-
ges, at han har udvist groft uforsvarlig forretningsførelse og dermed er uegnet til at deltage i
ledelsen af en erhvervsvirksomhed. x frifindes derfor for kurators påstand om pålæg af kon-
kurskarantæne.
                                      derfor bestemmes:
x frifindes.
statskassen betaler sagens omkostninger.
                                        jeanette melchior
                                              (sign.)
                                           ___ ___ ___
                                 udskriftens rigtighed bekræftes
                              sø- og handelsretten, den 9. juli 2015

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                                             udskrift
                                                  af
                                     højesterets dombog
                               højesterets dom
                             afsagt torsdag den 28. maj 2015
sag 35/2014
(2. afdeling)
hk danmark som mandatar for leif andersen
(advokat søren kjær jensen, beskikket)
mod
fyens stiftstidende a/s
(advokat michael s. wiisbye)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i odense den 12. oktober 2012 og af østre lands-
rets 8. afdeling den 24. september 2013.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, michael rekling, oliver
talevski, kurt rasmussen og jens kruse mikkelsen.
påstande
appellanten, hk danmark som mandatar for leif andersen, har gentaget sin påstand.
indstævnte, fyens stiftstidende a/s, har påstået stadfæstelse.
anbringender
hk danmark har anført, at fyens stiftstidende som arbejdsgiver har en selvstændig forplig-
telse til at sikre, at der er forsvarlige adgangsforhold for dennes ansatte på og omkring ar-
bejdspladsen på det tidspunkt af døgnet, hvor arbejdsgiveren har besluttet, at de ansatte skal
møde på arbejde, og til at føre et effektivt tilsyn hermed, jf. arbejdsmiljølovens § 16. fyens
stiftstidende skulle derfor sikre en effektiv glatførebekæmpelse på og fra den parkeringsplads,
som tilhørte virksomheden, og hvor leif andersen og hans kolleger parkerede og bevægede
sig hen til indgangsstedet ca. kl. 21.15 søndag aften for at arbejde på natholdet. fyens stiftsti-
                                               - 2 -
dendes forpligtelser over for sine ansatte er uafhængig af virksomhedens eventuelle aftaler
med anlægsgartner sparvath, som stod for vintervedligeholdelsen. vurderingen af uforsvar-
lighed skal ses i lyset af den særlige omsorgsforpligtelse, som en arbejdsgiver har over for
sine ansatte, uanset om de almindelige grundejerforpligtelser for glatførebekæmpelse måtte
føre til en anden og lempeligere vurdering af uforsvarligheden. det følger af reglerne i ar-
bejdsmiljøloven med tilhørende bekendtgørelse og vejledning om faste arbejdssteders indret-
ning, at der skal sikres forsvarlige adgangsveje.
forholdene på ulykkestidspunktet tilsagde klart, at der var behov for glatførebekæmpelse,
som da også blev iværksat, men først kl. 21.00, hvilket var for sent til at sikre forsvarlige ad-
gangsforhold for natholdet, som skulle påbegynde arbejdet kl. 21.30. fyens stiftstidende har
ikke godtgjort, at glatførebekæmpelse ville være nytteløs, uanset om det måtte skyldes glatfø-
rets beskaffenhed (herunder om der var islag eller isslag) eller tidspunktet for det glatte føres
opståen.
fyens stiftstidende har anført, at der allerede var gennemført vintervedligeholdelse tidligere
den dag, hvor hændelsen indtraf. foranlediget af de aktuelle vejrforhold var man atter i færd
med at gennemføre vintervedligeholdelse på det tidspunkt, hvor hændelsen indtraf. derfor
havde fyens stiftstidende på uheldstidspunktet iværksat de foranstaltninger til vintervedlige-
holdelse, som man under de konkrete omstændigheder kunne forvente og forlange, uanset om
fyens stiftstidendes ansvar skal bedømmes efter culpanormen for en arbejdsgiver eller for en
grundejer.
da uheldet skete på et parkeringsareal umiddelbart i forbindelse med, at leif andersen havde
parkeret sin bil, skal ansvaret imidlertid ikke bedømmes efter normen for en arbejdsgiver,
men efter den sædvanlige ansvarsnorm for en ejer eller bruger af fast ejendom (grundejeran-
svar). det forhold, at leif andersen var på vej på arbejde, da uheldet skete, indebærer ikke i
sig selv, at fyens stiftstidendes ansvar skal bedømmes som et arbejdsgiveransvar i stedet for
et grundejeransvar. der kan ikke antages at gælde samme pligt til at holde et parkeringsareal
fri for sne og is som den pligt, der gælder for renholdelse af f.eks. fortove og udendørs trap-
per, der kun anvendes af gående.
det må antages, at uheldet skyldes isslag, der netop er karakteriseret ved, at det opstår plud-
seligt og ikke kan bekæmpes effektivt ved f.eks. saltning eller grusning. ordet ”islag” i an-
meldelsen til arbejdsskadestyrelsen må bero på en almindeligt forekommende stavefejl, og
                                                - 3 -
arbejdsskadestyrelsen har i sin afgørelse af 29. maj 2008 lagt til grund, at uheldet skyldes
”isslag” på parkeringspladsen. det er imidlertid ikke afgørende for sagen, om der forelå is-
slag. det fremgår af de meteorologiske oplysninger, at seneste nedbør faldt kl. 4.08 den på-
gældende dag, og fyens stiftstidende havde sørget for vintervedligeholdelse i form af sneryd-
ning og saltning fra kl. 6.00 og to timer frem. den nedbør, der var faldet den pågældende dag,
var således dels fejet bort, dels bekæmpet med saltning. der er derfor ikke noget ansvars-
grundlag i denne sag.
supplerende sagsfremstilling
af den anmeldelse af arbejdsulykke, som fyens stiftstidende foretog den 30. marts 2007,
fremgår bl.a.:
      ”leif er faldet på grund af islag – slog hovedet og var bevidstløs ca. 25 min.”
af arbejdsskadestyrelsens afgørelse af 29. maj 2008 fremgår bl.a.:
      ”da du steg ud af bilen gled du på grund af isslag på parkeringspladsen.”
af en artikel på dansk meteorologisk instituts hjemmeside dateret 21. januar 2009 fremgår:
      ”islag eller isslag?
      det er ikke let at høre forskel på ordene 'islag' og 'isslag', men der er tale om to helt for-
      skellige vejrsituationer. islag oplever vi langt oftere end isslag, der kræver nogle helt
      særlige betingelser i atmosfæren for at kunne opstå.
      islag dannes, når vand på overfladen bliver kølet af og fryser til is. vandet ligger altså
      på overfladen, før det fryser til is. vandet kan komme mange steder fra. det kan have
      været regnvejr lige før temperaturen falder, det kan være hvid nedbør, der er smeltet, og
      derefter fryser til igen, eller det kan være et sprunget vandrør, der står og pibler vand op
      på overfladen i koldt vejr.
      det eneste der kræves for at islag kan dannes er vand på overfladen og
      overfladetemperaturer, der falder til under nul grader.
      den form for glatføre oplever vi flere gang hver vinter når vi får nedbør af forskellig art
      og temperaturer omkring frysepunktet.
      isslag derimod er en anden sag. det forekommer typisk et par gange hver vinter, ofte
      kun i dele af landet, og kun sjældent i kraftig form. til gengæld er det rigtig farligt, når
      det kommer, fordi overfladerne bliver spejlglatte alle steder på meget kort tid.
                                                 - 4 -
       for at isslag kan dannes, stilles der store krav til atmosfærens sammensætning. der skal
       være koldt ved jordoverfladen, og varm luft skal komme ind i de højere luftlag -ind over
       det kolde bundlag. med denne lagdeling af luften kan regndråber fra det varme lag falde
       ned gennem et koldt lag sidst i faldet mod overfladen.
       i særlige tilfælde bliver regndråberne kølet af til underafkølede dråber på deres rejse ned
       gennem det kolde bundlag. i en underafkølet dråbe er vandets temperatur under nul gra-
       der, men trods det ikke frosset til is. når disse dråber rammer jorden eller en anden
       overflade fryser de omgående til is, og danner et lag helt klart is på overfladen. da drå-
       berne falder på hele overfladen, bliver der lynhurtigt dannet et helt sammenhængende
       lag af klar is på hele overfladen, og så bliver det meget glat at færdes på.
       det sker ofte, at varm luft kommer ind over et koldt bundlag om vinteren, men forholdet
       mellem tykkelsen af det varme lag og det kolde lag er heldigvis sjældent sådan afstemt i
       forhold til hinanden, at det kan blive til isslag, når nedbøren kommer ned til overfladen.
       oftest vil nedbøren enten nå helt ned som regn, fordi den kolde luft bliver fortrængt af
       den varme ved overfladen.
       skulle det kolde lag luft ved overfladen være tykt nok, at hele den underafkølede dråbe
       fryser igen, så bliver det til iskorn (kugleformede gennemskinnelige hårde iskugler, der
       populært sagt er frosne regndråber), hvilket vi kun oplever sjældent. hvis kun dele af de
       underafkølede dråber når at fryse til iskorn, før den rammer overfladen, vil resten give
       isslag på jordoverfladen.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om fyens stiftstidende a/s på grund af utilstrækkelig glatførebekæmpelse er
erstatningsansvarlig over for leif andersen i anledning af dennes tilskadekomst ved fald efter
at være steget ud af sin bil på parkeringspladsen ved virksomheden ca. kl. 21.15 søndag den 5.
marts 2006. leif andersen skulle påbegynde sit arbejde som trykker på natholdet kl. 21.30.
uheldet er sket på et område, som efter det oplyste ikke benyttes under udførelse af arbejde,
og højesteret finder derfor, at uheldsstedet ikke kan anses for et arbejdssted eller en adgang til
arbejdspladsen i arbejdsmiljølovgivningens forstand. bestemmelserne i arbejdsmiljølovgiv-
ningen om arbejdets udførelse og arbejdsstedets indretning finder derfor ikke anvendelse ved
vurderingen af, om fyens stiftstidende har udvist et ansvarspådragende forhold.
højesteret lægger til grund, at der på uheldsdagen den 5. marts 2006 var stabilt frostvejr og
ingen nedbør efter glatførebekæmpelsen om morgenen.
efter den fremlagte beskrivelse af henholdsvis islag og isslag fra dansk meteorologisk insti-
tut er der herefter ikke grundlag for at antage, at der var isslag omkring uheldstidspunktet
samme dag kl. 21.15.
                                                - 5 -
fire dommere – michael rekling, oliver talevski, kurt rasmussen og jens kruse mikkelsen
– udtaler:
en arbejdsgiver har efter almindelige erstatningsregler en særlig pligt til at sørge for, at de
ansatte kan færdes sikkert på områder, som benyttes under udførelsen af arbejdet. denne sær-
lige pligt for arbejdsgiveren kan efter vores opfattelse ikke udstrækkes til et parkeringsareal,
som ikke anvendes under udførelsen af arbejdet, og som ikke udgør en umiddelbar adgangs-
vej til virksomheden.
bedømmelsen af fyens stiftstidendes ansvar må derfor ske efter reglerne om grundejeres an-
svar for glatførebekæmpelse.
der er fremlagt arbejdssedler fra anlægsgartner sparvath, som viser, at der er ryddet sne og
saltet i to timer fra kl. 6.00 den 5. marts 2006, og at dette på ny er sket i fire timer fra kl. 21.00
samme dag. der er enighed om, at de ansatte hos sparvath ikke var nået til parkeringspladsen,
inden uheldet skete ca. kl. 21.15. der er ikke oplysninger i sagen, som viser, at fyens stiftsti-
dende på et tidligere tidspunkt end kl. 21.00 havde anledning til at iværksætte fornyet glatfø-
rebekæmpelse, f.eks. på grund af temperaturændringer, ny nedbør eller konstateret glat føre
på parkeringspladsen.
vi finder herefter, at glatførebekæmpelsen om morgenen den 5. marts 2006 og den påbe-
gyndte glatførebekæmpelse om aftenen samme dag var tilstrækkelig til at opfylde forpligtel-
sen som grundejer til at sikre forsvarlige forhold på parkeringspladsen.
vi stemmer derfor for at stadfæste landsrettens dom.
dommer lene pagter kristensen udtaler:
jeg finder, at fyens stiftstidende som arbejdsgiver og ejer af det af sagen omhandlede parke-
ringsareal, der dagligt benyttes af virksomhedens ansatte, har haft pligt til at være særlig op-
mærksom på, at der blev truffet tilstrækkelige foranstaltninger til glatførebekæmpelse på are-
alet forud for de af virksomheden fastsatte tidspunkter for arbejdets påbegyndelse og afslut-
ning, hvor de ansatte især har deres gang på arealet.
                                               - 6 -
det er ikke bestridt, at de aktuelle vejrforhold på uheldstidspunktet gjorde, at der var behov
for glatførebekæmpelse. foranstaltninger herimod var gået i gang kl. 21, men var ikke nået til
parkeringsarealet kl. 21.15, da uheldet fandt sted som følge af, at der var isglat på parkerings-
arealet.
det er ikke nærmere belyst, hvorfor glatførebekæmpelsen ikke var gået i gang på et tidligere
tidspunkt henset til, at natholdet skulle møde ind i tidsrummet forud for kl. 21.30 med henblik
på at påbegynde arbejdet kl. 21.30.
jeg lægger herefter til grund, at det kan bebrejdes fyens stiftstidende, at glatførebekæmpelsen
ikke havde nået at omfatte parkeringsarealet, da ulykken fandt sted, og jeg voterer derfor for
at stadfæste byrettens dom.
der træffes afgørelse efter stemmeflertallet.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal statskassen betale 40.000 kr. til fyens stiftstidende
a/s.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
                                             --oo0oo--
                                udskriftens rigtighed bekræftes.
                                          højesteret, den


text:
                             højesterets dom
                             afsagt fredag den 3. juli 2015
sag 52/2015
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat jeppe søndergaard, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i nykøbing falster den 2. september 2014 og af
østre landsrets 1. afdeling den 28. januar 2015.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, jytte scharling, marianne højgaard
pedersen, hanne schmidt og jan schans christensen.
påstande
dommen er anket af anklagemyndigheden med påstand om skærpelse.
t har påstået formildelse.
anbringender
anklagemyndigheden har navnlig anført, at der bør ske en større nuancering af strafudmålin-
gen i sager om bombetrusler, således at der i de mere alvorlige sager udmåles straffe, som
væsentligt overstiger det hidtidige strafniveau på 20-30 dages fængsel. strafudmålingen bør
afspejle den utryghed og usikkerhed, som kan være forbundet med bombetrusler. i takt med
udviklingen i det generelle trusselsbillede og siden hændelserne i norge den 22. juli 2011 har
der været et øget fokus på den politimæssige håndtering af sager om bombetrusler. den aktu-
elle alvorlige terrortrussel mod danmark vil kunne påvirke den politifaglige vurdering af en
                                                - 2 -
konkret trussel, således at der i tvivlstilfælde i højere grad end tidligere er en tendens til at
tage henvendelsen alvorligt og iværksætte en ofte betydelig og ressourcekrævende bered-
skabsmæssig indsats. ved strafudmålingen bør der i skærpende retning også lægges vægt på, i
hvilket omfang truslen medfører ugrundet udrykning af politi og redningsmandskab, samt på
omfanget og karakteren af den indsats, som iværksættes af politi og redningsmandskab, her-
under myndighedernes tids- og ressourceforbrug. ved strafudmålingen bør der endvidere
lægges vægt på skadevirkningerne for de berørte, herunder økonomiske konsekvenser. straf-
fen for bombetrusler af en vis alvor bør for et enkelt forhold forhøjes til 4-6 måneders fæng-
sel.
i den konkrete sag skal der lægges vægt på, at t tre dage i træk fremsatte bombetrusler mod
sin arbejdsplads. truslerne medførte ugrundet udrykning af politi og redningsmandskab, og
der blev alle tre gange iværksat afspærring og bevogtning af feriecentret i adskillige timer.
ved de to første bombetrusler skete der desuden evakuering af feriecentret. de tre bombe-
trusler medførte samlet set et betydeligt ressource- og tidsforbrug for politiet og rednings-
mandskab opgjort til 500 timer for politiet og 30 timer for brandvæsen og ambulance. endvi-
dere blev et stort antal personer berørt af evakueringen. bombetruslerne påførte desuden la-
landia et betydeligt økonomisk tab opgjort til 435.000 kr. konsekvenserne af truslerne må
have stået t klart i hvert fald anden og tredje gang. på denne baggrund bør der ske en væ-
sentlig skærpelse af straffen, som bør fastsættes til fængsel i 8-9 måneder, og i hvert fald ikke
under 6 måneder. straffen bør være ubetinget. under hensyn til ts alder og gode personlige
forhold kan straffen eventuelt gøres delvist betinget med vilkår om samfundstjeneste.
t har navnlig anført, at straffen i sager om bombetrusler i hidtidig landsretspraksis typisk er
fastsat til 20-30 dages fængsel. der er intet grundlag for at skærpe dette strafniveau. baggrun-
den for hans handling var alene at opnå anerkendelse for sit arbejde hos ledelsen, således at
han fremover havde mulighed for at bevare sit job, og der var ingen politiske, økonomiske
eller andre motiver bag handlingen. navnlig henset til hans usædvanligt gode personlige for-
hold bør straffen udmåles lavere end af landsretten. straffen bør således som fastsat af byret-
ten udmåles til 60 dages fængsel, der gøres betinget på vilkår om samfundstjeneste. subsidi-
ært bør landsrettens strafudmåling stadfæstes.
                                                 - 3 -
der foreligger en række formildende omstændigheder i sagen. han har en relativt ung alder
og var alene 18 år på gerningstidspunktet. han er ustraffet og har aflagt en fuld tilståelse, lige-
som han angrer den handling, han har foretaget. handlingen blev foretaget meget spontant og
var i øvrigt uprofessionelt udført. han har mistet sit arbejde og pådraget sig et erstatningskrav
på 435.000 kr., som det vil tage ham mange år at tilbagebetale. han har en kæreste, som han
har haft i 1 ½ år, og har netop afsluttet studentereksamen med et godt resultat. hans studie-
start på sygeplejerskeuddannelsen er på grund af sagen udsat til august 2015, ligesom hans
aftjening af værnepligt er blevet udsat til primo 2016. det passerede har således haft meget
store personlige konsekvenser for ham. han har under sagen været frihedsberøvet i 17 dage,
hvilket har været særdeles belastende for ham, navnlig henset til hans unge alder.
det af anklagemyndigheden anførte om hændelserne i norge den 22. juli 2011 og den aktu-
elle alvorlige terrortrussel mod danmark er ikke relevant ved bedømmelsen af sagen. rigsad-
vokatens opgørelse af de samfundsmæssige omkostninger, herunder ressource- og tidsforbrug
for politi og redningsmandskab, kan ikke uprøvet lægges til grund, da de relevante myndig-
heder ikke fører nogen eksakt time-/sagsregistering.
retsgrundlag
straffelovens § 135 og § 266 lyder:
       ”§ 135. med bøde eller fængsel indtil 3 måneder straffes den, som ved ugrundet påkal-
       delse af hjælp, misbrug af faresignal el. lign. forårsager udrykning af politi, ambulance,
       redningsberedskabet eller sø- eller luftredningstjenesten.
       § 266. den, som på en måde, der er egnet til hos nogen at fremkalde alvorlig frygt for
       eget eller andres liv, helbred eller velfærd, truer med at foretage en strafbar handling,
       straffes med bøde eller fængsel indtil 2 år.”
reglerne om samfundstjeneste er senest ændret ved lov nr. 152 af 18. februar 2015 om æn-
dring af straffeloven og lov om fuldbyrdelse af straf m.v. (samfundstjeneste m.v.). lovæn-
dringen trådte i kraft den 1. maj 2015 og gælder for domme, der afsiges efter lovens ikrafttræ-
den.
af forslaget til lov nr. 152 af 18. februar 2015, folketingstidende 2014-15, tillæg a, lovfor-
slag l 50, de almindelige bemærkninger, pkt. 1.1 og 4.2, fremgår bl.a.:
                                         - 4 -
”1. indledning
1.1 formålet med lovforslaget er at revidere reglerne om samfundstjeneste med henblik
på en øget anvendelse af samfundstjeneste som alternativ til ubetinget fængsel.
formålet med samfundstjeneste er overordnet set så vidt muligt at begrænse anvendel-
sen af frihedsberøvelse som straf. dette bidrager til, at lovovertrædere undgår at blive
udsat for de negative påvirkninger, som kan finde sted i et fængsel.
samfundstjenesteordningen fungerer i dag grundlæggende godt og har gennem en læn-
gere årrække vist sit værd som et velegnet alternativ til ubetinget fængsel.
anvendelsen af samfundstjeneste har ikke haft negative konsekvenser i kriminalpræ-
ventiv henseende. i de sager, hvor samfundstjeneste er en egnet strafform, kan den ge-
neralpræventive effekt ikke antages at være mindre end for ubetinget fængsel. og de fo-
religgende undersøgelser viser en forbedret individualpræventiv virkning af samfunds-
tjeneste sammenlignet med ubetinget fængsel, idet tilbagefald til ny kriminalitet (reci-
div) er lavere ved samfundstjeneste set i forhold til ubetinget fængsel.
der lægges på denne baggrund med lovforslaget op til, at samfundstjeneste kan anven-
des over for et bredt felt af kriminalitetsformer, og at kriminalitetens art således tillæg-
ges mindre betydning ved den samlede vurdering af, om samfundstjeneste bør anvendes
i den konkrete sag. en udvidet brug af samfundstjeneste på straffelovens område bør
navnlig komme på tale ved førstegangsovertrædelser, der ikke har karakter af organise-
ret eller banderelateret kriminalitet. den udvidede brug af samfundstjeneste vil bl.a. om-
fatte visse sager vedrørende simpel vold.
…
endvidere foreslås det at lovfæste, at den ubetingede del af en dom med vilkår om sam-
fundstjeneste, hvor en del af fængselsstraffen er ubetinget og en del betinget (kombina-
tionsdom), højst må udgøre en tredjedel af den samlede straf. forslaget skal ses i sam-
menhæng med, at der ikke kan ske prøveløsladelse fra den ubetingede del af en kombi-
nationsdom.
…
4. samfundstjenestens anvendelsesområde
…
4.2. lovforslagets udformning
4.2.1. straffelovrådet har i overensstemmelse med kommissoriet overvejet samfundstje-
nestens anvendelsesområde i forhold til, dels hvilke kriminelle der kan idømmes sam-
fundstjeneste, dels ved hvilken kriminalitet der kan idømmes samfundstjeneste.
straffelovrådet lægger i den forbindelse til grund, at samfundstjeneste fortsat bør være
et alternativ til ubetinget fængsel, som er strengere end en betinget dom uden vilkår om
samfundstjeneste.
                                          - 5 -
da samfundstjeneste således i strenghed ligger mellem betinget dom uden vilkår om
samfundstjeneste og ubetinget fængsel, kan samfundstjeneste afgrænses dels nedad til
betinget dom uden vilkår om samfundstjeneste, dels opad til ubetinget fængsel.
straffelovrådet finder ikke grundlag for at foreslå ændringer i den eksisterende afgræns-
ning nedad til betinget dom uden vilkår om samfundstjeneste. straffelovrådet finder så-
ledes ikke grundlag for en sådan generel skærpelse eller lempelse i sanktionsniveauet,
som en ændring af grænsen mellem betinget dom uden vilkår om samfundstjeneste og
betinget dom med vilkår om samfundstjeneste ville være udtryk for.
…
4.2.3. straffelovrådet anfører, at tiltaltes eventuelle forstraffe ligesom i dag bør indgå
som et afgørende element ved afgørelsen af, om en person, der efter en samlet vurdering
er egnet til samfundstjeneste, bør idømmes samfundstjeneste eller ubetinget fængsel.
…
4.2.5. straffelovrådet har overvejet, hvilke principper der bør være styrende for, hvilke
former for kriminalitet der bør kunne straffes med samfundstjeneste.
…
4.2.5.4. samlet set er det straffelovrådets opfattelse, at udgangspunktet bør være, at
samfundstjeneste kan anvendes over for et bredt felt af kriminalitetsformer, og at der
ikke er grundlag for fortsat at tale om et ”kerneområde” for anvendelsen af samfunds-
tjeneste. straffelovrådet lægger i den forbindelse også vægt på, at de to hovedanvendel-
sesområder for samfundstjeneste allerede i en årrække har været dels færdselssager, dels
voldssager, mens det traditionelle ”kerneområde” – berigelsesforbrydelser – først kom-
mer på tredjepladsen.
det er straffelovrådets opfattelse, at en udvidet brug af samfundstjeneste på straffelo-
vens område navnlig bør komme på tale ved førstegangsovertrædelser, der ikke har ka-
rakter af organiseret eller banderelateret kriminalitet, og at der ved de lidt længere
straffe bør indføres en ordning, hvorefter ny kriminalitet i den fastsatte prøvetid udløser
en reststraf svarende til en tredjedel af den betingede fængselsstraf ifølge dommen til
samfundstjeneste, når samfundstjenesten er udført. en sådan udvidelse af brugen af
samfundstjeneste vil på den ene side åbne mulighed for at idømme flere første-
gangskriminelle samfundstjeneste, men på den anden side samtidig indebære, at ny kri-
minalitet i prøvetiden straffes hårdere end i dag, jf. nedenfor i pkt. 5.2.
valget mellem samfundstjeneste og ubetinget fængsel (når tiltalte findes egnet til sam-
fundstjeneste) bør efter straffelovrådets opfattelse fremover først og fremmest afgøres
ud fra en samlet vurdering af dels grovheden af den nu foreliggende kriminalitet som
udtrykt ved længden af fængselsstraffen, dels omfanget og alvoren af eventuel tidligere
kriminalitet. når bortses fra røveri, voldtægt, grov vold, grove våbenlovsovertrædelser,
grove narkotikaforbrydelser og vidnetrusler mv., bør kriminalitetens art derimod som
udgangspunkt ikke som sådan tillægges væsentlig betydning, men der bør fortsat udvi-
ses tilbageholdenhed med at anvende samfundstjeneste i tilfælde, hvor der er tale om
mere organiseret kriminalitet, eller hvor forurettede er påført betydelige fysiske eller
psykiske skader. det samme gælder som udgangspunkt, hvis kriminaliteten er udøvet
over for et særligt værgeløst offer.
…
                                                  - 6 -
       4.2.6. justitsministeriet er enig i straffelovrådets overvejelser og forslag, og lovforslaget
       er udformet i overensstemmelse med rådets lovudkast.”
i straffelovrådets betænkning nr. 1545/2014 om samfundstjeneste mv., som lovforslaget byg-
gede på, hedder det s. 188:
       ”med hensyn til trusler, der er egnede til at fremkalde alvorlig frygt for liv, helbred el-
       ler velfærd, jf. straffelovens § 266, anvendes i dag afhængig af sagens karakter både bø-
       destraf, betinget fængsel uden vilkår om samfundstjeneste, betinget fængsel med vilkår
       om samfundstjeneste og ubetinget fængsel. efter straffelovrådets opfattelse bør sam-
       fundstjeneste fremover kunne anvendes i samme omfang som samfundstjeneste i dag.
       straffelovrådet lægger herved navnlig vægt på, at sager om trusler efter straffelovens
       § 266 spænder over et vidt felt af meget forskellig grovhed, og at der derfor for at kunne
       fastsætte en straf, der står i rimeligt forhold til gerningen, er behov for afhængig af sa-
       gens konkrete omstændigheder at kunne anvende både bøde, rent betinget fængsel, sam-
       fundstjeneste og ubetinget fængsel.”
højesterets begrundelse og resultat
t er fundet skyldig i overtrædelse af straffelovens § 266 og § 135 ved tre dage i træk at have
fremsat bombetrusler mod feriecentret lalandia, hvor han var ansat som tjener. for højesteret
angår sagen alene strafudmålingen, herunder spørgsmålet om der er grundlag for en forhøjelse
af strafniveauet vedrørende bombetrusler.
om straf for bombetrusler
gennem de seneste år er der i europa og herunder i nabolande til danmark forekommet en
række bombesprængninger på offentlige steder og på andre steder, hvor mange mennesker
samles, og der har også i danmark været en betydelig øget opmærksomhed om risikoen for
sådan alvorlig kriminalitet. som følge heraf er trusler om bombesprængninger egnet til at
skabe frygt i befolkningen. trusler om bombesprængninger behandles også af politi og red-
ningsmandskab med stor alvor og kan ofte skabe betydelige forstyrrelser både for enkeltper-
soner og for virksomheder og institutioner mv.
højesteret finder på den baggrund, at der er grundlag for en skærpelse af den nugældende
praksis for udmåling af straf for trusler af denne art, hvorefter straffen typisk er blevet fastsat i
niveauet 20-30 dages fængsel.
                                                - 7 -
den foreliggende sag drejer sig om overtrædelse af straffelovens § 135 om misbrug af fare-
signal mv. med en strafferamme på bøde og fængsel indtil 3 måneder og overtrædelse af
§ 266 om trusler, der er egnet til at fremkalde alvorlig frygt for eget eller andres liv, med en
strafferamme på bøde eller fængsel indtil 2 år. sagen angår ikke andre straffebestemmelser,
der under andre omstændigheder kan være relevante i forbindelse med bombetrusler, herunder
f.eks. straffelovens § 193 om omfattende forstyrrelse i driften af almindelige samfærdsels-
midler mv., der har en strafferamme på bøde eller fængsel indtil 6 år.
sager om bombetrusler, der indebærer en overtrædelse af straffelovens § 266 og § 135, kan
omfatte forhold af meget forskellig karakter og grovhed. højesteret finder, at der ved straf-
fastsættelsen i sådanne sager kan tages udgangspunkt i en straf på fængsel i 3 måneder, når
truslen har været egnet til at skabe utryghed hos et større antal personer, har medført indsats
fra politi og redningsmandskab og herudover har skabt forstyrrelse for enkeltpersoner, virk-
somheder eller institutioner mv.
udmålingen af straffen må dog bero på en konkret vurdering af samtlige omstændigheder i
sagen, jf. herved bestemmelserne om straffens fastsættelse i straffelovens §§ 80, 81 og 82.
f.eks. kan den tiltaltes unge alder og gode personlige forhold indgå som en formildende om-
stændighed ved straffens fastsættelse, mens relevante forstraffe eller andre skærpende om-
stændigheder efter en konkret vurdering kan medføre en højere straf.
det må fortsat afhænge af de konkrete omstændigheder, herunder den tiltaltes personlige for-
hold, om straffen skal være ubetinget, helt eller delvis betinget med vilkår om samfundstjene-
ste, eller om straffen i særlige tilfælde skal være betinget uden vilkår om samfundstjeneste.
den konkrete sag
i den foreliggende sag er t skyldig i overtrædelse af straffelovens § 266 og straffelovens §
135 ved tre dage i træk, henholdsvis fredag den 15. august, lørdag den 16. august og søndag
den 17. august 2014, at have anbragt sedler i restaurantområdet i feriecentret lalandia med
trussel om, at der ville sprænge en bombe i feriecentret.
truslerne medførte ugrundet udrykning af politi og redningsmandskab, og der blev i alle tre
tilfælde iværksat afspærring og bevogtning af feriecentret med et betydeligt ressourceforbrug
                                                - 8 -
til følge for politiet og redningsmandskabet. truslerne var endvidere egnet til at skræmme og
forstyrre et stort antal gæster, der de to første dage blev evakueret i henholdsvis ca. 8 timer og
ca. 6 timer om aftenen og natten. herudover skabte truslerne betydelig forstyrrelse for ferie-
centret og centrets ansatte og var egnet til at skade feriecentrets erhvervsinteresser. feriecent-
rets økonomiske tab er opgjort til knap 435.000 kr.
højesteret finder på denne baggrund – med udgangspunkt i det ovenfor beskrevne generelle
strafniveau på fængsel i 3 måneder – efter en samlet vurdering, at t for de tre forhold bør
straffes med fængsel i 6 måneder. højesteret har herved bl.a. lagt vægt på, at t i hvert fald
efter sin første trussel om en bombesprængning måtte indse de meget betydelige konsekven-
ser, som hans handlinger medførte, og at han på trods heraf på ny fremsatte tilsvarende trusler
de næste to dage.
under hensyn til, at t på gerningstidspunktet var 18 år og ustraffet, og i lyset af hans gode
personlige forhold, finder højesteret, at 4 måneder af straffen kan gøres betinget med vilkår
om samfundstjeneste som nedenfor bestemt, jf. straffelovens § 58, stk. 1, og § 64 som ændret
ved lov nr. 152 af 18. februar 2015.
da sagen af anklagemyndigheden navnlig er anket med henblik på højesterets stillingtagen til
det generelle strafniveau i sager om bombetrusler, bør statskassen betale sagens omkostninger
for højesteret.
                                      thi kendes for ret:
t straffes med fængsel i 6 måneder.
4 måneder af straffen skal ikke fuldbyrdes på betingelse af,
at t ikke begår strafbart forhold i en prøvetid på 1 år fra afsigelsen af denne dom,
at han inden for en længstetid på 8 måneder udfører ulønnet samfundstjeneste i 100 timer, og
                                              - 9 -
at han i prøvetiden undergiver sig tilsyn af kriminalforsorgen. prøvetiden ophører dog ved
længstetidens udløb.
statskassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.