text:
                              højesterets dom
                       afsagt onsdag den 17. september 2014
sag 94/2014
(2. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t
(advokat finn roger nielsen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i lyngby den 6. maj 2013 og af østre landsrets
18. afdeling den 29. januar 2014.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, thomas rørdam, poul
dahl jensen, lars hjortnæs og jens kruse mikkelsen.
påstande
dommen er anket af t med påstand om frifindelse, subsidiært strafbortfald og mere subsidi-
ært formildelse.
rigsadvokaten har påstået skærpelse, således at byrettens dom stadfæstes.
anbringender
t har til støtte for sin principale påstand navnlig anført, at han ikke har foretaget konstruk-
tionsændringer på sin landrover discovery 3, og at der derfor ikke foreligger en overtrædelse
af den dagældende bestemmelse i registreringsafgiftslovens § 5 a, stk. 1, nr. 1.
bilen var konstrueret og indrettet til ophold og beboelse derved, at der var etableret aftagelige
sæder, monteret et særligt tag og et sammenklappeligt køkken, som var klargjort til montering
af bord og gasblus. der kan efter lovbestemmelsen ikke stilles krav om, at alt løst camper-
udstyr altid skal medbringes under kørslen, jf. herved straffelovens § 1. det fremgik heller
                                                - 2 -
ikke af hans toldattest. indretningen til beboelse var ikke afhængig af, om f.eks. hynder, luft-
madras eller den løse bordplade var medbragt. han har endvidere været udsat for forskelsbe-
handling i forhold til andre indehavere af autocampere, idet han ikke modtog en toldattest,
hvor kravet om altid at medbringe alt løst camperudstyr fremgik, og idet han ikke var blevet
advaret om skats administrative praksis, sådan som andre blev ved advarselsbreve udsendt i
januar 2012. såfremt han findes skyldig, bør straffen bortfalde, fordi retstilstanden har været
uklar, og fordi han ikke modtog en toldattest, hvor kravet om altid at medbringe alt løst cam-
perudstyr fremgik. skal der udmåles en straf, bør den formildes, fordi den fastsatte bøde ikke
står i rimeligt forhold til hans kun lejlighedsvise anvendelse af bilen uden det løse camper-
udstyr.
rigsadvokaten har navnlig anført, at t ved ikke at medbringe alt løst camperudstyr har an-
vendt sin landrover discovery 3 i strid med betingelserne for den særligt lempelige afgiftsbe-
rigtigelse, han opnåede i 2006 efter den dagældende bestemmelse om autocampere i registre-
ringsafgiftslovens § 5 a, stk. 1, nr. 1. det følger af bestemmelsens ordlyd, at køretøjet ikke
alene skulle være konstrueret, men også indrettet til ophold og beboelse, og det skulle køre-
tøjet efter ordlyden være ”utvivlsomt”. denne forståelse er også i overensstemmelse med for-
arbejderne til bestemmelsen. det forhold, at skat ikke har pålagt alle andre at betale regi-
streringsafgift eller anmodet om, at der blev rejst tiltale mod dem, medfører ikke, at t skal
stilles anderledes end det, som følger af reglerne på området. der er ikke grundlag for straf-
bortfald, idet reglerne ikke har været uklare, men tværtimod har været beskrevet klart i
skats vejledninger fra 1999 og frem til lovændringen i 2007. der er ikke grundlag for, som
landsretten har gjort, alene at fastsætte en ordensbøde for overtrædelsen. der bør, som byret-
ten har gjort, udmåles en normalbøde for den groft uagtsomme overtrædelse af punktafgifts-
lovgivningen, jf. den juridiske vejledning pkt. a.c.3.5.2.2.
retsgrundlag mv.
reglerne om en særlig lempelig afgift for campingbiler (autocampere) blev oprindelig indsat i
registreringsafgiftsloven ved lov nr. 61 af 7. februar 1990 med følgende ordlyd:
       ”§ 5 a. for køretøjer med tilladt totalvægt over 2 t, som utvivlsomt er konstrueret og
       indrettet til ophold og beboelse, udgør afgiften 60 pct. af den afgiftspligtige værdi.
       stk. 2. et køretøj, som er berigtiget med afgift efter stk. 1, afgiftsberigtiges efter § 4, når
       betingelserne for den foretagne afgiftsberigtigelse ikke længere er opfyldt. afgiften
       nedsættes dog med 60 pct. af køretøjets afgiftspligtige værdi.”
                                                - 3 -
af bemærkningerne til lovforslaget fremgår bl.a. (jf. folketingstidende 1989-90, tillæg a, l
42, sp. 1329 og 1331):
                                       ”almindelige bemærkninger
      …
      a. 1. campingbiler.
      ved lovforslaget foreslås afgiften af campingbiler nedsat.
      efter gældende regler beskattes campingbiler (autocampere, motorhomes m.v.) som al-
      mindelige personbiler. det betyder, at de belægges med 105/180 pct. afgift af bilens
      værdi indbefattet moms.
      det forhold, at campingbiler på grund af deres særlige opbygning og indretning til op-
      hold og beboelse er bekostelige i anskaffelse selv uden afgift, har medført, at der her i
      landet kun er registreret få campingbiler.
      for at gøre det lettere både at erhverve og leje campingbiler foreslås det, at der indføres
      en særlig afgiftssats for biler, der utvivlsomt er konstrueret og indrettet til ophold og be-
      boelse.
      satsen er foreslået fastsat til 60 pct. af den afgiftspligtige værdi. en værdiafgift på 60
      pct. skønnes at give den afgiftsbelastning, der udligner afgiften af den særlige cam-
      pingindretning, og skønnes samtidigt at være den lavest mulige sats, når det skal und-
      gås, at campingbiler substituerer almindelige personbiler.
      …
                         bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser
                                                   til § 1
      til nr. 3 [§ 5 a]
      forslaget om afgiftslettelse vedrører alene køretøjer med totalvægt over 2 tons, der
      utvivlsomt er konstrueret og indrettet til ophold og beboelse. det betyder, at køretøjet
      skal have en passende loftshøjde, og skal være indrettet med sovepladser, køkken,
      vand-, og spildevandstank m.m. beboelsesdelen kan eventuelt være aftagelig.
      hvis køretøjet efterfølgende ombygges til almindelig personbil afgiftsberigtiges det som
      sådan, idet afgiften dog nedsættes med 60 pct. af den afgiftspligtige værdi.”
under lovforslagets behandling besvarede skatteministeren bl.a. følgende spørgsmål fra fol-
ketingets skatteudvalg (jf. l 42 – bilag 3 og 17):
                                                - 4 -
       ”spørgsmål 3:
       ad nr. 3. hvad kan ministeren oplyse om afgiftsberegningen, når beboelsesdelen er af-
       tagelig, og køretøjet benyttes til almindelig kørsel uden beboelsesdelen?
       svar:
       af en bil, der er konstrueret og indrettet til campingformål, skal der svares afgift som
       sådan, hvad enten beboelsesdelen er fast monteret eller aftagelig. at beboelsesdelen
       eventuelt senere tages af i kortere eller længere perioder, har ingen betydning for af-
       giftsberegningen.
       …
       spørgsmål 9:
       ad besvarelsen af spørgsmål 3…
       kan konstruktionen af en bil med aftagelig beboelsesdel give anledning til misbrug i af-
       giftsmæssig forstand, hvis køretøjet benyttes uden beboelsesdel?
       svar:
       for at bilen skal kunne afgiftsberigtiges med 60 pct. skal der svares afgift af bilens
       værdi monteret med beboelsesdelen. køretøjet uden beboelsesdel vil fremtræde som en
       ladvogn og frit kunne benyttes som sådan.
       afgiften på 60 pct., der er betalt af værdien med beboelsesdelen, vil være større end af-
       giften på en gul-plade-bil, hvor afgiften mellem 2 og 3 tons i tilladt totalvægt er 12.000
       kr. og mellem 3 og 4 tons 7.500 kr. der er derfor ingen risiko for misbrug.”
ved lov nr. 463 af 31. maj 2000 blev reglerne for campingbiler i registreringsafgiftsloven ju-
steret, og bestemmelsen fik følgende ordlyd:
       ”§ 5 a. for følgende køretøjer udgør afgiften 0 kr. af de første 12.100 kr. af den afgifts-
       pligtige værdi og 60 pct. af resten:
       1) køretøjer med en egenvægt over 2 t, som utvivlsomt er konstrueret og indrettet til
       ophold og beboelse, herunder med adgang til opredning af egentlige sovepladser for
       mindst 4 personer,
       …”
af bemærkningerne til lovforslaget fremgår bl.a. (jf. folketingstidende 1999-2000, tillæg a,
l 235, s. 6437 og 6439):
                                       ”almindelige bemærkninger
       …
       campingbiler
       i 1989 blev registreringsafgiften af campingbiler med virkning fra 1. januar 1990 nedsat
       fra marginalt 180 pct. til 60 pct. med den begrundelse, at campingindretningen ikke
       skulle belastes med den høje marginale afgift af almindelige personbiler.
                                                  - 5 -
       efter bestemmelsen defineres campingbiler, som biler med en tilladt totalvægt over 2
       ton, som er utvivlsomt indrettet til ophold og beboelse. i bemærkningerne til bestem-
       melsen i lovforslaget blev dette specificeret yderligere: ”køretøjet skal have en passende
       loftshøjde, og skal være indrettet med sovepladser, køkken, vand- og spildevandstank
       mm.” (l 42, 1989-90-samlingen).
       metoderne til at opfylde kravene til indretningen af campingbiler til meget lave om-
       kostninger er imidlertid blevet mere og mere fantasifulde i de forløbne 10 år. derved
       udvandes den oprindelige begrundelse for at campingbiler skulle have en lavere afgifts-
       sats samtidigt med, at campingbiler substituerer større personbiler, der kunne give et
       langt større provenu til statskassen.
       …
       regeringen foreslår derfor, at bestemmelsen om den særligt gunstige afgiftsberigtigelse
       for campingbiler præciseres med krav om mindst 4 sovepladser og en ændring med hen-
       syn til størrelsen af bilerne fra 2 ton tilladt totalvægt til 2 ton egenvægt. herved skulle
       ordningen kunne normaliseres samtidigt med, at ”rigtige” campingbiler fortsat kan få
       glæde af ordningen.
       …
                           bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser
                                                     til § 1
       …
       til nr. 8 [§ 5 a]
       den foreslåede ændring præciserer, at der med campingbiler forstås køretøjer med en
       egenvægt over 2 t, som utvivlsomt er konstrueret og indrettet til ophold og beboelse,
       herunder med adgang til opredning af egentlige sovepladser for mindst 4 personer. både
       præciseringen med hensyn til størrelse af bilen og overnatningsfaciliteterne, har til for-
       mål at begrænse mulighederne for at få almindelige større personbiler kategoriseret som
       campingbiler.”
under førstebehandlingen af lovforslaget i folketinget anførte skatteministeren (ole stavad)
bl.a. (jf. folketingstidende 1999-2000, forhandlingerne, s. 6427):
       ”…problemet er den direkte omgåelse af reglerne... de biler, vi taler om her, er ikke
       biler, der er købt med henblik på at blive brugt som campingbiler. det er biler, der får
       en interimistisk indretning, så de formelt opfylder nogle betingelser, og derefter bruges
       de som ganske almindelige biler til daglig drift med en afgift, der er langt, langt lavere
       end for alle andre biler. vi har kunnet se, at der har været en eksplosion i antallet af bi-
       ler af den karakter ... jeg tror ikke, nogen af os er tjent med, at vi har en lovgivning, som
       bruges til noget ganske andet end det, der er tilsigtet.”
                                                - 6 -
under lovforslagets videre behandling besvarede skatteministeren bl.a. følgende spørgsmål
fra folketingets skatteudvalg (jf. l 235 – bilag 16 og 17):
      ”[kommentar til henvendelse fra en borger, n.n.:]
      [n.n.] mener, at det i lovforslaget angivne provenutab ved den nuværende campingbil-
      ordning er ren gætværk og forkert, at kravet om mindst 4 sovepladser er urimeligt, og
      endelig at lovforslaget er en handelshindring og alene er begrundet i misundelse.
      hertil bemærkes: den del af lovforslaget, der vedrører campingbiler, går ud på at nor-
      malisere ordningen for campingbiler således, at folketingets oprindelige intention om
      en særligt lav registreringsafgift af biler, som er utvivlsomt indrettet til ophold og bebo-
      else, fortsat er gældende, men uden at ordningen benyttes til biler, der i praksis substitu-
      erer andre større personbiler til fuld afgift.
      det er indlysende, at de biler, der uden ændringer i den særligt fordelagtige campingbil-
      ordning, vil blive brugt som andre større personbiler, vil opfylde et kørselsbehov, som
      ellers skulle have været dækket på anden måde – typisk af en almindelig personbil til
      fuld afgift.
      når det gælder antallet af sovepladser, mener jeg, at dette er et nødvendigt krav for at
      leve op til ovennævnte oprindelige intention. ægteparret, der hellere vil have gulv- eller
      bagageplads i stedet for 2 af sovepladserne, må henvises til at lade de ekstra sovepladser
      forblive i den position, som de har under kørslen. ellers ville loven jo alligevel åbne for
      biler, hvor beboelsesformålet træder i baggrunden.
      …
      spørgsmål 5:
      hvad er ministerens holdning til ved et ændringsforslag at tage den del af lovforslaget,
      der vedrører campingbiler, ud med henblik på at få undersøgt resultatet af de admini-
      strative stramninger, der er gennemført i december 1999, og at få undersøgt mulige mo-
      deller, som - hvis de gennemførte administrative stramninger viser sig utilstrækkelige -
      kan forhindre det egentlige misbrug af reglerne?
      svar:
      den administrative stramning som [skat] har gennemført tager udgangspunkt i lovens
      nuværende ordlyd og herunder den støtte til begrebet ”utvivlsomt indrettet til ophold og
      beboelse”, der kan hentes i bemærkningerne til det lovforslag, der gennemførte særreg-
      lerne for campingbiler i 1990. opstramningen går ud på at sikre, at der ikke efter god-
      kendelsen som campingbil kan ske større ændringer af campingindretningen, der g år ud
      på at tilbageføre bilen i skikkelse af almindelig større personbil.
      lovforslaget supplerer den administrative stramning ved at øge kravet til størrelsen af
      bilerne med ca. 50 pct. og øge kravet til det mindste antal sovepladser med ca. 100 pct.
      sammenholdt med nuværende lovgivning/praksis.
      …”
                                                - 7 -
den administrative stramning gennemført i december 1999, der er henvist til i spørgsmål 5, er
beskrevet i skats nyhedsbrev af december 1999 til virksomheder, der er registreret efter lov
om registreringsafgift af motorkøretøjer mv. samt virksomheder, der handler med eller om-
bygger campingbiler (j.nr. 99/99-343-00021). af nyhedsbrevet fremgår bl.a.:
       ”praksisændring
       med virkning fra den 1. februar 2000 vil der i godkendelserne fra [skat] blive anført,
       hvor mange sæder bag førersædet, som den ombyggede autocamper er godkendt med.
       eventuelle befæstningshuller og -beslag mv. til ekstra sæder vil blive krævet afdækket
       eller fjernet.
       der vil endvidere blive stillet krav om, at køkkenarrangementet er fastmonteret i køre-
       tøjet. i nogle køretøjer er køkkenarrangementet indrettet på en sådan måde, at det (under
       kørsel) kan sammenklappes helt eller delvist, hvilket fortsat vil kunne accepteres.
       i en autocamper skal der altid under kørsel medbringes bord (evt. aftageligt) samt udstyr
       til indretning af sovepladser.”
de to sidste citerede afsnit svarer til, hvad der fremgår af skats punktafgiftsvejledning af 1.
juli 2000, pkt. e.1.4.4:
       ”e.1.4.4 busser og autocampere – 60 pct. afgift
       …
       konstruktion og indretning
       autocampere skal have en tilladt totalvægt over 2 tons og være utvivlsomt konstrueret
       og indrettet til ophold og beboelse. det vil sige forsynet med vinduer, isoleret, indven-
       dig beklædt og opvarmet som større campingvogne. der skal være sovepladser i køk-
       kenarrangement med vand- og spildevandstanke evt. toilet og passende loftshøjde.
       sovepladserne kan indgå i kombination med køretøjets opholds- og spiseplads. vand-
       og spildevandsanlæg skal være af en art og omfang, der svarer til køretøjets størrelse.
       en autocamper skal have en passende loftshøjde for at opfylde kravet om at være kon-
       strueret og indrettet til ophold og beboelse. en passende loftshøjde betyder, at køretøjet
       enten skal have forhøjet tag eller løftbart tag. der er ikke fastsat en minimumslofthøjde,
       men der skal være sædvanlig ståhøjde ved køkkenarrangementet, og i bilens opholds-
       og gangarealer skal der være en loftshøjde, der tillader oprejst eller i det mindste let for-
       overbøjet gang.
       køkkenarrangementet skal være fastmonteret i køretøjet. i nogle køretøjer er køkkenar-
       rangementet indrettet på en sådan måde, at det (under kørsel) kan sammenklappes helt
       eller delvis, hvilket godt kan accepteres. i en autocamper skal der altid under kørsel
       medbringes bord (evt. aftagelig!) samt udstyr til indretning af sovepladser.”
                                                - 8 -
disse afsnit fremgik uændret af punktafgiftsvejledningen, indtil § 5 a, stk. 1, blev ændret ved
lov nr. 541 af 6. juni 2007, hvor bestemmelsen om autocampere blev flyttet til stk. 2 og fik
følgende ordlyd:
       ”stk. 2. køretøjer, der er konstrueret og indrettet til ophold og beboelse, afgiftsberigti-
       ges efter § 4. for køretøjer som nævnt i 1. pkt. med en tilladt totalvægt på mindst 2 t,
       der er indrettet med adgang til opredning af egentlige sovepladser for mindst 4 personer,
       kan der dog ved afgiftsberigtigelsen ses bort fra udgiften til beboelsesindretningen samt
       fortjeneste og moms heraf... ”
af de almindelige bemærkninger til lovforslaget fremgår bl.a. (jf. folketingstidende 2006-07,
tillæg a, l 217, s. 7830):
       ”1.5. stramning for autocampere
       det har vist sig, at bestemmelsen er blevet udnyttet på en uhensigtsmæssig måde, idet
       almindelige større personbiler – oftest af mpv-type – ombygges til campingbiler, hvor
       omkostningerne ved ombygningen har været meget begrænsede, således at disse biler i
       praksis substituerer almindelige større personbiler, hvorved provenuet fra registrerings-
       afgiften af personbiler udhules.
       det foreslås, at hovedreglen fremover bliver, at der for campingbiler betales registre-
       ringsafgift som for almindelige personbiler, men at værdigrundlaget er uden udgiften til
       campingindretningen.”
registreringsafgiftsloven indeholder bl.a. følgende straffebestemmelse, jf. lovbekendtgørelse
nr. 29 af 10. januar 2014:
       ”§ 27. med bøde straffes den, der forsætligt eller groft uagtsomt
       …
       4) anvender et afgiftspligtigt køretøj, der er fritaget for afgift, eller hvoraf der er betalt
       afgift efter bestemmelserne i § 5, § 5 a, stk. 1 og 2, § 6, stk. 1, § 6 a, stk. 1, eller § 6 b,
       stk. 1, i strid med de betingelser, der gælder for fritagelsen eller afgiftsberigtigelsen ef-
       ter den pågældende bestemmelse,
       …”
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund mv.
t erhvervede den 15. september 2006 en landrover discovery 3, som blev afgiftsberigtiget
efter den dagældende bestemmelse for campingbiler (autocampere) i registreringsafgiftslo-
                                                 - 9 -
vens § 5 a, stk. 1, nr. 1, hvorefter afgiften udgjorde 0 kr. af de første 12.100 kr. af den afgifts-
pligtige værdi og 60 % af resten. dette var en undtagelse fra den almindelige bestemmelse om
registreringsafgift af personbiler i § 4, hvorefter afgiften udgjorde 105 % af de første 57.400
kr. af den afgiftspligtige værdi og 180 % af resten.
det var efter § 5 a, stk. 1, nr. 1, en betingelse for den lempelige afgiftsberigtigelse, at køretø-
jet utvivlsomt var konstrueret og indrettet til ophold og beboelse, herunder med adgang til
opredning af egentlige sovepladser for mindst 4 personer.
efter registreringsafgiftslovens § 27, stk. 1, nr. 4, straffes med bøde bl.a. den, der forsætligt
eller groft uagtsomt anvender et afgiftspligtigt køretøj, hvoraf der er betalt afgift efter § 5 a,
stk. 1 og 2, i strid med de betingelser, der gælder for afgiftsberigtigelsen efter den pågældende
bestemmelse.
siden en praksisændring offentliggjort i december 1999 har skat fortolket bestemmelserne
således, at der i en autocamper under kørsel bl.a. altid skal medbringes bord (eventuelt afta-
geligt) samt udstyr til indretning af sovepladser. denne praksis er også beskrevet i punktaf-
giftsvejledningen fra 2000 og i de følgende år, hvor den lempelige registreringsafgift for auto-
campere var gældende.
ved en lovændring i 2000 skærpede folketinget bestemmelsen om indregistrering af auto-
campere for at begrænse mulighederne for at få almindelige større personbiler kategoriseret
som campingbiler og derved undgå, at autocampere substituerede større personbiler. skats
administrative stramning blev omtalt i forbindelse med folketingets behandling af lovforsla-
get.
strafhjemlen mv.
højesteret finder, at det er i overensstemmelse med lovens ordlyd, forarbejder og formål at
stille krav om, at bilens camperudstyr skal medbringes under kørsel i en autocamper, for at
den kan anses for ikke alene konstrueret, men også utvivlsomt indrettet til ophold og bebo-
else.
                                                  - 10 -
det lægges efter landsrettens bevisresultat til grund, at t blev standset af politiet under kørsel
på offentlig vej den 2. juni 2011 uden at medbringe bilens camperudstyr, herunder bord, gas-
blus og liggeunderlag, og at han i foråret 2011 i flere tilfælde havde foretaget tilsvarende
kørsler. landsretten fandt, at forholdet kunne tilregnes t som i hvert fald groft uagtsomt.
højesteret tiltræder herefter, at t er fundet skyldig efter registreringsafgiftslovens § 27, stk. 1,
nr. 4, jf. § 5 a, stk. 1, nr. 1, som affattet ved indregistreringen af hans bil i 2006, jf. lovbe-
kendtgørelse nr. 977 af 2. december 2002.
højesteret finder endvidere, at t ikke har været udsat for en forskelsbehandling i forhold til
andre ejere af autocampere, som kan begrunde straffrihed eller strafbortfald. der er heller ikke
grundlag for at lade straffen bortfalde under henvisning til, at retstilstanden har været uklar,
idet skats administrative praksis havde været uændret siden december 1999 og offentlig
tilgængelig bl.a. i punktafgiftsvejledningen på tidspunktet for indregistreringen af ts køretøj i
2006.
fastsættelse af bøden
det fremgår af skats juridiske vejledning pkt. a.c.3.5.4.5.2., at der alene forudsættes fast-
sat en normalbøde beregnet på grundlag af den unddragne registreringsafgift, hvis et køretøj
benyttes i strid med reglerne i registreringsafgiftsloven i mere end 3 måneder, og at der i an-
dre tilfælde forudsættes fastsat en mindre ordensbøde.
ordensbøder forudsættes efter vejledningen gradueret efter, om der har været tale om retsstri-
dig benyttelse i indtil 1 uge, herunder enkeltstående tilfælde (1.500 kr.), i mere end 1 uge,
men ikke over 1 måned (3.000 kr.), i mere end 1 måned, men ikke over 2 måneder (4.500 kr.),
eller i mere end 2 måneder, men ikke over 3 måneder (7.500 kr.).
det fremgår af landsrettens dom, at landsretten i overensstemmelse med ts forklaring har lagt
til grund, at han ud over kørslen den 2. juni 2011 ”i foråret 2011 i flere tilfælde havde foreta-
get tilsvarende kørsler”. af ts forklaring for landsretten fremgår, at det formentlig drejede sig
om 6-7 kørsler i foråret 2011, hvor han kørte til en containerplads i forbindelse med, at han
renoverede sit hus, og at han efter hver kørsel genplacerede camperudstyret i bilen.
                                               - 11 -
da det ikke fremgår af landsrettens bevisvurdering, hvornår i foråret 2011, de tidligere 6-7
kørsler fandt sted, finder højesteret, at der ved straffastsættelsen må tages udgangspunkt i, at
det ikke kan udelukkes, at kørslen den 2. juni 2011 og de forudgående 6-7 kørsler har ligget
inden for en periode på 1 måned.
på den baggrund fastsætter højesteret bøden til 3.000 kr. med forvandlingsstraf af fængsel i 6
dage.
der er herefter ikke anledning til at tage stilling til, hvordan bøden skulle fastsættes, hvis det
måtte lægges til grund, at de i alt 7-8 enkeltstående kørsler havde fundet sted over en periode
på mere end 1 måned, herunder en periode på mere end 3 måneder.
konklusion
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom med den ændring, at bøden nedsættes til 3.000
kr. med forvandlingsstraf af fængsel i 6 dage.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at t straffes med en bøde på 3.000 kr. med
forvandlingsstraf af fængsel i 6 dage.
statskassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.


text:
h0059000 - ks
                         udskrift
                             af
              sø- & handelsrettens dombog
                        ____________
den 4. februar 2005 blev af retten i sagen
h-59-03
regner grasten teaterproduktion aps
(advokat ingrid brix jensen)
   mod
komponist
jesper winge leisner
(advokat niels m. andersen)
afsagt sålydende
                          d o m:
sagens spørgsmål er, om sagsøgte, jesper winge leisner,0
har krav på synkroniseringsvederlag, og i bekræftende
fald hvorledes dette vederlag skal beregnes i anledning
af, at musik, komponeret af ham, er anvendt i spillefil-
men ”askepop – the movie”. der er endvidere spørgsmål om,
hvorvidt sagsøgeren, regner grasten teaterproduktion aps,
har søgsmålskompetence.
                           - 2 -
påstande.
efter at sagsøgeren efter domsforhandlingen har frafaldet
2. led i sine under domsforhandlingen nedlagte påstande,
er sagsøgerens endelige påstande følgende:
sagsøgte tilpligtes at anerkende, at der ikke skal beta-
les synkroniseringsvederlag for anvendelsen af den af ham
komponerede musik i spillefilmen ”askepop – the movie”.
subsidiært tilpligtes sagsøgte at anerkende, at synkroni-
seringsvederlaget for anvendelsen af den af ham kompone-
rede musik i spillefilmen ”askepop – the movie” udgør
hans overenskomstmæssige andel af ncb's takster for be-
stillingsmusik.
mere subsidiært tilpligtes sagsøgte at anerkende, at syn-
kroniseringsvederlaget for anvendelsen af den af ham kom-
ponerede musik i spillefilmen ”askepop – the movie” udgør
et af retten fastsat mindre beløb end 150.000 kr.
sagsøgte har nedlagt påstand om frifindelse.
indledende sagsfremstilling.
regner grasten er filmproducent og ejer af og direktør i
det sagsøgende selskab (herefter benævnt: teaterproduk-
tion), regner grasten rettigheder a/s og regner grasten
filmproduktion a/s. regner grasten betegner også sig selv
under pseudonymet torkild lervad.
sagsøgte jesper winge leisner (herefter winge leisner) er
komponist og har komponeret et betydeligt antal populær-
melodier og leveret musik til spillefilm. trust
                           - 3 -
soundtrack a/s og jwl 2001 a/s er/var selskaber, ejet af
winge leisner.
michael hardinger er musiker og komponist og ejer af sel-
skabet starhouse aps.
”askepop” er en musical, et teaterstykke, der havde
premiere i glassalen i tivoli i oktober 2001. regner
grasten var manuskriptforfatter til musicalen, og winge
leisner og michael hardinger var komponister til den
største del af musikken.
ligeledes i oktober 2001 udkom soundtracket til musicalen
på cd på musikforlaget ”trustsoundtracks”. på cd’en figu-
rerede følgende fire melodier med tekst og musik, kompo-
neret af winge leisner: ”et lillebitte magisk øjeblik”,
”følg din drøm”, ”lys for mig” og ”ensomme hjerter”.
i april 2002 blev der indgået en ”konsortieaftale” mellem
teaterproduktion/torkild lervad alias regner grasten på
den ene side og starhouse aps/michael hardinger og jwl
2001 a/s/winge leisner på den anden side.
i februar 2003 havde spillefilmen ”askepop - the movie”
premiere i danske biografer. i 2003 udkom endvidere
soundtracket fra spillefilmen på cd på forlaget cmc re-
cords. på cd’en figurerede fem melodier med tekst og mu-
sik, komponeret af winge leisner, nemlig de fire fra mu-
sicalen samt ”følg dit hjerte”. ”ensomme hjerter” fra mu-
sicallen er på coveret til cd’en fra spillefilmen beteg-
net som ”mit ensomme hjerte”.
aftalegrundlag. yderligere sagsfremstilling.
                            - 4 -
af et oplæg til en aftale mellem ”regner grasten film” og
trust soundtracks a/s om ”askepop”, underskrevet af winge
leisner på vegne trust soundtracks a/s den 28. marts
2001, fremgår bl.a.:
    ”trust og regner grasten film finansierer produktio-
    nen af soundtracket til musicalen ”askepop” 50/50.
    budgettet er estimeret til 450.000 kr. ...
    trust sørger for tilvejebringelse af alle kompositio-
    ner ...
    sangene skal opfylde helt definerede dramatiske krav
    i historien og altså være nøje knyttet til musicalens
    manus ...
    trust soundtracks og regner grasten film recouper
    sammen, hvorefter nettoprovenuet splittes 50/50 ...
    trust udarbejder en enkel kontrakt til erstatning for
    denne shortform agreement.”
af en e-mail af 8. april 2001 fra winge leisner til reg-
ner grasten fremgik bl.a.:
    ”...
    omkring projekterne vil jeg foreslå en helt enkel af-
    tale, som kan være en skabelon for alt hvad vi laver
    sammen:
    trust står for al finansiering af musik-
    ken/soundtracks, dvs. at forslaget om, at regner
    grasten film skal 50%-finansiere musikken til askepop
    falder bort. trust påtager sig altså finansieringen
    af de projekter vi vil gøre sammen – og efter breake-
    ven splitter vi 50/50.
    dette ændrer naturligvis ikke på dine rettigheder.
    ved filmene har du alle synkroniseringsrettigheder
    vederlagsfrit, altså også i forbindelse med en senere
    filmudgave af askepop.
    ...
    jeg er også sikker på, at du og jeg kan skabe både
    god/sjov kreativitet – og god forretning sammen, når
    vi får et samarbejde op at køre ...”
                           - 5 -
”regner grasten film” og trust soundtracks a/s indgik ef-
terfølgende – i 2001 – en ”bindende aftale vedr. musical-
projektet: askepop”. af aftalen (bilag 8) fremgik bl.a.:
    ”trust soundtracks finansierer produktionen af
    soundtracket til musicalen ”askepop”. budgettet er
    estimeret til 450.000 kr. ...
    sangene skal opfylde helt definerede dramatiske krav
    i historien og altså være nøje knyttet til musicalens
    manus ...
    salg og distribution af soundtrack udgivelse.
    ...
    økonomi.
    parterne deler nettoprovenuet 50:50 efter at indspil-
    ningsomkostninger, initialomkostninger og udgifter
    til promotion er recoupet.
    ...
    som en del af denne aftale overdrager trust
    soundtracks vederlagsfrit regner grasten film alle
    synkroniseringsrettigheder til de producerede sange i
    forbindelse med en senere filmversion.
    rettighederne gælder for hele verden.
    ...”
i efteråret 2001 – omkring tidspunktet for premieren for
musicalen i tivoli – pågik der forhandlinger mellem par-
ternes advokater om en konsortieaftale. regner grastens
advokat michael havemann sendte den 25. september 2001 en
e-mail til winge leisners advokat niels m. andersen med
udkast til konsortieaftale til brug for et møde mellem
parterne dagen efter, og advokat niels m. andersen kom-
menterede i en e-mail af 27. september 2001 i punktform
aftaleudkastet. blandt advokat niels m. andersens forslag
til aftaletekst var:
    ”...
    overdragelsen af komponisternes rettigheder sker dog
    med respekt af den overdragelse, som komponisterne
    har foretaget vedrørende administration af deres ret-
    tigheder til musikforlag og ncb/koda for så vidt an-
    går de mekaniske rettigheder og den offentlige frem-
    førelse af de underliggende musikværker.
    ...
                           - 6 -
    kunstnerkonsortiet kan uden begrænsning udnytte og
    lade andre udnytte deres rettigheder i henhold til
    nærværende aftale.
    for så vidt angår de underliggende musikværker, som
    indgår i musical’en, skal kunstnerkonsortiet indgå
    sædvanlige aftaler med ncb/koda og tilsvarende andre
    organisationer i udlandet og betale de sædvanlige ve-
    derlag herfor (synkroniseringsvederlag, mekanise-
    ringsvederlag, lydfæstningsvederlag m.v.) i henhold
    til de angivne organisationers sædvanlige regler og
    tariffer. sådanne vederlag betales enten af kunstner-
    konsortiet eller den fonogramproducent, filmproducent
    eller anden tredjemand, som skal udnytte rettighe-
    derne til musical’en og fordeles af de pågældende or-
    ganisationer direkte til komponisterne og/eller dis-
    ses forlag og holdes således uden for kunstnerkonsor-
    tiet.
    ...”
den 5. april 2002 blev konsortieaftalen underskrevet.
af aftalen fremgår, at teaterproduktion ejer 50 % af kon-
sortiet, og at starhouse aps og jwl 2001 a/s ejer 25 %
hver.
det fremgår af aftalens præambel, at winge leisner og mi-
chael hardinger har komponeret de angivne musikstykker,
at regner grasten har skrevet historien, dialogen og ma-
nuskriptet, og at komponisterne og forfatteren hver især
bekræfter at have overdraget deres rettigheder til deres
respektive 100% ejede selskaber. det fremgår endvidere af
præamblens punkt 1.4, at
  ”parterne er på denne baggrund enige om at indskyde
  parternes store rettigheder til såvel musikken og tek-
  sterne som historien, dialogen og manuskriptet til mu-
  sicalen i et konsortium i henhold nærværende aftale.
  ophavsmændenes små ophavsrettigheder, dvs. mekanisering
  og offentlig fremførelse, er dog ikke omfattet af over-
  dragelsen til konsortiet. sådanne rettigheder er over-
  draget til ncb/koda og/eller musikforlag på sædvanlige
  vilkår; for så vidt angår forfatteren medfører dette,
  at denne modtager sædvanligt/markedsmæssigt vederlag i
  form af honorar, royalties og eventuelt copy-dan midler
                           - 7 -
  vedrørende manuskript for udnyttelse udenfor musicals
  (:udenfor store rettigheder).”
af konsortieaftalen fremgår endvidere bl.a.:
    3.  musikken og historien
    3.1. musikken og musikteksterne i musicalen består
    hovedsageligt af nye kompositioner.
    3.2. komponisterne indestår for,
    at komponisterne i sin helhed har ophavsretten til de
    ... nævnte værker,
    at musikken (kompositionen og teksterne) i sin helhed
    er originale ...
    4. øvrige rettigheder
    4.1. regner grasten teaterproduktion aps har indgået
    de som bilag 4 vedhæftede aftaler (herunder følgende:
    instruktør, koreograf, scenografer, udøvende kunst-
    nere – herunder skuespillere, sangere, musikere og
    dansere, dirigent og kapelmester) om overdragelse af
    disses rettigheder til musicalen.
    4.2. i det omfang, aftalerne er indgået med regner
    grasten teaterproduktion aps, videreoverdrages – i
    det omfang aftalerne med tredjemand tillader det –
    rettighederne og stilles vederlagsfrit til rådighed
    for konsortiet med henblik på konsortiet’s ejerskab
    og/eller udnyttelse heraf mod opfyldelse af aftalerne
    ...
    4.3. såfremt torkild lervad og/eller grasten har fået
    overdraget rettigheder, som måtte tilkomme belys-
    ningsmester [etc.] ... videreoverdrages disse tilsva-
    rende til konsortiet.
    4.4. konsortiet respekterer den mellem tivoli og reg-
    ner grasten teaterproduktion aps indgåede aftale,
    hvorefter der betales 5 % i royalty.
    4.5. på baggrund af ovenstående rettighedsoverdragel-
    ser samles alle rettigheder således så vidt muligt
    til musicalen hos konsortiet med henblik på, at par-
    terne i fællesskab gennem konsortiet kan udnytte
    disse. musicalens samlede originalmateriale ejes af
    konsortiedeltagerne i deres indbyrdes ejerforhold.
    5.  konsortiet’s udnyttelse af rettigheder
                       - 8 -
5.1 parterne har således overdraget alle rettigheder
til konsortiet med – undtagelse af små rettigheder
tilhørende ophavsmændene, jf. § 1.4 – efter ophavs-
retslovens til at udnytte og lade andre udnytte ret-
tighederne (herunder hel eller delvis udnyttelse, og
udnyttelse af senere, ændrede, bearbejdede og over-
satte versioner) og alle tilknyttede immaterielle
rettigheder, herunder merchandising, varemærker, ret-
tigheder efter markedsføringsloven m.v.
5.2. som følge af overdragelsen skal udnyttelsen af
rettighederne ske i fællesskab gennem konsortiet ...
5.3. parternes ideelle rettigheder (droit morale),
som ikke kan overdrages efter ophavsretsloven, tilhø-
rer hver af de respektive ophavsmænd og skal respek-
teres af konsortiet. parterne giver dog på forhånd
konsortiet samtykke til at foretage rimelige ændrin-
ger i musicalen, herunder i de underliggende værker,
og ret til at foretage videreoverdragelse af rettig-
heder til musicalen og de underliggende værker samt
giver samtykke til rimelig udnyttelse af deres ret-
tigheder, hvilket samtykke i relation til fx reklamer
og i andre lignende sammenhænge ikke kan nægtes uden
saglig grund hertil.
5.4 de ovenfor nævnte rettigheder omfatter – uden at
begrænse det generelle i det foregående – eneret-
tighederne til uden tidsmæssige, territoriale eller
andre begrænsninger:
 1. at sammenstille musikken ... og musicalen i alle
    formater, farver og versioner efter alle i dag
    kendte og i fremtiden kommende optagelsesmetoder,
    ...
 2. at fremføre, vise sælge og udleje musicalen med
    kompositionerne/musikken (eller dele heraf) med
    eller uden tekster eller eftersynkroniseret på
    ethvert sprog ... såvel som til
 3. at kopiere og på anden måde fremstille eksempla-
    rer af musicalen med musikken.
...
5.6. konsortiet kan uden begrænsning udnytte og lade
andre udnytte deres rettigheder i henhold til nærvæ-
rende aftale. for så vidt angår de små rettigheder
til underliggende musikværker, som indgår i musica-
len, skal konsortiet indgå sædvanlige aftaler med
ncb/koda og tilsvarende andre organisationer i udlan-
det og betale de sædvanlige vederlag herfor (synkro-
niseringsvederlag, mekaniseringsvederlag, lydfæst-
ningsvederlag m.v.) i henhold til de angivne organi-
sationers sædvanlige regler og tariffer, hvilke ve-
                           - 9 -
    derlag tilgår ophavsmændene og holdes udenfor konsor-
    tiet. konsortiet og/eller den producent (fonogrampro-
    ducent, filmproducent eller anden tredjemand, som
    skal udnytte rettighederne til musicalen) betaler
    endvidere royalties til de øvrige rettighedshavere
    ... for så vidt angår første opsætning inde i tivoli
    er det dog særskilt aftalt, at der ikke skal betales
    sædvanlige royalties for store rettigheder til kompo-
    nisterne og /eller forfatteren, idet der i stedet til
    fordeling mellem disse skal betaltes i alt 15 % af
    overskuddet ved første opsætning i tivoli defineret
    som nettoindtægterne ved billetsalget efter recoup-
    ment af udgifterne til markedsføring og udgifterne
    til produktion og afvikling af første opsætning.”
det fremgår af konsortieaftalens pkt. 6, at konsortiet
skulle indgå aftaler med relevante producenter om udnyt-
telsen af rettighederne til musicalen og de underliggende
værker på sædvanlige markedsvilkår. der var blandt andet
enighed om, at konsortiet skulle indgå aftale med teater-
produktion som produktionsselskab om selve opsætningen af
musicalen i tivoli, trust soundtracks om produktion og
udgivelse af musicalens musiknumre på fonogram og med et
filmproduktionsselskab kontrolleret af regner grasten om
en eventuel filmatisering. det fremgår videre af pkt. 6,
at teaterproduktion skulle aflægge behørigt regnskab for
førsteopsætningen af tivoliproduktionen og afregne 15 %
af overskuddet til konsortiet. det fremgår endelig, at
væsentlige beslutninger om udnyttelse af rettighederne og
indgåelse af aftaler med tredjemænd skulle træffes i fæl-
lesskab og i enighed, således at en part ikke usagligt
skulle kunne modsætte sig beslutninger, som de to øvrige
parter var enige om.
der er til sagen fremlagt en udateret ”kontrakt” mellem
”regner grasten filmrettigheder as” som køber og ”kunst-
nerkonsortiet v/regner grasten teaterproduktion aps” som
sælger om overdragelse af filmrettighederne til musicalen
askepop. kontrakten er – efter det oplyste i 2002 - un-
derskrevet for begge parter af regner grasten. prisen for
filmrettighederne var 150.000 kr. samt en del af netto-
                           - 10 -
overskuddet ved salg og visning af filmen, beregnet efter
nogle i aftalens § 9 nærmere angivne retningslinier. kon-
trakten omtaler ikke spørgsmålet om rettighederne til mu-
sicalens musikkompositioner eller afregning af eventuelt
synkroniseringsvederlag.
forud for spillefilmens premiere i biograferne i februar
2003 opstod der mellem parterne uenighed om, hvorvidt
winge leisner havde krav på synkroniseringsvederlag for
brugen af den af ham komponerede musik i spillefilmen. af
en e-mail af 12. november 2002 fra winge leisners advokat
til regner grastens advokat fremgik bl.a.:
  ”med hensyn til de små rettigheder er disse holdt uden
  for konsortiet, og deres klient må endvidere indhente
  tilladelse til anvendelse af både min klients og mi-
  chael hardingers musikværker i filmen og betale normalt
  synkroniseringsvederlag herfor. deres klient bliver
  nødt til at foretage denne rettighedsclearing, da det
  er en betingelse for overhovedet at kunne anvende mu-
  sikværkerne i filmen ...”
i en e-mail af 23. december 2003 fra winge leisners advo-
kat tilbød winge leisner at give tilladelse til synkroni-
sering af musikværkerne mod et vederlag på 150.000 kr.,
svarende til 30.000 kr. pr. sang, som skulle anvendes i
spillefilmen. tilladelsen omfattede skandinavien.
foranlediget af betalingskrav fra ncb (nordisk copyright
bureau) på 150.000 kr. på vegne winge leisner, stilet til
”regnar grasten film”, umiddelbart op til spillefilmens
premiere blev beløbet deponeret hos ncb, efter at ncb i
en rykkerskrivelse af 6. februar 2003 til ”regner grasten
film” havde truet med fogedforbud mod visning af spille-
filmen.
af ncb’s tariffer for anvendelse af musik i audiovisuelle
produktioner pr. 1. juli 2002 fremgår, at der med hensyn
til synkroniseringsvederlag for de forskellige produkti-
                           - 11 -
onstyper, herunder spillefilm, skelnes mellem allerede
eksisterende musik og bestillingsmusik. synkroniserings-
vederlag for brug af eksisterende musik, der er defineret
som ”musik, der tidligere har været indspillet og udgivet
fx på cd”, forhandles individuelt. synkroniseringsveder-
lag for bestillingsmusik, der defineres som ”ny musik
skrevet specielt til den pågældende produktion”, beregnes
efter tarifferne som udgangspunkt til 26.183 kr. for eu-
området og for resten af verden til 39.274,50 kr. af ta-
rifmaterialet fremgår endvidere bl.a.:
    ”...
    ingen regel uden undtagelse
    på trods af faste priser i tarifferne findes der und-
    tagelser hvor rettighedshaveren forbeholder sig ret-
    ten til selv at fastsætte prisen i hvert enkelt til-
    fælde. kontakt ncb når du har besluttet dig for hvil-
    ken musik du vil anvende – så tjekker vi om der er
    muligt, og hvad det koster.
    ...
    synkroniseringsvederlag
    synkroniseringsvederlaget er det beløb du skal betale
    for at få tilladelse til at bruge ncb-beskyttet musik
    i en av-produktion. tilladelsen gælder kun for den
    angivne produktion til det angivne anvendelsesformål.
    ...”
i en e-mail af 5. september 2003 fra lene børglum fra
”zentropa” til winge leisner bekræfter lene børglum, at
”zentropa” betalte 150.000 kr. til winge leisner for syn-
kroniseringsrettigheder ”and all other rights” til at
bruge musikken, som var 5 sange/kompositioner, i spille-
filmen ”open hearts”, ”and in derivative works for marke-
ting use according to our agreement.”
der er fremlagt en ikke underskrevet ”soundtrackaftale”
mellem trust soundtracks v/aller international a/s og
regner grasten rettigheder a/s vedrørende spillefilmen
”anja & viktor”. der er endvidere fremlagt en ”licensaf-
tale” mellem ”trust & soundtracks v/aller intl. a/s og
                           - 12 -
regner grasten film produktion aps, tillige vedrørende
spillefilmen ”anja & viktor”. aftalen fremstår som under-
skrevet den 15. april 2002 af winge leisner på vegne
”trust & soundtracks”.
forklaringer
regner grasten har forklaret, at han har lavet film i
mange år. han har skrevet en del manuskripter under pseu-
donym. ideen til musicalen askepop opstod i slutningen af
1999, hvor han aftalte projektet med tivolis underhold-
ningschef til opførelse i glassalen i tivoli. han fik
tilsagn fra michael hardinger til produktion af musik til
musicalen. i forbindelse med produktionen af en anden
film, bertram, fik vidnet en henvendelse fra winge leis-
ner, som vidnet kendte af navn. winge leisner havde et
sound track-selskab, der havde haft stor succes med
soundtracket til filmen ”den eneste ene”. der blev holdt
et møde mellem vidnet, hardinger og winge leisner, og da
kemien var god, enedes parterne om et samarbejde om musi-
calen. vidnet havde også et samarbejde med winge leisner
i forbindelse med filmen anja & victor. der kom ikke no-
get samarbejde i stand i forbindelse med ”bertram”.
den langsigtede strategi var, at musicalen efter forhå-
bentlig at være blevet en succes i tivoli skulle ”ekspor-
teres” til udlandet, f.eks. england og usa, hvilket kunne
give et godt indtægtsgrundlag. musicalen skulle endvidere
produceres i en spillefilmudgave. det var vidnet, der
skulle stå for produktionen af filmen, og det var menin-
gen, at han vederlagsfrit skulle kunne disponere over mu-
sikken. winge leisner skulle så oppebære indtægterne ved
at udgive soundtracket med egne og andres kompositioner
på cd. sådan var også aftalen i forbindelse med filmen
                           - 13 -
”anja & viktor”. vidnet har aldrig betalt noget beløb til
winge leisner for musikrettigheder.
vidnet foreslog winge leisner, at de skulle starte et
joint venture, hvor alt blev samlet i én hat med henblik
på at være sikret på lang sigt. de blev enige om strate-
gien, og en joint venture aftale, konsortieaftalen, blev
efter et roligt forhandlingsforløb indgået efter premie-
ren på musicalen. det var aldrig på tale, at der skulle
betales synkroniseringsvederlag til en konsortiedeltager.
det var meningen, at konsortiet skulle være indehaver af
alle rettigheder, og det er en fejl, at ordet ”synkroni-
sering” har sneget sig ind i aftalen. hvis vidnet havde
gjort sig dette klart, havde han aldrig skrevet aftalen
under.
regner grasten filmproduktion betalte i overensstemmelse
med den fremlagte aftale 150.000 kr. til konsortiet for
retten til at producere film over musicalen askepop.
150.000 kr. var markedsprisen. det var alle rettigheder,
som blev overdraget, også rettighederne til musikken, som
der ikke skulle betales særskilt synkroniseringsvederlag
for. en musical er et værk, hvor det ikke giver mening at
adskille handling og musik. det fremgår også af
soundtrack-aftalen, at synkroniseringsrettighederne blev
overdraget til filmselskabet, som ikke har givet afkald
herpå. denne overdragelse var forudsætningen for winge
leisners pladerettigheder til soundtracket.
hvis regner grasten filmproduktion skal betale yderligere
for filmrettighederne til askepop, vil selskabet gå vi-
dere til konsortiet med kravet. han har i givet fald ikke
fået det, som han har betalt for. michael hardinger har
ikke rejst noget krav i anledning af filmatiseringen af
askepop.
                           - 14 -
rettighederne placeres i forskellige regner grasten-sel-
skaber. det er noget, som revisor eller advokat tager sig
af. det kan måske virke lidt forvirrende. man kan jo se,
at ncb har taget fejl.
jesper winge leisner har forklaret, at han er komponist
og har komponeret omkring 500 sange. han har en tidligere
karriere som udøvende musiker bag sig. han har vundet
priser for sin musik og har haft 2 sange på den engelske
top 10. han har skrevet musik til flere film, dels som
særlige opgaver, dels ved at levere en enkelt eller en-
kelte sange til en film.
han stiftede selskabet trust soundtracks for at tjene
penge på udgivelse af filmmusik. konceptet var, at film-
producenten skulle gøre vederlagsfri brug af musikken,
mens trust soundtracks tjente penge på pladerettighe-
derne. det gik godt i starten, men da dette ikke fort-
satte, solgte han selskabet.
da der var brug for nogle hits i musicalen askepop, blev
han opfordret til at deltage i konsortiet. det var en del
af konsortieaftalen, at kunstnerne skulle indskyde deres
store rettigheder, hvilket er usædvanligt. det normale
er, at kunstnerne får del i billetindtægterne, men ved
konsortieaftalen ville han kun få penge ud af det, hvis
projektet i sin helhed gav overskud. det var en forudsæt-
ning, at de små rettigheder blev holdt uden for. da han
gik med i konsortiet, håbede han, at pladeudgivelsen
kunne give en indtægt. musicalen blev set af 72.000 men-
nesker og blev således en stor succes. hvis han ikke
havde indskudt sine store rettigheder, ville han have op-
pebåret 650.000 kr., men resultatet blev, at han ikke fik
noget beløb overhovedet.
                           - 15 -
forhandlingsforløbet op til konsortieaftalen var lang-
strakt. der var ingen misforståelser: han forærede ikke
sine små rettigheder væk. han og michael hardinger sagde
direkte til advokat michael havemann, at retten til at
oppebære synkroniseringsvederlag skulle bibeholdes, og
det kom så også med i aftaleteksten. det er mange år si-
den, at han havde tariffer for sin musik.
de små rettigheder blev holdt udenfor som en slags sik-
ring, da de store rettigheder blev skudt ind. de små ret-
tigheder giver også kun mindre indtægter.
trust soundtracks/aller international havde masterrettig-
hederne til musikken, men ikke komponistrettighederne,
der indehaves af komponisten selv. som komponist afgiver
man ikke sine komponistrettigheder. de rettigheder, som
omtales i hans mail af 8. april 2001 til regner grasten,
vedrører ikke komponistrettighederne.
han blev ikke inddraget i salget af filmrettighederne til
musicalen - han modtog blot en besked om, at salget havde
fundet sted. han hørte efterfølgende, at filmproduktionen
af askepop var påbegyndt. han havde krav på synkronise-
ringsvederlag for anvendelsen af musikværkerne, som ikke
var lavet til filmen, men til musicalen.
150.000 kr. er et rimeligt vederlag for 5 sange til en
film. han fik 150.000 kr. for fire brudstykker af sine
musikværker til en spillefilm af susanne bier, ”elsker
dig for evigt”, og for ca. 1½ år siden 135.000 kr. for et
musikstykke til en engelsk spillefilm.
trine skytte holm har forklaret, at hun de sidste 7 år
har været ansat hos ncb (nordisk copyright bureau). ncb
er en nordisk non profit organisation, der forvalter me-
                           - 16 -
kaniske rettigheder i musikverdenen. ncb har gensidig-
hedsaftaler med andre, udenlandske forvaltningsbureauer.
mekaniseringsrettigheder omfatter al sammenstilling af
lyd og billeder, f.eks. på film, video, tv-programmer
etc. synkroniseringsvederlaget dækker fremstilling af det
første eksemplar. herefter beregnes kopivederlag.
masterrettigheder er rettighederne til at foretage ind-
spilning af musikværkerne, mens ophavsmanden, kunstneren,
råder over komponistrettighederne til selve musikværket.
masterrettighederne giver dermed ikke rettighederne til
selve musikværket.
såfremt et medlems musikværk ønskes anvendt i en sammen-
stilling med billeder, skal der ske en rettighedsclea-
ring. forvaltes rettighederne af ncb, skal producenten
kontakte ncb. clearingen skal være gennemført før produk-
tionens premiere, for at produktionen er lovlig. i det
foreliggende tilfælde rettede regner grasten ikke henven-
delse til ncb med henblik på clearing. det var winge
leisner, der gjorde ncb opmærksom på filmproduktionen.
der sondres mellem præeksisterende musik og bestillings-
musik. ved præeksisterende musik er prisfastsættelsen in-
dividuel. for bestillingsmusik, der er bestilt særligt
til den pågældende produktion i henhold til aftale mellem
kunstneren og producenten, findes faste tariffer.
det var ncb's skøn, at synkroniseringsvederlaget for an-
vendelse af winge leisners musikværker skulle beregnes
som præeksisterende musik, fordi musikværkerne allerede
var udgivet på cd, og fordi det var det, som winge leis-
ner selv oplyste. opnås der ikke enighed om prisen, kan
musikken ikke benyttes. man kan ikke lave film, hvis man
ikke vil betale, hvad det koster.
                           - 17 -
procedure
teaterproduktion har anført, at parternes aftalegrundlag
er soundtrack-aftalen fra 2001 (bilag 8) og konsortieaf-
talen. ifølge soundtrack-aftalen, som blev indgået forud
for både musicalens opsætning i tivoli og konsortieafta-
len, blev synkroniseringsrettighederne til sangene over-
draget vederlagsfrit til regner grasten film til en se-
nere filmversion af ”askepop”. dette var i overensstem-
melse med den måde, som parterne i øvrigt havde samarbej-
det på: winge leisner lagde synkroniseringsrettighederne
ind, både masterrettighederne og de personlige, og fik
til gengæld pladerettighederne. regner grasten har ikke
frafaldet sine rettigheder i henhold til aftalen, der
heller ikke på noget senere tidspunkt er blevet ændret,
eller blot reforhandlet. meningen med konsortieaftalen
var da også, at konsortiet skulle være indehaver af alle
rettigheder, herunder de store rettigheder, således at
konsortiet kunne disponere på den forudsatte måde. ret-
tighederne skulle være samlet. winge leisner kunne have
fået indføjet i aftalen, at han forbeholdt sig rettighe-
derne til soundtracket i filmen, men den aftalte ordning
blev en anden, nemlig at winge leisner som konsortiedel-
tager skulle have 25 % af alle indtægter, når der var
overskud i konsortiet. projektet var langsigtet, og dette
havde winge leisner accepteret. de omhandlede synkronise-
ringsrettigheder var altså forlods overdraget til regner
grasten film. michael hardinger har da heller ikke rejst
noget krav i anledning af filmatiseringen. det kan undre,
at winge leisner ikke har indkaldt michael hardinger som
vidne under sagen.
såfremt retten kommer frem til, at winge leisner har krav
på et synkroniseringsvederlag, gøres det subsidiært gæl-
                           - 18 -
dende, at vederlaget skal beregnes efter tarifferne ved-
rørende bestillingsmusik. musicalen er et samlet værk,
der ikke kan adskilles i handling og musik. det fremgår
af konsortieaftalen, at winge leisners musiknumre var be-
stilt til en række sammenhænge. ifølge aftalens pkt. 5.4.
skulle konsortiet have ret til at sammenstille musikken i
en række relationer. det stod alle klart, at der var et
større antal anvendelsesmuligheder for musikken. det var
på forhånd meningen, at musikken skulle anvendes i alle
de nævnte medier, og det kan kun meget vanskeligt hævdes,
at musikken ikke også var bestilt til den planlagte film-
produktion. et eventuelt synkroniseringsvederlag må der-
for beregnes med udgangspunkt i ncb’s tarif for bestil-
lingsmusik, hvilket også vil være i overensstemmelse med
konsortieaftalens henvisning til ncb/kodas sædvanlige
”regler og tariffer”. der er ingen tariffer for præeksi-
sterende musik, hvor prisen fastsættes individuelt. en
fri forhandlingsret for winge leisner strider mod formå-
let med og ordlyden af konsortieaftalen, og kunne gøre
konsortiets udnyttelse af de overdragne rettigheder illu-
sorisk. winge leisner ville ved at kræve et uforholdsmæs-
sigt højt honorar, f.eks. en mio. kr., for sin musik
kunne ødelægge konsortiet. winge leisner må endvidere an-
ses for koncipist af aftalen, der med få undtagelser er
skrevet af efter advokat niels m. andersens koncept.
såfremt retten måtte finde, at der ikke er tale om be-
stillingsmusik, finder principperne i købeloven anven-
delse, således at synkroniseringsvederlaget skal fastsæt-
tes som et rimeligt og sædvanlig niveau. det er ubilligt
og i strid med aftalerne i parternes samarbejde i øvrigt
at kræve et vederlag på 150.000 kr. winge leisner har
ikke godtgjort, at et vederlag på dette niveau er sædvan-
ligt eller rimeligt. størrelsen af vederlaget må derfor
fastsættes til et væsentlig lavere beløb.
                           - 19 -
teaterproduktion har som konsortiedeltager den fornødne
retlige interesse i sagsanlægget til at kunne være sagsø-
ger. regner grasten vil rette krav mod konsortiet, hvis
han skal betale mere end de 150.000 kr. for filmrettighe-
derne. det var en forudsætning for ham, at musikken var
omfattet af købet. når der er tale om en musical, kan mu-
sik og handling ikke meningsfuldt adskilles.
winge leisner har anført, at han efter ophavsretslovens §
1 har rettighederne til egne kompositioner og tekster.
disse rettigheder forvaltes af ncb. aftalen fra 2001 (bi-
lag 8) mellem regner grasten filmproduktion og trust
soundtracks vedrører masterrettighederne. det blev af-
talt, at trust soundtracks skulle have rettighederne til
udgivelse af musikken på cd, mens regner grasten filmpro-
duktion skulle kunne anvende soundtracket i sin film. de
rettigheder, der her er på tale, er omfattet af ophavs-
retslovens §§ 65 og 66. trust soundtracks kunne ikke di-
sponere over winge leisners personlige komponistrettighe-
der, og winge leisner var ikke selv part i aftalen. gan-
ske som det ville være tilfældet, hvis det drejede sin om
musik, komponeret af lennon&mccartney, skal filmproducen-
ten rette henvendelse til ncb for at afklare komponist-
rettighederne med winge leisner, når musik, komponeret af
ham, ønskes benyttet i en film. synkroniseringsrettighe-
derne, nævnt i winge leisners mail af 8. april 2001 til
regner grasten, vedrørte alene masterrettighederne. afta-
len om spillefilmen anja & viktor var af tilsvarende ka-
rakter og havde intet med winge leisners rettigheder som
autor at gøre. der er i øvrigt ikke grundlag for at hen-
vise til, hvad parterne plejede at gøre. udover ”askepop”
havde parterne alene haft et samarbejde om anja & viktor.
det er ubestridt, at de såkaldte store rettigheder blev
skudt ind i konsortiet. de små rettigheder blev holdt
udenfor, hvilket var vigtigt for winge leisner. når der i
                           - 20 -
aftalens pkt. 5.6. henvises til betaling af de ”sædvan-
lige vederlag”, er meningen, at typen af vederlag, der
skal betales, afhænger af, hvilket medie der er tale om.
meningen var, at de små rettigheder skulle følge ncb-sy-
stemet, hvilket i det foreliggende tilfælde betød, at ve-
derlagets størrelse skulle forhandles. koncipistreglen er
uden betydning for fastsættelsen af vederlaget, allerede
fordi konsortieaftalen indeholder klare regler, men også
fordi aftalen blev indgået mellem to professionelle par-
ter efter forhandlinger.
ncb's system sondrer mellem eksisterende musik og bestil-
lingsmusik. i nærværende sag var musikværkerne allerede
indspillet på cd i 2001 i forbindelse med opførelsen af
musicalen. der er derfor tale om anvendelse af eksiste-
rende musikværker i forbindelse med filmversionen af
askepop. det er uden betydning, at konsortieaftalen inde-
holder en bestemmelse om, at et produktionsselskab kon-
trolleret af regner grasten skulle lave en eventuel film-
version af askepop, fordi de små rettigheder er holdt
uden for aftalen. der skulle derfor betales synkronise-
ringsvederlag i forbindelse med produktionen af filmver-
sionen af askepop for brugen af de eksisterende musikvær-
ker. winge leisner kendte ikke konkret til regner
grastens filmplaner
et vederlag på 150.000 kr. for anvendelsen af fem musik-
stykker komponeret af en anerkendt komponist må betegnes
som rimeligt. det er ikke godtgjort, at vederlaget skulle
være urimeligt. teaterproduktion kunne have begæret syn
og skøn, men har undladt dette. winge leisner har loyalt
opfyldt sine forpligtelser i henhold til aftalen, hvilket
regner grasten eller hans selskaber ikke gjorde. en hvil-
ken som helst filmproducent skulle have rettet henven-
delse til ncb.
                           - 21 -
aftalen mellem regner grasten filmproduktion og trust
soundtracks, der ikke er parter i denne sag, vedrører ma-
sterrettighederne. betaling af synkroniseringsvederlag
for brug af de af winge leisners kompositioner påhviler
regner grasten filmproduktion. konsortiet ved teaterpro-
duktion og regner grasten filmproduktion indgik aftale om
overdragelse af filmrettighederne, uden at winge leisner
blev inddraget som forudsat i konsortieaftalen. konsor-
tiet kunne ikke overdrage de små rettigheder til filmsel-
skabet, allerede fordi konsortiet ikke var rettighedsha-
ver. regner grasten filmproduktion skal som filmproducent
betale for de små rettigheder og har derfor ikke krav på
tilbagebetaling af synkroniseringsvederlaget. teaterpro-
duktion er ikke rette sagsøger.
rettens bemærkninger
uanset at spørgsmålet om betaling af synkroniseringsve-
derlag til winge leisner som komponist af musikken til
spillefilmen ”askepop the movie” efter det foreliggende
konkret er et retligt anliggende mellem ham og regner
grasten filmproduktion aps, der som producent af filmen
blev afkrævet betaling af ncb og foretog deponering af
det krævede beløb på 150.000 kr. som synkroniseringsve-
derlag til winge leisner, finder retten, at teaterproduk-
tion har fornøden retlig interesse i at få påkendt de
spørgsmål, som er indeholdt i teaterproduktions endelige
påstande, der således alene kan angå retsforholdet mellem
retssagens parter. retten har herved lagt afgørende vægt
på, at parterne begge er aftaleparter i konsortieaftalen,
der efter sit indhold bl.a. regulerer et spørgsmål om
synkroniseringsvederlag til musikkens ophavsmænd.
det fremgår af konsortieaftalen pkt. 1.4., at parternes
store rettigheder blev indskudt i konsortiet, mens de små
                           - 22 -
ophavsrettigheder ikke var omfattet af overdragelsen,
idet disse for musikkens vedkommende i stedet var over-
draget til ”ncb/koda og/eller musikforlag på sædvanlige
vilkår.” af aftalens pkt. 5.1. fremgår, at parterne har
overdraget alle rettigheder til konsortiet ”med undta-
gelse af små rettigheder”. af pkt. 5.6. fremgår, at kon-
sortiet uden begrænsning kan udnytte og lade andre ud-
nytte deres rettigheder, for så vidt angår de små rettig-
heder til underliggende musikværker dog således, at kon-
sortiet skal indgå sædvanlige aftaler med ncb/koda og be-
tale ”de sædvanlige vederlag herfor (synkroniseringsve-
derlag ...) i henhold til de angivne organisationers sæd-
vanlige regler og tariffer, hvilke vederlag tilgår op-
havsmændene og holdes udenfor konsortiet.”
retten finder, at det følger af de anførte bestemmelser i
konsortieaftalen, der blev indgået i april 2002 efter mu-
sicalens premiere i efteråret 2001, sammenholdt med sa-
gens oplysninger i øvrigt, at der skulle betales synkro-
niseringsvederlag til winge leisner som komponist, når de
af musicalens musikværker, der var komponeret af ham,
blev anvendt i den efterfølgende spillefilm ”askepop –
the movie”. den af teaterproduktion påberåbte soundtrack-
aftale fra 2001 (bilag 8) mellem ”regner grasten film” og
trust soundtracks a/s, der ikke er parter i nærværende
sag, kan ikke føre til et andet resultat, hvorved bemær-
kes, at det ikke fremgår af aftalen, at winge leisners
komponistrettigheder var omfattet af den i aftalens to
sidste afsnit omhandlede overdragelse.
efter en samlet vurdering af sagens omstændigheder og ef-
ter regner grastens og winge leisners forklaringer finder
retten, at der allerede fra et tidligt tidspunkt forud
for musicalens premiere var en fælles forståelse af, at
musical-udgaven af ”askepop” alene skulle være starten på
et langsigtet projekt, som fremtidigt - udover opførelsen
                           - 23 -
af musicalen andre steder i verden - også skulle omfatte
snarlig produktion af en spillefilmudgave af musicalen.
dette forhold afspejler sig såvel i konsortieaftalen som
i de forud herfor stedfundne forhandlinger, der illustre-
res af e-mailen af 8. april 2001 fra winge leisner til
regner grasten og den senere indgåede aftale (bilag 8).
under de således foreliggende omstændigheder, sammenholdt
med ordlyden af konsortieaftalens pkt. 5.6., ”synkroni-
seringsvederlag ... i henhold til de angivne organisatio-
ners sædvanlige regler og tariffer”, finder retten – uan-
set at der allerede var udgivet en cd med soundtracket
fra musicalen – ikke, at winge leisner har godtgjort
grundlag for, at det ham tilkommende synkroniseringsve-
derlag skal fastsættes på andet grundlag end efter tarif-
ferne for bestillingsmusik, dvs. på grundlag af fri for-
handling.
som følge af det anførte tages teaterproduktions subsidi-
ære påstand til følge som nedenfor bestemt.
                   thi kendes for ret:
sagsøgte, jesper winge leisner, tilpligtes overfor sagsø-
geren, regner grasten teaterproduktion aps, at anerkende,
at synkroniseringsvederlaget for anvendelse af den af ham
komponerede musik i spillefilmen ”askepop – the movie”
udgør hans overenskomstmæssige andel af ncb’s takster for
bestillingsmusik.
ingen af parterne betaler sagsomkostninger til den anden
part.
                             - 24 -
                  claus forum petersen
svend emil nielsen                               hans havsager
                              (sign.)
                           ___ ___ ___
                udskriftens rigtighed bekræftes
                p.j.v. sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
- jae
                                           udskrift
                                               af
                           sø- & handelsrettens dombog
                                          ____________
                                             dom
afsagt den 25. november 2010 af sø- og handelsretten sammensat af retsformanden, præsident hen-
rik rothe, og de sagkyndige medlemmer, willy goldby og karin schou andersen.
v-22-10
                                     duravit ag
                                     (advokat sune albert jensen)
                                     mod
                                     b&n developing aps
                                     (advokat jørgen lykkegård)
indledning
denne sag drejer sig om, hvorvidt b&n developing aps’ produktion og salg af et toilet af
mærket ”ben studio” er i strid med duravit ags europæiske designregistrering af et toilet
af mærket ”starck 3”.
sagen er af retten i århus den 22. marts 2010 henvist til behandling i sø- og handelsretten i
medfør af retsplejelovens § 225, jf. designlovens § 42.
                                                -2-
påstande
duravit ag har ved hovedforhandlingens begyndelse nedlagt følgende sideordnede påstan-
de:
1.    b&n developing aps tilpligtes at anerkende, at b&n developing aps ved fremstilling
      af det i sagen omhandlede toilet samt toiletsæde krænker duravit ags designrettighe-
      der, jf. design nr. 000019237-0003 af 08.04.2003.
2.    det forbydes b&n developing aps inden for den europæiske unions område at frem-
      stille, sælge og markedsføre et toilet samt toiletsæde som vist i bilag 5f og 5k. (bilag 5f
      og 5k er gengivet under oplysningerne i sagen)
3.    b&n developing aps tilpligtes at anerkende, at de omhandlede toiletter samt toilet-
      sæder, som er i b&n developing aps’ besiddelse, skal tilintetgøres.
4.    b&n developing aps tilpligtes til duravit ag at betale 500.000 kr. med sædvanlig
      procesrente fra nedlæggelse af den selvstændige erstatningspåstand den 2. oktober
      2010.
b&n developing aps har nedlagt påstand om frifindelse.
oplysningerne i sagen
duravit ag (herefter ”duravit”) er et tysk selskab, der producerer sanitetsudstyr m.v. dura-
vits produkter er kendt for deres kvalitet og design og markedsføres og sælges i hele verden.
b&n developing aps (herefter ”b&n”) er et dansk selskab, der ligesom duravit producerer
sanitetsudstyr. b&n producerer både egne og kunders design.
de omhandlede design
duravit fremstiller et væghængt toilet, ”starck 3”, der er designbeskyttet med en europæisk
designregistrering nr. 000019237-0003. toilettet er designet af philippe starck. ansøgningen
om registrering blev indgivet den 8. april 2003, og beskyttelsen udløber den 8. april 2013.
                                                -3-
b&n har fremstillet et væghængt toilet, ”ben studio”.
starck 3-toilettet og ben studio-toilettet har været forevist retten:
starck 3-toilettet iht. designregistrering nr.   ben studio-toilettet indkøbt fra henholdsvis
000019237-0003 af 8/4/2003.                      steiger i tyskland og xl byg i danmark (sa-
                                                 gens bilag 5f og 5k)
                                              -4-
måltegninger af toiletterne:
starck 3-toilettet                              ben studio-toilettet
duravit har endvidere produceret et toilet, ”starck 3-compact”. starck 3-compact-toilettet er
ikke beskyttet under en selvstændig europæisk designregistrering. duravit har ikke nedlagt
påstand om, at ben studio-toilettet udgør en krænkelse af duravits starck 3-compact-toilet.
sagens forløb
                                                  -5-
i 2009 konstaterede duravit, at et tysk selskab, treos gmbh (herefter ”treos”), markedsførte
og solgte et toilet, der efter duravits opfattelse var en efterligning af det designbeskyttede
starck 3-toilet. toilettet blev markedsført som produceret af et tysk selskab, steiger keramik.
duravit kontaktede herefter treos med henblik på at stoppe salg og markedsføring af toilet-
tet. dette førte til, at treos den 18. august 2009 underskrev en undladelses- og forpligtelses-
erklæring, hvorved selskabet erklærede ikke for fremtiden at ville sælge og markedsføre det
pågældende toilet. toilettet var produceret og leveret af b&n developing aps i danmark.
treos kontaktede herefter b&n i danmark, idet treos havde følt sig presset af duravit til at
opgive salg og markedsføring af toilettet i tyskland.
b&n rettede herefter den 24. august 2009 henvendelse til duravit og gjorde opmærksom på,
at b&n agtede at fortsætte produktionen af toilettet, idet b&n var af den opfattelse, at der
var væsentlige forskelle mellem designet af de to toiletter, og at b&n ikke krænkede dura-
vits rettigheder.
den 12. november 2009 fremsendte sales director i b&n, hans nygaard, pr. e-mail en række
billeder af sanitetsprodukter til frede andersen vvs. hans nygaard anførte i den forbindel-
se, at billederne forestillede ”nogle af de ting vi har udviklet og producerer samt sælger i flere eu-
ropæiske lande.” blandt billederne var der også et billede af et starck 3-toilet. frede andersen
vvs videresendte herefter billederne til adm. direktør hos duravit danmark, jesper lang-
berg.
den 3. december 2009 skrev duravit til b&n, at duravit anså ben studio-toilettet for at være
en ulovlig efterligning af duravits starck 3-toilet, og anmodede b&n bekræfte, at salget og
markedsføringen af ben studio-toilettet var ophørt.
idet duravit ikke modtog det ønskede svar fra b&n, anlagde duravit retssag den 14. januar
2010, og nedlagde den 2. oktober 2010 selvstændig påstand om erstatning.
                                                  -6-
der er under sagen fremlagt yderligere en række billeder af væghængte toiletter produceret
af de øvrige større producenter på markedet, bl.a. villeroy & boch m.fl.
forklaringer
jesper langberg, adm. direktør for duravit a/s, har forklaret, at duravit a/s er et 100 % ejet
datterselskab af det tyske selskab duravit ag.
starck 3-designlinjen er en serie produkter til baderum, herunder toiletter, håndvaske etc.,
designet af den verdensberømte designer philippe starck. philippe starck har været tilknyt-
tet duravit siden 1990, og hans samarbejde med duravit er eksklusivt inden for design af
baderumsudstyr. den første designlinje, starck 1, kom i 1994. siden har duravit lanceret
starck 2-, starck 3- og starck x-linjerne. samarbejdet med philippe starck er en meget vigtig
del af duravits brand. starck 3-serien blev første gang introduceret ved et kick off-
arrangement på ish-messen den 26. juni 2002. serien satte helt nye standarder for design og
har vundet ish design-award samt 2-3 andre designpriser.
starck 3-serien er en af de bedst sælgende produktserier hos duravit. serien markedsføres på
nettet, på messer og gennem kunder. duravit har 90 kontorer og 20 agenter. der er i øjeblik-
ket 26 personer beskæftiget hos duravit med markedsføring alene, og der bruges årligt mere
end 100 mio. kr. på markedsføring. duravit omsatte ca. 160.000 stk. af det designbeskyttede
starck 3-toilet sidste år. salget har været stigende siden introduktionen.
duravit sælger og markedsfører også sine produkter på det hollandske marked, hvor plieger
b.v. er en af de største kunder.
serien henvender sig især til projektsalg og professionelle aktører. duravit ønsker ikke at
markedsføre serien over for eksempelvis ”gør det selv”-markedet, idet det kan være skade-
ligt for duravits brand. markedsføringen og salget af ben studio-toilettet er skadeligt for
duravits brand og omsætning.
                                                 -7-
duravit oplever ofte, at andre aktører på markedet lader sig inspirere af duravits produktse-
rier.
det specielt karakteristiske ved starck 3-toilettet er 1) den opadgående bagkant, som er gen-
nemgående for hele starck 3-serien, 2) prægningen under sædet og 3) det, at monteringshul-
let er en firkant. det krænkende ben studio-toilet indeholder alle tre elementer.
toiletsædet til starck 3-toilettet er også designet af philippe starck. brættet er en væsentlig
del af designet. frem til 2009 var der ingen andre sæder, der kunne bruges sammen med
starck 3-toilettet. nu finder der en variant produceret af pressalit betegnet ”pressalit 3”. toi-
letbrættet produceret af pressalit adskiller sig fra starck 3-toiletbrættet. dette har pressalit
bevidst valgt for at undgå spørgsmål om plagiering.
villeroy & boch er blevet inspireret af duravits tanke om at udvikle et helt koncept og har
også udviklet deres egen designserie med et væghængt toilet betegnet ”subway”. subway-
toilettet er fuldstændigt forskelligt fra starck 3-toilettet, idet det ikke indeholder nogen af de
tre designkarakteristika.
han blev første gang opmærksom på ben studio-toilettet i august 2009 i forbindelse med, at
han læste en tilbudsavis fra et byggemarked. han modtog også en mail fra en af de større
kunder i danmark, som havde modtaget en mail fra b&n, hvor der var vedhæftet et billede
af et af duravits starck 3-toiletter. i forbindelse med sagen mod treos i tyskland blev han
også opmærksom på hjemmesiden net2bad.dk.
ingen i duravit har haft kendskab til b&n’s ben studio-toilet før 2009.
peter bolther, adm. direktør for b & n developing aps, har forklaret, at b&n developing
aps blev stiftet i 2004. samme år begyndte virksomheden at handle med sanitetsvarer. for 4-
5 år siden begyndte virksomheden et samarbejde med det hollandske firma de keuken-
mann, som er en del af dmg group, om udvikling af en serie af dampkabiner keukenmann.
de keukenmann ville på et tidspunkt udvikle deres egen serie af produkter under navnet
                                                 -8-
”ben”, og b&n hjalp med udviklingen af sanitetsdelen. ben studio-toilettet er en del af
ben-serien. b&n skulle overtage produktionen af toilettet. i den forbindelse ændrede b&n
lidt på designet. han kendte på det tidspunkt ikke noget nærmere til starck 3-toilettet, ud-
over at han da havde set det. inden b&n overtog produktionen af ben studio-toilettet, fik
de keukenmann det leveret fra en anden producent. modellen blev således allerede produ-
ceret og markedsført og solgt i holland, og han regnede derfor bestemt ikke med, at b&n
trådte nogen over tæerne. der har efter hans vidende aldrig været problemer mellem de
keukenmann/dmg group og duravit.
produktionen af ben studio-toilettet foregik i kina. b&n har aldrig haft produktion i düs-
seldorf.
markedsføringen af ben studio-toilettet står kunderne for. b&n blander sig ikke i hverken
prissætning, branding eller markedsføring. ben studio-toilettet blev præsenteret på ish-
messen i både 2007 og 2009, uden at det gav anledning til problemer.
på et tidspunkt meddelte steiger i tyskland, at de ikke længere ville købe ben studio-
toiletter fra b&n, idet de var blevet truet af duravit. han forsøgte derefter at komme i dialog
med duravit, idet han ikke ville acceptere, at b&n’s kunder blev truet.
der har kun været et meget begrænset salg af ben studio-toilettet i danmark. normalt sæl-
ger b&n ikke direkte til ”gør det selv”-kæder, men da restlageret af ben studio-toilettet ik-
ke kunne sælges, fordi steiger havde stoppet aftagningen i tyskland, solgte de ca. 1.000 stk.
til xl byg. xl byg betalte alene 200-225 kr. pr. stk., og b&n tjente således ikke noget på
handlen.
han har ikke hørt om de tre karakteristika, der kendetegner starck 3-toilettet, før adm. direk-
tør jesper langbergs forklaring for retten. han mener ikke, at de tre kendetegn var noget nyt
i markedet. hvis han havde vidst, at duravit havde et problem med ben studio-toilettet,
kunne han nok have ændret designet.
                                                -9-
starck 3-toilettet og ben studio-toilettet er forskelligt i farven. dette skyldes, at b&n produ-
cerer håndvaske i støbemarmor, og at farven på toilettet skal passe hertil. tilsvarende gør sig
ikke gældende for starck 3-toilettet, der er hvidere end ben studio-toilettet. der er også an-
dre væsentlige forskelle. ben-serien forsøges lavet med så retvinklede kanter som muligt,
mens starck 3-serien er mere afrundet. der bruges heller ikke samme skyllemekanisme, hvil-
ket kan ses i kummen, idet skyllemekanismen på starck 3-toilettet er delvis synlig. der er
endvidere en synlig forskel på udløbshullet, radius af kummen er anderledes, og der er stor
forskel på monteringshullerne i siden. starck 3-toilettet er også væsentligt længere end ben
studio-toilettet. der er også forskel på toiletsæderne i såvel udformningen som dimensio-
nerne.
billedet, som blev videresendt til ib frede andersen og derefter videresendt til duravit, var
et billede, de havde modtaget fra de keukenmann/dmg group. billedet burde have været
undersøgt nærmere og navnet eventuelt ændret, inden det blev videresendt. det var en be-
klagelig fejl, at det ikke skete. b&n har aldrig haft intentioner om at sælge duravit-
produkter.
sagen har haft den konsekvens for b&n, at virksomheden nu har indstillet markedsføringen
og salget af ben studio-toiletter.
b&n har en grundig testning af deres produkter, inden de bliver sendt på markedet. han
mener således ikke, at b&n’s produkter på nogen måde kan skade duravits brand.
rien glimmerveen har forklaret, at han har arbejdet 25 år inden for sanitetsbranchen. de
sidste 10 år har han arbejdet som product manager, og de sidste 3 år som selvstændig desig-
ner.
for ca. 10 år siden blev hans daværende arbejdsplads overtaget af dmg group, der er den
største grossistvirksomhed inden for sanitet i holland, og den absolut største inden for køk-
ken og bad. dmg group har omkring 200 forretninger og showrooms med køkkener og bad,
                                                - 10 -
hvoraf 50 udelukkende handler med sanitet. dmg group sælger alle kendte a-mærker og
har en årlig omsætning på 80 til 100 mio. euro på sanitetsområdet.
duravit var sammen med villeroy & boch og sphinx såkaldte ”partnerleverandører”, hvilket
betød, at de blev meget godt promotet og repræsenteret i dmg groups showrooms. mær-
kerne solgte godt. samarbejdet med duravit har eksisteret i ca. 10 år, og dmg group har ført
starck 3-serien siden introduktionen i 2003. ben studio-serien er dmg groups egen serie.
dmg group udgiver hvert år et salgskatalog, og ben studio-serien har været vist i kataloget
siden marts 2006. serien har været vist i dmg groups showrooms siden 2006. han er sikker
på, at i hvert fald duravit og formentlig også plieger b.v. har set dmg groups katalog, men
han har aldrig modtaget henvendelser vedrørende ben studio-serien fra hverken duravit el-
ler plieger b.v. duravit og plieger b.v. burde have haft kendskab til ben studio-toilettet si-
den sommeren 2006. dmg group har aldrig forsøgt at skjule noget.
han har selv designet ben studio-toilettet. ben studio-toilettet er baseret på en d-model
med meget firkantet og lige stil. designet blev lavet, idet markedet på det tidspunkt var klar
til mere ”design-agtige” toiletter. toilettet er en kort model tilpasset det hollandske marked.
toiletter til det hollandske marked skal typisk være meget små, idet der ikke er meget plads
på et gennemsnitligt hollandsk badeværelse. dmg group tilpasser sig efterspørgslen, og der
satses derfor på meget kompakte toiletter.
han lever nu som selvstændig med at sælge toiletter til dmg group, som han blandt andet
opkøber fra b&n. han modtager ikke i den forbindelse royalties fra b&n.
parternes synspunkter
duravit har gjort gældende, at starck 3-toilettet er europæiske designbeskyttet, og at desig-
net derfor ikke måtte udnyttes uden duravits samtykke. det af b&n producerede ben stu-
dio-toilet adskiller sig ikke i tilstrækkelig grad fra starck 3-toilettet, og b&n’s produktion,
salg og markedsføring af toilettet krænker dermed duravits registrerede designrettigheder.
                                                  - 11 -
der er ikke væsentlige forskelle mellem det æstetiske helhedsindtryk af starck 3-toilettet og
ben studio-toilettet. de tre designmæssige karakteristika ved starck 3-toilettet: den opad-
gående bagkant, prægningen under sædet og det, at monteringshullet er en firkant, går alle
igen i designet af ben studio-toilettet. starck 3-toilettet skal ses som en samlet helhed med
sædet. der må ved sammenligningen af de to toiletter tages højde for den frihed, philippe
starck som designer har haft. designet af fremspring etc. har således ikke været underlagt
nogen tekniske krav, men designeren har været frit stillet. det er ved sammenligning af de to
produkter underordnet, om der er små detaljer, der er forskellige. tilsvarende er det under-
ordnet, om dimensionerne er ændret, eller om der er farveforskel på produkterne.
det købende publikum kan ikke se forskel på de to toiletter. markedsføringen af ben stu-
dio-toilettet sker da også med henvisning til starck 3-toilettet. tilsvarende fremsendte b&n
billeder af et starck 3-toilet til en potentiel kunde, men anførte, at b&n selv producerede det.
dette giver anledning til forvirring blandt kunder og forbrugere.
rien glimmerveen eller b&n kunne ikke have designet ben studio-toilettet uden at have
haft forudgående kendskab til starck 3-toilettet.
philippe starcks designserie var på tidspunktet for lanceringen nyt og havde individuel ka-
rakter, jf. designlovens § 3. der fandtes ikke andre lignende toiletter på det tidspunkt. ville-
roy & boch havde også designet et væghængt toilet, men dette havde ingen af de tre de-
signmæssige karakteristika, der er betegnende for designet af duravits starck 3-toilet.
duravit har ikke handlet passivt i forbindelse med deres forfølgelse af kravet over for b&n.
duravit havde ikke kendskab til ben studio-toilettet før maj 2009, og har ved at reagere alle-
rede medio 2009 handlet betimeligt. ved vurderingen af, hvornår duravit fik kendskab til
ben studio-toilettet, kan der ikke lægges afgørende vægt på rien glimmerveens vidneud-
sagn, idet dette nærmest må betragtes som et partsindlæg. det er ikke dokumenteret, at du-
ravit fik kendskab til ben studio-toilettet før maj 2009. selvom det måtte lægges til grund, at
duravit fik kendskab til ben studio-toilettet før dette tidspunkt, er der i hvert fald ikke gået
                                               - 12 -
mere end 3 år, før duravit reagerede. b&n har ikke haft berettigede forventninger om, at
duravit ville acceptere salget af ben studio-toilettet.
duravit har endvidere gjort gældende, at b&n skal betale et rimeligt vederlag for udnyttel-
sen af duravits design samt erstatning, jf. designlovens § 37. fastsættelsen af et rimeligt ve-
derlag forudsætter ikke, at duravit kan påvise at have lidt noget tab. b&n har ikke oplyst
om deres omsætning af det pågældende produkt, og erstatningen skal derfor fastsættes
skønsmæssigt. det må i den forbindelse komme b&n til skade, at b&n trods opfordring her-
til ikke har oplyst om omsætningen af deres ben studio-toilet. ved fastsættelse af erstatnin-
gens størrelse skal der endvidere tages højde for, at b&n’s plagiat er af ringe kvalitet, og at
det er markedsforstyrrende for duravit.
b&n har gjort gældende, at b&n ikke har krænket duravits europæiske designbeskyttelse af
starck 3-toilettet. ved vurderingen af, om der er sket en krænkelse, skal der alene foretages
en sammenligning af det designbeskyttede toilet med ben studio-toilettet. det er alene den
lange model og ikke ”compact”-modellen, der er designbeskyttet. der foreligger heller ikke
en designkrænkelse i forhold til toiletbrættet.
der er grundlæggende tale om to samtidige og vidt forskellige designs. den høje bagkant er
helt naturligt bestemt af den funktion, kanten har, idet den hindrer, at der løber vand ned i
randen mellem toilettet og væggen. der er i øvrigt forskel på udformningen af bagkanten,
idet ben studio-toilettet har et indhak fra siden, hvilket ikke går igen hos starck 3-toilettet.
der er på starck 3-toilettet en bred sprække mellem sædet og den forhøjede bagkant, hvilket
ikke er gældende for ben studio-toilettet, hvor sædet går helt op til bagkanten. den forhøje-
de bort rundt om toiletkanten er også helt almindelig og ses på mange toiletter, herunder
mange ældre modeller. kanterne på starck 3-toilettet er generelt mere rundede end kanterne
på ben studio-toilettet. skyllesystemet er tydeligt angivet på starck 3-toilettet, mens skylle-
hullet går lige ned ved ben studio-toilettet. der er endvidere væsentlige forskelle på monte-
ringshullerne. der er også forskel på farverne af de to toiletter. der er således tale om, at de
to designs adskiller sig fra hinanden på en lang række væsentlige punkter, og den informe-
rede bruger vil derfor ikke forveksle de to toiletter. begrebet ”den informerede bruger” er i
                                               - 13 -
eu-domstolens dom af 22. juni 2010 i sag nr. t-153/8 fastlagt således i præmis 46-47: ”hvad
angår fortolkningen af begrebet en informeret bruger skal det bemærkes, at det at have egen-
skab af ”bruger” indebærer, at den pågældende person benytter sig af det produkt, som de-
signet indgår i, i overensstemmelse med formålet med produktet. derudover indebærer be-
nævnelsen ”informeret”, at brugeren, uden at være designer eller teknisk ekspert, er bekendt
med de forskellige design i den omhandlede sektor, i besiddelse af et vist kendskab til de be-
standdele, som disse design normalt består af, og udviser en vis grad af opmærksomhed, når
han anvender produkterne, som følge af hans interesse for de omhandlede produkter.”
forskellen i designene kunne være belyst ved syn og skøn, men duravit, der har bevisbyr-
den for krænkelsen, har valgt ikke at gennemføre et sådant.
b&n har videre gjort gældende, at duravit har udvist passivitet i forhold til den påståede
krænkelse. ben studio-toilettet har været solgt i holland siden marts 2006 og har bl.a. været
fremvist i 50 forskellige showrooms. det er vanskeligt at forestille sig, at duravit eller plieger
b.v. ikke havde kendskab til ben studio-toilettet. duravit har således tålt markedsføringen
af ben studio-toilettet i en lang periode uden at gribe ind. rien glimmerveens forklaring
sandsynliggør, at duravit havde kendskab til ben studio-toilettet før 2009.
b&n har yderligere gjort gældende, at duravit ikke har krav på erstatning. dette følger alle-
rede af, at der ikke foreligger en krænkelse. duravit har i øvrigt heller ikke ført bevis for at
have lidt noget tab. duravit kunne have indhentet beviser under en fogedsag, men dette har
duravit undladt. b&n har i øvrigt kun solgt under 1.000 stk. at ben studio-toilettet i dan-
mark. kravet på erstatning er i øvrigt først gjort gældende 4 år efter den påståede krænkelse,
og skal også af den grund nægtes.
sø- og handelsrettens afgørelse
duravits rettigheder til designet af starck 3-toilettet er beskyttet af en europæisk designregi-
strering. således som sagen er forelagt og procederet skal retten alene tage stilling til, om det
                                                 - 14 -
af b&n producerede ben studio-toilet udgør en krænkelse af duravits designregistrering.
afgørelsen heraf beror på, om designet af ben studio-toilettet giver den informerede bruger
et andet helhedsindtryk end designet af det designregistrerede starck 3-toilet, jf. designlo-
vens § 9.
ved sammenligning af de to toiletter går de af duravit påberåbte tre karakteristika igen i de
to designs. begge toiletter har således en forhøjet bagkant, en tydeligt markeret bort omkring
ydersiden af kummen samt firkantede monteringshuller i siderne. udformningen af borten
og monteringshullerne og til en vis grad udformningen af den forhøjede bagkant har ikke
været bundet af funktionsmæssige krav, men har i høj grad været underlagt designmæssig
frihed. ved fastlæggelsen af den informerede brugers helhedsindtryk af de to toiletter må
der udover de overordnede designmæssige linjer tages højde for, at starck 3-toilettet er væ-
sentligt længere end ben studio-toilettet, hvilket bl.a. har den virkning, at der på starck 3-
toilettet er et tydeligt mellemrum mellem toilettets bagkant og sæde, at starck 3-toilettet har
en mindre markant bort omkring ydersiden af kummen, mindre markante og forskelligt ud-
formede udskæringer til monteringshullerne og mere afrundede kanter, hvilket sammen
med længden giver toilettet et smallere og mere elegant udtryk end ben studio-toilettet. sø-
og handelsretten finder på den baggrund, og på baggrund af den fysiske besigtigelse af de
omhandlede toiletter under hovedforhandlingen, at den informerede brugers helhedsindtryk
af de to designs adskiller sig tilstrækkeligt fra hinanden til, at der ikke foreligger en krænkel-
se af duravits registrerede design.
med sagens omkostninger forholdes som nedenfor bestemt, idet bemærkes, at duravit efter
sagens udfald bør betale sagsomkostninger til b&n.
                                       thi kendes for ret:
b&n developing aps frifindes.
i sagsomkostninger skal duravit ag inden 14 dage betale 50.000 kr. til b&n developing
aps. sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.
                               - 15 -
willy goldby              henrik rothe       karin schou andensen
                         (retsformand)
                             (sign.)
                         ___ ___ ___
             udskriftens rigtighed bekræftes
              p.j.v. sø- og handelsretten, den
                            (sign.)
                         ___ ___ ___
             udskriftens rigtighed bekræftes
             p.j.v. sø- og handelsretten, den