text:
- alj
                                         udskrift
                                              af
                          sø- & handelsrettens dombog
                                        ____________
                                        kendelse
afsagt den 20. marts 2017
a-4-17
                                    rains aps
                                    (advokat kenneth kvistgaard-aaholm)
                                    mod
                                    tif & tiffy denmark aps
                                    (advokat søren wolder)
sagens baggrund og parternes påstande
denne sag om midlertidigt forbud og påbud angår navnlig, om rains aps har godtgjort eller
sandsynliggjort, at tre regnjakker fra rains nyder ophavsretlig og/eller markedsføringsretlig
beskyttelse, og at tif & tiffy denmark aps ved produktion og salg af tre andre regnjakker
har krænket rains’ rettigheder.
rains har endeligt nedlagt følgende endelige påstande:
                                                 -2-
1.    principalt:  tif & tiffy forbydes at producere, lade producere, markedsføre, købe, sæl-
                   ge, importere, eksportere samt tilbagelevere produkterne afbildet i bilag 1.
      subsidiært:  tif & tiffy forbydes i danmark at producere, lade producere, markedsføre,
                   købe, sælge, importere, eksportere samt tilbagelevere produkterne afbildet
                   i bilag 1.
2.    principalt:  tif & tiffy påbydes at tilbagekalde samtlige solgte eksemplarer af de i på-
                   stand 1 nævnte produkter.
      subsidiært:  tif & tiffy påbydes at tilbagekalde samtlige eksemplarer af de i påstand 1
                   nævnte produkter solgt i danmark.
forbuddet begæres nedlagt principalt uden sikkerhedsstillelse, subsidiært mod en af retten
fastsat sikkerhed.
tif & tiffy har over for rains’ principale påstande samt den subsidiære påstand 2 nedlagt
påstand om afvisning, subsidiært at sagen nægtes fremme. over for rains’ subsidiære på-
stand 1 har tif & tiffy denmark nedlagt påstand om, at sagen nægtes fremme.
oplysningerne i sagen
sagens parter
rains, der blev etableret i 2012, beskæftiger sig med produktion og salg af regntøj. rains har
efter det oplyste over 4.600 forhandlere i 21 lande, heriblandt danmark.
tif & tiffy, der blev etableret i 2007, beskæftiger sig med produktion og salg af beklædnings-
genstande, herunder regntøj. tif & tiffy sælger efter det oplyste til detailledet i danmark og
til en række andre europæiske lande.
                                                -3-
produkterne
rains’ curve jacket, long jacket og jacket
rains producerer og sælger bl.a. de tre regnjakker curve jacket, long jacket og jacket, som
er de produkter, der påstås krænket i sagen. jakkerne er designet af daniel brix hesselager.
der er fremlagt bl.a. følgende billeder af rains-regnjakkerne set både forfra og bagfra:
                                           curve jacket
                 long jacket                                           jacket
de afbildede regnjakker er i sort, men jakkerne sælges i flere farver.
                                                 -4-
retten har under hovedforhandlingen også fået forevist fysiske eksemplarer af de tre jakker.
den eneste forskel mellem jacket og long jacket er efter det oplyste, at kropsstykket på long
jacket er forlænget, og at der på long jacket er påsat en ekstra knap på fronten.
rains har fremlagt en ensidigt indhentet erklæring fra industriel designer, mds karin schou
andersen, i hvilken det vurderes, at rains’ regnjakker jacket og long jacket er udtryk for en
selvstændigt skabende indsats.
der er desuden fremlagt eksempler på rains’ markedsføring af regnjakkerne, bl.a. kataloger-
ne ”rains journal, issue 2013”, ”rains lookbook – 2014/2” og ”rains lookbook ss15 collec-
tion” samt udskrift fra rains’ officielle instagram-profil, hvor rains har knap 100.000 følgere.
der er også fremlagt flere eksempler på artikler om virksomheden og dens produkter.
tif & tiffys rainjacket trench, rainjacket long og rainjacket short
tif & tiffy producerer og sælger bl.a. de tre regnjakker rainjacket trench, rainjacket long
og rainjacket short, som er de produkter, der søges nedlagt forbud mod.
der er fremlagt bl.a. følgende billeder af disse regnjakker set både forfra og bagfra (bilag 1):
                                                   -5-
bilag 1 indeholder også billeder af rainjacket trench i blå og brun, af rainjacket long i grøn,
blå, brun og gul samt af rainjacket short i gul, blå og grøn.
rains blev første gang opmærksom på salget af de omtvistede jakker på copenhagen inter-
national fashion fair den 2. februar 2017 i bella centret. på opfordring fra rains fjernede tif
& tiffy jakkerne fra messen, og tif & tiffy har efter det oplyste ikke siden solgt jakkerne i
danmark. tif & tiffy har afgivet en proceserklæring under sagen:
          ”af procesøkonomiske grunde og uden præjudice afgiver sagsøgte følgende proces-
          erklæring:
          sagsøgte er ophørt med salg til kunder i danmark af de i bilag 1 viste regnfrakker, og
          sagsøgte afstår fra at genoptage markedsføring målrettet danmark og salg af de i bi-
          lag 1 viste regnfrakker til kunder i danmark, i det mindste indtil sagen har fundet sin
          materielle afgørelse.
          sagsøgte har ikke produceret eller ladet producere de i bilag 1 viste regnfrakker i
          danmark. sagsøgtes regnfrakker er produceret i kina.
          sagsøgte har ikke noget varelager af de i bilag 1 viste regnfrakker og afstår fra at
          etablere et varelager i danmark af de i bilag 1 viste regnfrakker, i det mindste indtil
          sagen har fundet sin materielle afgørelse.”
andre produkter på markedet
tif & tiffy har fremlagt billeder af en række andre regnjakker på markedet:
                                                -6-
       stala jacket 7357-2; samsøe & samsøe           haze jacket 7357-1; samsøe & samsøe
            fabiola raincoat fra mbym                     festa festival raincoat fra mbym
      arholma fra stutterheim        stockholm fra stutterheim      regnjakke fra stutterheim
alle billederne er fra februar 2017 med undtagelse af billedet af den unavngivne regnjakke
fra stutterheim, som er taget før 1. januar 2012.
                                                 -7-
retten har fået forevist fysiske eksemplarer af visse af jakkerne under hovedforhandlingen.
tif & tiffy har desuden fremlagt uddrag af de tyske bøger ”schnittkonstruktionen für jacken
und mäntel” fra 1994, ”schnittkonstruktion 1997” og ”schnittkonstruktion 1998”.
forklaringer
der er under sagen afgivet forklaring af daniel brix hesselager og ole kousgaard frandsen.
daniel brix hesselager har forklaret bl.a., at han er uddannet designteknolog og har en ba-
chelor i marketing og branding.
han stiftede rains sammen med tre venner i starten af 2012. rains gik i markedet med fire
produkter; jacket, long jacket, curve jacket og en regnponcho. disse produkter har siden
udgjort rains’ dna. rains’ regnjakkekoncept går ud på at kombinere æstetik, mode og de-
sign med et praktisk funktionselement. konceptet indeholder en retro-reference kombineret
med et moderne skandinavisk look og henvender sig primært til bymennesket, som bare skal
fra a til b i byen. i 2012 fandtes der allerede et stor marked for regnjakker, men markedet var
præget af ”performance-regntøj”, hvor der var fokus på det funktionelle frem for det æsteti-
ske. rains afveg også væsentligt fra det eksisterende marked ved at anvende en særlig mate-
rialesammensætning. rains var pionerer inden for ”pu-regntøj”, dvs. regntøj lavet delvist af
gummimaterialet polyurethane. rains anvender et særligt tyndt pu-materiale på kun 150
g/kvm, hvilket er blødere, mere mat og attraktivt for den almene moderne forbruger. brugen
af dette materiale er et væsentligt element i rains’ regnjakker.
han designede jacket, long jacket og curve jacket. designprocessen var lang. han foretog
research og gik på opdagelse i historiske elementer. han fandt detaljer i eksisterende refe-
rencer, som han lod sig inspirere af, og som han sammensatte til rains’ produkter. han hen-
tede inspiration til jacket og long jacket fra militærregnfrakker. inspirationen til curve jack-
et kom fra den klassiske trenchcoat, som han sammenkoblede med nogle ”street”-elementer,
                                               -8-
for at gøre jakken mere spiselig for den yngre forbruger. han lavede forskellige skitser for
regnjakkerne, hvor han foretog flere tilvalg og fravalg. en af de største succeser ved rains-
jakkerne er de mange fravalg, som han foretog med henblik op at få et mere enkelt og stilrent
udseende.
blandt specifikke designelementer, som går igen i regnjakkerne i rains’ kollektion, kan næv-
nes det unikke materialevalg; ”v-udskæringerne” i jakkernes bund og rygskjold, som giver
jakkerne et festligt udtryk; hætten med ”cap” og det ekstra brede midterstykke, som giver en
bedre hovedform; lommerne, som er enkle, men samtidig konstrueret således, at regnen hol-
des ude; enkeltsvejsede sider, hvilket giver syningerne fleksibilitet og gør en stor forskel for
udtrykket; polyester-bagsiden, som er utraditionel for regnjakker, men som giver et lækkert
fald; samt valget af knappelukning på jakkernes front med mange knapper for at give jak-
kerne en ”uniformsstemning”. knapperne er præget med navn, og der en flaglabel i siden på
jakkerne, men disse elementer er almindelige. snørestopperne er standardkomponenter.
han kendte ikke til stutterheim, da han designede regnjakkerne i 2012. stutterheim fik først
sit kommercielle gennembrud i 2013. stutterheims arholma- og stockholm-regnjakker, som
tilhører ”high-end” prissegment, er meget forskellige fra rains’ regnjakker. stutterheim pro-
ducerer således ikke pu-regnjakker, men kun jakker i pvc-materiale i en tykkelse på mindst
250 g/kvm, hvilket giver stutterheim et look svarende til det klassiske fiskerregntøj. på grund
af materialet er stutterheim-jakkerne tungere, væsentlig mindre komfortable og falder ander-
ledes end rains’ regnjakker.
både mbym og samsøe & samsøe har tidligere været kunder hos rains, og regnjakkerne fra
disse to producenter er derfor inspireret af rains’ regnjakker. jakkerne fra mbym minder om
rains’ jakker, men indeholder flere elementer, der adskiller dem fra rains. jakkerne fra sam-
søe & samsø går lidt tættere på udseendemæssigt, men differentierer sig også fra rains.
rains har siden 2012 gennemgået en ekspansiv vækst. rains er godt i gang med at opbygge
et brand. rains har i dag 220 forhandlere alene i danmark. rains distribuerer primært via
modebutikker, men bruger også alternative salgskanaler, såsom museumsbutikker og butik-
                                                 -9-
ker med boliginteriør. i 2016 solgte rains 44.000 stk. jacket, long jacket og curve jacket i
danmark og 355.000 stk. på verdensplan. de tre produkter er rains’ bestsellere og udgør 50
% af omsætningen. markedet betragter ikke rains’ regnjakker som modeprodukter; der er
snarere tale om ikonisk designstykker, som ikke følger sæsonerne på samme måde som al-
mindelige modeprodukter.
ole kousgaard frandsen har forklaret bl.a., at tif & tiffy producerer og sælger beklædnings-
genstande og accessories. i 2013 investerede en norsk virksomhed, east west as, i tif & tif-
fy, og i 2016 foreslog east west, at tif & tiffy skulle prøve kræfter med at producere regntøj.
regntøj var blevet trendy og blev produceret af mange leverandører, bl.a. rosemunde, best-
seller, samsøe & samsøe og mbym.
der er ingen tvivl om, at tif & tiffys regnjakker er inspireret af rains. i maj 2016 sendte tif &
tiffy nogle eksemplarer af regnjakker fra rains og mbym via east west til en fabrik i kina og
bad om at modtage et oplæg. i juli 2016 modtog de salgsprøver retur fra frabrikken. prøver-
ne var udført i forskellige materialer, og tif & tiffy valgte det tynde pu-materiale til jakker-
ne. det tynde pu-materiale er ikke specielt; det bliver brugt flere steder i markedet, bl.a. hos
dansk supermarked. fabrikken fremsendte også farvekort til tif & tiffy, som på denne bag-
grund udvalgte farverne på jakkerne. tif & tiffy fik ikke herudover valgmuligheder. den
kinesiske leverandør stod for designet af jakkerne.
han mener ikke, at tif & tiffys regnjakker krænker rains’ jacket, long jacket og curve jack-
et, som er basismodeller. regnjakker af denne type er desuden blot en modedille lige nu.
tif & tiffy påbegyndte salget af regnjakkerne i august 2016. tif & tiffy sælger i dag jakkerne
i norge, sverige, tyskland, holland, england og finland. alt salg i danmark ophørte den 2.
februar 2017, efter at rains havde protesteret på messen i bella centret. tif & tiffy havde
indtil da solgt 150 stk. af de pågældende regnjakkemodeller i danmark. tif & tiffy har ikke
længere et varelager i danmark, og alle regnjakker produceres i kina. tif & tiffy har lidt et
afsætningstab på grund af salgsophøret i danmark. det er svært at sige, hvor stort tabet er.
                                                    - 10 -
parternes synspunkter
rains har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med påstandsdokument af 10. fe-
bruar 2017, hvoraf fremgår bl.a.:
         ”…
         det gøres … gældende, at rains har ydet en designmæssig indsats i forbindelse med
         skabelsen af de omtvistede produkter, herunder ved at tilføje en lang række design-
         elementer, som ikke er funktionsbestemte, men alene har til formål at skabe et helt
         unikt design. rains har i forbindelse med udviklingen af designet netop skabt en
         regnjakke som på alle væsentlige punkter adskiller sig fra de regnjakker, som var
         kendt på det tidspunkt.
         …
         til støtte for de nedlagte påstande gøres det gældende, at tif tiffy ved at producere,
         lade producere, markedsføre, formidle salg af og sælge eller købe, herunder importe-
         re eller eksportere, samt udlevere til sine kunder produkterne som afbildet i bilag 1
         krænker rains’ ret.
         det gøres gældende, at rains’ [jacket og long jacket] … nyder ophavsretlig beskyt-
         telse, jf. ophavsretslovens § 1. sagsøgtes produkter, som vist i bilag 1, er identiske el-
         ler i det mindste en efterligning af rains originale produkter … sagsøgtes produkter
         strider derfor imod rains ret, jf. ophavsretslovens § 2.
         det gøres desuden gældende, at rains har en markedsposition, og at tif tiffy ved
         markedsføring og salg af de i bilag 1 viste produkter søger at snylte på rains’ udvik-
         lingsarbejde og rains’ markedsposition.
         det gøres gældende, at der ved en sammenligning er tale om identiske kopier … tif
         tiffys regnjakker fremstår således som en ren efterligning af rains’ design …, hvilket
         forværres af, at produkterne markedsføres og udstilles på copenhagen international
         fashion fair og forhandles i samme kundekreds.
         i relation til betingelserne i retsplejelovens § 413 for nedlæggelse af forbud gøres det
         særligt gældende, at rains har godtgjort, at tif tiffys handler i strid med såvel op-
         havsretslovens § 2 og markedsføringslovens § 1. det gøres således gældende, at
         rains har den rettighed, der søges beskyttet ved forbuddet, jf. retsplejelovens § 413,
         nr. 1.
         det er ubestridt, at tif tiffy har udbudt og solgt de omtvistede produkter i danmark.
         sagsøgtes handlinger nødvendiggør derfor, at der meddeles forbud, jf. retsplejelo-
         vens § 413, nr. 2. den i svarskriftet afgivne proceserklæring ændrer ikke herpå.
         det gøres gældende, at rains har sandsynliggjort, at rains’ mulighed for at opnå sin
         ret vil forspildes, hvis rains henvises til at afvente tvistens retlige afgørelse, jf. rets-
         plejelovens § 413, nr. 3, og at lovens almindelige regler om straf og erstatning ikke
         yder rains tilstrækkeligt værn, jf. retsplejelovens § 414, stk. 1, idet forbud udgør det
         primære retsværn ved krænkelse af immaterielle rettigheder.
                                                    - 11 -
          henset til, at der er tale om en åbenbar overtrædelse af såvel ophavsretslovens § 2 og
          markedsføringslovens § 1, begæres forbud nedlagt uden sikkerhedsstillelse. tif tiffy
          har ingen dokumentation fremlagt for en sikkerheds størrelse.
          …”
tif & tiffy har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med påstandsdokument af 20.
februar 2017, hvoraf fremgår bl.a.:
          ”…
          3.        anbringender
          … [det] gøres … gældende, at sagsøgers [principale påstande samt den subsidiære
          påstand 2] skal afvises, idet disse påstande er uklare og for bredt formuleret og der-
          med ikke kan danne baggrund for et forbud, der er sanktioneret med straf.
          … [det] gøres … gældende som hovedanbringende, at sagsøgers regnfrakker … er
          udtryk for en mode-basisvare, som ikke nyder ophavsretlig beskyttelse eller beskyt-
          telse efter markedsføringsloven, idet jakkerne ikke har værkshøjde eller det fornødne
          særpræg.
          i tillæg hertil gør sagsøgte gældende, at der i sagsøgers regnfrakker, som sagsøgte
          påstås at have krænket rettighederne til …, ikke er indlagt en sådan udviklingsind-
          sats eller designindsats, at der er opstået en beskyttelsessfære efter hverken ophavs-
          retsloven § 1 eller markedsføringsloven § 1. sagsøgers regnfrakker er udtryk for jak-
          ker udført efter almindelige tekstilkonstruktionsprincipper og mønstre, og sagsøger
          har ikke tilført noget til udseendet af jakkerne, som gør, at jakkerne som helhed eller i
          detaljen kan nyde beskyttelse efter ophavsretsloven eller markedsføringsloven.
          det gøres gældende, at sagsøgtes regnfrakker ikke er identiske med sagsøgers regn-
          frakker. der er forskelle på konstruktionen og detaljevalg samt materialer.
          det gøres gældende, at sagsøgtes regnfrakker ikke snylter på sagsøgers designind-
          sats, udviklingsindsats eller markedsføringsindsats på utilbørlig vis, herunder for-
          trænger sagsøgte ikke sagsøger fra sin markedsposition på uberettiget og ulovlig vis.
          sagsøgtes handlinger i forhold til kommerciel udnyttelse af sine regnfrakker, som
          disse er vist i bilag 1, udgør derfor ikke en overtrædelse af markedsføringsloven § 1.
          sagsøgtes handlinger i forhold til kommerciel udnyttelse af sine regnfrakker, som
          disse er vist i bilag 1, udgør tilsvarende ikke en handling i strid med ophavsretsloven
          § 2.
          det gøres gældende, at sagsøger ikke har godtgjort en krænkelse. tilsvarende gøres
          det gældende, at sagsøger ikke har sandsynliggjort en krænkelse.
          i forhold tit retsplejelovens betingelser for at meddele midlertidigt forbud, jf. rpl §
          413, gør sagsøgte gældende, at ingen af betingelserne er opfyldt, og også af denne
          grund må et forbud nægtes fremmet.
                                                   - 12 -
          4.        sikkerhedsstillelse
          [det gøres gældende, at] en krænkelse ikke er godtgjort, og at der som følge heraf
          skal stilles en passende sikkerhed fra sagsøgers side, som betingelse for meddelelse af
          forbuddet.
          det gøres derfor gældende, at sagsøger som betingelse for et forbud skal stille en sik-
          kerhed på ikke under kr. 200.000,00. …
          …”
sø- og handelsrettens begrundelse og resultat
retten lægger efter bevisførelsen, herunder daniel brix hesselagers forklaring, til grund, at
den selvstændige frembringelsesproces for rains’ regnjakker i alt væsentligt bestod i at
sammenstille enkeltstående designelementer, som var en del af det almene formforråd på
frembringelsestidspunktet. retten finder ikke, at rains har sandsynliggjort, at dette arbejde
er udtryk for en sådan selvstændig skabende designindsats, at de to regnjakker, long jacket
og jacket, nyder ophavsretlig beskyttelse. retten har herved også lagt vægt på, at regnjak-
kerne i form og udtryk er forholdsvis enkle frembringelser, som er sammensat af et begræn-
set antal designelementer, der som anført kan henføres til det almindelige formforråd. retten
finder således ikke, at ophavsretslovens krav om en vis nyhed og individualitet er opfyldt.
det kan ikke føre til andet resultat, at rains som materiale til regnjakkerne har valgt at an-
vende et tyndt pu-materiale, hvilket til dels er funktionsbestemt. det forhold, at long jacket
og jacket efter rettens opfattelse i øvrigt fremstår som stilrene og vellykkede kvalitetspro-
dukter, kan heller ikke føre til andet resultat.
retten finder det derimod godtgjort, at rains’ regnjakker, jacket, long jacket og curve jack-
et, med den særlige sammenstilling af kendte elementer og markedsføringen heraf har opnå-
et en kommerciel adskillelsesevne og nyder beskyttelse efter markedsføringslovens § 1. ret-
ten har herved navnlig lagt vægt på de elementer i formgivningen, som daniel hesselager
har gennemgået i sin forklaring.
det er endvidere godtgjort, at tif & tiffys regnjakker, rainjacket trench, rainjacket long og
rainjacket short, er slaviske efterligninger af rains’ regnjakker. retten har herved navnlig
                                                - 13 -
lagt vægt på, at de designmæssige enkeltelementer og det designmæssige udtryk fra rains’
regnjakker i alt væsentligt omfang genfindes i tif & tiffys regnjakker med samme helheds-
indtryk til følge. efter ole kousgaard frandsens forklaring herom lægger retten til grund, at
dette skyldes, at tif & tiffy i forbindelse med udviklingen af regnjakkerne fremsendte ek-
semplarer af rains’ regnjakker til den kinesiske producent. de ganske få forskelle, der er
mellem rains’ regnjakker og tif & tiffys regnjakker, medvirker ikke til at differentiere regn-
jakkerne tilstrækkeligt fra hinanden. tif og tiffy har derfor handlet i strid med god markeds-
føringsskik ved at sælge og markedsføre sine regnjakker i danmark, jf. markedsføringslo-
vens § 1.
herefter, og idet retten finder det godtgjort, at også de øvrige betingelser for forbud og på-
bud er opfyldt, jf. retsplejelovens § 413, tager retten rains’ anmodning om at meddele forbud
og påbud om tilbagekaldelse til følge, dog således at kun de subsidiære påstande tages til
følge under hensyn til markedsføringslovens geografiske anvendelsesområde. da rains har
godtgjort, at betingelserne for at meddele forbud og påbud er opfyldt, betinges disse ikke af
sikkerhedsstillelse.
efter sagens udfald skal tif & tiffy betale sagsomkostninger til rains med 25.300 kr., hvoraf
300 kr. udgør rains’ udgift til retsafgift, og den resterende del af beløbet vedrører et passen-
de beløb til dækning af udgifter til advokat. retten har ved fastsættelsen af sidstnævnte be-
løb lagt vægt på sagens karakter, omfang og forløb, herunder med hovedforhandling på en
dag.
                                        thi bestemmes:
tif & tiffy denmark aps forbydes i danmark at producere, lade producere, markedsføre,
købe, sælge, importere, eksportere samt tilbagelevere produkterne afbildet i bilag 1.
tif & tiffy denmark aps påbydes at tilbagekalde samtlige eksemplarer af de i påstand 1
nævnte produkter solgt i danmark.
                                            - 14 -
tif & tiffy denmark aps skal inden 14 dage betale sagsomkostninger til rains aps med
25.300 kr. sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.
  lisbet friis               mads bundgaard larsen                   kai wöldike bested
                                          (sign.)
                                       ___ ___ ___
                              udskriftens rigtighed bekræftes
                                sø- og handelsretten, den


text:
udskrift af dombogen
dom
afsagt den 18. september 2012 i sag nr. bs 43c-2097/2011:
a
mod
p. bodholdt ejendomme aps
sagens baggrund og parternes påstande.
denne sag, der er anlagt den 12. april 2011, vedrører spørgsmålet om blandt andet, hvorvidt
lejen i et boliglejemål skal fastsættes efter reglerne i lejelovens §§ 47-52.
a har principalt påstået, at p. bodholdt ejendomme aps skal anerkende, at lejen for lejemålet
x-vej 34, st. th., 2300 københavn s, fastsættes i overensstemmelse med lejelovens §§ 47 -52.
sagen hjemvises til huslejenævnene, københavns kommune, til fastsættelse af leje i henhold
til lejelovens §§ 47 – 52.
a har subsidiært påstået, at p. bodholdt ejendomme aps skal anerkende, at lejen fastsættes
efter lejelovens §§ 47 – 52, svarende til kr. 400 pr. m2 pr. år inkl. vand, men ekskl. varme, og
mest subsidiært at lejen fastsættes i overensstemmelse med lejelovens §§ 47 – 52, svarende til
et højere beløb end kr. 400 pr. m2 pr. år inkl. vand, men ekskl. varme, dog ikke over kr. 475
pr. m2.
p. bodholdt ejendomme aps skal tilbagebetale for meget erlagt leje fra og med den 1. juni
2007 med procesrente fra hver lejebetalings forfaldstid fra og med 1. juni 2007 og indtil
betaling sker.
over for p. bodholdt ejendomme aps´s selvstændige krav påstås frifindelse.
p. bodholdt ejendomme aps har nedlagt påstand om frifindelse og har endvidere nedlagt
påstand om, at a skal betale 116.175 kr. med procesrente fra sagens anlæg til betaling sker.
p. bodholdt ejendomme aps´s påstand er opgjort således:
1. restance opgjort overfor fogedretten
den 6. oktober 2010 bilag a
                                                                        73.410 kr.
2. leje samt varme for tiden november 2010 -februar
2011 - 4 måneder à kr. 8.800,00
                                                                        35.200 kr.
3. leje i opsigelsesperioden, jfr. lejelovens §
95 - 3 måneder à kr. 8.800,00                            26.400 kr.
med fradrag af opnået leje med kr. 6.500 kr.
pr. måned fra 15/3 - 31/5 2011                          16.250 kr.       10.150 kr.
4. udgifter til ryddeliggørelse af
lejemål - 2 mand i 5 timer á kr. 500,00                                   5.000 kr.
                                                        - 2 -
5. udskiftning af låse                                                                    900 kr.
6. udgift låsesmed under udsættelsesforretningen                                          540 kr.
7. udgift flyttefirma under udsættelsesforretningen                                       375 kr.
8. diverse gebyrer til fogedret                                                        1.100 kr.
9. tilkendte omkostninger af foged- og landsret                                        9.000 kr.
                                                                                135.675 kr.
10. depositum indbetalt af sagsøger                                                    19.500 kr.
i alt                                                                                116.175 kr.
dommen indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. retsplejelovens § 218 a.
oplysningerne i sagen.
ved udateret lejekontrakt lejede a med virkning fra 1. februar 2007 lejemålet x-vej 34 th,
2300 københavn, der er en del af en villa med to lejemål, af p. bodholdt ejendomme aps.
lejekontrakten blev oprettet på typeformular a. 7. udgave.
af lejekontraktens § 11 fremgår blandt andet:
”§ 11 x-vej 34
lejer er bekendt med at det lejede er en del af en ejerbolig. forbrug og fællesudgifter er kollektiv med naboer,
der bliver ikke sat målere op, fællesudgifter er bl. andet: vand -varme-renovation (køkkenaffald)- og alle afgifter.
storskrald og pap-reklamer-aviser og flasker og lign. skal lejer selv bringe bort. ...
dør ind til nabo må ikke blændes, skal kunne lukkes op. lejemålet bliver nymalet af tidligere lejer, skal
afleveres nymalet hvidt. lejemålet overtages som det var ved besigtigelse, lejer er tilfreds med det lejedes
kvalitet og indretning, der må ikke bygges om, lejer står selv for glas og kumme, lejer har sin egen
indboforsikring. lejer står selv for indvendig vedligehold også hårde hvidevarer. lejer står selv for udvendig
orden og vedligehold herunder græsslåning – feje – ukrudtbekæmpelse – snerydning, sammen med de andre
lejere.
lejemålet er tidsbegrænset i 2 år. lejer har 1 p. plads i . lejer er bekendt med at denne lejekontrakt fraviger de
sædvanlige regler i lejeloven om lejefastsættelse § 47 til og med § 52. i kontrakten er aftalt fri lejefastsættelse
§53 stk 7 som omhandler ejendomme efter 1991.
…
huslejen stiger med 3% årlig 1. gang 1/1 2008.
inden 10 dage udfærdiger lejer selv en liste med fejl og mangler ved 1ejemålet som lejer ikke hæfter for ved
lejemålet, såfremt lejer vil have disse punkter udbedret, laver lejer det selv for egen regning. der må ikke tørres
tøj inde da det giver mug.
udlejer skal have adgang til kedelrum, hører ikke med til lejemålet. lejer må ikke skrue på kedel. ”
a indbragte i maj 2010 blandt andet huslejens størrelse for huslejenævnet, der traf afgørelse i
sagen den 29. september 2010.
                                                           - 3 -
ankenævnet for københavnske huslejenævn stadfæstede den 16. marts 2011 huslejenævnets
afgørelse med følgende begrundelse:
"ankenævnets begrundelse:
ankenævnet har besigtiget lejemålet den 21. februar 2011.
ankenævnet har noteret, at der er tale om en ejendom. som består af to beboelseslejemål, hvorfor reglerne om
småhuse som udgangspunkt finder anvendelse. det fremgår imidlertid af boligreguleringslovens § 29 c, sidste
punktum, at bestemmelsen stk. 2 til 4 ikke gælder for lejeforhold, som er omfattet af lejelovens § 53. stk. 3-5.
ifølge § 53, stk. 3 kan reglerne i § 47-52 fraviges i lejeaftaler om beboelseslejemål, der er taget i brug efter den
31. december 1991.
ankenævnet skal bemærke, at det fremgår af lejelovens § 53 stk. 4 og stk. 5, at det udtrykkeligt skal fremgå af
lejeaftalen, at lejemålet er omfattet af de pågældende bestemmelser. denne passus er ikke indføjet i
bestemmelsens stk. 3, hvorfor det må lægges til grund, at det ikke skal fremgå af lejekontrakten. at der er tale om
en ejendom opført efter 1991.
i denne sag, hvor det i kontrakten er anført, at lejekontrakten er aftalt med fri lejefastsættelse § 53, stk. 7, som
handler ejendomme opført efter 1991, finder ankenævnet efter en samlet bedømmelse, at det er tilstrækkelig
godtgjort. at det over for lejer er oplyst, at der er tale om en ejendom efter 1991. dette medfører ifølge lejelovens
§ 106, stk. 6, at huslejenævnets kompetence alene omfatter en vurdering af, om aftalen indgået efter § 53, stk. 3
er rimelig efter aftalelovens § 36.
efter en besigtigelse af lejemålet er det ankenævnets opfattelse, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte den
aftalte leje som urimelig efter aftalelovens § 36.
ankenævnet har endvidere vedtaget at godkende huslejenævnets fastsættelse af a contovarmebidraget til 833 kr.
pr. måned. den øvrige del af det månedlige tillæg på 1.000 kr., som herefter udgør 167 kr. vedrører ifølge det
oplyste vand, varme og alle afgifter. disse udgifter skal efter ankenævnets opfattelse indgå i lejen, hvorfor
beløbet efter omstændighederne er godkendt.
det fremgår af sagen, at lejekontrakten er indgået på typeformular a 7. udgave. denne lejekontraktformular er
ikke længere autoriseret på tidspunktet for lejeaftalens indgået pr. 1. februar 2007. dette medfører ifølge
lejelovens § 5, stk. 2, andet punktum, at de bestemmelser, der pålægger lejeren større forpligtelser eller giver
lejeren mindre rettigheder end angivet i loven, er ugyldige. den indvendige vedligeholdelse påhviler ifølge
kontrakten lejer, hvilket er en fravigelse af hovedregelen i lejelovens § 21. det aftalte vilkår tilsidesættes, hvilket
medfører, at udlejer har den indvendige vedligeholdelsespligt.
det fremgår af lejelovens § 53, stk. 2, at der kan aftales lejeforhøjelser med bestemte beløb til bestemte
tidspunkter. i lejekontrakten er anført, at huslejen stiger med 3 % årligt, første gang den 1. januar 2008. da dette
vilkår ikke opfylder betingelserne i bestemmelsen, er det hermed tilsidesat.
ankenævnet skal bemærke, at det forhold, at lejekontrakten er indgået på en formular, som ikke længere er
autoriseret, ikke får betydning for spørgsmålet om. hvorvidt lejen skal vurderes efter småhusreglerne eller efter
lejelovens § 53. der er således ikke i lejelovens § 53, stk. 3 udtrykkeligt krav om. at det fremgår af
lejekontrakten, at der er tale om en ejendom efter 1991. "
a har retshjælpforsikring og opfylder betingelserne for fri proces.
                                                - 4 -
forklaringer.
der er afgivet forklaring af a og per bodholdt.
a har forklaret blandt andet, at hun ikke fik en vejledning med til lejekontrakten, som hun
modtog i to eksemplarer. hun kendte per bodholdt, fordi hun i forvejen lejede en af hans
lejligheder, men hun ville gerne have et større lejemål. der var ingen forhandling om
indholdet af § 11 i kontrakten. hun forventede, at kontrakten var i orden. lejen er ikke blevet
reguleret i lejeperioden. hun lavede listen over mangler kort efter indflytningen og sendte den
til per bodholdt. hun har talt med per bodholdt om manglerne, der ikke blev udbedret.
flisegulvet var knækket, og der var store problemer med kloakken. der var også revner i
gavlen, ligesom der kom vand ind i hendes soveværelse. hun rettede henvendelse til
huslejenævnet i maj 2010 om lejens størrelse og manglerne. huslejenævnet besigtigede
lejemålet.
per bodholdt har forklaret blandt andet, at han udlejer 50 lejligheder. han udarbejdede selv
lejekontrakten, men han valgte en forkert typeformular. i alle hans kontrakter er indføjet en §
11 med individuelle vilkår. det kan godt passe, at a ikke fik en vejledning med til
lejekontrakten. lejen svarer til den leje, de øvrige lejere betaler for tilsvarende ejendomme.
der et sammenhængende hulrum over begge lejemål, idet skillevæggen mellem de to lejemål
kun er ført 20-30 cm over loftet. døren mellem de to lejemål må ikke blændes, fordi det er ét
hus. han fik først as liste over mangler, da tvisten i denne sag opstod. der har ikke været
vandtrængning i soveværelset. kloakken blev udbedret, og revnerne i gavlen blev udbedret
efter as fraflytning.
parternes synspunkter.
a har anført blandt andet, at der ikke for huslejenævnet er nedlagt påstand om et bestemt
beløb til angivelse af det lejedes værdi. det står derfor a frit at nedlægge påstande, som det er
sket inden forberedelsens afslutning i retten.
den anvendte typeformular er ikke identisk med den autoriserede formular, typeformular a,
7. udgave. lejeaftalen er i øvrigt indgået på et tidspunkt, hvor pågældende formulars
autorisation var ophævet, jf. bekendtgørelse nr. 780 af 31. august 2001. sidste side med § 11
svarer ikke til typeformularen. i sammenhæng med de foregående sider af kontrakten kan §
11 ikke opfattes som individuelt oprettet. § 11 er dermed ugyldig i medfør af lejelovens § 5,
stk. 2, i det omfang bestemmelsen giver lejeren mindre rettigheder end angivet i loven.
når en lejeaftale fremtræder standardiseret, jf. lejelovens § 5, stk. 3, kræves det, at den er
oprettet på en gyldig formular. samtlige aftaler skal være indeholdt i en gyldig autoriseret
formular. hvad enten kontrakten i sin helhed opfattes som oprettet på typeformular, eller
typeformularen anses fraveget, og aftalen derfor er oprettet på standardiserede vilkår, gælder,
at afvigelser til skade for lejer er ugyldige. en anden konsekvens af dette forhold er, at udlejer
har vedligeholdelsesforpligtelsen over for lejer, idet vedligeholdelsesforpligtelsen ikke ved en
gyldig aftale er pålagt lejer.
herefter skal lejen fastsættes efter reglerne om småhusleje, jf. boligreguleringslovens § 29 c
og lejelovens § 47 ff. det gælder, uanset om ejendommen er opført før eller efter 1. januar
1995. småhuslejen antages med de mangler, ejendommen er behæftet med, at andrage ca. kr.
400 pr. m2 pr. år på det tidspunkt, kontrakten blev oprettet. der er ikke varslet lejestigning i
lejemålets løbetid.
                                               - 5 -
til støtte for begge påstande gøres det yderligere gældende, at lejen konkret overstiger det
lejedes værdi med 100 % eller mere. dette misforhold er inden for beboelseslejeretten af en
størrelse, som kræver anvendelse af aftalelovens § 36. det vil være i strid med redelighed og
hæderlighed, at udlejer kan fastholde krav om fri lejefastsættelse dels med baggrund i det
ovenfor anførte, dels som følge af det relative misforhold mellem det lejedes værdi og
gældende leje.
tilbagebetalingskravet støttes på boligreguleringslovens § 17, stk. 1. sagsøgte har krævet
højere leje end tilladt. kravet er ikke bortfaldet på grund af passivitet. tilbagesøgningskrav på
leje højere end tilladt er beskyttet uden tinglysning. tilbagesøgningskravet støttes netop ikke
på lejeaftalen, men på loven.
den subsidiære påstand er medtaget for det tilfælde, at retten ikke finder det rimeligt, at sagen
hjemvises til fornyet behandling med henblik på fastsættelse af leje efter det lejedes værdi
frem for at tage stilling til spørgsmålet.
lejemålet er karakteriseret ved at være stærkt mangelfuldt, hvilket fremgår blandt andet af
huslejenævnets afgørelse af 14. oktober 2010. sagsøgte udbedrede ikke manglerne, og
ankenævnet i københavn afviste at behandle mangelsindsigelserne på grund af manglende
retlig interesse. sagsøgte har den fulde indvendige (og udvendige) vedligeholdelse af
lejemålet, sådan som ankenævnet har truffet bestemmelse om.
lejemålet er beliggende i et parcelhus, hvor der ulovligt er indrettet to lejemål i strid med
lokalplanen. en fast væg (mur) adskiller de to lejemål. lejemålene er således ulovligt
indrettede.
as tilbagebetalingskrav kan ikke opgøres uden rettens stillingtagen til lejens lovlige størrelse.
såfremt lejemålets fysiske indretning, herunder lejemålets eventuelle ulovlighed, betinger en
kvadratmeterleje på 400 kr., er den aftalte leje knap 2 1/2 gang det lejedes værdi og således
uden tvivl urimelig i den forstand begrebet indeholdes i aftalelovens § 36. det samme gælder
i et lejeværdiniveau mellem 400 kr. og 475 kr. pr. m2. det fastholdes derfor, at lejeaftalens
vilkår om lejens størrelse tilsidesættes som stridende mod almindelig redelighed og
hæderlighed. det eneste alternativ er at fastsætte en leje svarende til det lejedes værdi. da
lejemålet er fraflyttet, opstår spørgsmålet ikke på hvilken måde tilsidesættelse af et vilkår i
henhold til aftalelovens § 36 nærmere skal forstås.
over for sagsøgtes selvstændige påstand gøres gældende, at såfremt a gives medhold i, at
lejen kan sættes som anført i påstandene, foreligger der ingen restance. udsættelse er derfor
sket med urette. der skal af samme årsag ikke svares leje i en opsigelsesperiode, ligesom
udgifter til rydning af lejemålet beror på udlejers risiko. de øvrige poster er alle en følge af, at
udlejer med urette opgjorde et restancekrav, hvorefter lejer kunne udsættes. såfremt retten
følger den principale påstand om hjemvisning, skal byretten frifinde for modkravet.
såfremt byretten følger den subsidiære påstand eller mere subsidiære påstand, har sagsøgte
intet krav, da der ikke kan være opstået en restance med baggrund i den af sagsøgte foretagne
opgørelse (bilag a), der bestrides, idet der er henvist til bilag 4 og 6. bilag 4 er en
huslejenævnsafgørelse, og bilag 6 er en mail fra arkitekt maa morten marott.
                                                - 6 -
a har under hovedforhandlingen yderligere anført, at posterne 4-9 i opgørelsen af sagsøgtes
modkrav i svarskriftet bestrides, idet disse poster er udokumenteret.
p. bodholdt ejendomme aps har anført blandt andet, at det følger af lejelovens § 53, stk. 3, at
lejelovens §§ 47-52 kan fraviges i lejeaftaler om beboelseslejligheder, der som den
omhandlede er taget i brug efter 31. december 1991. parterne kan i en aftale fravige de
almindelige lejefastsættelsesregler, således at lejen alene kan tilsidesættes i medfør af
aftalelovens § 36. i lejekontrakten er der henvist til lejelovens § 53, hvorfor parterne har
aftalt, at reglerne i lejelovens §§ 47-52 skal anses for aftalt fraveget. det kan ikke tillægges
betydning, at der er henvist til § 53, stk. 7, der ikke eksisterer, og ikke til § 53, stk. 3.
parternes aftale om fravigelse af de almindelige lejefastsættelsesregler er gyldige, uanset om
boligretten måtte fastslå, at sagsøgte har anvendt en ikke gældende typeformular. den
opkrævede leje er rimelig, og a har ikke ført bevis for, at lejen overstiger det lejedes værdi.
hun kan ikke – såfremt boligretten måtte bestemme, at lejen overstiger det lejedes værdi –
kræve tilbagebetaling af for meget betalt leje, jfr. boligreguleringslovens § 17, stk. 2.
det bestrides, at lejemålet er ulovligt, og det fastholdes, at spørgsmålet om lejemålets
lovlighed ingen indflydelse har på lejefastsættelsen. de påberåbte mangler ved lejemålet er
ikke behørigt dokumenterede, og har i øvrigt ikke medført en nedsat brugsværdi for sagsøger.
a har ikke fremlagt oplysninger om leje i sammenligningslejemål, hvorfor hun ikke har ført
fornødent bevis for, at den nugældende leje væsentligt skulle overstige det lejedes værdi. a
kan ikke få medhold i den i duplikken nedlagte påstand om, at lejen skal fastsættes til 400 kr.
pr. m2 pr. år, idet hun i stævningen nedlagde påstand om, at lejen skulle fastsættes til 475 kr.
pr. m2 pr. år, og der er således ikke sket rettidig anke af forskelsbeløbet på 75 kr. i forhold til
ankenævnets afgørelse af 16. marts 2011.
der er ikke grundlag for at hjemvise sagen til huslejenævnet, idet boligretten vil være
kompetent til at fastsætte lejen i henhold til lejelovens §§ 47-52, såfremt boligretten måtte
give sagsøger medhold i, at lejen skal fastsættes i overensstemmelse med disse paragraffer.
til støtte for betalingspåstanden gøres det gældende, at a er det påstævnte beløb skyldig, jfr.
restanceopgørelsen i svarskriftet.
as anbringende om, at posterne 4-9 i opgørelsen i svarskriftet er udokumenteret, er først
fremsat under hovedforhandlingen og bør derfor ikke tillades fremsat.
boligrettens begrundelse og afgørelse
lone bach nielsen og jens ole lund paarup udtaler:
det er ubestridt, at den anvendte typeformular a. 7. udgave på tidspunktet for lejekontraktens
indgåelse i februar 2007 ikke længere var autoriseret, og at de standardbestemmelser i
kontraktens §§ 1-10, der pålægger lejeren større forpligtelser, eller giver lejeren mindre
rettigheder end angivet i loven, dermed er ugyldige.
hovedspørgsmålet i denne sag er, om de i lejekontraktens § 11 anførte vilkår, der giver
lejeren mindre rettigheder end angivet i loven, herunder særligt vilkåret om den frie
lejefastsættelse, tillige er ugyldige.
                                                - 7 -
det fremgår af lejekontraktens indledning med fremhævet skrift blandt andet, at hvis parterne
ønsker at aftale fravigelser af lejelovgivningens almindelige regler, skal det aftalte anføres i §
11.
i § 11 i lejekontrakten, på hvilken side parternes underskrifter er påført, og hvis typografi
adskiller sig fra resten af kontrakten, er det anført blandt andet, at lejemålet er tidsbegrænset i
to år, ligesom der er anført en række specifikke forhold for lejemålet. endvidere er det anført,
at lejekontrakten fraviger de sædvanlige regler i lejeloven om lejefastsættelse, og at ”i
kontrakten er aftalt fri lejefastsættelse § 53 stk. 7 som omhandler ejendomme efter 1991”.
på baggrund af indholdet af § 11, og da disse individuelle vilkår ikke kan anses for at være en
del af den autoriserede del af standardblanketten, finder vi ikke, at vilkåret om den frie
lejefastsættelse er ugyldig i medfør af lejelovens § 5, stk. 1, eller stk. 2.
vilkårene i § 11 fremtræder ikke på en måde, at a måtte opfatte dem som standardiserede.
herefter, og efter de øvrige foreliggende oplysninger, er der heller ikke grundlag for at fastslå,
at bestemmelsen om den frie lejefastsættelse er ugyldig i medfør af lejelovens § 5, stk. 3.
p. bodholdt ejendomme aps frifindes således for de af a nedlagte påstande.
det fremgår af påstandsdokumentet, at opgørelsen af p. bodholdt ejendomme aps´s
selvstændige påstand bestrides, idet der er henvist til bilag 4 og 6, der ikke vedrører
opgørelsen af kravet. det af a under hovedforhandlingen fremsatte anbringende om, at
posterne 4-9 i opgørelsen er udokumenteret, tillades derfor fremsat.
a blev udsat af lejemålet med fogedrettens bistand. herefter, og på baggrund af sagens
oplysninger i øvrigt, findes posterne 5-9 tilstrækkeligt dokumenteret, hvorimod udgiften til
rydning af lejemålet på 10 timer á 500 kr. ikke findes tilstrækkeligt dokumenteret.
p. bodholdt ejendomme aps´s selvstændige påstand tages således til følge med 111.175 kr.
ejnar bækgaard udtaler:
da det ubestridt kan lægges til grund, at der er brugt en blanket typeformular a 7, som ikke
længere er autoriseret, og der kontraktligt er aftalt fravigelser af lejelovens almindelige regler,
herunder om lejefastsættelse, så er disse vilkår ikke gyldige, jf. lejelovens § 5 stk. 2, 2. pkt.
at eksempelvis vilkåret om lejefastsættelse er omtalt i en helt individualiseret § 11 ses ikke at
gøre vilkåret gyldigt, idet § 11 er en integreret del af en standardiseret lejekontrakt, herunder
også af typeformular a 7. derfor anses det for en skærpende omstændighed, at den
individualiserede § 11 ikke præciserer indledningsvist, at aftaler nedfældet her kan medføre,
at lejeren opnår færre rettigheder eller pålægges større forpligtelser end efter de almindelige
bestemmelser i lejelovgivningen. det bemærkes endvidere, at det efter bevisførelsen må
lægges til grund, at “vejledning vedrørende lejekontrakt til anvendelse i lejeaftaler om
beboelseslejligheder, herunder blandede lejemål, og værelser i private udlejningsejendomme”
ikke var vedlagt kontrakten som bilag.
jeg stemmer derfor for at give a medhold i den principale påstand og for at frifinde hende for
sagsøgtes selvstændige påstand.
                                              - 8 -
der træffes afgørelse efter stemmeflertallet.
henset til sagens udfald, værdi og omfang skal a betale sagsomkostninger til p. bodholdt
ejendomme aps som nedenfor bestemt.
thi kendes for ret:
p. bodholdt ejendomme aps frifindes.
a skal til p. bodholdt ejendomme aps betale 111.175 kr. med procesrente fra den 12. april
2011 til betaling sker.
a skal endvidere betale sagens omkostninger til p. bodholdt ejendomme aps med 25.000 kr.
de idømte beløb betales inden 14 dage.
de idømte sagsomkostninger forrentes efter rentelovens § 8a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                                          udskrift
                                               af
                          sø- & handelsrettens dombog
                                        ____________
                                   afsagt den 31. oktober 2005
v-172-02                            linak a/s
                                    (advokat peter-ulrik plesner)
                                    mod
                                    okin danmark a/s
                                    (advokat erling borcher)
                                            dom
sagsfremstilling
linak a/s og linak danmark a/s (i det følgende under ét: linak) har siden 1999 produce-
ret, henholdsvis markedsført den todelte bordløfter til hæve-/sænkeborde deskline dl 1.
den er forsynet med 4 skruehuller foroven og forneden, hvor den har målene 50 x 80 mm, og
er beregnet til montering under bordpladen, på en fod og med en sarg. den kan bruges uden
nogen form for afdækning og fremtræder da som bordben, men den kan også indbygges bag
plader og profiler (såkaldte svøb) i møbelfabrikantens eget design, således at det er pladerne
eller profilerne, der fremtræder som bordben. den måde, hvorpå deskline dl 1 er monte-
ret på fod og sarg, herunder målene 50 x 80 mm, har siden udviklet sig til standard i møbel-
industrien.
                                              - 2 -
        okin danmark a/s (i det følgende: okin), der er det danske salgsselskab for okin
antriebstechnik gmbh, begyndte i 2000 at markedsføre en tredelt bordløfter, deskdrive 2,
hvoraf et billede er fremlagt som sagens bilag 6. i 2002 begyndte okin tillige at markedsføre
en todelt bordløfter, deskdrive 1, hvoraf et billede er fremlagt som sagens bilag 1. deskdrive 1
og 2 har samme skruehuller og samme dimensioner forneden som deskline dl 1, som de
uden videre kan substituere. okin har pr. 17. februar 2004 opgjort sin samlede omsætning af
deskdrive 1 og 2 til 2.448.746 kr., henholdsvis 17.334.181 kr.
        her er til venstre deskline dl 1 og til højre deskdrive 1 monteret på samme bord og
vist i indslået stand:
her er nærbilleder af de samme bordløftere i indslået stand:
 her er de samme bordløftere i udslået stand:
deskdrive 2 har under sagen ikke været forevist for retten monteret på et tilsvarende bord og
vises her fritstående løst isat en tilsvarende fod ved siden af det bord, hvorpå deskline dl
1 har været monteret til forevisning for retten, men vendt 180 grader i forhold hertil. man
skal ved sammenligning se bort fra, at de nederste rør har forskellig farve, idet disse kan la-
keres i vilkårlig farve.
                                              - 4 -
fogedforbudet
efter begæring af linak, der måtte stille en sikkerhed herfor på 1,5 mio. kr., afsagde foged-
retten i odense den 16. december 2002 kendelse med følgende indhold:
”det forbydes rekvisitus, okin danmark a/s, i danmark at producere, markedsføre og sæl-
ge bordløftere af typen ”okin deskdrive 1” i en udformning, som vist på bilag 1.
rekvisitus tilpligtes at tilbagekalde restlageret af bordløftere af typen ”okin deskdrive 1” i en
udformning som vist på bilag 1 fra samtlige grossister og forhandlere i danmark."
påstande
linak har nedlagt følgende påstande:
1.    okin skal anerkende at have været uberettiget til at markedsføre og sælge deskdrive 1
      som vist i sagens bilag 1 og deskdrive 2 som vist i sagens bilag 6.
2.    det forbud, som fogedretten i odense den 16. december 2002 har nedlagt [mod, at
      okin producerer, markedsfører og sælger deskdrive 1], stadfæstes, og okin skal frigøre
      den sikkerhed på 1,5 mio. kr., som linak har stillet over for fogedretten i odense.
3     det forbydes okin at producere, importere, markedsføre og sælge deskdrive 2 som vist
      i sagens bilag 6.
4.    okin dømmes til at tilbagekalde restlageret af deskdrive 2 som vist i sagens bilag 6 fra
      samtlige grossister og forhandlere i danmark, samt at lade restlageret af deskdrive 1 og
      deskdrive 2 destruere.
5.    okin skal til linak betale 4.000.000 kr. med procesrente af 1.000.000 kr. fra den 23. de-
      cember 2002 og af resten fra den 27. april 2004, subsidiært et mindre beløb skønsmæs-
      sigt fastsat af retten.
okin har påstået frifindelse.
                                             - 5 -
forklaringer
udviklingschef hos linak, john frost, har forklaret, at formålet med udviklingen af deskli-
ne dl 1 var at gøre det lettere for bordfabrikanterne. i begyndelsen af 1990’erne var møbel-
fabrikanterne begyndt at bruge aktuatorer med synkronisering, særligt til hospitalsbrug. i
1997 begyndte linak at markedsføre sæt hertil, hvilket var noget nyt. deskline dl 1 var en
videreudvikling heraf, og der var et stort arbejde med at finde frem til de rette profiler. det
endte med, at man måtte specialfremstille alle materialerne, også motorhusene, for at finde
frem til en færdig bordløfter, som var let at skrue sammen med øvrige borddele, og som
kunne fungere som færdigt bordben. også skruehullerne blev udviklet som en del af pro-
duktet. deskline dl 1 blev præsenteret den 17. november 1998 for første gang internt i hu-
set, og i januar 1999 solgtes de første. udviklingsomkostningerne udgjorde ca. 6,5 mio. kr.
deskline dl 1 er det mest succesrige produkt, linak nogensinde har haft.
       ca. et år senere påbegyndte linak udviklingen af en 3-leddet bordløfter, deskline
dl 3, med målene forneden 90 x 60 mm og med et nyt sargbeslag. den var klar til lancering
omkring årsskiftet 2000/2001. linak havde udviklet sin deskline dl 3 uden kendskab til
okins deskdrive 2.
       ifølge en markedsundersøgelse er linak det stærkeste brand på markedet. hovedpar-
ten af deltagerne i markedsundersøgelsen var linaks kunder, og for de fleste var de afgø-
rende faktorer brand og leveringstid.
       han vil umiddelbart tro, at 70 % af bordbenene ikke ”pakkes ind”, hvilket er karakteri-
stisk for det danske marked i modsætning til det svenske, hvor der er større tradition for at
anvende svøb. linaks største marked er danmark efterfulgt af sverige, tyskland og usa. af
de arbejdsborde, der i dag sælges i danmark, er de 80 % hæve-/sænkeborde.
       det bord med okin-ben, som er forevist i retten, er købt hos fumac, der tidligere var
en god kunde hos linak, og han er sikker på, at et bord, som vises på fumacs hjemmeside, er
forsynet med linak-ben, selv om det sælges som et okin-bord. linak mistede på et tidspunkt
fumac som kunde tillige med sis, oman, cube, dencon, duba og flere andre kontormøbel-
fabrikker.
       fogedforbudet har hjulpet på salget. linaks salg af den todelte model er imidlertid
fortsat stærkt generet af okins 3-delte deskdrive 2, da denne uden videre kan erstatte linaks
deskline dl 1.
                                               - 6 -
       linaks dækningsgrad på disse produkter er 18,33 %. der var stor konkurrence på pri-
serne, efter at okin kom på markedet, og han er sikker på, at linak ville have opnået sin
budgetterede omsætning på 83.638.400 kr. i perioden fra den 1. juli 2001 – 30. juni 2002, hvis
okin ikke var kommet på markedet med deskdrive 1 og 2.
       ifølge linaks ingeniører er der flere kritisable forhold ved okins produkt. udseendet
minder om linaks produkter, men okin har anvendt færre penge på materialer, og det er
skadeligt for linaks omdømme at blive associeret hermed.
       linaks design er et resultat af valg, som linak har foretaget. f.eks. er motorhusets pla-
cering asymmetrisk, hvilket ikke udelukkende er funktionsmæssigt betinget. bordløfterens
stabilisering sikres ved f.eks. kugler eller plaststykker. i deskline dl 1 er der 4 kugler i
hvert hjørne, hver på ca. 1 cm. fastholdelsen af kuglerne medfører ikke nødvendigvis, at
man skal give teleskoprøret en affasning, der giver plads. linak har valgt runde hjørner på
røret af designmæssige grunde. linaks navn og logo fremgår af motorhuset.
administrerende direktør i okin antriebstechnik gmbh, klaus bellinggroth, har forklaret, at
okin oprindelig kun ønskede at sælge deskdrive 1 til hæve/sænke-borde, men at okin på
grund af stor efterspørgsel fra markedet tillige udviklede deskdrive 2. det tog lidt over et år
at udvikle deskdrive 2, selv om man kunne bygge på erfaringer fra deskdrive 1.
       produktets stabilitet afhænger af længden af det stykke på benet, hvori kuglelejet er
placeret. hvis ikke man brugte firkantede rør, skulle rørene være større for at indeholde
samme antal kugler.
       okin valgte dimensionerne 50x80 mm, da det er teknisk vanskeligt at arbejde med
mindre dimensioner, ligesom man skelede til, hvilke krav markedet havde til målene. det
var logisk at vælge mål, som kunderne kendte i forvejen, da der hermed var mulighed for, at
produkterne kunne substituere hinanden, hvilket ville gøre okin konkurrencedygtig på
markedet.
       salget af deskdrive 2 i danmark begyndte i foråret 2002. det fremgår altid af produk-
terne, at det er okin-produkter.
administrerende direktør i okin danmark a/s, michael østergård, har forklaret, at linak var
den eneste konkurrent, da okin kom på markedet i danmark i 1999-2000, og at linak fortsat
er den største og væsentligste konkurrent, selv om der senere er kommet flere producenter
på markedet.
                                               - 7 -
      i november 2000 inviterede okin ca. 50 kontormøbelproducenter til en messe i sverige,
hvor man præsenterede deskdrive 2 for de 20 producenter, som mødte op. selv om deskli-
ne dl 1 havde været på markedet i et stykke tid, var der hos kunderne ønske om et produkt
med større variation i spændet mellem det nederste og øverste niveau på grund af nye regler
fra arbejdstilsynet og bedriftssundhedstjenesten. det første salg af deskdrive 2 i danmark
fandt sted i foråret 2001, og man fik på dette tidspunkt ingen reaktion fra linak på grund af
salget.
      det er aldrig faldet ham ind, at deskdrive 2 skulle være en efterligning af deskline
dl 1 – det er et helt andet produkt. deskdrive 2 har samme skruehuller og samme mål forne-
den som deskline dl1, idet dette var ufravigelige krav fra møbelproducenterne. at desk-
drive 2 skulle kunne substituere linaks produkter, var resultatet af et samspil mellem okin,
kunderne og ham. møbelproducenterne havde indrettet produktionen af deres borde på li-
naks produkter, og det ville være bekosteligt for dem, hvis de skulle arbejde med nye mål el-
ler en anden placering af skruehuller. det var således et ufravigeligt krav fra møbelprodu-
centerne, at bordløfterens motorhus passede til producenternes ramme, og skruehullerne
havde samme placering og form, således at okins produkt passede til møbelproducenternes
produkter. der findes dog i dag producenter, som bruger andre mål.
      når okin sælger sine produkter til fabrikanterne, bliver produkterne fremvist, og
mange gange får producenten et prøvesæt, som han kan bygge ind i bordet for at teste det,
før han køber produktet. ca. 80 % af fabrikanterne bruger typisk en måned på at teste bene-
ne, og okin udleverer tillige tekniske specifikationer. benene leveres i sæt, der er emballeret i
kasser påtrykt okin.
      konkurrencen er hård. den afgørende faktor er prisen. derefter kommer levering og
service. der er 3-4 aktører på markedet.
      i foråret 2002 kom okin tillige på markedet med deskdrive 1. baggrunden herfor var, at
kunderne ønskede et billigere produkt. deskdrive 1 er ca. 25 % billigere end deskdrive 2, idet
der kun er ét teleskop. det var først efter introduktionen af denne model, der salgsmæssigt
var den største succes, at der i juli 2002 kom en reaktion fra linak.
syn og skøn
syns- og skønsmanden, lektor, civilingeniør, claus cornelius hansen, har i sin erklæring af 13.
oktober 2003 bl.a. besvaret stillede spørgsmål således:
                                                - 8 -
”…
spørgsmål 3
skønsmanden bedes oplyse, om designet af sagsøgers bordløfter af typen deskline dl 1 (bilag 2)
er udtryk for en selvstændig og kunstnerisk indsats.
ja!
deskline dl 1’s fremtoning er helstøbt, enkel, prægnant og karakterfuld.
skønsmanden finder således, at der er skabt et design, som på en vel artikuleret
måde forener objektets ”regulære” aspekt (teknik og funktionalitet) og dets ”si-
milære” aspekt (den formsproglige genre) under iagttagelse af en overordnet
kunstnerisk intention om at påtrykke objektet et selvstændigt personligt præg –
uanset (eller på trods af) dets karakter af massefremstillet industriprodukt.
…
spørgsmål 7
skønsmanden bedes på baggrund af besvarelsen af spørgsmål 4-6 oplyse, om sagsøgers bordløfter
af typen deskline dl 1 (bilag 2) henholdsvis sagsøgtes bordløftere af typen deskdrive 1 (bilag 1)
og deskdrive 2 (bilag 6) giver samme eller i det væsentlige samme helhedsindtryk.
der er et betydeligt sammenfald i den overordnede geometri, hvilket for en over-
sigtlig vurdering medfører et vist sammenfald i helhedsindtrykket af de to pro-
dukter. skønsmanden finder dog samtidig, at teleskopsøjlen i sagsøgtes deskdrive
1 adskiller sig fra teleskopsøjlen i sagsøgers deskline dl 1 i og med, at ud-
trykket i deskdrive 1 forekommer at savne den enkle elegance, som kendetegner
deskline dl 1
…
spørgsmål 13
skønsmanden bedes oplyse, om der mellem sagsøgers bordløfter af typen deskline dl 1 (bilag
2) og sagsøgtes bordløftere af typerne deskdrive 1 (bilag 1) og deskdrive 2 (bilag 6) er sådanne lighe-
der, at det må anses for en nærliggende mulighed, at de umiddelbare aftagere (dvs. møbelprodu-
centerne) og/eller de endelige aftagere (dvs. forbrugerne) kan forveksle bordløfterne.
skønsmanden finder ikke, at der er en nærliggende mulighed for at de umiddel-
bare aftagere (møbelproducenterne) forveksler de to produkter med hinanden.
skønsmanden finder derimod, at der er en nærliggende mulighed for, at de en-
delige aftagere (forbrugerne) kan forveksle de to produkter – eller rettere sagt:
ikke nødvendigvis vil bemærke sig, at der er tale om to forskellige bordløftere …
                                                       - 9 -
       …
       spørgsmål a:
       er deskline dl 1 i alt væsentligt teknisk og funktionelt betinget i sin fremtoning.
       nej!
        …”
syns- og skønsmanden har supplerende forklaret, at han anser designet af linaks deskline
dl 1 som resultatet af en selvstændig, original og kunstnerisk indsats, der ikke blot er funk-
tionelt eller teknisk betinget.
       det er hans skøn, at det ikke var nødvendigt for okin med en så nærgående efterlig-
ning, som tilfældet er, for at møbelproducenterne kunne bruge målene, og han skønner lige-
ledes, at okin har haft kendskab til linaks produkt, da okin fremstillede sit produkt. okin
har formentlig bestræbt sig på at opnå substituerbarhed hos møbelfabrikanterne, hvilket er
lykkedes.
       der er risiko for forveksling hos en stor del af slutbrugerne, der vil opfatte bordene
som ens, hvis forbrugeren ikke ser dem ved siden af hinanden. det afhænger dog af, hvor
observant den enkelte er. som professionel kan han selv godt se forskel på de to produkter.
       grundformen på 50 x 80 mm er ikke i sig selv udtryk for en ny form til et bordben, og
motorhuset indgår ikke i hans vurdering af, at designet har et selvstændigt personligt præg.
han tror ikke, at ophavsmanden har koncentreret sig meget om produktets finish. det per-
sonlige præg skyldes ikke detaljeringen, men helheden, som er personlig, om end ikke nød-
vendigvis særligt smuk. der kan være tale om en stille designmæssig intention om at lave et
produkt, der ikke maser sig på, altså et produkt, der er så veldesignet, at det uden videre fal-
der ind i miljøet.
       et sammensat industriprodukt som dette er kendetegnet ved, at skaberen har haft en
artikuleret måde at formulere sig på, også med en hverdagsting som denne. der er ikke til-
strækkelig værkshøjde til, at der foreligger ophavsret, men der er tale om en artikuleret præ-
station. man må se på helheden i bord påsat ben – her har linak i en enkel og funktionali-
stisk ramme som en helhed skabt en enkel, klart særpræget genstand.
       det er som en sporvogn kontra en ht-bus. sporvognen ”møver sig” ikke på, når man
ikke skal bruge den. det har været intentionen med deskline dl 1, og denne intention er
lykkedes. teleskoprørets spinkle og elegante fremtoning spiller en væsentlig rolle. man vil
                                              - 10 -
ofte se bordbenet med dette rør fra andre vinkler end lige forfra, og dér opleves den afrun-
dede form, som deskline dl 1 har, som mere spinkel.
       deskdrive 1’s teleskoprør har en reces i de 4 hjørner, som muligt skyldes ønsket om at
gøre dem simplere og mere elegante, uden at dette er lykkedes. han har svært ved at se,
hvad der er baggrunden for denne udformning af teleskoprøret, som er mere massiv og an-
massende og savner ”verve”. han skønner, at okin har haft et ønske om at kunne substitue-
re linaks produkt og samtidig at distancere sig herfra. han har ikke ved sin besvarelse af
spørgsmålene herom haft forelagt oplysning om, at der er kugler i de 4 hjørner, og at ud-
formningen har til formål at fastholde disse og forbedre stabiliteten. det ændrer dog ikke
hans grundholdning til de skarpe recesser, som er, at okin ikke har søgt at skabe et nyt pro-
dukt, men at skabe ét, som kunne substituere linaks.
       der er tale om en nærgående, men ikke slavisk efterligning. form og mål er ikke fuldt
identiske. der er afvigelser i mål og detaljer, men produkterne er tæt på.
       han mener ikke, at der ikke var variationsmuligheder. okin burde blot være startet et
andet sted end i linaks produkt. okin kunne sagtens have skabt et produkt, som havde et
selvstændigt udseende og udtryk, f.eks. en cylindrisk formet søjle. i stedet har okin designet
sit produkt med det udgangspunkt, at det skulle kunne substituere linaks produkt. målet 50
x 80 mm sætter ikke særlige grænser. bordløftere kunne udformes på mange andre måder,
også med ændringer af grundfremtoningen. okins produkt ville have set anderledes ud,
hvis okin havde villet skabe et nyt produkt. hvis han selv havde fået opgaven med at desig-
ne en anden bordløfter, ville han f.eks. kunne have opbygget bordløfteren med to søjler ved
siden af hinanden i stedet for kun en enkelt. et andet design ville ikke have større betydning
for prisen på produktet.
parternes synspunkter
linaks advokat har gjort gældende, at linaks todelte bordløfter af typen deskline dl 1 har
det fornødne særpræg til at nyde beskyttelse efter markedsføringsloven. skønsmanden har
anført, at udformningen af bordløfteren ikke udelukkende er teknisk/funktionelt betinget el-
ler betinget af sammenkoblingshensyn i forhold til møbelproducenternes bordrammer og
bordsokler, men at der derimod findes talrige variationsmuligheder ved udformningen af
bordløftere af den i sagen omhandlede type. deskline dl 1 er resultatet af mange design-
mæssige valg fra linaks side.
                                               - 11 -
       okins deskdrive 1 og deskdrive 2 er retsstridige efterligninger af linaks deskline dl
1, jf. markedsføringslovens § 1. linaks og okins bordløftere giver i det væsentlige samme
helhedsindtryk, og de mindre forskelle mellem bordløfterne ændrer ikke herpå. okin har nø-
je tilpasset sine bordløftere til linaks dimensioner for at gøre det muligt for møbelproducen-
terne at substituere linaks produkter med okins.
       okins bordløftere er en nærgående efterligning af linaks deskline dl 1, og på bag-
grund af de mange identiske detaljer og dimensioner må okin have fremstillet sine bordløf-
tere med fuldt kendskab til og tilstræbt lighed med linaks bordløfter med hensyn til såvel
fremtoning som dimensioner. det er uden betydning, at okin havde lanceret sin tredelte
bordløfter, førend linak lancerede sin tredelte bordløfter, da det afgørende er, at okin har
kopieret linaks todelte bordløfter i to udgaver. som følge af denne udtalte lighed er det
sandsynligt, at køberne af produkterne, herunder navnlig de endelige aftagere af det færdige
produkt, kan forveksle produkterne. det var ikke nødvendigt for okin at efterligne linaks
bordløfters fremtoning eller dimensioner for at konkurrere på markedet for bordløftere.
       okins markedsføring og salg af deskdrive 1 og 2 har uretmæssigt snyltet på linaks
goodwill og skal forbydes, ligesom okins produkter skal tilbagekaldes for at genoprette til-
standen før okins indtrængen på linaks marked. endvidere skal okin skal betale erstatning
til linak. linak a/s har fuldmagt fra linak danmark a/s til at rejse krav i sagen over for
okin også vegne linak danmark a/s, og selskaberne tilhører i øvrigt samme koncern. der
kræves erstatning for mistet afsætningstab 8.639.849 kr., vederlag på 10 % af okins omsæt-
ning af deskdrive 1 og 2, i alt 1.978.292,70 kr., og erstatning for markedsforstyrrelse, skøns-
mæssigt opgjort til 323.545 kr. selv om linaks tab således er langt større, har linak valgt ale-
ne at nedlægge påstand om 4 mio. kr.
okins advokat har gjort gældende, at okin ikke har krænket linaks rettigheder efter markeds-
føringslovens § 1. okin er berettiget til at fremstille sine produkter, så de kan monteres i mø-
belproducenternes egne sokler med samme dimensioner som linaks produkter, jf. princip-
pet i art. 7 i rådsdirektiv 98/71, art. 8 i rådsforordning 6/2000 samt designlovens § 8, stk. 1,
hvilket er væsentligt for at sikre den fri konkurrence.
       hvis produkter ikke må være kompatible, er der risiko for, at der mellem møbelprodu-
centerne og linak opstår et afhængighedsforhold af monopollignende karakter. når den
markedsføringsretlige fremtoningsbeskyttelse skal afvejes over for hensynet til en slagkraftig
konkurrence, må man give fremtoningsinteressen et snævert område for at undgå, at kon-
kurrenterne hindres i at udøve reel og aktiv konkurrence.
                                              - 12 -
       deskline dl 1, bestående af bordløfter, motorhus, styreenhed og styrepanel, er både
som en helhed, men også når de enkelte dele betragtes hver for sig, et industrielt produkt,
hvis udformning i alt væsentligt er teknisk og funktionelt betinget og derfor ikke nyder be-
skyttelse efter markedsføringslovens § 1.
       skulle retten imidlertid finde, at deskline dl 1 er markedsføringsretligt beskyttet, er
beskyttelsen begrænset til, at bordløfteren i åben stand er beskyttet mod identiske eller så
godt som identiske efterligninger.
       der er imidlertid betydelige forskelle mellem parternes produkter, og deskdrive 1 og 2
kan hverken som helhed, eller når de enkelte dele betragtes hver for sig, karakteriseres som
identiske eller så godt som identiske med deskline dl 1 og i strid med markedsføringslo-
vens § 1. man har fra okins side gjort, hvad man kunne, for at differentiere produkterne.
deskdrive 2 er derfor ikke bragt på markedet som en efterligning af deskline dl 1, og
deskdrive 1 er alene bragt på markedet som en prisbilligere variant af deskdrive 2.
       der er ingen risiko for forveksling mellem deskdrive 1 og 2 og deskline dl 1, særligt
ikke når henses til, at møbelfabrikanterne er professionelle købere, der tilmed har produk-
terne til nøje gennemsyn og afprøvning.
       såfremt retten finder, at okin skal betale erstatning til linak jf. markedsføringslovens §
13, gøres det gældende, at erstatningskravet skal opgøres på grundlag af forholdene i linak
a/s og ikke i linak danmark a/s, der ikke er part i sagen. at der er givet fuldmagt, er uden
betydning i så henseende.
       hvis retten når til det resultat, at okin skal frifindes for så vidt angår deskdrive 2, må
det lægges til grund, at den påståede nedgang i linaks dækningsgrad overvejende skyldes
lovlig konkurrence fra deskdrive 2, hvorfor erstatningskravet er alt for højt.
       endvidere er nedgangen i linaks dækningsbidrag forbundet med usikkerhed, ligesom
intet i tallene sandsynliggør, at okins to bordløftere har været årsagen til nedgangen heri,
idet møbelmarkedet generelt har været under pres på grund af konkurrencesituationen og
det øgede omkostningsniveau. det er ligeledes forbundet med stor usikkerhed, hvilken rolle
okins bordløftere har haft for linaks omsætning. linak har ikke godtgjort, at der har været
nogen markedsforstyrrelse.
sø- og handelsrettens afgørelse
retten tiltræder syns- og skønsmandens vurdering, hvorefter deskline dl 1’s fremtoning
er helstøbt, enkel, prægnant og karakterfuld, og hvorefter der er skabt et design, som på en
                                             - 13 -
vel artikuleret måde forener objektets ”regulære” aspekt (teknik og funktionalitet) og dets
”similære” aspekt (den formsproglige genre) under iagttagelse af en overordnet kunstnerisk
intention om at påtrykke objektet et selvstændigt personligt præg – uanset (eller på trods af)
dets karakter af massefremstillet industriprodukt. da deskline dl 1 endvidere var først
på markedet, finder retten, at deskline dl 1 nyder beskyttelse efter markedsføringslovens
§ 1.
       efter de forklaringer, som er afgivet af direktør klaus bellingroth og direktør michael
østergård, sammenholdt med syns- og skønsmandens erklæring og forklaring, lægges det til
grund, at okin har udformet deskdrive 1 og 2 med henblik på, at disse bordløftere direkte
kunne substituere linaks deskline dl 1. retten finder endvidere som syns- og skøns-
manden, at deskdrive 1 er en nærgående, omend ikke slavisk efterligning af deskline dl 1,
og at det ikke var nødvendigt for okin at foretage en som helhed nærgående efterligning af
linaks deskline dl 1 for at opnå kompatibilitet med de af møbelfabrikanterne anvendte
mål og huller.
       retten finder derimod ikke, at okins 3-delte bordløfter deskdrive 2 ligner linaks 2-delte
bordløfter deskline dl 1 så meget, at der er grundlag for at fastslå, at der foreligger en
retsstridig efterligning. retten lægger vægt på, at rørenes mål i væsentlig grad er forskellige,
og at deskdrive 2 uanset kompatibiliteten hermed fremtræder som et andet produkt end
deskline dl 1.
       retten finder det godtgjort, at okin har tilsigtet markedsfortrængning og retsstridig til-
egnelse af linaks position på markedet for den todelte bordløfter, som også er blevet forstyr-
ret ved okins markedsføring af deskdrive 1. idet linak a/s er koncernforbundet med og har
fornøden fuldmagt til at rejse krav også på vegne linak danmark a/s, finder retten efter et
samlet skøn, at okin skal betale linak a/s 500.000 kr. i erstatning.
       okin skal endvidere betale delvise sagsomkostninger, der også dækker linaks om-
kostninger i forbindelse med fogedsagen, med 75.000 kr.
                              thi kendes for ret
okin danmark a/s skal anerkende at have været uberettiget til at markedsføre og sælge den
todelte bordløfter af typen okin deskdrive 1 som vist i sagens bilag 1 og skal lade restlageret
heraf destruere.
                                             - 14 -
det forbud, som fogedretten i odense har nedlagt over for okin danmark a/s den 16. de-
cember 2002, stadfæstes, og okin danmark a/s skal frigøre den sikkerhed på 1,5 mio. kr.,
som linak a/s har stillet over for fogedretten i odense.
okin danmark a/s skal til linak a/s betale 500.000 kr. med procesrente fra den 23. decem-
ber 2002 og 75.000 kr. i sagsomkostninger.
                                       michael b. elmer
      uffe thustrup                                                     finn sködt
                                                 (sign.)
                                              ___ ___ ___
                                   udskriftens rigtighed bekræftes
                                   p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                                            dom
afsagt den 27. juni 2014 af vestre landsrets 13. afdeling (dommerne henrik twilhøj, torben
geneser og torben sørensen (kst.)) i ankesag v.l. b–1516–13
a
(advokat mikkel nøhr, københavn)
mod
ankestyrelsen
(kammeradvokaten ved advokat henrik nedergaard thomsen, københavn)
retten i aalborg har den 24. maj 2013 afsagt dom i 1. instans (rettens nr. bs 10-1650/2011).
påstande
for landsretten har appellanten, a, nedlagt påstand om, at indstævnte, ankestyrelsen, tilplig-
tes at anerkende, at hans mengrad som følge af den anerkendte arbejdsskade i form af plano-
cellulært carcinom på tidspunktet for ankestyrelsens afgørelse den 11. januar 2013 udgjorde
15 %, jf. arbejdsskadesikringslovens § 18.
a har subsidiært nedlagt påstand om, at ankestyrelsen tilpligtes at anerkende, at hans men-
grad som følge af den anerkendte arbejdsskade i form af planocellulært carcinom på tids-
punktet for ankestyrelsens afgørelse den 11. januar 2013 udgjorde et efter landsrettens skøn
fastsat varigt men på mindre end 15 %, dog mindst 5 %, jf. arbejdsskadesikringslovens § 18.
ankestyrelsen har påstået stadfæstelse, subsidiært hjemvisning.
supplerende sagsfremstilling
retslægerådet har den 10. januar 2014 besvaret nogle spørgsmål således:
                                - 2 -
”spørgsmål 9:
retslægerådet bedes oplyse, om det er muligt at udtale sig om, hvad der kon-
kret har været årsag til, at a har udviklet lungecancer (planocellulært carci-
nom)?
det kan ikke konkret angives, hvad der har været årsag til udvikling af lunge-
cancer hos sagsøger. angivelse af årsag er baseret på en sandsynlighedsvurde-
ring.
spørgsmål 10:
retslægerådet bedes oplyse, om rådets tidligere svar skal forstås således, at
as erhvervsmæssige eksponeringer for blandt andet asbest har medført en for-
dobling af risikoen for udvikling af lungecancer (planocellulært carcinom)?
retslægerådet bedes i den forbindelse også oplyse, om retslægerådets tidli-
gere besvarelser skal forstås således, at denne relative risikoforøgning er den
samme for en ikke-ryger som en person med det for a beskrevne tobaksfor-
brug?
ja, sagsøgers asbestudsættelse har medført en fordobling af risikoen for udvik-
ling af lungecancer og den relative risikoforøgelse er den samme for en ikke-
ryger som for en person med det for sagsøger angivne tobaksforbrug.
det vil sige for en aldrig-ryger en risikoforøgelse fra 0,5 % til 1,0 % og for en
livslang storryger en risikoforøgelse fra 10-20 % til 20-40 %.
…
spørgsmål c:
skal retslægerådets svar på spørgsmål 3, 4, 5 og a forstås som følger:
a) havde appellanten ikke røget tobak, og havde han heller ikke været udsat
    for asbest, ville risikoen for, at han udviklede planocellulært carcinom,
    have været 0,5-1,0 %.
ja
b) havde appellanten ikke røget tobak, ville risikoen for, at han på grund af
    den angivne asbestpåvirkning udviklede planocellulært carcinom, have væ-
    ret 2,0-2,5 %.
ja
c) havde appellanten ikke været udsat for asbest, ville risikoen for, at han på
    grund af den angivne tobaksrygning udviklede planocellulært carcinom,
    have været 10-20 %.
ja
                                               - 3 -
                d) risikoen for, at appellanten på grund af den angivne asbestpåvirkning
                    udviklede planocellulært carcinom er på grund af den angivne tobaksryg-
                    ning forøget til 20-40 %.
                ja
                e) risikoen for, at appellanten på grund af den angivne tobaksrygning udvik-
                    lede planocellulært carcinom er på grund af den angivne asbestudsættelse
                    forøget til 20-40 %.
                som d
                …”
forklaringer
der er for landsretten afgivet forklaring af ankestyrelsens lægekonsulent, professor dr. med.
ulrik becker.
ulrik becker har forklaret, at han kan vedstå sine tidligere udtalelser i sagen. han er special-
læge i intern medicin og mave-tarmsygdomme samt leversygdomme. lungekræft indgår i
hans forskning. almindelig lungecancer udgår fra bronchierne. i dette tilfælde er der tale om
en storcellet type. lungehindecancer (mesotheliom) er betydelig sjældnere og er en helt anden
type af lungecancer, der er associeret med asbest. for at få almindelig lungecancer af asbest
skal der temmelig meget til, og nogle siger 25 fiberår. alle er udsat for asbest i deres omgi-
velser, men i beskeden mængde, så det i risikosammenhæng ikke betyder noget. tobaksryg-
ning er den altovervejende risikofaktor for lungecancer, og det gælder især for planocellulært
carcinom. ved udsættelse for asbest og tobaksrygning er der en synergistisk effekt, idet fakto-
rerne påvirker hinanden, så man får en endnu større risiko. risikoen for at udvikle lungecan-
cer alene som følge af rygning øges mindst 10 gange. risikoen for at udvikle lungecancer
alene på grund af asbest øges 2 – 2½ gange. disse risikofaktorer skal ganges med hinanden.
asbest aflejres i lungerne, og når man først har fået asbest ind, ligger risikoen der latent. hol-
der man op med at ryge, reduceres risikoen for lungecancer, men man kommer aldrig ned på
normal risiko. latenstiden for asbest er 10-20 år. man kan ikke på vævsprøver eller i jour-
nalmaterialet se, hvad der er den konkrete årsag til as lungecancer. det handler alt sammen
om sandsynligheder. luftarten radon er den næst mest hyppige årsag til lungecancer. ved et
tobaksforbrug på 20 pakkeår øges risikoen for lungecancer 10-15 gange, og ved et forbrug på
                                                  - 4 -
40 pakkeår øges risikoen mindst 20 gange. retslægerådets udtalelser giver ham ikke anled-
ning til at ændre sine udtalelser.
procedure
parterne har i det væsentlige gentaget deres anbringender for byretten og har procederet i
overensstemmelse hermed.
landsrettens begrundelse og resultat
det fremgår af arbejdsskadesikringslovens § 5, at ved en arbejdsskade forstås ulykke, jf. lo-
vens § 6, og erhvervssygdom, jf. lovens § 7, der er en følge af arbejdet eller de forhold, det er
foregået under. ved erhvervssygdomme forstås blandt andet sygdomme, som efter medicinsk
dokumentation er forårsaget af særlige påvirkninger, som bestemte persongrupper gennem
deres arbejde eller de forhold, det foregår under, er udsat for i højere grad end personer uden
sådant arbejde. arbejdsskadesstyrelsens direktør fastsætter efter forhandling med erhvervs-
sygdomsudvalget i en fortegnelse, hvilke sygdomme der anses for at være af denne karakter,
jf. lovens § 7, stk. 1, nr. 1.
lungekræft forårsaget af påvirkning af asbest er optaget i denne fortegnelse over erhvervs-
sygdomme, jf. nu bekendtgørelse nr. 1226 af 24. oktober 2013 med bilag. en person, der har
pådraget sig en sygdom, som er optaget i fortegnelsen over erhvervssygdomme, jf. § 7, stk. 1,
har krav på ydelser efter loven, medmindre det anses for overvejende sandsynligt, at syg-
dommen skyldes andre forhold end de erhvervsmæssige, jf. lovens § 8, stk. 1.
ankestyrelsen har ved sin afgørelse af 11. januar 2013 anerkendt as lungekræft som en er-
hvervssygdom. det er en betingelse for en sådan anerkendelse, at sygdommen ikke med over-
vejende sandsynlighed skyldes andre forhold end de erhvervsmæssige, jf. bekendtgørelsens §
1, stk. 1, nr. 3, der henviser til lovens § 8, stk. 1.
det fremgår blandt andet af ankestyrelsens begrundelse for afgørelsen, at ankestyrelsen har
vurderet, at as lungekræft ikke ”med overvejende sandsynlighed alene er en følge af andre
forhold end de erhvervsmæssige”. det fremgår endvidere af begrundelsen, at ankestyrelsen
                                               - 5 -
anerkender sygdommen, ”selvom den aktuelle helbredsmæssige situation ikke udelukkende er
en følge af arbejdsskaden, men er en kombination af følger af den erhvervsmæssige udsæt-
telse og konkurrerende forhold”. desuden anføres det i begrundelsen, at ”sygdommen skal
ikke anerkendes, hvis det er overvejende sandsynligt, at hele sygdommen skyldes andre for-
hold end de erhvervsmæssige”.
ankestyrelsens afgørelse må forstås således, at as lungekræft efter ankestyrelsens opfattelse
til dels er forårsaget af påvirkningen af asbest og til dels af tobaksrygning.
det fremgår af arbejdsskadesikringslovens § 12, stk. 2, at et påvist tab af erhvervsevne, et
varigt men eller en persons død anses for at være en følge af arbejdsskaden, medmindre over-
vejende sandsynlighed taler herimod.
ankestyrelsen traf den 11. januar 2013 også afgørelse om, at a ikke havde ret til godtgørelse
for varigt men. som begrundelse herfor anførte ankestyrelsen, at as samlede varige men som
følge af kræftsygdommen var 15 procentpoint, men at arbejdsskaden kun skønsmæssigt havde
medført 10 % heraf.
landsretten lægger efter bevisførelsen til grund, at a som ryger havde en forøget risiko for at
få lungekræft, men at han ikke havde relevante forudbestående eller konkurrerende lidelser,
da han blev ramt af lungekræft.
det fremgår blandt andet af retslægerådets besvarelse af spørgsmål 5, at andelen af lunge-
kræfttilfælde, der skyldes asbestudsættelse, er omkring 50 % for både ikke-rygende og ry-
gende asbestarbejdere. det fremgår af retslægerådets bevarelse af spørgsmål 9, at det ikke
konkret kan angives, hvad der har været årsag til udviklingen af lungekræft hos a, og at angi-
velse af årsag er baseret på en sandsynlighedsvurdering. det fremgår af retslægerådets besva-
relser af spørgsmål 10 og spørgsmål c, at der for såvel rygere som ikke-rygere er tale om en
fordobling af risikoen for at få lungekræft, hvis man udsættes for påvirkning af asbest, som a
har været det. havde a ikke været udsat for asbest, ville risikoen for, at han på grund af den
angivne tobaksrygning udviklede planocellulært carcinom, have været 10-20 %.
                                                - 6 -
det kan på baggrund af retslægerådets besvarelser ikke anses for overvejende sandsynligt, at
as lungekræft skyldes andre forhold end de erhvervsmæssige, jf. lovens § 8, stk. 1. landsret-
ten finder heller ikke, at overvejende sandsynlighed taler imod, at as varige men på 15 pro-
cent anses for at være en følge af arbejdsskaden, jf. lovens § 12, stk. 2.
landsretten tager derfor as principale påstand til følge.
efter sagens udfald sammenholdt med parternes påstande skal ankestyrelsen betale sagsom-
kostninger for byretten til statskassen med 42.600 kr. inkl. moms. beløbet omfatter 2.600 kr.
svarende til retsafgift og 40.000 kr. inkl. moms til udgifter til advokatbistand. ankestyrelsen
skal betale sagsomkostninger for landsretten til a med i alt 32.600 kr. beløbet omfatter 2.600
kr. til retsafgift og 30.000 kr. inkl. moms til udgifter til advokatbistand. landsretten har ved
fastsættelsen af beløbene til dækning af udgifter til advokatbistand lagt vægt på sagens øko-
nomiske værdi og dens omfang.
                                 t h i k e n d e s f o r r e t:
ankestyrelsen tilpligtes at anerkende, at as mengrad som følge af den anerkendte arbejds-
skade i form af planocellulært carcinom på tidspunktet for ankestyrelsens afgørelse den 11.
januar 2013 udgjorde 15 %, jf. arbejdsskadesikringslovens § 18.
ankestyrelsen skal betale sagens omkostninger for byretten til statskassen med 42.600 kr.
ankestyrelsen skal betale sagens omkostninger for landsretten til a med 32.600 kr.
de idømte sagsomkostninger skal betales inden 14 dage.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.