text:
                       højesterets kendelse
                        afsagt torsdag den 24. februar 2011
sag 236/2010
eads secure networks s.a.s.
(advokat kim utzon jybæk)
mod
økonomistyrelsen og
it- & telestyrelsen
(kammeradvokaten ved advokat sune fugleholm for begge)
i tidligere instans er afsagt kendelse af østre landsrets 23. afdeling den 23. marts 2010. pro-
cesbevillingsnævnet har den 2. august 2010 meddelt tilladelse til, at kendelsen indbringes for
højesteret.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: per walsøe, jytte scharling og thomas rørdam.
påstande
kærende, eads secure networks s.a.s., har nedlagt påstand om, at anmodningen om, at
landsretten under hovedforhandling og eventuel delforhandling skal tiltrædes af to sagkyndige
dommere, tages til følge.
de indkærede, økonomistyrelsen og it- & telestyrelsen, har påstået stadfæstelse.
landsretten har henholdt sig til den trufne afgørelse.
sagsfremstilling
ved stævning af 2. september 2008 anlagde eads sag mod økonomistyrelsen og it- & te-
lestyrelsen ved københavns byret. sagen vedrører et offentligt eu-udbud varetaget af øko-
                                               - 2 -
nomistyrelsen om en offentlig tjenesteydelseskontrakt om tilslutning til og brug af et lands-
dækkende radiobaseret beredskabskommunikationsnet (sine-nettet).
ved kendelse af 20. oktober 2008 besluttede københavns byret at henvise sagen til østre
landsret, jf. retsplejelovens § 226, stk. 1. byretten fandt derimod ikke grundlag for at henvise
sagen til sø- og handelsretten i medfør af retsplejelovens § 227.
anbringender
eads har anført, at den juridiske vurdering, der skal foretages i sagen navnlig vedrørende
spørgsmålet om anvendelse af udbudsformen konkurrencepræget dialog, skal foretages på et
teknisk kompliceret grundlag. sagen befinder sig således i kerneområdet for anvendelsen af
retsplejelovens § 20. højesteret har fuld prøvelsesret for så vidt angår landsrettens afgørelse.
økonomistyrelsen og it- & telestyrelsen har navnlig anført, at vurderingen af behovet for
sagkyndige dommeres medvirken må overlades til landsretten. det må som udgangspunkt
være den ret, hvor sagen verserer, som er nærmest til at foretage denne vurdering. højesteret
skal således kun tilsidesætte landsrettens afgørelse, hvis afgørelsen er åbenbart forkert.
der er i øvrigt ikke grundlag for at ændre landsrettens afgørelse. parterne er ikke enige om, i
hvilket omfang sagens problemstillinger er af juridisk eller teknisk karakter, eller hvilken
bevisførelse der er relevant. hvis det viser sig relevant at foretage bevisførelse vedrørende
tekniske forhold, vil sagkyndige erklæringer eller syn og skøn være de bedst egnede midler til
at sikre en betryggende inddragelse af relevante tekniske forhold. medvirken af sagkyndige
dommere kan ikke erstatte denne bevisførelse og indebærer en betydelig risiko for, at der ved
sagens afgørelse lægges vægt på forhold, som de indkærede ikke har haft mulighed for at for-
holde sig til.
spørgsmålet om, hvorvidt økonomistyrelsen var berettiget til at anvende udbudsformen kon-
kurrencepræget dialog, beror på en juridisk bedømmelse af, om økonomistyrelsen har handlet
i overensstemmelse med den skønsmargen, som udbudsdirektivets artikel 29 indrømmer or-
dregiveren. de øvrige tvistepunkter i sagen er ligeledes af juridisk karakter.
                                              - 3 -
højesterets begrundelse og resultat
højesteret finder, at de forhold af teknisk og faglig karakter, som sagen vedrører, i fornødent
omfang og mest hensigtsmæssigt vil kunne belyses ved indhentelse af sagkyndige erklæringer
og/eller syn og skøn. med denne bemærkning og i øvrigt af de grunde, landsretten har anført,
stadfæster højesteret landsrettens kendelse.
                                       thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.


text:
                                               dom
afsagt den 24. januar 2017 af vestre landsrets 7. afdeling (dommerne lars e. andersen,
vogter og michael klejs pedersen (kst.)) i ankesag
v.l. b–0305–16
a
(advokat christian falk hansen, åbyhøj)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten v/advokat anders vangsø mortensen, københavn)
retten i aarhus har den 25. januar 2016 afsagt dom i 1. instans (rettens nr. bs 3-2390/2014).
påstande
for landsretten har appellanten, a, gentaget sin påstand for byretten, og subsidiært påstået
indstævnte, skatteministeriet, tilpligtet at anerkende, at as skatteansættelse for indkomståret
2010 hjemvises til fornyet behandling ved skat.
skatteministeriet har påstået dommen stadfæstet.
procedure
parterne har i det væsentlige gentaget deres anbringender for byretten og har procederet i
overensstemmelse hermed.
landsrettens begrundelse og resultat
                                               - 2 -
dommerne lars e. andersen og vogter udtaler:
af de grunde, som byretten har anført, tiltrædes det, at a ikke har godtgjort, at betingelserne
for at medtage kautionsforpligtelsen på fradragskontoen for indkomståret 2010 er opfyldt.
det tiltrædes herunder, at a ikke har godtgjort, at han ved aftalen med kommanditselskabet
om hæftelsen og ved kautionen over for banken har påtaget sig to selvstændige
betalingsforpligtelser, som tilsammen overstiger hæftelsen overfor kommanditselskabet. det
har formodningen imod sig, at a, hvis resthæftelse i de relevante dokumenter er opgjort til
2.558.605 kr., skulle have påtaget sig en yderligere forpligtelse ved kautionen, som i foråret
2003 ville bringe hans samlede forpligtelser langt op over de 3,5 mio. kr., han tegnede sig for.
der er således ikke noget i de oprindelige dokumenter om retsforholdene, der peger på, at a
eller andre deltagere på daværende tidspunkt opfattede det således, at kommanditisterne ved
tegning af den begrænsede selvskyldnerkaution forøgede deres samlede hæftelse.
a har for landsretten anført, at betalinger på den transporterede resthæftelse ville nedsætte
kautionsforpligtelsen, men ikke omvendt. det følger af kautionens pkt. 3.2., at banken kan
vælge, om den vil udøve sine rettigheder efter kautionen eller transporten i resthæftelsen, dog
kun inden for resthæftelsen, jf. pkt. 3.1. det har, som anført af skatteministeriet,
formodningen imod sig, at omfanget af as samlede reelle hæftelse skulle afhænge af, om
banken gjorde kautionsforpligtelsen eller transporten af resthæftelsen gældende. de
oprindelige dokumenter m.v. for projektet, herunder prospektet, vedtægten for
kommanditselskabet, tegningsaftalen og ”loan agreement” med bilag, må efter det
foreliggende ses under et ved fastlæggelsen af kommanditisternes samlede forpligtelser, og
”loan agreement” med tilhørende bilag kan herefter kun forstås således, at resthæftelsen
begrænses i det omfang en kommanditist måtte indfri en kautionsforpligtelse, og at
kommanditselskabet har accepteret dette også i forhold til kommanditisterne.
vi stemmer således for at stadfæste byrettens dom.
dommer michael klejs pedersen (kst.) udtaler:
                                                  - 3 -
det er en betingelse for at medtage kautionsforpligtelsen på fradragskontoen, at a herved
påtog sig en yderligere forpligtelse udover hans vedtægtsbestemte resthæftelse over for
kommanditselskabet.
det fremgår af kautionens pkt. 3.2, at 2. prioritetsbanken havde valgfrihed mellem at udøve
sine rettigheder efter kautionen eller transporten i resthæftelsen, dog således at det beløb som
a var forpligtet til at betale til 2. prioritetsbanken under kautionen og transporten samlet set
ikke kunne overstige 2.558.605 kr., jf. kautionens pkt. 3.1, svarende til as vedtægtsbestemte
resthæftelse over for kommanditselskabet.
eftersom det samlede beløb som a var forpligtet til at betale til 2. prioritetsbanken under
kautionen og transporten ikke kunne overstige førnævnte beløb, da ville as eventuelle
betalinger på den transporterede resthæftelse være ensbetydende med en tilsvarende
nedsættelse af as kautionsforpligtelse over for 2. prioritetsbanken, jf. også herved ”loan
agreement” pkt. 13.1, litra c.
spørgsmålet er herefter om as resthæftelse over for kommanditselskabet ville blive
tilsvarende nedsat, hvis a på anfordring fra 2. prioritetsbanken indfriede
selvskyldnerkautionen over for 2. prioritetsbanken.
der er ikke i aftalegrundlaget, herunder, prospektet, tegningsaftalen, vedtægterne for
kommanditselskabet, ”loan agreement” mellem kommanditselskabet og 2. prioritetsbanken,
transporten til eller selvskyldnerkautionen over for 2. prioritetsbanken, holdepunkter for at
antage, at kommanditselskabet havde accepteret en samtidig nedskrivning af resthæftelsen i
den situation, hvor a på anfordring indfriede selvskyldnerkautionen. as resthæftelse bestod i
denne situation derfor fortsat fuldt ud over for kommanditselskabet, og kommanditselskabet
ville i konsekvens heraf være berettiget til at kræve resthæftelsen indbetalt på anfordring i
overensstemmelse med vedtægternes bestemmelser herom.
a var heller ikke berettiget til at modregne beløb betalt under selvskyldnerkautionen i
resthæftelsen, da dette ville stride mod as forpligtelser efter kautionens pkt. 7.1, litra b,
hvoraf det følger, at ”kautionisten… ikke [har] ret til regres… over for låntager eller låntagers
                                                - 4 -
konkursbo eller nogen anden part, herunder, uden begrænsninger, nogen anden kommanditist
for et ethvert beløb, som kautionisten betaler i henhold til denne garanti…”.
på den baggrund bestod der derfor en reel risiko for, at a kunne komme til at indfri begge
betalingsforpligtelser, hvorfor dette udgjorde den reelle hæftelse. a har herved godtgjort at
have påtaget sig en yderligere forpligtelse udover den vedtægtsbestemte resthæftelse, i hvert
fald på et midlertidigt grundlag, da regresforbuddet i kautionens pkt. 7.1 efter sin ordlyd kun
var gældende ”så længe” kommanditselskabet ikke havde opfyldt sine forpligtelser i sin
helhed over for 2. prioritetsbanken.
af de grunde, som byretten har anført, er jeg imidlertid enig i, at a ikke endeligt havde
fraskrevet sig retten til regres over for de øvrige selskabsdeltagere, hvorfor a af denne grund
ikke var berettiget til at medtage kautionsforpligtelsen på fradragskontoen.
jeg stemmer således også for at stadfæste byrettens dom.
efter sagens udfald sammenholdt med parternes påstande skal a betale sagsomkostninger for
landsretten til skatteministeriet med 75.000 kr. beløbet angår udgifter til advokatbistand og er
med moms.
landsretten har ved fastsættelsen af beløbet lagt vægt på sagens økonomiske værdi og dens
omfang.
                                   t h i k e n d e s f o r r e t:
byrettens dom stadfæstes.
a skal betale sagens omkostninger for landsretten til skatteministeriet med 75.000 kr.
de idømte sagsomkostninger skal betales inden 14 dage og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                          afsagt tirsdag den 26. august 2014
sag 308/2013
(1. afdeling)
e
(advokat michael juul eriksen, beskikket)
mod
rigsadvokaten
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i lyngby den 8. februar 2013 og af østre lands-
rets 9. afdeling den 4. oktober 2013.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, marianne højgaard pedersen,
vibeke rønne, michael rekling og lars apostoli.
påstande
dommen er anket af e med påstand om stadfæstelse af byrettens dom, dog således at erstat-
ningskravet udgør 700.128,76 kr.
rigsadvokaten har påstået stadfæstelse af landsrettens dom.
højesterets begrundelse og resultat
e blev den 4. september 2009 udleveret til strafforfølgning i usa på grundlag af en anmod-
ning fra de amerikanske myndigheder som sigtet for overtrædelse af den amerikanske narko-
tikalovgivning. den 19. februar 2010 traf distriktsdomstolen i florida afgørelse om at afvise
straffesagen mod e, da strafansvaret for handlingerne var forældet. hun var den 5. december
2007 blevet anholdt og var i længere perioder frihedsberøvet under udleveringssagens be-
handling. hun har rejst krav om erstatning for anholdelsen og varetægtsfængslingen i dan-
mark, tabt arbejdsfortjeneste og kørselsudgifter i forbindelse med meldepligt.
                                                 - 2 -
hovedspørgsmålet i sagen er, om e under disse omstændigheder har krav på erstatning for
uberettiget varetægtsfængsling mv. efter reglerne i retsplejelovens § 1018 a.
det følger af udleveringslovens § 12, at reglerne om erstatning for uberettiget varetægts-
fængsling mv. i retsplejelovens § 1018 a med de fornødne lempelser også gælder i udleve-
ringssager.
højesteret finder, at det objektive erstatningsansvar efter retsplejelovens § 1018 a i udleve-
ringssager omfatter tilfælde, hvor det viser sig, at udleveringslovens betingelser ikke var op-
fyldt, da udleveringen fandt sted. udfaldet af strafforfølgningen i udlandet er således som ud-
gangspunkt ikke afgørende for erstatningsansvaret.
efter udleveringslovens § 9 kan udlevering ikke finde sted, hvis strafansvaret for den pågæl-
dende handling ville være forældet efter dansk ret. for så vidt angår spørgsmålet om foræl-
delse efter lovgivningen i det land, som har fremsat anmodningen om udlevering, fremgår det
af forarbejderne til § 9, at det er klart, at udlevering ikke kan ske, hvis strafforfølgning er
udelukket på grund af forældelse efter lovgivningen i det pågældende land. om dette er til-
fældet, har danske myndigheder imidlertid som regel ikke mulighed for at foretage nogen
nærmere prøvelse af. hvis den, som ønskes udleveret, gør gældende, at der efter regler i det
pågældende land er indtrådt forældelse, vil der kunne være anledning til at tilvejebringe en
erklæring herom fra myndighederne i den fremmede stat. går denne erklæring ud på, at for-
ældelse ikke er indtrådt, må erklæringen normalt lægges til grund (folketingstidende 1966-67,
tillæg a, l 122, sp. 2549).
som grundlag for vurderingen af spørgsmålet om forældelse efter amerikansk ret forelå forud
for østre landsrets kendelse af 2. juli 2009 om udlevering navnlig en udtalelse af 26. novem-
ber 2008 fra det amerikanske justitsministerium. i erklæringen redegøres dels for det retlige
grundlag, dels for den bevismæssige bedømmelse af, om forældelsesfristen var suspenderet.
det var i den forbindelse myndighedernes vurdering, at e ved sin udrejse fra usa var flygtet
fra retsforfølgning, og at der derfor ikke var indtrådt forældelse.
efter udleveringen til usa blev der ved distriktsdomstolen i florida gennemført en bevisfø-
relse til belysning af forældelsesspørgsmålet. herefter afviste distriktsdomstolen sagen som
forældet.
                                               - 3 -
højesteret finder, at udfaldet af strafforfølgningen i usa under de anførte omstændigheder
ikke giver grundlag for at antage, at betingelserne for udlevering ikke var opfyldt, da udleve-
ring fandt sted. e har derfor ikke krav på erstatning efter retsplejelovens § 1018 a.
højesteret stadfæster med denne begrundelse landsrettens dom.
efter sagens karakter findes statskassen at skulle betale sagens omkostninger også for høje-
steret.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
statskassen skal betale sagens omkostninger for byret, landsret og højesteret.


text:
                             højesterets dom
                           afsagt fredag den 18. marts 2011
sag 183/2009
(2. afdeling)
konkurrencerådet
(kammeradvokaten ved advokat jacob pinborg)
mod
viasat broadcasting uk ltd.
(advokat peter stig jakobsen)
biintervenient til støtte for konkurrencerådet: tv 2/danmark a/s
(advokat jeppe skadhauge)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 3. afdeling den 22. juni 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: peter blok, asbjørn jensen, jytte scharling,
michael rekling og oliver talevski.
påstande
appellanten, konkurrencerådet, har påstået frifindelse.
indstævnte, viasat broadcasting uk ltd., har påstået stadfæstelse.
konkurrencerådet har bemærket, at landsretten har givet viasat medhold i anerkendelsespå-
standen uden tidsbegrænsning, selv om konkurrencerådets afgørelse af 21. december 2005
udelukkende indeholder en stillingtagen til årsrabatten i 2001-2005.
højesterets begrundelse og resultat
tre dommere – peter blok, michael rekling og oliver talevski – udtaler:
                                                 - 2 -
vurderingen af, om tv 2/danmark a/s har misbrugt sin dominerende stilling på det lands-
dækkende danske tv-reklamemarked, afhænger i første række af, om årsrabatten må anses for
egnet til at have en mærkbar loyalitetsskabende (indlåsende) virkning. afgørelsen skal træffes
ud fra samtlige omstændigheder, herunder navnlig kriterierne for tildeling af årsrabatten. hvis
det er bevist, at årsrabatten er egnet til at have en mærkbar loyalitetsskabende virkning, skal
tv 2 godtgøre, at der foreligger en objektiv økonomisk begrundelse for årsrabatten.
tv 2’s årsrabat for tv-reklamer beregnes af annoncørens forventede samlede årsomsætning
med tv 2, og rabatten er progressivt stigende med årsomsætningens størrelse fra 4,7 % til
19,3 %, som nås ved en omsætning på 25 mio. kr. den opnåede rabatsats anvendes ikke alene
på omsætningen i det interval, som svarer til satsens størrelse, men på den samlede årsomsæt-
ning, og rabatten er således af såkaldt retroaktiv karakter. dette indebærer, at den marginale
rabat ved et merkøb hos tv 2 kan være meget betydelig, op til 35 %.
den omstændighed, at rabattens størrelse i almindelighed fastlægges ved indgåelse af en års-
aftale forud for eller i begyndelsen af det pågældende år, udelukker ikke, at rabatten som følge
af sin udformning er egnet til at have en mærkbar loyalitetsskabende effekt, jf. herved hø-
jesterets dom af 7. januar 2008 i sagen schneider electric danmark a/s (lauritz knudsen
a/s) mod konkurrencerådet (ugeskrift for retsvæsen 2008 s. 851).
den aftagende mernettodækning og træthedseffekten ved gentagne visninger af en reklame-
film på den samme tv-kanal samt forskelle i tv-kanalernes seersammensætning skaber en ten-
dens til, at en reklamefilm vises på flere tv-kanaler. denne spredningstendens medvirker til at
sikre tv 2’s konkurrenter en andel af det samlede tv-reklamemarked, men heller ikke dette
forhold udelukker, at tv 2’s årsrabat som følge af sin udformning er egnet til i mærkbar grad
at virke loyalitetsskabende.
herefter og i øvrigt af de grunde, som er anført af landsretten, finder vi, at årsrabatten er egnet
til at have en mærkbar loyalitetsskabende (indlåsende) virkning, og at årsrabatten dermed som
udgangspunkt udgør et misbrug af tv 2’s dominerende stilling.
den aftagende mernettodækning og de øvrige forhold, som ligger bag spredningstendensen,
gør sig gældende i relation til den enkelte reklamefilm, mens tv 2’s årsrabat er baseret på
annoncørens samlede årsomsætning med tv 2 uden hensyn til antal reklamefilm og antal vis-
                                              - 3 -
ninger (antal trp) pr. reklamefilm. omsætningen beregnes endvidere på koncernniveau og
medregner køb af tv-reklamer på alle tv 2’s stationer. årsrabatten og dens udformning kan
derfor ikke anses for at være begrundet i den aftagende mernettodækning m.v.
som anført af landsretten opnår tv 2 en fordel ved den forudbestilling, som årsaftalen reelt
indebærer, men vi finder, at denne fordel ikke kan begrunde anvendelsen af en progressiv og
retroaktiv årsrabat af den omhandlede størrelse.
herefter og af de grunde, som landsretten i øvrigt har anført, finder vi, at tv 2 ikke har godt-
gjort, at der er en objektiv økonomisk begrundelse for anvendelsen af årsrabatten.
efter det anførte tiltræder vi, at tv 2’s anvendelse af årsrabatten i årene 2001-2005, som
konkurrencerådets afgørelse af 21. december 2005 angår, udgør et misbrug af tv 2’s domi-
nerende stilling i strid med konkurrencelovens § 11, stk. 1, og ef-traktatens artikel 82 (nu
teuf artikel 102).
vi stemmer derfor for at stadfæste dommen som nedenfor bestemt.
dommerne asbjørn jensen og jytte scharling udtaler:
vurderingen af, om tv 2 har misbrugt sin dominerende stilling på det landsdækkende danske
tv-reklamemarked, afhænger af, om årsrabatten har været egnet til at virke loyalitetsskabende
(indlåsende) i mærkbar grad. afgørelsen må træffes ud fra samtlige omstændigheder, herun-
der de eventuelle særlige forhold på tv-reklamemarkedet.
det er i den konkurrenceretlige domspraksis, herunder domme fra eu-domstolen, fastslået, at
en årsrabat af denne karakter normalt må anses for egnet til at skabe en indlåsningseffekt ved-
rørende markeder for varer og tjenesteydelser.
konkurrenceankenævnet, der er et sagkyndigt nævn med særlig indsigt i konkurrenceretlige
spørgsmål, har imidlertid fundet, at de særlige forhold, som ankenævnet angiver vedrørende
markedet for landsdækkende tv-reklame, ikke giver grundlag for uden videre at sidestille tv-
stationers årsaftalerabat på tv-reklamer med anvendelse af progressive rabatordninger på sæd-
vanlige forbrugsvaremarkeder og tilsvarende markeder. ankenævnet fandt derfor, at der ikke
                                             - 4 -
med henvisning til praksis vedrørende sådanne andre markeder kan tages udgangspunkt i, at
anvendelse af progressive rabatskalaer vil have en vis loyalitetsvirkende effekt.
ankenævnet har herefter efter en gennemgang af konkurrencerådets undersøgelse af det dan-
ske tv-reklamemarked fundet, at konkurrencerådet ikke har tilvejebragt oplysninger vedrø-
rende dette særlige marked, der var tilstrækkelige til at kunne fastslå, at tv 2’s rabatvilkår i
den undersøgte periode udgjorde et misbrug af tv 2’s dominerende stilling.
ankenævnet har således ikke taget stilling til, om tv 2’s progressive årsrabat udgør et mis-
brug af dominerende stilling i strid med ef-traktatens artikel 82 og konkurrencelovens § 11,
men ophævelsen af konkurrencerådets afgørelse bygger alene på, at ankenævnet har fundet,
at rådets beslutningsgrundlag ikke var fyldestgørende.
vi finder på denne baggrund ikke tilstrækkeligt grundlag for at tilsidesætte ankenævnets vur-
dering af dette spørgsmål og stemmer derfor for at tage konkurrencerådets påstand om fri-
findelse til følge.
afgørelsen træffes efter stemmeflertallet.
ved fastsættelsen af sagsomkostninger for højesteret til viasat broadcasting uk ltd. er der
lagt vægt på sagens betydning og omfang.
der foreligger ikke sådanne særlige omstændigheder, at tv 2 som biintervenient skal pålæg-
ges at betale sagsomkostninger til viasat.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes, dog således at viasat broadcasting uk ltd.’s anerkendelsespå-
stand over for konkurrencerådet alene tages til følge for så vidt angår årene 2001-2005.
i sagsomkostninger for højesteret skal konkurrencerådet betale 300.000 kr. til viasat broad-
casting uk ltd.
                                               - 5 -
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                           afsagt mandag den 17. juni 2013
sag 92/2012
(2. afdeling)
a
(advokat lars søndergaard, beskikket)
mod
topdanmark forsikring a/s
(advokat nicolai mailund clan)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i glostrup den 17. september 2010 og af østre
landsrets 17. afdeling den 9. september 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jytte scharling, jon stokholm, hanne schmidt,
oliver talevski og kurt rasmussen.
påstande mv.
appellanten, a, har gentaget sin påstand for landsretten.
indstævnte, topdanmark forsikring a/s, har gentaget sine påstande for landsretten.
as påstand er opgjort således:
godtgørelse for svie og smerte                                        16.700,00 kr.
godtgørelse for varigt mén                                            46.800,00 kr.
erstatning for tab af erhvervsevne                                   900.000,00 kr.
erstatning for tabt arbejdsfortjeneste                                60.839,01 kr.
i alt                                                              1.024.339,01 kr.
anbringender
a har gentaget sine anbringender.
                                                - 2 -
topdanmark har gentaget sine anbringender og supplerende anført, at der ikke er etableret et
særligt retsgrundlag efter § 1, stk. 2, i forældelsesloven af 1908.
supplerende sagsfremstilling
i brevet af 16. august 1999 fra københavns statsamt til advokat bjarke madsen hedder det
bl.a.:
       ”statsamtet kan ikke imødekomme ansøgningen på nuværende tidspunkt.
       begrundelsen for afgørelsen er, at sagen ikke er færdigforhandlet med modparten, hvil-
       ket efter statsamtets opfattelse bør ske, forinden der kan tages stilling til fri proces til en
       evt. retssag. de kan evt. senere søge fri proces på ny.”
ved brev af 24. august 2000 anmodede topdanmark arbejdsskadestyrelsen om en vejledende
udtalelse om méngrad, erhvervsevnetab og stationærtidspunkt. kopi af brevet blev ved brev af
samme dato sendt til advokat bjarke madsen til orientering. i brevet til advokat bjarke mad-
sen meddelte topdanmark:
       ”vi vender tilbage til sagen, når vi har hørt fra arbejdsskadestyrelsen.”
i brev af 6. december 2000 fra topdanmark til advokat bjarke madsen hedder det bl.a.:
       ”vi har modtaget deres skrivelse af 28. november d.å., og kan oplyse, at vi endnu ikke
       har hørt fra arbejdsskadestyrelsen.
       de hører fra os, når der foreligger nyt.”
i stævningen, der er modtaget i byretten den 11. februar 2004, blev der nedlagt påstand om
betaling af 50.000 kr. under afsnittet ”sagsfremstilling og anbringender” hedder det bl.a.:
       ”ved et trafikuheld den 14. juni 1998 forvoldte en forsikringstager hos sagsøgte en om-
       fattende personskade på sagsøgeren.
       sagsøgte har ved skrivelse af 5. juli 1998 anerkendt sin erstatningspligt overfor sagsø-
       geren.
       …
                                               - 3 -
      da sagsøgte således ikke har villet anerkende sin erstatningspligt for så vidt angår tabt
      arbejdsfortjeneste er nærværende sagsanlæg nødvendiggjort.
      sagsøgeren gør dog endvidere gældende, at dennes krav på svie- og smertegodtgørelse,
      méngodtgørelse samt erhvervsevnetab og helbredelsesudgifter samt advokatsalær er
      betydeligt højere end anerkendt i sagsøgtes skrivelse af 29. september 2003.
      da sagsøgte ydermere på nuværende tidspunkt har gjort gældende som noget ganske
      nyt, at sagsøgerens krav måtte være forældet er nærværende sagsanlæg tillige nødven-
      diggjort.
      det forbeholdes at forhøje påstanden, når der foreligger en udtalelse fra arbejdsskade-
      styrelsen, samt når der eventuelt foreligger svar på stillede spørgsmål til retslægerådet.
      yderligere anbringender og bevisligheder forbeholdes.”
ved processkrift af 20. maj 2004 blev påstanden forhøjet til 519.519,01 kr., og efterfølgende
blev påstanden yderligere forhøjet.
retslægerådet har den 3. maj 2005 besvaret følgende spørgsmål således:
      ”spørgsmål 1:
      retslægerådet bedes oplyse, hvilke skader sagsøger efter rådets opfattelse pådrog sig
      ved færdselsuheldet den 14. juni 1998.
      rådet bedes i tilknytning til dette spørgsmål oplyse om sagsøger efter rådets opfattelse
      på skadetidspunktet led af nogle forudbestående gener/sygdomme.
      i bekræftende fald bedes rådet angive hvilke gener sygdomme der var tale om samt
      hvorledes disse gav sig udtryk med hensyn til symptomer.
      sagen drejer sig om en nu 34-årig mand. a var 14.06.98 fører af personbil, der blev på-
      kørt bagfra af anden personbil med høj hastighed. ved sammenstødet blev as egen bil
      totalskadet. efterfølgende blev han indlagt på ortopædkirurgisk afdeling via skadestuen,
      kas glostrup. a pådrog sig ved ulykken fraktur af venstre nøgleben, venstre skamben
      og torntappen på iv. lumbalhvirvel. der blev ikke ved indlæggelsen eller senere kon-
      stateret tegn på læderede nerver udgående fra rygmarven. a var på skadestidspunktet
      rask.
      spørgsmål 2:
      retslægerådet bedes oplyse, om nogle af de skader sagsøger pådrog sig ved færdsels-
      uheldet den 14. juni 1998 har påført sagsøger varige gener.
      retslægerådet bedes begrunde sig svar.
                                              - 4 -
      som følge af ulykken den 14.06.98 pådrog a sig varige gener i form af lænderyggener
      og ændret humør med tristhed.
      spørgsmål 3:
      retslægerådet bedes oplyse, om de i sagen beskrevne gener er forårsaget helt eller del-
      vist af det i sagen beskrevne traume, færdselsuheldet den 14. juni 1998, eller andre for-
      hold.
      retslægerådet bedes i tilknytning hertil oplyse, om andre forhold påvirker sagsøgers
      helbredsmæssige forhold som disse seneste er beskrevet i sagen.
      retslægerådet bedes begrunde sit svar samt om muligt at angivne graden af sandsyn-
      lighed.
      det skønnes sandsynligt, at lænderygsmerterne skyldes færdselsuheldet den 14.06.1998.
      humørændringen skønnes indirekte at være forårsaget af ulykkestilfældet med deraf
      følgende forringede erhvervsmuligheder.
      spørgsmål 4:
      retslægerådet bedes oplyse, om sagsøgers tilstand, som denne senest er beskrevet i det
      lægelige materiale i sagen, er forårsaget – helt eller delvist – af færdselsuheldet den 14.
      juni 1998 og/eller andre forhold.
      retslægerådet bedes begrunde sig svar samt om muligt at angive graden af sandsynlig-
      hed for, at den senest i sagen beskrevne helbredstilstand kan henføres til færdselsuhel-
      det eller andre forhold.
      sagsøgers kroniske lænderygsmerter kan med stor sandsynlighed tilskrives skade på
      rygsøjlen forårsaget ved trafikuheldet den 14.06.98. de i bilag 32 beskrevne psykiatri-
      ske problemer kan næppe henføres til ulykkestilfældet.
      …
      spørgsmål 6:
      retslægerådet bedes oplyse, om der er objektive holdepunkter for de af sagsøger be-
      skrevne subjektive klager fra nakke/ryg.
      retslægerådet bedes således om muligt beskrive de objektive fund, der kan begrunde de
      af sagsøger angivne subjektive klager.
      der er flere gange i de lægelige akter konstateret nedsat bevægelighed i lænderyggen
      samt udtalt fokal ømhed omkring brudstedet i 4. lændehvirvel. i speciallægeerklærin-
      gerne fra år 2000 er nakkesmerter ikke beskrevet. senere optrædende nakkesmerter kan
      næppe tilskrives færdselsuheldet.”
retslægerådet har den 6. oktober 2005, den 1. juni 2007 og den 4. marts 2008 besvaret yderli-
gere spørgsmål. i besvarelsen af 6. oktober 2005 hedder det bl.a.:
                                              - 5 -
      ”spørgsmål 8:
      hvilke af de varige gener sagsøger lider i dag er er begrænsende for sagsøgers funk-
      tionsniveau herunder hans arbejdsevne.
      retslægerådet bedes begrunde sit svar.
      as lænderygsmerter, der er belastningsrelaterede. dette fremgår ved flere på hinanden
      følgende, grundige undersøgelser ved speciallæge.
      spørgsmål 9:
      kan det efter retslægerådets opfattelse antages, at sagsøger som følge af de varig ge-
      ner der kan henføres til færdselsuheldet er uegnet til stærkt rygbelastende arbejde, jf.
      bilag 29.
      retslægerådet bedes begrunde sit svar.
      retslægerådet kan kun udtale sig om forholdene i år 2000. på det tidspunkt var han ikke
      skikket til varetagelse af rygbelastende arbejdsopgaver.”
arbejdsskadestyrelsen afgav den 16. juli 2008 en udtalelse om méngraden og erhvervsevneta-
bet. af udtalelsen fremgår, at méngraden blev vurderet til 15 % og erhvervsevnetabet til 60
%.
arbejdsskadestyrelsen afgav den 13. marts 2013 en ny udtalelse vedrørende méngrad og er-
hvervsevnetab. méngraden blev vurderet til 15 % og erhvervsevnetabet til 50 %. det fremgår
af udtalelsen, at arbejdsskadestyrelsen var blevet anmodet om at vurdere sagen ud fra den
forudsætning, at ”aktuelle ulykke har medført varige gener i form af lænderygsgener, der for-
værres ved belastning samt tristhed, jævnfør retslægerådets erklæringer af 3. maj 2005, 6.
oktober 2005, 1. juni 2007 og 4. marts 2008”. det hedder herefter i udtalelsen bl.a.:
      ”sagsfremstilling
      det fremgår af sagens akter, at a den 14. juni 1998 var involveret i et trafikuheld, hvor
      han i bil blev påkørt bagfra. han pådrog sig herved et brud på venstre kraveben, et
      venstresidigt bækkenbrud, hjernerystelse samt et led brud svarende til 4. lændehvirvel.
      vedrørende as forhold forud for aktuelle ulykke:
      det fremgår af sagens akter, at a er født og opvokset i irak, hvor han gennemførte
      gymnasiet og påbegyndte uddannelsen til revisor. han måtte flygte før han kunne
      færdiggøre sin uddannelse. han kom til danmark i 1991 og var de efterfølgende tre år på
      sprogskole for at lære dansk.
                                         - 6 -
i 1995 blev han medejer af et fragtfirma. han var beskæftiget med at distribuere varer og
aviser.
i 1997 frem til januar 1998 arbejdede han som selvstændig murer for b og c.
fra januar indtil aktuelle ulykke modtog han dagpenge, da det var svært at finde arbejde
som murer i denne periode.
cirka en måned før aktuelle ulykke ophørte han med sin selvstændige virksomhed.
a var således arbejdssøgende ved tilskadekomsten.
det fremgår af oplysninger fra skat, at han i årene op til skaden havde følgende indkomst:
                 år                 overskud af virksomhed              andet
                 1995               92.391                              49.890
                 1996               340.681
                 1997               179.415
                 1998               13.964                              122.380
a har oplyst, at han i året 1997 holdt ferie i halvdelen af året.
…
begrundelse for méngrad
vi har lagt vægt på sagens lægelige oplysninger, herunder især:
…
vi er i brev af 25. oktober 2012 blevet bedt om at vurdere det varige mén ud fra den
forudsætning, at skaden har medført lænderygsgener, der forværres ved belastning samt
tristhed.
vi der desuden blevet bedt om at vurdere ménet ud fra den méntabel der var gældende på
ulykkestidspunktet. méntabellen, der var gældende på ulykkestidspunktet, er tabellen fra
1996.
vedrørende lænderygsgener
a har følger efter brud på en torntap i form af smerter, der forværres ved belastning. der
er således tale om et let brud i lænden med gener. ifølge tabellens side 14 svarer dette til
et varigt mén på 10 procent. brud på tværtap eller torntap forværres ikke over tid.
vi har på grundlag heraf vurderet det varige mén i lænden som følge af aktuelle ulykke til
10 procent.
vedrørende psykiske gener
                                           - 7 -
a har følger efter aktuelle ulykke i form af ændret humør med tristhed.
der var tale om en ulykke af en voldsomhed, der medførte flere brud.
vi har vurderet, at ulykkens voldsomhed og medfølgende alvorlig legemlig skade var
egnet til at medføre et psykisk mén. da der er tale om tristhed, men ikke en depression har
vi skønsmæssigt vurderet at aktuelle ulykke har medført et varigt psykisk mén svarende
til 5 procent.
vedrørende samlet varigt mén
vi har på baggrund af ovennævnte og i samråd med vores lægekonsulenter vurderet den
samlede méngrad til 15 procent.
…
begrundelse for erhvervsevnetab
…
vi har ved vurderingen af erhvervsevnetabet lagt vægt på, at a på ulykkestidspunktet var
arbejdssøgende. han havde forud herfor i perioden fra 1995 til omkring en måned før
ulykken ernæret sig som selvstændig med arbejde i form af forskelligt ufaglært arbejde.
han havde i perioden fra 1995- 1998 haft et overskud i sin selvstændige virksomhed på
mellem cirka 92.000 og 341.000 kroner.
vi har på grundlag heraf vurderet, at a forud for aktuelle ulykke havde en fuld
erhvervsevne inden for murerfaget. vi finder det endvidere sandsynligt, at han efter en
ledighedsperiode ville havde fået ansættelse inden for murerfaget, såfremt ulykken ikke
var indtruffet.
a blev fundet berettiget til fleksjob den 11. juli 2007. den seneste arbejdsprøvning forud
herfor foregik for x- cykler. han kunne arbejde tre timer om dagen med gener i form af
smerter i ryg og ben. han kunne hverken sidde eller stå i lang tid af gangen. han led
jævnligt af hovedpine, koncentrationsbesvær og irritabilitet.
han formåede således at arbejde 15 timer om ugen med ufaglært skånsomt arbejde.
vi har på grundlag heraf vurderet, at as erhvervsevne ved overgangen til fleksjob var
nedsat med cirka 2/3, i det erhvervsevnen dels var påvirket af behov for nedsat tid og dels
var påvirket af at han ikke kunne udnytte sine fysiske ressourcer i samme omfang som
forud for aktuelle ulykke og herved skaffe sig en højere timeløn inden for det ufaglærte
arbejdsområde.
vi har bemærket, at han i praktikken i bagerforretningen i en periode kunne arbejde mere
end 15 timer per uge. det fremgår af opfølgningen fra kommunen, at han i denne praktik
primært var generet af ryggener. i praktikken for x-cykler var han i større omfang
genereret af også hovedpine, koncentrationsbesvær og irritabilitet.
vi har valgt at tage udgangspunkt i arbejdsprøvningen for x- cykler. vi kunne også have
taget udgangspunkt i arbejdsprøvningen for bagerforretningen. vi har vurderet at det
endelige resultat i så fald ville blive enslydende, idet vi har vurderet, at forskellen i den
                                         - 8 -
tidsmæssige præstation kan forklares ved at der i praktikken ved x-cykler også er
beskrevet andre gener uden relation til aktuelle ulykke.
ved vores vurdering skal vi lægge til grund, at skadens følger alene består i
lænderygsgener, som vi har vurderet til et mén svarende til 10 procent, og tristhed, som vi
har vurderet til et mén svarende til 5 procent.
as erhvervshindrende forhold bestod på tidspunktet til overgangen til fleksjob også i
andre forhold end skadens følger, idet der tillige var tale om jævnlig hovedpine, kon-
centrationsbesvær og irritabilitet.
vi har vurderet, at lænderyggenerne var de primære erhvervshindrende gener. vi har
herved lagt vægt på, at lænderygsgener optræder ofte og konsekvent igennem forløbet i
årene fra skaden og op til tilkendelsen af fleksjob med velbeskrevede skånehensyn til
følge.
ryggenerne var et problem for a i forhold til revalideringen til multimediedesigner, da
han havde smerter og ikke kunne sidde i længere tid. generne fra ryggen er særligt vel-
beskrevet i oplysninger, der ligger tidsmæssigt tæt på revalideringen.
lænderygsgener var et problem for ham i praktikken i bagerforretningen da de medførte
behov for pauser og kortere arbejdstid.
i ressourceprofilen fra 2005 bliver det oplyst, at lænderygsgener var det største problem
for a.
vi har imidlertid også vurderet at generne fra nakken, hovedpine og koncentrationsbesvær
har haft en erhvervshindrende betydning. vi har lagt vægt på, at disse gener har været
tiltagende igennem årene op til fleksjobstilkendelsen og på at han jævnligt havde disse
gener i arbejdsprøvningen for x-cykler.
det er usikkert, hvad der ligger i begrebet "jævnligt". vi har dog vurderet, at generne i
form af nakkesmerter, hovedpine og koncentrationsbesvær har været erhvervshindrende.
det er desuden usikkert, hvordan det varige mén på 5 procent for tristhed har påvirket as
præstation, herunder hvordan tristheden har påvirket hans oplevelse af de øvrige gener,
samt hvordan ménet i form af tristhed set i en erhvervsmæssig sammenhæng skal
vurderes løsrevet fra sygdommen depression, som også var en del af begrundelsen for
tilkendelsen af fleksjob.
med disse usikkerheder in mente har vi skønsmæssigt vurderet, at generne som følge af
aktuelle ulykke i form af lænderygsgener og tristhed udgør den væsentligste årsag til den
samlede nedsættelse af erhvervsevnen på omkring 2/3 der var til stede forud for fleksjob-
tilkendelsen. vi finder dog også at de øvrige konkurrerende gener anført i fleksjobstilken-
delsen udgør en mindre, men ikke ubetydelig, del af den nedsatte erhvervsevne forud for
fleksjobstilkendelsen.
a er nu tilkendt førtidspension med revision efter to år.
                                                  - 9 -
       vi har vurderet, at den yderligere nedsættelse af erhvervsevne, der har ført til overgangen
       til førtidspension, ikke er en følge af aktuelle ulykke. vi har herved lagt vægt på, at a har
       arbejdet i over to år i sit fleksjob 15 timer om ugen, og at han var udsat for yderligere
       belastninger af psykisk art i tiden op til tilkendelsen af førtidspension.
       vi har således skønsmæssigt vurderet tabet af erhvervsevne som følge af aktuelle ulykke
       til 50 procent ud fra de forudsætninger, der er beskrevet i anmodningen om vurdering af
       skadens følger og som er beskrevet i starten af denne udtalelse.”
i forlængelse af arbejdsskadestyrelsens udtalelse af 13. marts 2013 anmodede topdanmark
arbejdsskadestyrelsen om besvarelse af nogle spørgsmål. i arbejdsskadestyrelsens besvarelse
af 6. maj 2013 hedder det bl.a.:
       ”spørgsmål 1:
       arbejdsskadestyrelsen anmodes om at fremsende den méntabel, som arbejdsskadesty-
       relsen nu har vurderet méngraden på baggrund af (den dagældende) og i den forbindelse
       oplyse, efter hvilket punkt i méntabellen det varige mén på 5%, svarende til et varigt
       psykisk mén, er fastsat?.
       svar:
       kopi af de relevante punkter fra den dagældende méntabel er vedlagt.
       på tidspunktet for ulykken var det tabellen fra 1996, som var gældende. méngraden er
       fastsat efter afsnittet m lænderyg på side 14. stringent er der tale om et let brud i lænden
       med gener. brud på tværtap eller torntap forværres ikke over tid og blev ofte sammen-
       lignet med traumatisk lumbago, der findes i afsnittet på side 15 om "andre lænderyg-
       skader som følge af indirekte eller direkte lænderygtraume uden brud eller prolaps"
       hertil kommer de udtalte smerter.
       med hensyn til det psykiske mén, som er givet for "kronisk lettere forstemning" har
       denne diagnose/ gener aldrig indgået i mentabellen, og ménet er derfor fastsat skøns-
       mæssigt.
       …
       spørgsmål 4:
       der henvises til skadelidte, as tilkendelse af fleksjob, herunder ressourceprofil at 9. juli
       2007, hvoraf følgende fremgår: "a har som følge af en alvorlig bilulykke for 8 dr siden
       pådraget sig varige fysiske mén. a er dagligt påvirket i form af ømhed og smerter fra
       særlig lænd, ryg og nakke samt et piskesmæld, der medfører tendens til hovedpine og
       koncentrationsbesvær. han udtrættes desuden let. udover de fysiske barrierer har han
       som følge 4 belastningen udviklet en depression. han er forsøgt revalideret, men har
       ikke kunnet fuldføre uddannelse som følge af de helbredsmæssige begrænsninger, sær-
       ligt problemer med koncen-trationsbesvær og hovedpine i forbindelse med læsning af
       teoretisk stof."
       arbejdsskadestyrelsen har tidligere på baggrund af tilkendelsen at fleksjob fastsat er-
       hvervsevnetabet til 60%.
                                        - 10 -
der henvises videre til skadelidte, as tilkendelse af førtidspension den 1. juni 2011.
videre henvises til skadelidte, as, senest udfyldte skema at 28, november 2012 til ar-
bejdsskadestyrelsen, jf. punkt 1, hvor skadelidte a anførte følgende: "ja, rygsmerter,
nakken, venstre ben. tristhed, flere gange angstanfald..."
endelig henvises til retslægerådets erklæringer i sagen.
på denne baggrund anmodes arbejdsskadestyrelsen om at uddybe sin begrundelse for,
at erhvervsevnetabet er fastsat til 50 %, herunder at arbejdsskadestyrelsen alene foreta-
ger et fradrag på 15 % (det samlede erhvervsevnetab er fastsat til 2/3-dele svarende til
65%), når henses til, at tilkendelsen af fleksjob og førtidspension i ganske væsentlig
grad er begrundet med helbredsmæssige gener, der ikke er forårsaget af færdselsuheldet
den 14. juni 1998.
svar:
følgende fremgår vedrørende ryggenernes indvirkning på funktionsniveauet:
det fremgår af sagen, at a blev raskmeldt den 10. maj 1999. han forsøgte at arbejde
som murerarbejdsmand for c med skånehensyn, men kunne ikke arbejde optimalt uden
at få smerter. han kunne ikke tåle tunge løft, at sidde på knæ eller at sidde i længere tid.
han havde i perioden flere henvendelser til egen læge som følge af gener fra lænden.
han blev herefter bevilget vognmandskort, men kunne ikke klare at køre taxi i længere
tid af gangen på grund af gener fra ryg og hofte. han blev atter sygemeldt den 10. april
2000. ved efterfølgende forsøg på revalidering som multimediedesigner er det oplyst, at
han havde besvær med at sidde i længere tid ad gangen.
det fremgår af retslægerådets udtalelse af 15. april 2003, at han efter ulykken i sti-
gende grad følte sig generet af smerter, let trætbarhed og nedsat koncentrationsevne og
hukommelse.
i perioden fra 19. januar 2004 til 18. juli 2004 var han i praktik i sin kærestes bagerfor-
retning. han overvejede at overtage forretningen. det fremgår af oplysninger fra kom-
munen i oplysningsark af 11. maj 2004, at han skulle kunne tage pauser ved behov på
grund af sine ryggener.
fra marts 2006 var a tilknyttet projekt s. som en del af projektet var han fra 15. maj
2006 og tre måneder frem i arbejdsprøvning for x-cykler. han var plaget af smerter i
ryg og ben. han kunne ikke stå eller sidde i lang tid af gangen.
det er korrekt, at der med tiden tilkommer generelt øgede smerter og nakkesmerter med
hovedpine og koncentrationsbesvær, men under forløbet hos såvel x-cykler som i ba-
gerforretningen er det ryggenerne, der er beskrevet som primært funktionshindrende, og
vi vurderer derfor, at det timeantal og det funktionsniveau, som var muligt i disse forløb
overvejende er udtryk for, hvad a kan med skadens følger jf. svaret på spørgsmål 2.
dette indbefatter den psykiske påvirkning der følger af rygsmerterne.
                                                - 11 -
       vi finder fortsat, at de gener, som jf. spørgsmål 2 skal regnes som skaderelaterede har
       nedsat as erhvervsevne med skønsmæssigt 50 procent.
       det er korrekt, at hovedpine og den kognitive påvirkning, som ikke jf. retslægerådet er
       skaderelateret på denne måde "kun" bærer en mindre del af det samlede erhvervsevne-
       tab. vi finder, at dette understøttes af de beskrevne rygbegrænsninger ovenfor.
       det samlede erhvervsevnetab var efter vores opfattelse omkring 2/3 på det tidspunkt,
       hvor a var i fleksjob. efterfølgende er han tilkendt førtidspension, og tilstanden synes at
       være progredieret således at det aktuelle samlede erhvervsevnetab er mindst 2/3 og
       sandsynligvis mere.”
højesterets begrundelse og resultat
sagens problemstilling
a var den 14. juni 1998 involveret i en trafikulykke, hvor han pådrog sig en personskade.
topdanmark forsikring a/s, der var motoransvarsforsikringsselskab, anerkendte erstatnings-
pligten. sagens hovedspørgsmål er, om det krav om erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og
tab af erhvervsevne og om godtgørelse for svie og smerte og varigt mén, som a har rejst over
for topdanmark, er forældet. er der ikke indtrådt forældelse, er spørgsmålet, i hvilket omfang
kravet om erstatning og godtgørelse kan tages til følge.
forældelsesspørgsmålet
as krav om erstatning og godtgørelse i anledning af trafikulykken er omfattet af den 5-årige
forældelsesfrist i forældelsesloven af 1908, jf. lovens § 1, stk. 1, nr. 5. a har bl.a. anført, at
der ved topdanmarks brev af 29. september 2003 er tilvejebragt et særligt retsgrundlag for
dele af kravet, jf. lovens § 1, stk. 2, således at kravet delvist er omfattet af en 20-årig foræl-
delse, eller at topdanmark i hvert fald ved brevet af 29. september 2003 delvis har erkendt
gælden, jf. lovens § 2, hvilket bevirker, at der for dele af kravet fra den 29. september 2003
løber en 5-årig forældelsesfrist. han har desuden anført, at topdanmark ved brevet af 29.
september 2003 delvis har frafaldet at gøre forældelse gældende. topdanmark har bestridt
dette.
af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder højesteret, at der ikke ved topdanmarks
anerkendelse af erstatningspligten ved brev af 15. juli 1998 sammenholdt med forsikringssel-
skabets breve af 2. juli 2003 og 29. september 2003 til advokat bjarke madsen er tilvejebragt
et særligt retsgrundlag som anført i § 1, stk. 2, i forældelsesloven af 1908. højesteret finder
                                                - 12 -
endvidere, at a ikke ved den nævnte korrespondance eller bevisførelsen i øvrigt har fået top-
danmarks ”erkendelse af gælden” som nævnt i § 2 i forældelsesloven af 1908. der er heller
ikke grundlag for at fastslå, at topdanmark ved brevet af 29. september 2003 har frafaldet at
gøre den indsigelse om ”allerede indtrådt forældelse” gældende, som forsikringsselskabet tog
forbehold om i sit brev af 2. juli 2003.
a har endvidere anført, at forældelsesfristen var suspenderet på grund af forhandlinger mel-
lem parterne, og at der derfor ikke var indtrådt forældelse for nogen del af kravet ved sagens
anlæg den 11. februar 2004. topdanmark har bestridt dette.
topdanmark anerkendte i juli 1998 erstatningspligten og skrev den 28. maj 1999 til statsamtet
i anledning af advokat bjarke madsens ansøgning om fri proces til sagsanlæg mod topdan-
mark, at en stævning på nuværende tidspunkt ikke var nødvendig, idet forligsmulighederne
efter topdanmarks opfattelse ikke var udtømt. statsamtet meddelte den 16. august 1999 af-
slag på ansøgningen om fri proces med den begrundelse, at ”sagen ikke er færdigforhandlet
med modparten, hvilket efter statsamtets opfattelse bør ske, forinden der kan tages stilling til
fri proces til en evt. retssag”. efter at have indhentet to speciallægeerklæringer om as hel-
bredstilstand mv. anmodede topdanmark den 24. august 2000 arbejdsskadestyrelsen om en
vejledende udtalelse om méngrad, erhvervsevnetab og stationærtidspunkt og meddelte samti-
dig advokat bjarke madsen, at topdanmark ville vende tilbage til sagen, når man havde hørt
fra arbejdsskadestyrelsen. topdanmark skrev den 6. december 2000 til advokat bjarke mad-
sen, at man fortsat ikke havde hørt fra arbejdsskadestyrelsen, og at man ville vende tilbage,
når der forelå nyt. ved brev af 2. juli 2003 vendte topdanmark i overensstemmelse med, hvad
forsikringsselskabet tidligere havde meddelt, tilbage til sagen og tilbød en forligsmæssig løs-
ning. forhandlingerne blev afsluttet uden en forligsmæssig løsning ved topdanmarks brev af
24. november 2003.
højesteret finder under disse omstændigheder, at topdanmark må anses stiltiende at have
accepteret en udskydelse – foreløbig afbrydelse – af forældelsen, således at der, hvis en for-
ligsmæssig løsning ikke kunne opnås, skulle indrømmes a en rimelig frist til sagsanlæg.
efter højesterets opfattelse afbrød a forældelsen rettidigt i forhold til den endelige påstand
om betaling af 1.024.339,01 kr., idet han anlagde sag den 11. februar 2004, dvs. mindre end
                                              - 13 -
tre måneder efter, at forhandlingerne mellem parterne var afsluttet. dette gælder, selv om den
oprindelige påstand alene lød på betaling af 50.000 kr., idet det fremgår af stævningen, hvil-
ken fordring sagen angår.
as krav på godtgørelse for svie og smerte og varigt mén samt erstatning for tabt arbejdsfor-
tjeneste og tab af erhvervsevne er herefter ikke forældet.
godtgørelse for svie og smerte
opgørelsen af kravet om godtgørelse for svie og smerte er ikke bestridt af topdanmark. her-
efter skal topdanmark til a betale 16.700 kr.
erstatning for tabt arbejdsfortjeneste
a var arbejdsløs på ulykkestidspunktet. spørgsmålet, om han har krav på erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste, beror herefter på, om det kan lægges til grund, at han ville have fået et ar-
bejde i perioden indtil stationærtidspunktet den 31. december 1998, såfremt han ikke var
kommet til skade ved trafikulykken.
på ulykkestidspunktet havde a været arbejdsløs siden begyndelsen af 1998. han har forklaret,
at han i april 1998 fik et tilbud om ansættelse som murerarbejdsmand hos c a/s, men at han
ikke begyndte at arbejde dér af en grund, han ikke husker.
herefter og efter bevisførelsen i øvrigt finder højesteret, at a ikke har godtgjort, at han ville
have fået et arbejde i perioden indtil stationærtidspunktet, såfremt han ikke var kommet til
skade. han har derfor ikke krav på erstatning for tabt arbejdsfortjeneste.
godtgørelse for varigt mén
højesteret lægger efter retslægerådets besvarelser til grund, at a som følge af trafikulykken
den 14. juni 1998 pådrog sig varige lidelser i form af lænderyggener og ændret humør med
tristhed.
højesteret finder i overensstemmelse med arbejdsskadestyrelsens udtalelse af 13. marts 2013
og supplerende udtalelse af 6. maj 2013, at det varige mén kan fastsættes til 15 %.
                                                - 14 -
topdanmark skal herefter til a betale 46.800 kr. i godtgørelse for varigt mén.
erstatning for tab af erhvervsevne
højesteret finder i overensstemmelse med arbejdsskadestyrelsens udtalelse af 13. marts 2013
og supplerende udtalelse af 6. maj 2013, at a som følge af trafikulykken har pådraget sig et
erhvervsevnetab på 50 %.
årslønnen må fastsættes skønsmæssigt i henhold til dagældende erstatningsansvarslovs § 7,
stk. 2, idet as samlede erhvervsindtægt i det år, som gik forud for datoen for skadens indtræ-
den, ikke kan anses at give et dækkende billede af hans arbejdskraft på skadestidspunktet.
han havde da været arbejdsløs i nogle måneder, og i de tre seneste år inden skadestidspunktet
havde han drevet selvstændig erhvervsvirksomhed med svingende indtjening. virksomhedens
overskud udgjorde således 92.391 kr. i 1995, 340.681 kr. i 1996 og 179.415 kr. i 1997.
efter et samlet skøn fastsætter højesteret årslønnen til 200.000 kr.
topdanmark skal herefter til a betale 600.000 kr. i erstatning for tab af erhvervsevne.
konklusion
topdanmark skal til a i alt betale 663.500 kr. med procesrente fra den 14. juni 1998.
sagsomkostninger
a har haft fri proces for alle tre instanser, og der har ikke været retshjælpsdækning.
topdanmark skal i sagsomkostninger for alle tre instanser betale i alt 306.820 kr. til statskas-
sen til dækning af retsafgift for alle tre instanser med 56.820 kr., jf. retsplejelovens § 332, stk.
1, og af udgift til advokatbistand for alle tre instanser med 250.000 kr.
                                       thi kendes for ret:
topdanmark forsikring a/s skal til a betale 663.500 kr. med procesrente fra den 14. juni
1998.
                                            - 15 -
i sagsomkostninger for byret, landsret og højesteret skal topdanmark forsikring a/s betale
306.820 kr. til statskassen.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.