text:
 -
                                      udskrift
                                          af
                          sø- og handelsrettens dombog
                                      ──────────
den 24. juli 2002 blev af retten i sagen
s-0028-00
aig europe s.a.
(advokat jes anker mikkelsen)
   mod
dampskibsselskabet af 1912, a/s
og a/s dampskibsselskabet svendborg
(advokat jesper martens)
afsagt sålydende
                                        d o m:
under denne sag, der er anlagt den 9. november 2000, har sagsøgeren, aig europe s.a., nedlagt påstand
om, at sagsøgte, dampskibsselskabet af 1912 a/s og a/s dampskibsselskabet svendborg, dømmes til at
betale 534.949,98 kr. med sædvanlig procesrente fra den 14. juli 2000.
sagsøgte har påstået frifindelse.
sagen drejer sig om, hvorvidt sagsøgte er ansvarlig for beskadigelse af gods i tre containere, der væltede
den 3. december 1999.
sagens nærmere omstændigheder er følgende:
                                                    - 2 -
i henhold til tre fragtbreve dateret 26. november og 1. december 1999 påtog maersk broker k/s sig bl.a. at
transportere tre containere med rør og fittings fra fredericia til cypern. afsenderen var abb alstom power
flowsystems a/s, og modtageren var caramondani engineers. af maersk line non-negotiable sea waybill
dateret 4. december 1999 fremgår, at transporten vedrørte i alt fire containere med en samlet vægt på
30.473 kg, og at godset skulle lastes i århus havn og losses i bremerhaven med henblik på den videre
transport til cypern. dokumentet var udfærdiget af thor jørgensen a/s som agent for sagsøgte.
containerne med containernr. maeu 402 716-2 og containernr. maeu 633 269-5 blev modtaget på maersk
terminal i århus havn den 2. december 1999 henholdsvis kl. 7.44 og kl. 11.17. containeren med
containernr. maeu 402 299-9 blev modtaget på terminalen den 3. december 1999 kl. 15.12. i gate-in
kvitteringerne var containernes vægt angivet til henholdsvis 21.900 kg, 23.650 kg og 21.800 kg. ved en
telefaxskrivelse sendt den 3. december 1999 kl. 14.00 fra maersk broker k/s til agenten thor jørgensen a/s
blev sidstnævnte informeret om ændringer i vægtangivelserne for de modtagne containere. det fremgår af
telefaxen, at den korrekte vægt var henholdsvis 11.090 kg (containernr. maeu 402 716-2), 5.061 kg
(containernr. maeu 633269-5) og 3.662 kg (containernr. maeu 402 299- 9).
den 3. december 1999 væltede de tre containere, og godset i containerne blev beskadiget.
på foranledning af sagsøgeren blev godset besigtiget af surveyor lars peter laj jensen. i dennes rapport af
17. december 1999 hedder det bl.a.:
"... during the survey at the maersk terminal at aarhus we found as follows:
...
o/t container no. maeu 402 716-2:
the container had been stowed in the 2nd tier and had been blown down and was resting on its right side.
it could be ascertained that the goods had shifted and was resting against the tarpaulin, which was found to
be torn to a minor extent.
it was not possible to carry out a proper survey of the contents, but it had to be assumed that the goods had
suffered damage.
d/c container no. maeu 633 269-5:
the container had been stowed in the 3rd tier and had been blown down and was resting on its left side.
                                                   - 3 -
it could be ascertained that the container was slightly twisted and that the roof panels were set out. it was
not possible to carry out a proper survey of the contents, but it had to be assumed that the goods had
suffered damage.
o/t container no. maeu 402 299-9:
the container had been stowed in the 4th tier and had been blown down and was resting on its left side.
it could be ascertained that the tarpaulin was heavily torn, and that some of the goods had been thrown out
of the container.
the goods consisted of branches, valves etc. in various sizes. it could be ascertained that the flange joints of
some of the branches were bent, and that the insulation cover on some items was dented/torn. ...
cause of damage:
as mentioned the containers were blown down/tilted at the maersk terminal, port of aarhus, denmark on
3rd december 1999 during extreme wind conditions.
mr. anders keldsen from thor joergensen ltd. (agents to maersk) informed, that the terminal workers had
done their best to get the containers down in max. in 2 height, but did not have the time to manage all, why
some were left stacked 4 in height, when the wind forces got extreme.
in our opinion, the responsible personnel at the maersk terminal in aarhus acted too late, as warnings of
winds of storm force were put forward the day before the hurricane hit.
extent of damage:
...
8) disposal of damaged foam products
...                    = dkk 8.193,58
9) transport aarhus - fredericia
and handling/inspection        = dkk 5.600,00
in total               = dkk 509.215,58
..."
sagsøgeren har udbetalt erstatning for skade på godset til afsenderen, abb alstom power flow-systems a/s,
                                                         - 4 -
med det i rapporten anførte beløb. det er oplyst, at sagsøgeren tillige har betalt to beløb på henholdsvis
8.350 kr. og 17.384,40 kr. til afsenderen.
danmarks meteorologiske institut udsendte torsdag den 2. og fredag den 3. december 1999 bl.a. følgende
regionaludsigter for østjylland:
udsigt udsendt den 2. december 1999 kl. 16.00 gældende til fredag eftermiddag:
"i aften og i nat ... let til frisk vind fra vest og sydvest. i morgen ... frisk vind til kuling fra syd og sydøst."
udsigt udsendt den 2. december 1999 kl. 21.00 gældende til fredag aften:
"i nat ... let til frisk vind fra vest og sydvest. fredag ... frisk vind til kuling fra syd og sydvest. i løbet af
eftermiddagen omslag til vestlig kuling til storm med byger."
udsigt udsendt den 3. december 1999 kl. 05.00 gældende til midnat:
"... frisk vind til kuling fra syd og sydøst. i løbet af eftermiddagen drejer vinden til nordøst og nordvest og
tiltager op til hård kuling, med kraftige vindstød og byger. i aften efterhånden aftagende nordvestlig vind."
udsigt udsendt den 3. december 1999 kl. 10.30 gældende til lørdag morgen:
"i eftermiddag ... vind op til kuling fra syd, senere op til storm fra vest.... sidst på aftenen og i nat aftager
vinden til jævn til frisk vind..."
udsigt udsendt den 3. december 1999 kl. 16.10 gældende til lørdag eftermiddag:
"storm fra vest og sydvest, en overgang op til orkan... i nat kuling til storm fra vest og nordvest, som
langsom aftager..... lørdag jævn til hård vind fra vest og nordvest, som langsomt aftager..."
udsigt udsendt den 3. december 1999 kl. 21.10 gældende til lørdag aften:
"kuling til storm fra vest og nordvest, endnu med vindstød af orkanstyrke, men i nat aftager vinden
langsomt... lørdag jævn til hård vind fra vest og nordvest, som langsomt aftager..."
der er endvidere udsendt følgende farvandsudsigter for kattegat den 2. og 3. december 1999:
udsigt udsendt den 2. december 1999 kl. 05.25 gældende til fredag morgen:
                                                        - 5 -
"der er kulingvarsel for alle varslingsdistrikter. ...
kattegat og skagerrak:
vestlig kuling, 13 til 18 m/s, i eftermiddag aftagende og efterhånden vest og sydvest, 8 til 13 m/s..."
udsigt udsendt den 2. december 1999 kl. 11.25 gældende til fredag middag:
"der er kulingvarsel for alle varslingsdistrikter, undtagen ...
kattegat og skagerrak:
vestlig kuling, 10 til 15 m/s, i aften aftagende og efterhånden vest og sydvest, 5 til 10 m/s..."
udsigt udsendt den 2. december 1999 kl. 22.20 gældende til sent fredag aften:
"der er stormvarsel for ...
der er kulingvarsel for kattegat, ...
kattegat:
kuling omkring vest, 10 til 15 m/s, aftagende til mellem 5 og 10 m/s. fredag formiddag sydvest og syd, 5 til
10 m/s, tiltagende og fredag eftermiddag i den sydlige del kuling omkring vest, 15 til 20 m/s, i den nordlige
del kuling omkring øst, 13 til 18 m/s. fredag aften i hele farvandet kuling fra vest og nordvest, 15 til 20 m/s.
..."
udsigt udsendt den 2. december 1999 kl. 17.15 gældende til fredag aften:
"der er stormvarsel for ...
der er kulingvarsel for ... kattegat, ...
kattegat:
op til kuling fra vest, 10 til 15 m/s, aftagende til mellem 5 og 10 m/s. ... fredag formiddag sydvest og syd,
5 til 10 m/s, tiltagende og fredag eftermiddag i den sydlige del kuling omkring vest, 15 til 20 m/s, i den
nordlige del kuling omkring øst, 13 til 18 m/s. ..."
udsigt udsendt den 3. december 1999 kl. 05.30 gældende til lørdag morgen:
                                                   - 6 -
"der er stormvarsel for ...
der er kulingvarsel for kattegat, ...
oversigt:
et lavtryk, 1000 hpa, over nordvestirland, bevæger sig mod øst under kraftig uddybning ledsaget af udbredt
nedbør. lavtrykket ventes at passere henover danmark i eftermiddag og i aften, og syd for lavtrykscentret
ventes meget kraftige vindstyrker. ...
kattegat:
sydvest, drejende syd og sydøst, 8 til 13 m/s. i eftermiddag uroligt skiftende, op til kuling, 15 til 20 m/s,
senere nordøst drejende nordvest, op til 23 m/s. i nat drejende vest og aftagende til mellem 10 og 15 m/s.
..."
udsigt udsendt den 3. december 1999 kl. 08.30 gældende til lørdag formiddag:
"der er stormvarsel for ...
der er kulingvarsel for kattegat, ...
oversigt:
et lavtryk, 980 hpa, ved sydskotland, bevæger sig mod øst under kraftig uddybning ledsaget af udbredt
nedbør. lavtrykket ventes at passere henover danmark i eftermiddag og i aften, og syd for lavtrykscenteret
ventes op til orkanvindstyrker. ...
kattegat:
omkring syd, 8 til 13 m/s. i eftermiddag uroligt skiftende, op til kuling, 15 til 20 m/s, senere nordøst
drejende nordvest, op til 23 m/s. i nat drejende vest og aftagende til mellem 10 og 15 m/s. ..."
udsigt udsendt den 3. december 1999 kl. 11.30 gældende til lørdag middag:
"der er stormvarsel for ...
der er kulingvarsel for kattegat, ...
oversigt:
et lavtryk, 970 hpa, ved den sydlige del af fladen, bevæger sig mod øst under kraftig uddybning ledsaget af
udbredt nedbør. lavtrykket ventes at passere henover danmark i eftermiddag og i aften, og syd for
                                                     - 7 -
lavtrykscenteret ventes op til orkanvindstyrker: ...
kattegat:
omkring syd, 8 til 13 m/s, tiltagende og efterhånden sydvestlig kuling, 15 til 20 m/s, i den sydlige del storm
fra vest, 20 til 25 m/s. i aften i hele farvandet storm fra nordvest, 20 til 25 m/s, i nat aftagende til mellem
10 og 15 m/s. ..."
udsigt udsendt den 3. december 1999 kl. 17.35 gældende til lørdag aften:
"der er stormvarsel for ... kattegat ...
oversigt:
et meget kraftigt storm lavtryk, 960 hpa, lige vest for thyborøn forventes at bevæge sig østpå over kattegat
og videre til østersøen, hvor det efterhånden fyldes op. ...
kattegat:
sydvestlig, kuling, 15 til 20 m/s, i den sydlige del op til storm 20 til 25 m/s. i nat i hele farvandet storm
fra nordvest, 25 til 30 m/s, lørdag formiddag aftagende til mellem 13 og 18 m/s. ..."
udsigt udsendt den 3. december 1999 kl. 22.50 gældende til sent lørdag aften:
"der er stormvarsel for ... kattegat, ...
oversigt:
et meget kraftigt storm lavtryk, 955 hpa, øst for anholt forventes at bevæge sig østpå til gotland. ...
kattegat:
storm fra vest og nordvest, 23 til 28 m/s, i nat langsomt aftagende til mellem 18 og 23 m/s, lørdag
yderligere aftagende og fra om eftermiddagen 8 til 13 m/s. ..."
i berlingske tidende kunne man i dagene efter den 3. december 1999 læse, at der var tale om
århundredets værste orkan, og at dens styrke var kommet bag på selv danmarks meteorologiske institut.
af forsikringsoplysningens stormstatistik fremgår, at der efter orkanen den 3. december 1999 blev anmeldt
385.000 skader til forsikringsselskaberne. skaderne beløb sig til i alt 14 mia. kr. til sammenligning blev der
efter en storm den 24. november 1981 anmeldt 188.000 skader, der beløb sig til i alt 827 mio. kr.
der er under domsforhandlingen afgivet forklaring af lars peter laj jensen, kim høltermand og erik paasch
jensen.
                                                    - 8 -
lars peter laj jensen har forklaret, at han er surveyor og er ansat i esbjerg besigtigelseskontor aps,
hvor han blev udlært i 1980. han har udfærdiget survey-rapporten af 17. december 1999. dette skete efter
en besigtigelse på terminalen den 6. december 1999. under besigtigelsen bemærkede han, at den ene af
sagsøgerens containere fortsat stod oprejst, mens de 3 øvrige var væltet. det var hans indtryk, at der ikke
siden skaden var opstået, var rørt ved containerne. på terminalen stod containerne stakket i 4 lag, og han
bemærkede ikke, om der var andre, der var væltet. sagsøgerens containere havde ligeledes været stakket i
4 lag. containernes lange side havde stået parallelt med det bagved liggende pakhus 85. containerne stod
ikke i en blok, og de havde ikke været låst sammen i hjørnerne ved hjælp af "twistlocks". havde dette været
tilfældet, ville alle 4 containere formentlig være væltet under stormen. i esbjerg stakkes containerne -
grundet havnens geografiske placering på vestkysten - normalt i 2-3 lag, men et lag på 4 er dog ikke
usædvanligt. ved stakning er containernes vægt ikke uden betydning, når man skal vurdere risikoen for, at
containerne kan vælte. han ved ikke, hvor langt containerne stod fra pakhuset, ligesom han ikke kender
højden på pakhuset. det var dog hans indtryk, at pakhuset var lavere end højden på i alt 4 containere.
containerne havde indeholdt nogle rør, der var isoleret med et skumprodukt. dette var ødelagt og kunne
ikke blot smides væk. skummet er formentlig blevet destrueret på kommune kemi a/s. i skadesopgørelsen
har han derfor medtaget en udgift på 8.193,58 kr. til dækning af bortskaffelsesudgifter. i rapporten er
endvidere medtaget en udgift på 5.600 kr. til dækning af udgifter i forbindelse med, at rør, der ikke var
beskadiget, blev returneret til afsenderen. begge de anførte udgifter må betegnes som sædvanlige udgifter.
han har ikke nærmere kendskab til de afholdte udgifter på henholdsvis 17.384,40 kr. og 8.350 kr.
  kim høltermand har forklaret, at han er udlært og ansat hos thor jørgensen a/s, der er agent for
sagsøgte. han har været terminalchef siden 1992. når containere modtages, sorteres de primært efter
destination og dernæst efter størrelse og vægt. der foretages ikke kontrolvejning af containerne i forbindelse
med anbringelse på terminalen. der benyttes endvidere ikke "twistlocks" i forbindelse med opbevaring på
land. dette benyttes udelukkende på søen, hvor det tillige er muligt at fastspænde den nederste container til
selve skibet. dette er ikke muligt på landjorden. den 2. december 1999 kl. 7.44 og 11.17 ankom de første af
de senere beskadigede containere, mens den sidste ankom den 3. december 1999 kl. 15.12. alle 4 con-
tainere blev placeret oven på hinanden i et fritstående lag. containernes ene lange side stod parallelt med
pakhus 85. dette pakhus, der er lavet af beton, er 13 meter højt, mens containerne har en højde på hver
2,90 meter. den modsatte lange side af containerne, der vendte mod sydvest, var skærmet af en række
tomme containere. disse var placeret ud mod sverigesgade i en næsten nord/sydgående række vest for
sagsøgerens containere. denne række bestod af 5 lag containere og udgjorde herved en væg på ca. 15
meter i højden. placering af sagsøgerens containere var god i vejrmæssig henseende, men placering var dog
udelukkende bestemt ud fra praktiske lastningshensyn. det er normalt at placere containere i 4 lag. dette
sker dog af pladshensyn, men i det foreliggende tilfælde var det også hensigtsmæssigt, fordi alle 4 con-
tainere havde samme bestemmelsessted. der var også andre containere, der var anbragt i 4 lag. han har
tidligere været ude for, at tomme containere er blæst ned, hvorimod dette aldrig før er sket med fyldte og
delvis fyldte containere. fredag den 3. december 1999 var der som sædvanlig op til en weekend meget
                                                     - 9 -
travlt. skibet maersk arun skulle sejle samme dag om aftenen og skulle derfor lastes. da det var vigtigt, at
skibet kunne sejle rettidigt, havde lastningen første prioritet. om formiddagen mellem kl. 10.00 og 11.00
ringede en medarbejder til dmi, der sendte en telefaxskrivelse, der varslede storm fra vest. ifølge
meddelelsen ville vinden aftage i løbet af aftenen. han underrettede derfor maersk om, at skibet muligvis
kunne blive forsinket. han fandt derimod ikke på dette tidspunkt anledning til at flytte rundt på containerne.
de fulgte dog løbende vejrudsigten, dels via radio, dels via vindmålere anbragt i 60 meters højde på
terminalens kraner. storm fra vest er dog normalt ikke et problem for terminalen på grund af dennes pla-
cering på østkysten og neden for en 25-30 meter høj skrænt. skrænten stiger yderligere op til 40 meter
længere inde i århus, og der er derfor ofte læ i området. han holdt løbende øje med tomme containere, der
var særligt udsat for vinden. der var på daværende tidspunkt ca. 2.500 containere på terminalen, hvoraf ca.
1.500 var tomme. mellem kl. 14.00 og 14.30 modtog han fra gantrykranerne alarm om, at vindstyrken var
22-24 meter i sekundet. i første omgang orienterede han de ansvarlige for skibet om vejrudviklingen, og
dernæst kon trollerede han, om det var nødvendigt at flytte containere, der var særligt udsatte. mellem kl.
14.30 og 15.00 besluttede han, at tomme containere, der stod i øverste fjerde lag, skulle løftes ned. til dette
formål benyttes "reachstackere" (særlige trucks), der er udviklet til at flytte containere. maskinerne benyttes
udelukkende af særligt uddannet personale. terminalen havde i alt seks reachstackere til rådighed. tre
maskiner blev benyttet til lastning af maersk arun, mens de tre øvrige blev benyttet til at løfte containere
ned fra de lastbiler, der fortsat ankom til terminalen. disse tre maskiner blev nu tillige benyttet til at løfte de
øverste tomme containere ned på jorden. kl. 15.12 ankom den tredie af sagsøgerens senere ødelagte
containere til terminalen, og denne blev anbragt som den øverste af sagsøgerens 4 containere. ca. kl. 16.00
var vinden ifølge vindmålerne på ca. 30 meter i sekundet, hvorfor det ikke længere var muligt at laste
skibet. havnearbejderne blev sat på "stand by" for at afvente bedre vejr. alle seks reachstackere blev
herefter benyttet på terminalen. samtidig blev nye lastbiler stoppet i porten, dog blev de lastbiler, der var
kommet ind på terminalen, færdigekspederet. der modtages normalt 40-50 containere i timen. kl. 16.10 var
vindhastigheden fortsat tiltagende, og mellem kl. 16.30 og 17.00 måtte arbejdet på terminalen af sikker-
hedsmæssige årsager ophøre. på dette tidspunkt stod der fortsat mange tomme containere i 4 lag. han vil
anslå, at man alene nåede at flytte ca. 100 tomme containere. inden han forlod området ca. kl. 17.00,
foretog han ingen besigtigelse, da det var uforsvarligt at færdes mellem containerne, og da det var mørkt.
han var i anden anledning tilbage på terminalen omkring kl. 21.00. vejret var fortsat ekstremt dårligt, og
han var utryg ved situationen. han havde ingen muligheder for at observere skader på dette tidspunkt. han
blev først opmærksom på, at flere containere var væltet den følgende dag. han modtog aldrig oplysningerne
indeholdt i telefaxskrivelsen fra den 3. december 1999 kl. 14.00 om containernes rette vægt. han har
udelukkende fået oplyst, at containerne hver vejede 20 tons. havde han modtaget de rigtige oplysninger,
ville dette dog næppe have ført til, at man den 3. december 1999 havde placeret sagsøgerens containere et
andet sted, da placeringen udelukkende var bestemt af containernes destination, og under hensyn til, at
disse først skulle afskibes senere i december 1999.
erik paasch jensen har forklaret, at han blev ansat hos thor jørgensen a/s i 1993, hvor han er
                                                    - 10 -
beskæftiget i agenturet, hvis lokaler ligger ca. 300 meter fra terminalen. i 1999 rettede maersk broker k/s
henvendelse og bad om et tilbud på transport af bl.a. rør til limassol. hele projektet omfattede mellem 50-
60 containere. han har ikke været i kontakt med abb alstom power flowsystems a/s. ved sådanne ordre
modtager man sædvanligvis oplysninger om containernes indhold og destination samt vægt og størrelse. i
dette tilfælde blev det således oplyst, at containerne vejede hver ca. 20 tons. alle oplysninger indlæses i et
datasystem og videregives til terminalen. i første omgang sorteres oplysningerne efter containernes
destination. vægten var i første omgang ikke afgørende, da containerne først skulle afskibes senere i
december 1999. den 3. december 1999 modtog han en telefaxskrivelse fra maersk broker k/s, hvori det
blev oplyst, at containerne vejede væsentligt mindre end tidligere angivet. dette var første gang, han fik
kendskab til containernes rette vægt. da skibet først skulle sejle på et senere tidspunkt, blev systemet og
dermed terminalen ikke straks opdateret. han har ikke haft kendskab til containernes vægt fra fragtbrevene.
den udfærdigede "sea waybill" af 4. december 1999, der ligeledes angiver containernes rette samlede vægt,
er først skrevet senere og med henblik på sagen.
sagsøgeren har gjort gældende, at sagsøgte er erstatningsansvarlig i medfør af sølovens § 275, stk. 1, da
godset er blevet beskadiget, mens det var i sagsøgtes varetægt, og da sagsøgte ikke har godtgjort, at tabet
ikke er forårsaget af fejl eller forsømmelser fra sagsøgtes side eller nogen, som denne svarer for. sagsøgte
burde således have sikret sig, at containerne var tilstrækkelig beskyttet på terminalen. containerne var pla-
ceret i en betydelig afstand fra pakhus 85 og dermed ik ke i læ af dette. sagsøgte satsede alene på, at der
var tilstrækkelig læ fra den vestliggende skrænt. sagsøgte burde endvidere have placeret containerne i
blokke og ikke som fritstående containere, ligesom disse ikke burde have været anbragt oven på hinanden.
de burde også have været låst sammen ved hjælp af twistlocks. da sagsøgte modtog alarm fra
gantrykranerne mellem kl. 14.00 og 14.30, traf sagsøgte endvidere beslutning om, at lastning af skibet
maersk arun skulle fortsætte i stedet for at benytte alt mandskab til at sikre containerne. sagsøgte må
således være ansvarlig for denne prioritering. endelig valgte sagsøgte - efter at have modtaget den sidste af
sagsøgerens containere kl. 15.12 og efter at modtaget oplysninger kl. 14.00 om, at denne alene vejede 3
tons - at placere denne i øverste lag, uagtet sagsøgte samtidig var i færd med at løfte tomme containere ned
på jorden. sagsøgte kan ikke påberåbe sig, at der foreligger et force majeure-lignende forhold, da
vejrudviklingen ikke var upåregnelig for sagsøgte. denne vidste således fra de regionale vejrudsigter, at der
var varslet kuling til storm og vind af orkanstyrke, og sagsøgte burde derfor på et tidligere tidspunkt have
truffet de nødvendige forholdsregler. reglerne om force majeure gælder endvidere ikke for skader på land,
hvor de for søfarten særligt gældende risici ikke gør sig gældende.
sagsøgeren har i medfør af sølovens § 279 krav på erstatning for tab af eller skade på godset beregnet med
udgangspunkt i værdien af gods af samme slags. normaltabet er dog alene et udgangspunkt og udelukker
ikke sagsøgeren fra at kræve udgifter, der er afholdt med henblik på at begrænse sagsøgerens tab,
erstattet. sagsøgeren har - ved at fjerne og lade kommune kemi a/s destruere skumisoleringen fra rørene -
sikret, at rørene kunne genbruges. udgifterne til transport og destruktion af isoleringen har således
                                                    - 11 -
medvirket til at begrænse sagsøgerens samlede tab.
sagsøgte har gjort gældende, at der foreligger et force majeure-lignende forhold og dermed skadesårsager,
der ikke kan bebrejdes sagsøgte som fejl eller forsømmelser. skaderne er udelukkende forårsaget af den
voldsomme og ekstreme vejrudvikling den 3. december 1999, der var upåregnelig for sagsøgte. sagsøgte
havde ikke mulighed for at forudse den ekstreme vejrudvikling, der fandt sted, idet der alene var udsigt til
kuling for lokalområdet. vejret udviklede sig derimod meget hurtigt og til den værste storm i forrige
århundrede og førte til de største forsikringsudbetalinger, der nogensinde har fundet sted. force majeure
indebærer, at der herefter må stilles betydelige krav til beviset for sagsøgtes skyld, for at ansvar kan ifaldes.
sagsøgeren har ikke løftet denne bevisbyrde. da vindstødene omkring kl. 14.30 nåede op på 22 meter i
sekundet, og terminalens gantrykraner havde givet alarm, begyndte sagsøgte straks at flytte de tomme
containere. der var på dette tidspunkt ca. 1.500 tomme containere på terminalen, og det lykkedes at flytte
ca. 100, inden arbejdet måtte ophøre omkring kl. 16.30. vindstødene var da på ca. 35 meter i sekundet, og
der var fare for de ansattes sikkerhed. containerne var endvidere forsvarligt placeret, idet de stod i læ af
pakhus 85, der skærmede mod nordøstenvinden, mens en mur af tomme containere samt en nærliggende
skrænt beskyttede mod vinden fra vest. terminalens geografiske placering gav erfaringsmæssigt også god
beskyttelse mod vestenvinden, og ud af i alt 2.500 containere skete der således også kun skade på 7.
sagsøgte har til støtte for den subsidiære påstand gjort gældende, at sagsøgeren efter sølovens § 279 alene
kan kræve normaltabet erstattet, og da udgifterne til bortskaffelse mv. har karakter af konsekvensskader, er
dette tab ikke omfattet af bestemmelsen. endelig er det ikke godtgjort, at sagsøgte har udvist en sådan
adfærd, at dette i sig selv kan begrunde ansvar for sådanne skader efter de almindelige ansvarsregler.
retten skal udtale:
efter bevisførelsen lægger retten til grund, at sagsøgte - den 3. december 1999 omkring kl. 14.30, hvor
vinden var kraftig tiltagende - besluttede at fortsætte lastningen af maersk arun samtidig med, at man alene
med en del af det øvrige materiel begyndte at løfte de øverste tomme containere ned på jorden, ligesom
retten lægger til grund, at sagsøgte kl. 15.12 modtog og anbragte den sidste af sagsøgerens containere, der
alene vejede ca. 3 tons, som den øverste af i alt 4 containere. retten lægger endelig til grund, at sagsøgte
på dette tidspunkt havde modtaget en telefaxskrivelse, hvori containernes rette vægt var oplyst.
uanset at vejrudviklingen den 3. december 1999 var helt usædvanlig og upåregnelig for sagsøgte, finder
retten, at det ikke er godtgjort, at skaden ikke er forårsaget af fejl eller forsømmelser fra sagsøgtes side
eller nogen, som denne svarer for. retten har herved navnlig lagt vægt på, at sagsøgte, da vinden var
stærkt tiltagende, valgte at fortsætte lastningen af mærsk arun i stedet for at træffe foranstaltninger med
henblik på at beskytte containerne. samtidig undlod sagsøgte at anbringe den sidste af sagsøgerens
containere på jorden på trods af, at sagsøgte vidste eller i hvert fald burde vide, at sagsøgerens containere
                                                     - 12 -
havde en væsentlig lavere vægt end oprindeligt antaget og på trods af, at sagsøgtes truckfører, da han
anbragte den sidste container, kunne eller i hvert fald burde have kunnet mærke, at denne ikke var
væsentlig tungere end de tomme containere, man samtidig var i færd med at fjerne.
herefter har sagsøger i medfør af sølovens § 279 krav på at få normaltabet erstattet, og da der ikke er
grundlag for at erstatte øvrige udgifter, tages sagsøgerens påstand til følge med 495.422 kr.
                                     thi kendes for ret:
sagsøgte, dampskibsselskabet af 1912, a/s og a/s dampskibsselskabet svendborg, betaler inden 14 dage
fra dato til sagsøgeren, aig europe s.a., 495.422 kr. med sædvanlig procesrente fra den 14. juli 2000 samt
sagens omkostninger med 49.590 kr.
                                     torben kuld hansen
bent rasmussen                                                    frede kristiansen
                                            (sign.)
                              udskriftens rigtighed bekræftes
                             p. j. v. sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                           afsagt torsdag den 4. marts 2010
sag 140/2008
(1. afdeling)
danske private parkeringsselskabers brancheforening som mandatar for europark a/s
(advokat keld norup)
mod
fdm, forenede danske motorejere, som mandatar for a
(advokat ulrik holsted-sandgreen)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i herning den 23. juni 2006 og af vestre lands-
rets 12. afdeling den 9. november 2007.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: torben melchior, per sørensen, peter blok, lene
pagter kristensen og michael rekling.
påstande
appellanten, danske private parkeringsselskabers brancheforening som mandatar for euro-
park a/s, har nedlagt påstand om, at a skal betale 100 kr. til europark.
fdm som mandatar for a har påstået stadfæstelse.
fdm har for højesteret anerkendt, at a – ud over kontrolgebyret på 510 kr. – skal betale det
rykkergebyr på 100 kr., der blev opkrævet ved rykkerbrevet af 13. februar 2006, og inkasso-
gebyret på 100 kr. for højesteret angår sagen således alene rykkergebyret på 100 kr., som
europark opkrævede ved det første rykkerbrev den 24. januar 2006.
der er enighed om, at det kan lægges til grund, at girokortet ikke længere var placeret på for-
ruden, da a vendte tilbage til bilen.
                                               - 2 -
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder højesteret, at der ikke er grundlag for
analog anvendelse af færdselslovens § 121, stk. 3.
højesteret tiltræder endvidere, at anbringelsen af girokortet under vinduesviskeren på bilen
ikke i sig selv indebærer, at påkravet i girokortet kan anses for at være kommet frem til a.
der er enighed om, at girokortet ikke længere sad på bilen, da a vendte tilbage til denne.
højesteret tiltræder herefter, at europark a/s ikke har været berettiget til at fastholde det ryk-
kergebyr, der blev opkrævet ved brevet af 24. januar 2006. højesteret stadfæster derfor lands-
rettens dom.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal danske private parkeringsselskabers brancheforening
som mandatar for europark a/s betale 25.000 kr. til fdm som mandatar for a.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. sagsom-
kostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
dom
afsagt den 5. marts 2014 i sag nr. bs 4-535/2013:
dødsboet efter a
mod
codan forsikring a/s som mandatar for y-firma
sagen drejer sig om differencekravserstatning.
stævning er modtaget den 7. juni 2013.
under sagens har sagsøgeren, boet efter a, ifølge sin endelige påstand, påstået sagsøgte, co-
dan forsikring a/s, dømt til betaling af 995.527,90 kr. med tillæg af sædvanlig procesrente
fra sagens anlæg til betaling sker.
sagsøgte har nedlagt påstand om frifindelse.
sagsøgte er størrelsesmæssigt enig i sagsøgerens opgørelse af kravet, men har nedlagt påstand
om frifindelse under henvisning til, at kravet er forældet.
den 12. juni 2006 var sagsøgeren under sin ansættelse hos y-firma udsat for en arbejdsulyk-
ke. y-firma var på ulykkestidspunktet arbejdsskadeforsikret hos sagsøgte codan forsíkring
a/s. efter ulykken anerkendte sagsøgte erstatningsansvaret og erstatningspligten.
til brug for erstatningssagen var sagsøgeren undergivet undersøgelse af speciallæge kaj døs-
sing, der afgav speciallægeerklæring den 2. januar 2007.
den 11. maj 2007 traf arbejdsskadestyrelsen afgørelse om, at sagsøgeren ikke havde ret til
erstatning for tab af erhvervsevne. arbejdsskadestyrelsen begrundede afgørelse i, at sagsøge-
ren havde genoptaget sit arbejde efter ulykken og oppebar den samme løn som før ulykken.
den 4. marts 2010 traf ankestyrelsen en midlertidig afgørelse om at forhøje sagsøgerens er-
hvervsevnetabsprocent fra 15 til 40.
den 27. april 2010 blev sagsøgeren tilkendt førtidspension.
den 12. maj 2010 fastsatte arbejdsskadestyrelsen sagsøgerens erhvervsevnetabsprocent til
40.
af afgørelsen fremgår følgende:
"vi ser på størrelsen af dit erhvervsevnetab igen med det samme."
sidste administrative afgørelse omkring erhvervsevnetabet blev truffet af arbejdsskadestyrel-
sen den 14. juli 2010, hvor arbejdsskadestyrelsen fastsatte erhvervsevnetabet til 65 % bl.a.
under henvisning til, at sagsøgeren var blevet tilkendt førtidspension.
af afgørelsen fremgår det bl.a.:
                                               - 2 -
"vi vil ikke behandle spørgsmålet om erhvervsevnetab igen. "
den 16. februar 2012 skrev sagsøgte til 3f ringkøbing-skjern og bad om at få fremsendt en
kopi af arbejdsskadestyrelsens afgørelse om erhvervsevnetab. samtidig bad sagsøgte 3f op-
lyse, om der stod et differencekrav eller, om sagen kunne afsluttes. 3f ringkøbing-skjern
meddelte ved skrivelse af 16. februar 2012 sagsøgte følgende:
"under henvisning til telefonsamtale dags dato fremsendes hermed ifølge aftale kopi af ar-
bejdsskadestyrelsens afgørelse af 14. juli 2010.
afdelingen har ingen differencekrav og betragter sagen som afsluttet."
sagsøgers anbringender er:
"1.            ansvarsgrundlaget er ubestridt og forældelsesspørgsmålet vedrører ikke sagsøg-
tes erstatningspligt.
               sagsøgtes forældelsesindsigelse vedrører alene det yderligere krav på erstatning,
som sagsøger har fremsat, efter at arbejdsskadestyrelsen i 2010 forhøjede vurderingen af er-
hvervsevnetabet til først 40% (den 12. maj 2010) og siden til 65% (den 14. juli 2010). forud
for disse afgørelser havde arbejdsskadestyrelsen vurderet det varige erhvervsevnetab, der
kunne være omfattet af sagsøgtes erstatningspligt, til mindre end 15% og dermed ikke beretti-
gende til differencekravserstatning.
               først i 2010 indtrådte en ret for sagsøger til at kræve differencekravserstatning
for varigt erhvervsevnetab af sagsøgte, og følgelig kan den 5-årige forældelsesfrist i henhold
til arbejdsskadesikringslovens § 36, stk. 3, tidligst løbe fra 2010.
               forældelsesfristen blev afbrudt ved suspensionsaftale pr. 16. april 2013 og der-
ved mindre end tre år efter, at ankestyrelsens to afgørelser om varigt erhvervsevnetab blev
truffet i henholdsvis maj og juli 2010.
               allerede af den grund er sagsøgers krav mod sagsøgte ikke forældet.
2.             efter arbejdsskadesikringslovens § 36, stk. 3, jf. stk. 2, regnes forældelsesfristen
for sagsøger krav først fra den dag, hvor sagsøger blev bekendt med sit krav, eller fra den dag,
da sagsøgers manglende kendskab hertil kunne tilregnes sagsøger som groft uagtsomt.
               i en arbejdsskadesag som den foreliggende kan forældelsesfristen for krav på
erstatning for erhvervsevnetab tidligst regnes fra det tidspunkt, hvor de helbredsmæssige og
erhvervsmæssige forhold er så afklaret, at det kan konstateres, at den tilskadekomne har på-
draget sig en varig nedsættelse af erhvervsevnen.
               i relation til det omhandlede differencekrav om erhvervsevnetabserstatning ind-
trådte dette tidspunkt tidligst, da arbejdsskadestyrelsens afgørelse om erhvervsevnetab af 14.
juli 2010; subsidiært afgørelse af 12. maj 2010, forelå.
3.             under alle omstændigheder kan det pågældende tidspunkt ikke have foreligget
før den 27. april 2010, hvor sagsøger fik tilkendt førtidspension.
                                                 - 3 -
4.              der kan ikke indtræde forældelse i en sag som den foreliggende, hvor skadelidte
– på helt sædvanlig vis i en arbejdsskadesag - afventede ankestyrelsens vurdering af det vari-
ge erhvervsevnetab, og hvor skadevolders forsikringsselskab var bekendt med, at man afven-
tede denne afgørelse og først kunne fremsætte differencekrav vedrørende erhvervsevnetab,
når ankestyrelsen på et senere tidspunkt måtte omgøre arbejdsskadestyrelsens vurdering og
fastslå, at der forelå erhvervsevnetab af en sådan størrelse, at det berettigede skadelidte til
erstatning i henhold til erstatningsansvarslovens regler.
5.              at forældelsesfristen i denne sag først løber fra det tidspunkt, hvor ankestyrel-
sen i 2010 omgjorde arbejdsskadestyrelsens vurdering og fastslog, at der forelå et erstat-
ningsberettiget erhvervsevnetab, understreges tillige af, at sagsøgte i 2012 rettede henvendelse
til sagsøgers daværende rådgiver og spurgte til differencekravet, jf. den som bilag 20 fremlag-
te skrivelse af 16. februar 2012 fra sagsøgte.
                herved har sagsøgte over for sagsøger tilkendegivet, at fremsættelse af differen-
cekrav for erhvervsevnetab først ville kunne fremsættes, når ankestyrelsens afgørelse forelå,
og at forældelse ikke løb fra et tidligere tidspunkt.
6.              det forhold, at sagsøger ikke forud for ankestyrelsens afgørelser fra maj og juli
2010 havde viden om et krav over for sagsøgte, understreges af ankestyrelsens afgørelse af 4.
marts 2010 (bilag 12), hvori ankestyrelsen i relation til fastsættelse af et midlertidigt tab af
erhvervsevne udtaler:
                ”ved afgørelsen om at fastsætte et midlertidigt tab af erhvervsevne har vi lagt
vægt på, at din helbredsmæssige tilstand efter vor opfattelse ikke på tidspunktet for sagens
lægelige oplysninger var stationær. vi kan således ikke vurdere din erhvervsevne på længere
sigt”.
                når ankestyrelsen, der har landets bedste ekspertise og erfaring i at vurdere er-
hvervsevnetab, ikke i marts 2010 var i stand til at vurdere, om sagsøger havde et varigt er-
hvervsevnetab, havde sagsøger naturligvis heller ikke selv nogen mulighed for at fastslå eksi-
stensen af et sådant krav.
7.              det følger endvidere af højesteretspraksis, at forældelse af differencekrav i hen-
hold til erstatningsansvarsloven skal regnes fra datoen fra den endelige afgørelse vedrørende
erhvervsevnetab i den arbejdsskadesag, der behandles efter arbejdsskadesikringsloven.
                det fremgår tillige, at krav efter erstatningsansvarslovens regler først skal gøres
gældende, når der er truffet endelig afgørelse vedrørende arbejdsskadesikringsloven.
8.              det forhold, at der i den generelle forældelseslovgivning findes visse særregler
vedrørende en 1-årig tillægsfrist kan ikke begrænse skadelidtes adgang til at kræve erstatning
i en arbejdsskadesag som den foreliggende med længere frist end den generelle forældelses-
frist (3 år for almindelige krav, 5 år for krav angående arbejdsskade).
                den særlige 5-årige forældelsesfrist, der følger af arbejdsskadesikringslovens §
36, stk. 3, og som netop blev indsat som en specialregel for at yde større beskyttelse mod for-
ældelse i arbejdsskadesager i forhold til andre erstatningssager, kan ikke omgås på denne må-
de.
                                               - 4 -
9.             en teori om, at der kun skulle gælde en 1-årig frist i sådanne tilfælde, ville også
være i strid med særreglen i § 36, stk. 4, hvorefter krav i henhold til en arbejdsskade tidligst
kan forældes tre år efter, at arbejdsskadestyrelsen har truffet afgørelse. da særreglerne om
længere forældelsesfrister for arbejdsskadesager netop blev indsat af lovgiver før lovens ved-
tagelse med henblik på at sikre skaderamte arbejdstagere en bedre retsstilling for både krav i
henhold til arbejdsskadesikringsloven og differencekrav i henhold til erstatningsansvarsloven,
kan det ikke antages, at der for sidstnævnte arbejdsskadekrav skulle gælde en kort tillægsfrist
på et år efter arbejdsskadestyrelsens afgørelse.
10.            dertil kommer, at de særlige tillægsfrister på 1 år, der følger af den generelle
forældelseslovgivning, er minimumsfrister (”… indtræder forældelse tidligst et år efter …”).
               også af den grund kan de ikke reducere de generelle forældelsesregler, der føl-
ger af forældelsesloven, endsige de specielle forældelsesregler, der følger af arbejdsskadesik-
ringsloven.
11.            det forhold, at sagsøgte har anerkendt erstatningspligten, har i sig selv medført
afbrydelse – og ikke blot suspension – af forældelsesfristerne, jf. forældelseslovens § 15.
12.            der er ikke grundlag for at antage, at skadelidte i denne sag har forskertset retten
til at kræve erstatning fra skadevolder som følge af retsfortabende passivitet.
               sagsøger kunne ikke have fremsat krav over for sagsøgte før tidligst medio
2010. det tidsrum, der herefter gik indtil et krav blev fremsat, har ikke forringet sagsøgtes
retsstilling og der er ikke tale om, at sagsøgte er blevet påført et tab eller har indrettet sig i
forventning om, at der ikke blev fremsat et krav.
               det bemærkes herved, at selve kravet ikke er et tab i erstatningsretlig forstand,
idet erstatningspligten og erstatningsopgørelsen er ubestridt mellem parterne og der er derfor
tale om et beløb, som sagsøgte skulle have betalt til sagsøger efter erstatningsansvarslovens
regler.
13.            det forhold, at sagsøgers fagforening i brev af 16. februar 2012 til sagsøgte
skrev ”afdelingen har ingen differencekrav og betragter sagen som afsluttet” er ikke en sådan
meddelelse, der afskærer a (nu i dennes sted dødsboet) fra at indtale et berettiget erstatnings-
krav over for codan.
13.1.          det forhold, at en afdeling hos skadelidtes daværende rådgiver, en fagforening,
udtalte at afdelingen betragtede sagen som afsluttet, kunne hverken sprogligt eller retligt op-
fattes som en uigenkaldelig afskrivning af skadelidtes eget, personlige krav på personskade-
erstatning.
13.2.          for det andet fremgår det af brevet, at fagforeningen medsendte arbejdsskade-
styrelsens afgørelse af 14. juli 2010, hvoraf fremgik, at ankestyrelsen netop havde omgjort
arbejdsskadestyrelsens afgørelse og tilkendt a en så høj erhvervsevne-tabserstatning (65%).
netop derfor talte al sandsynlighed for, at der nu var et differencekrav over for den ansvarlige
arbejdsgiver.
                                                 - 5 -
13.3.          for det tredje følger det af erstatningsansvarslovens regler, at man slet ikke kan
give afkald på et fremtidigt erstatningskrav for personskade.
               det antages således i den juridiske litteratur, at det som udgangspunkt end ikke
kan aftales mellem parterne, at en sag ikke skal kunne genoptages efter erstatningsansvars-
lovens § 11 eller efter almindelige genoptagelsesregler, hvis betingelserne herfor i øvrigt er
opfyldt. det følger dels af erstatningsansvarslovens § 11, dels af aftalelovens § 36. det er til-
lige antaget af assurandør-societetet (nu forsikring & pension) og justitsministeriet.
13.4.          for det fjerde vil det efter højesteretspraksis stride mod aftalelovens § 36, så-
fremt sagsøgte ville fastholde sagsøger på et udsagn i sagsøgers tidligere rådgivers brev af 16.
februar 2012.
               blandt andet henset til, at sagsøgte samtidig blev gjort bekendt med arbejds-
skadestyrelsens afgørelse af 14. juli 2010, har det for sagsøgte fremstået som en nærliggende
mulighed, at rådgiverens udsagn om, at der ikke fremkom noget differencekrav, beroede på en
vildfarelse. "
sagsøgtes anbringender er:
"1.            grundlæggende synspunkter)
til støtte for den nedlagte påstand gøres gældende, at sagsøgers krav er forældet.
sagsøgtes grundlæggende synspunkt er, at differencekrav på erhvervsevnetabserstatning for-
ælder 1 år efter arbejdsskadestyrelsens endelige afgørelse.
da afgørelsen om endeligt erhvervsevnetab blev truffet 14. juli 2010, og da forældelsen ikke
er afbrudt før udtagelse af stævning i juni 2013 er kravet forældet.
der er ikke forhold hos sagsøgte eller repræsentanten for sagsøgte (forsikringsselskabet),
f.eks. en bestemt udvist adfærd, som kan begrunde at forældelse ikke er indtrådt.
2.             uddybende anbrindender)
2.1.            vedr. forældelsesreglerne)
det er udgangspunktet, at krav som udspringer af et uheld som nærværende, forældes 5 år
efter at skadelidte var bekendt med at der kunne eksistere et krav, jf. arbejdsskadesikrings-
lovens § 36.
krav på erstatning består af en række erstatningsposter, og der gælder som udgangspunkt ikke
forskellige forældelsesfrister i relation til de enkelte erstatningsposter, jf. f.eks. u2013.1823h.
henset til omstændighederne ved sagsøgers tilskadekomst, hvorefter sagsøger allerede på
uheldstidspunktet pådrog sig flere brud, er det ubetænkeligt at konkludere, at det allerede der
måtte stå sagsøger klart, at der kunne eksistere krav. det forældelsesmæssige udgangspunkt er
således, at kravet er forældet 5 år efter tilskadekomsten (dvs. 12. juni 2011).
                                               - 6 -
sagsøger har i al fald siden afgørelsen om midlertidigt erhvervsevnetab (bilag 9) i juni 2007
været klar over at der kunne eksisterer et krav på differenceerstatning.
det har formodning imod sig, uanset om ankestyrelsen ikke var i stand til at fastsætte et en-
deligt erhvervsevnetab før 2010, at sagsøger ikke på et tidligt tidspunkt var bekendt med, at
uheldet ville kunne have ervhvervsmæssige konsekvenser for sagsøger.
den særlige situation i denne sag er, at det ikke var muligt at gøre kravet op. i en sådan situa-
tion kan forældelse (normalt) ikke indtræde inden kravet kan gøres op.
i sager om rene krav efter erstatningsansvarsloven (eal) vil krav på erhvervsevnetab som
forelægges for arbejdsskadestyrelsen efter eal § 10, som udgangspunkt forælde 1 år efter
der foreligger en vurdering. der er ikke grundlag for at antage at der gælder et anderledes
princip for differencekrav.
princippet om at forældelse ikke indtræder mens kravet ikke kan gøres op følger i forhold til
sager om differenceerstatning bl.a. af u1995.843h.
det er hverken i medfør af retspraksis eller i lovgivningen udtrykkeligt anført, hvornår krav
på differenceerstatning forælder. forholdet er imidlertid nævnt i lovens forarbejder, og forar-
bejderne støtter sagsøgtes synspunkt om forældelse.
det bemærkes videre, at retspraksis har fastslået, at såfremt man ikke har gjort krav overfor
skadevolder på nogen midlertidige erstatningsposter i 5-års perioden som foreskrevet i ar-
bejdsskadesikringslovens § 36, da kan man ikke gøre et differenceerstatningskrav gældende,
jf. østre landsrets dom af 27. september 2012.
det er sagsøgtes opfattelse, bl.a med henvisning til østre landsrets dom af 27. september
2012, litteratur og lovens forarbejder, at differenceerstatningskravet ikke kan adskilles fra den
øvrige del af erstatningssagen på en sådan måde, at der gælder en ny selvstændig 3-årig hhv.
5-årig forældelsesfrist for et sådant krav, cfr. forældelseslovens § 2 og 3 og arbejdsskade-
sikringslovens § 36.
arbejdsskadestyrelsens afgørelsestidspunkt er ikke i sig selv afgørende for hvornår en foræl-
delsesfrist begynder at løbe.
for differenceerstatningskrav gælder en selvstændig 1-årig tillægsfrist til 5-års fristen. denne
1-årige frist kan udledes af bl.a. forældelseslovens § 14 og § 21, sammenholdt med at både §
2 og § 3 i forældelsesloven og arbejdsskadesikringslovens § 36.
der er ingen grund til at antage, at forældelsesreglerne i denne sammenhæng skal fortolkes til
fordel for skadelidte. skadelidte har haft 1 år fra arbejdsskadestyrelsens afgørelse til at gøre
kravet gældende.
arbejdsskadesikringslovens § 36, stk. 4 er ikke anvendelig på denne sag, idet denne bestem-
melse udtrykkeligt vedrører krav efter loven (og altså ikke krav i henhold til eal).
forældelseslovens § 15 kan ikke anvendes som løftestang for at forældelsen er afbrudt.
                                                 - 7 -
hensigten med forældelsesreglerne er at sikre, at skadevolder på et tidspunkt kan indrette sig i
tillid til at der ikke opstår yderligere krav. tidspunktet for hvornår forældelse indtræder i den-
ne sag kan ikke udstrækkes som anført af sagsøger.
2.2.             vedr. sagens øvrige omstændigheder)
det gøres videre gældende, at sagsøger har fortabt retten til at gøre et krav på difference-
erstatning gældende, idet denne har udvist retsfortabende passivitet ved ikke at gøre kravet
gældende i mere end 2 år efter arbejdsskadestyrelsens afgørelse.
videre gøres gældende, at sagsøgers tilkendegivelse i mail af 16. februar 2012 (bilag 20) ikke
er en tilkendegivelse af at kravet ikke er forældet, men blot en anmodning om at modtage op-
lysninger om differencekravet. det bemærkes i den forbindelse særligt, at codan forsikring
a/s på dette tidspunkt ikke nødvendigvis var klar over hvornår arbejdsskadestyrelsen havde
truffet afgørelse om erhvervsevnetab.
sagsøgers og sagsøgtes dialog i 2012 er ikke et udtryk for forhandling i medfør af forældel-
seslovens § 21.
det gøres gældende, at sagsøgers repræsentants erklæring af 16. februar 2012 (bilag 21) ud-
gør en bindende erklæring om at der ikke udestår yderligere krav i sagen, og stævning er jo så
derudover også udtaget mere end 1 år efter denne tilkendegivelse.
denne erklæring er afgivet af sagsøgers professionelle repræsentant, og uden nogen forbe-
hold, og må anses for bindende for sagsøger.
det bemærkes, at det ikke er sagsøgtes opgave at vurdere, om der evt. udestår et difference-
krav alene på baggrund af en tilkendegivelse om, at der er truffet en afgørelse om erhvervs-
evnetab i arbejdsskadestyrelsen. sagsøgte er således ikke i ond tro eller lign. i forbindelse
med dialogen i 2012.
det er sagsøgers professionelle repræsentant som bærer risikoen for at der er foretaget en fejl-
vurdering i 16. februar 2012. sagsøgte har indrettet sig i tillid til denne meddelelse."
rettens begrundelse og afgørelse
den almindelige forældelsesfrist efter forældelseslovens § 3, stk. 1, er 3 år. denne frist er i
arbejdsskadesikringslovens § 36, stk. 3, som en undtagelse til forældelseslovens § 3, stk. 1,
fastsat til 5 år for krav som omhandlet i nærværende sag jf. arbejdsskadesikringslovens § 36,
stk. 2. den 5-årige frist efter arbejdsskadesikringsloven regnes efter lovens § 36, stk. 3, fra
den dag fordringshaverens (her sagsøgeren) blev bekendt med fordringen eller fra den dag, da
fordringshaverens manglende kendskab kan tilregnes denne som groft uagtsomt. i hvert fald
efter at arbejdsskadestyrelsen i første omgang den 11. maj 2007 havde prøvet spørgsmålet
om erstatning for tab af erhvervsevne findes sagsøgeren at have haft et sådant kendskab til et
muligt krav på differencekravserstatning, at forældelsesfristen på 5 år senest skal regnes fra
dette tidspunkt. forældelse er således i princippet som udgangspunkt indtrådt den 11. maj
2012, d.v.s., før stævningens udtagelse den 7. juni 2013. imidlertid er genbehandlingen sag-
søgerens sag fortsat indenfor det administrative klagesystem. efter arbejdsskadesikrings-
lovens § 36, stk. 4, gælder der i sådanne tilfælde en undtagelse til ovennævnte, hvorefter for-
                                               - 8 -
ældelse af krav tidligst indtræder 3 år efter arbejdsskadestyrelsens henholdsvis ankestyrel-
sens afgørelse i sagen. i denne sag traf ankestyrelsen den 4. marts 2010 afgørelse om at
forhøje sagsøgerens erhvervsevnetab til 40 %. sagsøgeren findes derfor senest fra dette tids-
punkt at burde have kunnet indse, at der kunne opstå et spørgsmål om differencekravserstat-
ning. da sagsøgeren imidlertid ikke har forfulgt kravet før ved stævning af 7. juni 2013 er
kravet også som udgangspunkt i medfør af arbejdsskadesikringslovens § 36, stk. 4, forældet.
da retten heller ikke finder, at forældelseslovens § 21, stk. 2, kan fortolkes som et tillæg på 1
år til fristen i arbejdsskadesikringslovens § 36, stk. 4, frifindes sagsøgte.
thi kendes for ret:
sagsøgte, codan forsikring a/s, frifindes.
inden 14 dage skal sagsøgeren til dækning af sagsøgte udgifter til advokatbistand betale
70.000 kr. beløbet inkluderer moms.


text:
                      højesterets kendelse
                       afsagt tirsdag den 6. september 2016
sag 117/2016
advokat a kærer vestre landsret kendelse om afbeskikkelse af ham i sagen:
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat a)
i tidligere instanser er afsagt kendelser af retten i aarhus den 11. maj 2016 og af vestre
landsrets 9. afdeling den 12. maj 2016.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: lene pagter kristensen, thomas rørdam og jan
schans christensen.
påstande
kærende, advokat a, har nedlagt påstand om, at beskikkelsen ikke burde være tilbagekaldt.
indkærede, anklagemyndigheden, har påstået afvisning, subsidiært stadfæstelse.
sagsfremstilling
advokat b blev den 27. maj 2016 beskikket som ny forsvarer for t, og rigsadvokaten har
oplyst, at advokat b i brev af 7. juni 2016 til advokat a har meddelt, at t ønsker at beholde b
som forsvarer uanset udfaldet af kæresagen.
advokat a har på forespørgsel fra højesteret oplyst, at det var efter aftale med t, at han
indbragte kæresagen for højesteret, og at han efter modtagelsen af advokat bs brev af 7. juni
2016 på grund af de advokatetiske regler ikke har mulighed for at forhøre sig hos t om,
hvordan t nu stiller sig til kæresagen.
                                                - 2 -
advokat a har som følge af advokat bs brev af 7. juni 2016 ændret sin påstand fra, at han
ikke afbeskikkes, til at beskikkelsen ikke burde være tilbagekaldt.
anbringender
advokat a har anført, at der ikke er grundlag for at afvise kæremålet som følge af manglende
retlig interesse, selv om der ikke ønskes tilbagebeskikkelse uanset kæremålets udfald. retlig
interesse er til stede allerede som følge af den forøgelse af sagsomkostningerne, som den
tvungne afbeskikkelse har medført.
i relation til spørgsmålet om afbeskikkelse har advokat a navnlig anført, at betingelserne for
afbeskikkelse ikke var opfyldt, jf. retsplejelovens § 734, stk. 1, idet han ikke kan anses for
forurettet ved den episode, hvor sigtede anvendte hans mobiltelefon. der er ved sigtedes brug
af mobiltelefonen ikke begået et strafbart forhold over for ham, men alene over for det
offentlige som følge af, at fængslede ikke må besidde mobiltelefoner, jf. straffelovens § 124,
stk. 4. prisen på mobiltelefoni er så lav, at sigtede havde grund til at antage, at en forespørgsel
om lån af telefonen alene ville være en høflighedsgestus, og han ville have givet lov til, at
sigtede kunne låne mobiltelefonen, hvis det ikke havde været for straffelovens forbud mod
anvendelse af mobiltelefoner i fængsler og arresthuse. hans opfattelse af, om han anser sig for
forurettet ved brugen af mobiltelefonen, må tillægges betydning, og brugen af mobiltelefonen
falder under bagatelgrænsen for brugstyveri. efter praksis er ikke enhver brug af en ting uden
ejerens tilladelse strafbar som brugstyveri, idet der kan foreligge materiel atypicitet.
nærværende forhold må sidestilles med situationer, hvor retspraksis anerkender materiel aty-
picitet, f.eks. hvor en kunde låner en virksomheds telefon uden forudgående tilladelse, eller
hvor en ung person uden kørekort låner familiens bil, selv om forældrene har forbudt det.
diskulperende samtykke og hypotetisk samtykke er uden relevans for spørgsmålet, da anven-
delsen af disse begreber forudsætter, at forurettede er offer for en forbrydelse.
advokat a har endvidere anført, at såfremt der er tale om en forbrydelse mod ham, da er den
så bagatelagtig, at der er særlig grund til at udskille forholdet vedrørende mobiltelefonen fra
den øvrige del af sagen, jf. retsplejelovens § 706, stk. 1, for at forhindre, at an-
klagemyndigheden kan få indflydelse på sigtedes frie forsvarervalg ved vilkårligt at benytte
retsplejelovens § 705, stk. 1, til at bestemme, om der skal eller ikke skal ske adskillelse. der
henvises herved til københavns byrets utrykte afgørelse af 20. maj 2016 i sag ss 1-
                                                - 3 -
23681/2015, hvor et forhold vedrørende en af de tiltaltes verbale krænkelse af retsformanden
blev udskilt af sagen. de praktiske hensyn, som taler for at behandle alle tiltalepunkter samlet,
må under de foreliggende omstændigheder vige for hensynet til det frie forsvarervalg, og der
må lægges vægt på forholdets bagatelagtige karakter, og at det forekommer formalistisk at
anse ham for forurettet i sagen. det følger af menneskerettighedsdomstolens praksis, at be-
grænsninger i sigtedes rettigheder, der er begrundet i hensyn, der efter domstolens opfattelse
forekommer formalistiske, er i strid med den europæiske menneskerettighedskonvention. en
sådan unødig formalisme forligger i nærværende sag, hvor retsplejelovens § 734, stk. 1, i et
tilfælde, hvor han ikke selv føler sig forurettet, er anvendt til at afskære ham som forsvarer.
anklagemyndigheden har til støtte for den principale påstand om afvisning anført, at sigtede
har ønsket en anden advokat beskikket uanset udfaldet af kæremålet, og at der derfor ikke
længere foreligger den fornødne retlige interesse.
til støtte for den subsidiære påstand om stadfæstelse har anklagemyndigheden navnlig anført,
at sigtelsen angår tyveri, subsidiært brugstyveri af advokat a’ mobiltelefon, og at det på
baggrund af oplysningerne fra advokat a må lægges til grund, at sigtede ikke havde fået
tilladelse til at tage eller anvende telefonen. advokat a ville ikke kunne have givet sigtede
tilladelse til at tage eller benytte mobiltelefonen uden at gøre sig skyldig i medvirken til
overtrædelse af straffelovens § 124, stk. 4. en sådan tilladelse ville desuden ikke kunne gives
efter tidspunktet for borttagelse og anvendelse af telefonen, idet man fra det diskulperende
samtykkes område må udelukke det såkaldt hypotetiske samtykke, dvs. det forhold, at en
person ville have billiget handlingen, såfremt han havde haft anledning til at forestille sig
muligheden af, at den ville blive foretaget. der foreligger ikke materiel atypicitet, og
forholdet kan ikke sidestilles med f.eks. den situation, at en ung person begår brugstyveri ved
at køre i sine forældres bil, da forældrene i en sådan situation ville kunne have meddelt
samtykke. advokat a er således forurettet i sagen, jf. retsplejelovens § 734, stk. 1, og den
omstændighed, at advokat a ikke føler sig forurettet, kan ikke føre til et andet resultat, jf. ufr
1979.902/1 h.
bestemmelsen i retsplejelovens § 705, stk. 1, om, at samtidig forfølgning mod samme sigtede
for flere forbrydelser skal ske under én sag, hvis dette kan ske uden væsentlig forhandling
eller vanskelighed, må under de foreliggende omstændigheder vige for retsplejelovens § 730,
stk. 1, om det frie forsvarervalg, da grunde som anført i retsplejelovens § 734, stk. 1, taler
                                               - 4 -
derfor. der må herved lægges vægt på, at der på tidspunktet for tilbagekaldelse af beskikkel-
sen af advokat a endnu ikke var udfærdiget anklageskrift i sagen, og at sagen endnu ikke var
berammet til hovedforhandling. der må endvidere lægges vægt på, at forholdet vedrørende
mobiltelefonen uden væsentlig forhaling eller vanskelighed kunne medtages i sagen, og at der
på grund af forholdet er opstået en interessekonflikt mellem sigtede og advokat a, som ikke
kan udelukkes at have betydning for den fortrolighed, der bør kunne være mellem en sigtet og
dennes forsvarer. sagen adskiller sig fra københavns byrets afgørelse af 20. maj 2016, hvori
en dommer var forurettet, idet forholdet blev begået under en allerede verserende sag, og
forholdet vedrørende dommeren ikke skulle medtages under den verserende sag. der var ikke
samme hensyn at tage i forhold til risiko for manglende fortrolighed.
højesterets begrundelse og resultat
advokat a er ikke længere forsvarer for t, og højesteret lægger til grund, at han ikke
repræsenterer t i kæresagen for højesteret.
herefter, og da der ikke foreligger omstændigheder, der kan begrunde, at advokat a har retlig
interesse i at få prøvet, om det var med rette, at han blev afbeskikket som forsvarer for t,
afviser højesteret kæresagen.
                                       thi bestemmes:
denne kæresag afvises.