text:
                                              dom
afsagt den 12. januar 2016 af østre landsrets 8. afdeling
(landsdommerne henrik bitsch, m. lerche og janni christoffersen).
8. afd. nr. b-31-13:
søfartens ledere som mandatar for
1) a
2) b
(begge v/ advokat poul hvilsted)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten v/ advokat rass markert holdgaard)
indledning og påstande
ved dom af 19. november 2015, sag b-2125-12, frifandt landsretten rederiet dfds a/s for et
krav om, at dfds a/s som arbejdsgiver for sagsøgerne, a og b, der er styrmænd og omfattet
af reglerne om beskatning af søfolk, skulle regulere deres løn som følge af de ændringer i
skattelovgivningen, der blev gennemført ved lov nr. 459 af 12. juni 2009 (forårspakke 2.0).
dommen er anket til højesteret.
under ovennævnte sag adciterede søfartens ledere som mandatar for sagsøgerne, a og b,
skatteministeriet ved adcitationsstævning af 19. december 2012 for det tilfælde, at sagsøgerne
ikke fik medhold i kravet mod dfds a/s.
adcitationssagen, der er blevet hovedforhandlet særskilt, drejer sig herefter om, hvorvidt
skatteministeriet har handlet retsstridigt ved administrationen af lov om beskatning af søfolk
og eu’s retningslinjer om statsstøtte til søtransportsektoren, og om skatteministeriet i givet
fald som følge heraf er erstatningspligtigt for et af sagsøgerne opgjort tab for manglende
                                                - 2 -
regulering af deres løn efter de ændringer i skattelovgivningen, der blev gennemført ved lov
nr. 459 af 12. juni 2009 (forårspakke 2.0).
søfartens ledere har som mandatar for sagsøgerne a og b endeligt nedlagt påstand om, at
skatteministeriet tilpligtes at betale til a 78.737 kr. og til b 47.885,82 kr. med tillæg af
procesrente fra nedlæggelsen af påstand om betaling i processkrift 2 af 19. marts 2014.
skatteministeriet har nedlagt påstand om frifindelse.
sagsfremstilling
af landsrettens dom af 19. november 2015 fremgår følgende sagsfremstilling:
”dis-loven og lovgivningen om beskatning af søfolk
dansk internationalt skibsregister (herefter dis) blev etableret i 1988, jf. lov nr. 408 af 1. juli
1988.
samtidig med vedtagelsen af dis-loven indsattes § 33 c i ligningsloven, hvorefter den
samlede indkomstskat for sømænd hjemmehørende i danmark nedsættes med det beløb, der
forholdsmæssigt falder på lønindkomst, der er indtjent på danske skibe registreret i dis. af
forarbejderne til § 33 c fremgår, at det er en forudsætning for iværksættelse af den foreslåede
skattefritagelse, at sømænd, der gør tjeneste om bord på skibe registreret i dis, "aflønnes i
henhold til lønoverenskomster, der er indgået på internationalt konkurrencedygtige vilkår."
for at sikre opfyldelse af denne forudsætning var det bestemt, at skattefritagelsesreglen i § 33
c skulle sættes i kraft efter skatteministerens bestemmelse, hvilket skete med virkning fra den
23. august 1988 efter indgåelsen af de første dis-overenskomster, jf. nedenfor.
baggrunden for etableringen af dis og lempelsen af sømandsbeskatningen var ifølge lov-
forarbejderne udviklingen i 1980'erne, hvor der var sket en væsentlig reduktion i antallet af
skibe under dansk flag og en forøgelse af danske skibe under fremmed flag. ved at sætte
skibe under fremmed flag kunne rederierne opnå væsentlige besparelser på driftsomkost-
ningerne. hensigten med initiativerne var derfor at styrke rederierhvervets konkurrenceevne
og dermed modvirke tendensen til udflagning, idet der af hensyn til både beskæftigelsen og
                                                 - 3 -
valutaindtjeningen var en klar dansk interesse i at bevare så stor en del af handelsflåden som
muligt under dansk flag.
i forbindelse med folketingets behandling af lovforslagene tilkendegav skibsofficersorga-
nisationerne i fællessekretariatet i en udtalelse, at man var modstander af forslaget om ind-
førelsen af dis. med hensyn til den tekniske gennemførelse af dis-ordningen fandt fæl-
lessekretariatet, at de fradragsmæssige problemer kunne overkommes ved at indpasse søfolk i
det almindelige skattesystem og kanalisere den tilbageholdte skat til rederierne.
under forhandlingerne om blandt andet ligningslovens § 33 c fremsatte fremskridtspartiet et
ændringsforslag, hvorefter søfolk ansat på dis-skibe ikke blev omfattet af en skattefritagelse,
men hvor rederierne i stedet fik udbetalt skatteandelen af søfolkenes løn som støtte.
ændringsforslaget blev ikke gennemført.
bestemmelsen i ligningslovens § 33 c overførtes i 2005 til § 5, stk. 1, i lov nr. 386 af 27. maj
2005, der samlede reglerne om beskatning af søfolk i en lov (sbl) og endvidere tilpassede
reglerne til de nye eu-retningslinjer for statsstøtte til søtransportsektoren, udsendt ved
meddelelse c (2004) 43. i § 5, stk. 3, indsattes samtidig en bestemmelse, hvoraf fremgår, at
skattefritagelse efter § 5, stk. 1 og 2, er betinget af, at løn og godtgørelser mv. er fastsat under
hensyn til skattefritagelsen.
af bemærkningerne til § 5, stk. 3, fremgår:
      "bestemmelsen i lovforslagets § 5, stk. 3, har hele tiden været en underliggende
      forudsætning for anvendelse af dis-skattereglerne, nemlig at de pågældende
      søfolk bliver aflønnet med en nettohyre, som er beregnet ud fra en forudsætning
      om, at den er skattefri. dette har ikke hidtil fremgået direkte af lovteksten, og det
      foreslås nu, at en sådan bestemmelse indsættes. det følger af bestemmelsen, at
      indkomsten skal beskattes efter de almindelige regler, hvis betingelsen om
      nettoaflønning ikke er opfyldt. arbejdsgiveren skal om nødvendigt over for
      skattemyndighederne kunne godtgøre, hvordan den skattefri nettohyre er
      beregnet."
af lovens § 11, der indsattes som en ny bestemmelse, fremgår, at hvis der udbetales skattefri
nettoløn efter blandt andet § 5, og grundlaget herfor viser sig ikke at være til stede, hæfter
alene arbejdsgiveren for den a-skat og de arbejdsmarkeds- og atp-bidrag, som skulle have
                                                 - 4 -
været indbetalt. det fremgår endvidere, at a-skatten og de nævnte bidrag beregnes på
grundlag af den bruttoløn, som ligger til grund for fastsættelsen af den skattefri nettoløn, jf. §
5, stk. 3.
i forbindelse med behandlingen af lovforslaget fremkom blandt andre landsorganisationen i
danmark (lo) og dansk sø-restaurationsforening med udtalelser vedrørende lovforslaget.
af dansk sø-restaurationsforenings udtalelse af 26. november 2004 fremgår blandt andet, at
foreningen var enig i forslaget i § 5, stk. 3, men fandt, at der burde indsættes en bestemmelse,
således at skattefritagelsen og dermed nettolønningerne følger den generelle udvikling i
personskatten i de øvrige samfund. lo anførte vedrørende samme bestemmelse blandet andet:
       ”lo vil også pege på bestemmelsen i § 5, stk.3, hvoraf det fremgår, at skatte-
       fritagelsen er betinget af, at den udbetalte løn er fastsat under hensyn hertil. lo er
       enig i, at overenskomster må afspejle dette.
       dis-lønningerne i overenskomsterne afspejler imidlertid ikke udviklingen i
       skattesystemet. det gælder f.eks. i relation til den nuværende skattereform, hvor
       nedsættelsen af indkomstskatten ikke er slået igennem på dis-lønningerne i form
       af en stigning i den udbetalte løn. dette er netop hovedtemaet i den aktuelle
       overenskomstkonflikt mellem søfartens ledere … og danmarks rederiforening.
       det har indtil videre ikke været muligt at løse dette forhold, og der har tidligere
       været problemer i forbindelse med ændringer i skattelovgivningen. konsekvensen
       er, at rederne får en støtte, der overstiger skatten.
       der mangler i dag et fælles retsgrundlag til en effektiv løsning af problemet. det
       arbejdsretlige system har således ikke kunnet løse uenigheden. det bør derfor
       sikres i loven, at skatteændringer kan finde sted i begge retninger, således at den
       udbetalte løn afspejler den reelle skat. lo finder også dette nødvendigt for at
       kunne overholde eu’s regler for statsstøtte, idet støtten ikke må overstige
       skattebesparelsen.
       i modsat fald finder lo det hensigtsmæssigt, at støtte den svenske løsning, hvor
       løn og overenskomster fortsætter uændret med normal beskatning, mens
       rederierne helt eller delvis får refunderet den skat, som bliver opkrævet hos sø-
       folkene. det er en løsning, som kræves af søfartens ledere i lyset af deres kon-
       flikt. der er ikke tilsvarende problemer i forhold til færge-dis og bilfærgernes
       rederiforening.”
som kommentar til høringssvarene vedrørende § 5, stk. 3, anførte skatteministeriet i lov-
forslaget blandt andet:
                                              - 5 -
      ”regeringen ønsker tydeligt at fastslå det princip, at skattefritagelsen er betinget
      af, at løn m.v. er fastsat under hensyn til skattefritagelsen. selve den konkrete
      lønfastsættelse må herefter ske ved forhandling mellem arbejdsmarkedets parter.
      regeringen hverken kan eller vil blande sig i indgåelsen af overenskomster på
      arbejdsmarkedet.
      …
      den nuværende model med en dis-ordning på nettolønsbasis har fungeret til-
      fredsstillende i 15 år, og regeringen ser ingen grund til at ændre denne ordning.”
forud for vedtagelsen af lov om beskatning af søfolk besvarede skatteministeren spørgsmål
fra folketingets skatteudvalg vedrørende blandt andet dis-løn og skatteregler. af en
besvarelse af 24. november 2004 fremgår blandt andet:
      ”der er hverken i lovgivningen i danmark eller i kommissionens godkendelse af
      dis-ordningen fastsat nærmere regler for, hvordan nettolønnen skal fastsættes.
      der eksisterer således alene den grundlæggende forudsætning, at lønnen skal
      fastsættes under hensyn til skattefritagelsen.
      lønfastsættelsen for dis-søfolk må herefter ske på samme måde som på de øvrige
      dele af arbejdsmarkedet, nemlig ved forhandling mellem arbejdsmarkedets parter.
      det er således et overenskomstmæssigt anliggende mellem de søfarendes faglige
      organisationer på den ene side og rederiernes organisationer på den anden,
      hvordan lønnen for dis-søfolk nøjagtigt skal fastsættes.
      i det omfang, at ændringer i skattelovgivningen måtte give anledning til ændrede
      forhold for bruttobeskattede lønmodtagere – f.eks. ved de skattenedsættelser, der
      blev gennemført ved regeringens forårspakke – må dette forhold indgå som et
      element ved den lønfastsættelse, der aftales mellem parterne. jeg går ud fra, at det
      samme var tilfældet, når skatterne under tidligere regeringer blev sat op.
      jeg hverken kan eller vil blande mig i indgåelsen af overenskomster mellem de
      søfarendes organisationer og rederierne.”
de første dis-overenskomster
danmarks rederiforening og en række foreninger, herunder dansk styrmandsforening, der
senere blev til søfartens ledere, indgik den 27. juli 1988 en aftale, hvorefter de hidtidige
kollektive overenskomster, der var gældende for skibe indregistreret i det traditionelle danske
skibsregister (herefter das) som en overgangsordning dannede grundlag for de søfarendes
løn- og ansættelsesvilkår i skibe indregistreret i dis, dog med en række modifikationer,
herunder følgende:
                                              - 6 -
      ”a. den søfarendes månedlige bruttoindtjening opgøres som hidtil. i konsekvens
      af den skattefrihedsordning, der er knyttet til tjeneste i dis-registrerede skibe,
      omregnes den således opgjorte bruttoindtjening til nettoløn.
      denne omregning sker ved at beregne den til bruttoindkomsten hørende sø-
      mandsskat i henhold til sømandsskattetabellen for 1988…idet den søfarendes
      bidrag til hhv. atp, aud og pensionsordning, fratrækkes inden beregning af
      sømandsskat. det herved fremkomne skattebeløb fratrækkes bruttoindtjeningen,
      hvorved nettoløn excl. kompensation for værdien af den enkelte søfarendes
      individuelle, skattemæssige fradrag fremkommer.
      …
      c. for at den søfarende, der er omfattet af ligningslovens § 33, c, kan få godt-
      gørelse for den skattemæssige værdi af eventuelle personlige, skattefradrag,
      tillægges nettohyren et beløb, der udregnes og udbetales af den oprettede pul-
      jeordning gennem rederiet…”
af protokollatet af 27. juli 1988 fremgår endvidere, at de i protokollatet nævnte dis-over-
enskomster skulle være gældende, indtil de blev afløst af overenskomster, der var baseret på
nettolønsatser, og at parterne var enige om at fortsætte forhandlingerne om egentlige
overenskomster, jf. dis-lovens § 10, stk. 2, til afløsning af de nævnte overgangsordninger.
overgangsordningen på skibsofficersområdet ophørte den 1. januar 1990, idet den blev afløst
af egentlige dis-overenskomster, som parterne opnåede enighed om den 1. december 1989.
af et protokollat af 1. december 1989 mellem danmarks rederiforening og de fire
officersorganisationer i fællessekretariatet fremgår blandt andet:
      ”1. lønninger m.v.
      a. vedlagte dis-overenskomst af 1. december 1989 med tilhørende hyretillæg
      træder i kraft med virkning fra og med 1. januar 1990.
      b. pr. 1. april 1990 forhøjes de i ovennævnte hyretillæg anførte lønninger med
      m.v. med 1,5 %.
      …
      4. skatteforhold – nettolønsberegning
      forudsætningen for den samlede nettoløn er gældende regler med hensyn til
      personbeskatning, herunder de den 23. juni 1988 gennemførte ændringer for
      beskatning af søfarende. skulle der senere ske væsentlige ændringer i det gene-
      relle personbeskatningsniveau, er der anledning til reforhandling af denne aftale,
      for så vidt angår den del af den samlede løn (nettohyre og kompensationstillæg),
      som ændringerne vedrører.
      …
      7. fleksibilitet
      parterne er enige om at medvirke til at tilpasse gældende regler (bekendtgørelse
      … om skibsofficerers tjeneste- og ansvarsområde om bord i skibe) til ma-
      skinchefens funktion som vedligeholdelseschef.”
                                               - 7 -
der er fremlagt et arbejdspapir af 3. november 1989 udarbejdet af peter funch, dansk
styrmandsforening, og et lønnotat af 9. november 1989 udarbejdet af michael wengel-ni-
elsen, danmarks rederiforening, begge med forskellige beregninger til brug for parternes
forhandlinger.
i danmarks rederiforenings beretning for 1989/90 er anført blandt andet følgende om den
indgåede dis-overenskomst:
      ”overenskomsten er som øvrige dis-overenskomster baseret på et omkost-
      ningsneutralt nettolønsprincip med indregning af diverse tillæg herunder kost-
      penge i den faste månedlige hyre.
      …
      efter afslutning af dis-overenskomstforhandlingerne indledtes de såkaldte
      ”midtvejsforhandlinger” for perioden 1989-1991…det samlede forhandlings-
      resultat indebærer lønstigninger…for dis-området på henholdsvis 5 ½ og 1 ½
      procent…pr. 1. april 1989 og 1. april 1990.”
udligningskontoret
i forbindelse med iværksættelse af dis-ordningen aftalte rederierne og de søfarendes orga-
nisationer, at de søfarende under dis-ordningen skal kompenseres for de personlige, indi-
viduelle skattefradrag, som de er afskåret fra at udnytte, fordi de ikke betaler skat af dis-
indkomst. til at forestå udbetalinger til søfarende af kompensationen, som finansieres af
rederierne i fællesskab, og administrere fordelingen af udgifterne (puljeordning) mellem
rederierne etableredes ”udligningskontoret for dansk søfart” i august 1988. den enkelte
søfarende, såfremt vedkommende ønsker kompensation, skal ansøge om kompensation og
give udligningskontoret adgang til at indhente oplysninger fra skat til brug for bereg-
ningen.
af udligningskontorets hjemmeside fremgår blandt andet, at ”da kompensationsberegnin-
gerne er baseret på det gældende skattesystem, hvor der regnes med bruttoindkomster, er det
nødvendigt at omregne dis-indkomsterne til en teoretisk bruttoindkomst inden beregning af
kompensation, da det er størrelsen af bruttoindkomsten, der afgør, om der skal gives
kompensation for topskatten.”
fornyelser af dis-overenskomsten efter 1989
                                               - 8 -
dis-overenskomsten er efterfølgende fornyet og justeret ved en række aftaler indgået mellem
søfartens ledere og danmarks rederiforening.
det er oplyst, at der blev ”fundet anledning til at foretage særlige reguleringer af dis løn-
ninger som følge af væsentlige ændringer i det generelle personbeskatningsniveau, … i
forbindelse med skattereformen fra 1994 til 1998, hvor der gennem fem år aftaltes og ud-
betaltes til dis søfarende et særligt skattereformtillæg, som senere er indregnet i dis løn-
ningerne.”
i forbindelse med 1999-skattejusteringen – den såkaldte pinsepakke – var søfartens ledere og
danmarks rederiforening ifølge det oplyste enige om, at der ikke var grundlag for for-
handlinger om ændringer af dis-lønningerne.
i 2004 forhandlede de nævnte parter i forligsinstitutionen om fornyelse af dis-overens-
komsten og af rapport af 8. september 2004 mæglingsmand niels waage fremgår blandt
andet:
       ”for det første var parterne uenige om, hvorvidt de generelle lettelser i den se-
       neste skattereform skulle have indflydelse overenskomstfornyelsen. parterne var
       enige om, at den generelle skattelettelse indebar en skattelettelse for skattepligtige
       personer på 442 kr. ...
       vedr. spørgsmålet om et skattereformtillæg:
       under forhandlingerne tilbød rederiforeningen at lade skattereformproblema-
       tikken (de 442 kr.) indgå i de fremtidige forhandlinger om omlægning af pen-
       sionsordningerne fra brutto til netto (§ 53 a). søfartens ledere/dansk navi-
       gatørforening fastholdt kravet om, at der fra 1. januar 2004 skulle udbetales et
       skattereformtillæg på 442 kr. til foreningens medlemmer, men tilbød at der kunne
       ske modregning af et skattereformtillæg på 442 kr. i en senere eventuel
       pensionsordning. rederiforeningen kunne imidlertid fortsat ikke acceptere et
       skattereformtillæg.
       jeg anså herefter ikke yderligere mæglingsbestræbelser på dette punkt for mulige,
       et synspunkt som parterne tilsluttede sig.”
af et protokollat af 25. maj 2005 fremgår, at søfartens ledere og danmarks rederiforening
efterfølgende blandt andet aftalte, at den aktuelle skatteændring på ca. 440 kr. blev registreret
i et såkaldt ”opsparingsprotokollat”, at parterne fremover skulle mødes en gang årligt og
drøfte, om der var gennemført sådanne ekstraordinære skattelovsændringer, der indebar, at
                                               - 9 -
indeståendet skulle tillægges eller fratrækkes et beløb, og at der som udgangspunkt skulle ske
udbetaling/modregning, når indeståendet for seniorofficerer udgjorde 1.000 kr. det fremgik
endvidere, at enhver uoverensstemmelse vedrørende fortolkning af aftalen skulle afgøres efter
almindelige fagretlige regler.
ved brev af 31. maj 2006 til danmarks rederiforening meddelte søfartens ledere, at man
opsagde ”opsparingsprotokollatet” under dis-overenskomsten af 2005 og ønskede det op-
sparede beløb udbetalt pr. januar 2007.
i forbindelse med skattereformen 2008-2009 forhandlede søfartens ledere og danmarks
rederiforening om kompensation for de i 2008 og 2009 gennemførte skattelettelser og af et
protokollat af 26. maj 2008 fremgår, at der opnåedes enighed om, at der med virkning fra 1.
januar 2009 indførtes et skattereformtillæg på 400 kr. i den mellem parterne gældende dis-
hovedoverenskomst af 2. juli 2007. resultatet af forhandlingen overførtes til
særoverenskomsterne og kom også til at gælde for ansatte i dfds.
i forbindelse med forhandlingerne om overenskomstfornyelse i 2010 fremsatte søfartens
ledere i februar 2010 blandt andet ønske om en aftale om skattereform 2010 (”forårspakke
2.0”) og anførte det som en ”selvstændig aftale om regulering af nutidige og fremtidige
nettolønninger under hensyntagen til skattefritagelsen i dis og den generelle person-
beskatning i danmark.”
under forhandlingerne udsendte danmarks rederiforening den 3. maj 2011 en orientering til
sine medlemmer, hvori blandt andet var anført:
      ”de altoverskyggende og dominerende knaster i forhandlingsforløbet har været
      spørgsmålet om ”skattekompensation” og kravet om lønnedgang…
      hvad indebærer det seneste tilbud af 3. maj
      med tilbuddet lægges der op til en 2-årig fornyelse af overenskomsterne, baseret
      på lønstigninger til såvel senior- og som juniorofficerer i størrelsesordenen
      2,8%...endelig afspejler tilbuddet den manglende enighed om, hvorvidt der med
      resultatet er taget højde for kravet om ”skattekompensation” eller ej…
      indtil udgangen af 2006 bestod der en ret til at kræve særskilt forhandling, hvis
      der blev gennemført væsentlige ændringer i skattereglerne. denne ret bortfaldt, da
      organisationerne opsagde det skatte ”opsparingsprotokollat”, som man i 2005 blev
                                              - 10 -
       enige om som løsning på den skatteproblematik, der blokerede for navigatørernes
       overenskomstfornyelse i 2004…aftalen blev sagt op af organisationerne ved først
       givne lejlighed, og der består herefter ingen særskilt ret til forhandling i tilfælde af
       ændringer i skattesystemet eller nogen ret til lønmæssig kompensation for sådanne
       ændringer… i forbindelse med overenskomstforhandlingerne i 2007 bad søfartens
       ledere om en fremadrettet aftale om skatteændringer og disses konsekvenser for
       dis søfarende. parterne kunne imidlertid ikke opnå enighed…men danmarks
       rederiforening gav et løfte om, at man var villig til…også fremover at mødes og
       drøfte skatteændringer. et sådant tilsagn blev givet mundtligt, idet
       organisationerne ikke kunne acceptere det tekstforslag, som rederiforeningen
       tilbød.”
i brev af 7. juni 2011 til danmarks rederiforening afslog søfartens ledere det seneste
overenskomsttilbud og anførte blandt andet, at medlemmerne havde ”ét stort ønske til for-
handlingsresultatet – en varig og langsigtet aftale om regulering af nettolønningerne i takt
med ændringerne i beskatningen af arbejdsindkomst i danmark.”
i et svar af 16. juni 2011 fra danmarks rederiforening anførtes blandt andet, at rederifor-
eningen ”vedholdende har tilkendegivet, at vi ikke ser ”skattekompensation” og ”løn” iso-
lerede, men at vi ser dem som to af elementerne i en samlet løsning på fornyelsen af vore dis
overenskomster” og endvidere specifikt om ”forårspakken”, ”at vi ikke ser den ”matematiske”
sammenhæng mellem denne og de oprindelige dis lønningerne, der som bekendt blev aftalt
tilbage i 1988, hvor skattesystemet så ganske anderledes ud end det gør i dag.” danmarks
rederiforening anførte afslutningsvis, at der var taget højde for ”forårspakken” med det
fremsatte tilbud.
søfartens ledere og danmarks rederiforening nåede ikke til enighed om fornyelse af
overenskomsten, og det er oplyst, at den kollektive overenskomst for medlemmerne af sø-
fartens ledere ansat hos blandt andre dfds bortfaldt den 6. marts 2012
forhandlinger mv. mellem sømændenes forbund og danmarks rederiforening
i tilknytning til den første overenskomst for arbejde på dis-skibe mellem danmarks rede-
riforening og sømændenes forbund enedes de to parter om et protokollat af 19. august 1988.
af protokollatet fremgår blandt andet, at ”forudsætningen for den samlede nettoløn er
gældende regler med hensyn til beskatning, herunder de den 23. juni 1988 gennemførte
ændringer af beskatning for søfarende. skulle der ske generelle ændringer i personbeskat-
ningen, genforhandles den del af nettolønnen, som ændringen vedrører.”
                                               - 11 -
i forbindelse med senere forhandlinger mellem sømændenes forbund og danmarks rede-
riforening opstod der uenighed om fortolkningen af den ovenfor gengivne passus i protokollat
af 19. august 1988, og tvisten blev indbragt for en faglig voldgift med en byrets-, lands- og
højesteretsdommer som opmænd.
sømændenes forbund nedlagde herunder påstand om, at danmarks rederiforening til-
pligtedes at anerkende, at protokollatet af 19. august 1988 skal forstås således, at fastsættelsen
af de reguleringer af dis-overenskomstens nettolønssatser, som en generel ændring i
personbeskatningen giver grundlag for, kan kræves afgjort ved en faglig voldgift, såfremt de i
protokollatet omhandlede genforhandlinger om ændring af nettolønnen ikke fører til noget
resultat.
af et protokollat af 10. august 1994 fra den faglige voldgift fremgår blandt andet:
      ”efter procedure og votering tilkendegav højesteretsdommer mogens hornslet, at
      der blandt opmændene er enighed om, at klageren ikke kan få medhold i sin
      påstand. en naturlig læsning af protokollatet efterlader i sig selv ikke tvivl om,
      hvad parternes aftale går ud på. ved generelle ændringer i personbeskatningen
      ”genforhandles” den del af nettolønnen, som ændringen vedrører. der er tale om
      en ret for parterne til at kræve – reelle – forhandlinger. der er efter bestemmelsens
      ordlyd ikke adgang til at kræve en afgørelse ved faglig voldgift, hvis det ved
      genforhandlingen ikke skulle være muligt at opnå enighed mellem parterne, og
      klageren har bevisbyrden for, at aftalen – uden dækning i ordlyden – hjemler
      noget sådant. der må herved lægges vægt, at protokollatet er tilblevet under en
      grundig forhandling mellem ligestillede, kompetente organisationer, og at den nu
      omtvistede bestemmelse blev indsat efter ønske fra klageren, der måtte have en
      særlig anledning til at sørge for, at formuleringen kom til at svare til det ønskede.
      efter det oplyste blev bestemmelsen affattet i et samarbejde mellem
      forhandlingsparterne, hvorunder den oprindelige formulering efter klagerens
      forslag blev ændret på et enkelt punkt – ”væsentlige ændringer i
      personbeskatningen” blev ændret til ”generelle ændringer” – medens en præci-
      sering af ”genforhandles” tilsyneladende ikke var på tale. oplysningerne om
      forhandlingsforløbet kan herefter ikke føre til en anden forståelse af protokollatet
      end den, der er dækket af den sproglige formulering.”
dis-ordningen på færgeområdet
i 2000 gennemførtes en lovændring, hvorefter også passagerskibe (færger), der sejler mellem
en dansk og en udenlandsk havn kan optages i dis. de søfarende tjenstgørende på disse
færger omfattedes ligeledes af skattefritagelsen. af de fremlagte oplysninger om de
                                               - 12 -
overenskomster, der siden 2000 er indgået mellem bilfærgernes rederiforening og søfartens
ledere, for færger, der er registreret i dis, fremgår, at der ved fastsættelse af nettohyren tages
udgangspunkt i den efter das-overenskomsten beregnede samlede månedlige bruttohyre. de
indgåede aftaler på færgeområdet indeholder nærmere principper for omregningen af
bruttohyre til nettohyre, herunder at det er beskatningen i hørsholm kommune, der danner
grundlag for den årlige beregning.
det fremgår endvidere, at hvis der sker væsentlige, generelle ændringer i personbeskatningen,
genforhandles den del af nettolønnen, som ændringen vedrører.
eu-statsstøtteretningslinjer
i en afgørelse af 13. november 2002 (statsstøttesag nn 116/98) i anledning af en konkret
klage konkluderede eu-kommissionen, at dis-ordningen udgør statsstøtte. eu-kommis-
sionen besluttede endvidere ikke at gøre indsigelse imod ordningen, idet foranstaltningerne
var forenelige med fællesmarkedet, jf. ef-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c.
af begrundelsen fremgår blandt andet:
      ”(37) for at være forenelig med fællesmarkedet skal de skatteregler, der gen-
      nemføres i danmark, opfylde alle kravene i de eksisterende ef-retningslinjer.
      (38) for det første må statsstøtte til søtransportsektoren ”generelt kun ydes til de
      fartøjer, der er optaget i medlemsstaternes registre”. dette krav er opfyldt, da dis-
      og das-registret er anerkendt som fællesskabsregistre i retningslinjerne.
      (39) for det andet ”bør støtteforanstaltninger til søfartssektoren derfor primært
      søge at reducere skattemæssige og andre omkostninger og byrder, som belaster
      ef-rederne og ef-søfolk …, så de bringes ned på niveauer, der svarer til nor-
      merne på verdensplan”. videre står der i pkt. 3.2. i retningslinjerne: ”ud fra denne
      målsætning bør følgende foranstaltning tillades for ef-skibsfarten: …- nedsatte
      indkomstskattesatser for ef-søfolk på fartøjer, der er registreret i en
      medlemsstat.” den nye skattepakke bidrager klart til virkeliggørelsen af dette
      generelle mål, da den giver den danske flåde mulighed for at konkurrere på lige
      fod med de skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag. ordningens støttein-
      tensitet overstiger ikke det samlede beløb for skatter og socialsikringsbidrag, jf.
      punkt 10 i retningslinjerne. kommissionen minder danmark om, at det er nød-
      vendigt at kontrollere, at det i retningslinjerne fastsatte loft overholdes, hvis der
      ydes yderligere støtte til søfolk eller til individuelle redere med henblik på at
      reducere bemandingsomkostningerne.”
                                                - 13 -
ved meddelelse c (2004) 43 af 17. januar 2004 udsendte eu-kommissionen nye retnings-
linjer for statsstøtte til søtransportsektoren, som erstattede 1997-retningslinjerne. retnings-
linjernes kapitel 3 vedrører fiskale og sociale foranstaltninger til forbedring af konkurren-
ceevnen. af afsnit 3.2 vedrørende arbejdsrelaterede omkostninger fremgår blandt andet:
       ”som nævnt er søtransport en sektor, hvor der hersker en skrap international
       konkurrence. støtteforanstaltninger for den maritime sektor bør derfor primært
       søge at reducere skattemæssige og andre omkostninger og byrder, som belaster
       fællesskabsredere og fællesskabssøfolk, og bringe dem ned på niveauer, der svarer
       til normerne på verdensplan. foranstaltningerne bør direkte stimulere udvikling af
       sektoren og beskæftigelsen, snarere end være en kilde til generel finansiel støtte.
       i overensstemmelse med disse målsætninger bør følgende foranstaltninger for
       personaleomkostninger tillades for fællesskabets skibsfart:
       …
       - nedsatte indkomstskattesatser for eu-søfolk om bord på skibe, som er registreret
       i en medlemsstat…
       af nationale skattemæssige hensyn foretrækker nogle medlemsstater ikke at
       anvende nedsatte satser som ovenfor nævnt, men godtgør i stedet – helt eller
       delvist – rederne omkostningerne ved disse afgifter. denne fremgangsmåde kan
       generelt anses for at svare til ovennævnte system med nedsatte satser, forudsat at
       der er en tydelig forbindelse til afgifterne, at der ikke er noget over-
       kompensationselement, og at systemet er gennemskueligt og umuligt at mis-
       bruge.”
af kapitel 11 i retningslinjerne fremgår blandt andet, at fritagelse af søfolkene for beskatning
og socialsikringsbidrag og nedsættelse af selskabsskatten på skibsfartsaktiviteter udgør det
maksimalt tilladte støtteniveau, og at det er eu-kommissionens opfattelse, at det samlede
støttebeløb ikke må overstige det samlede beløb for skatter og socialsikringsbidrag, der
opkræves fra skibsfartsaktiviteter og fra søfolk.
eu-kommissionen indledte i december 2012 som led i sin stikprøvekontrol af medlems-
staternes støtteforanstaltninger en undersøgelse af dis-ordningen. ved brev af 4. marts 2014
meddelte eu-kommissionen på grundlag af de oplysninger, som var modtaget fra de danske
myndigheder, at støtteordningen og den individuelle støtte, som er ydet inden for dis-
ordningen, umiddelbart fandtes at være i overensstemmelse med eu's retningslinjer på
området.
korrespondance vedrørende dis-ansattes pensionsforhold
                                                - 14 -
der er fremlagt korrespondance fra 2003-2004 mellem pfa pension, danmarks rederifor-
ening og skatteministeriet vedrørende muligheden for at etablere en kollektiv pensionsord-
ning i henhold til pensionsbeskatningslovens § 53 a.
af breve af 14. september 2004 fra skatteministeriets departementschef til pfa pension og
danmarks rederiforening fremgår blandt andet:
       ”som bekendt reviderede eu-kommissionen i januar 2004 sine retningslinier for
       statsstøtte til søtransportsektoren. de nye retningslinier har ikke i forhold til
       tidligere grundlæggende ændret omfanget af den statsstøtte, der kan gives til
       søfolk ombord på dis-skibe, idet det højest tilladte støtteniveau fortsat er frita-
       gelse af søfolkene for beskatning og sociale bidrag. hvis man giver direkte tilskud
       i stedet for skattefritagelser, må tilskuddet ikke overstige det samlede beløb fra
       skatter og fra socialsikringsbidrag, der opkræves fra skibsfartsaktiviteter og fra
       søfolk.
       dette afspejler to modeller for at give statsstøtte på dette område. enten kan man
       som i danmark vælge at skattefritage søfolkene og udbetale en nettohyre, eller
       man kan beskatte søfolkene og derefter helt eller delvis refundere rederierne de
       opkrævede kildeskatter. resultatet vil i sidste ende være det samme, nemlig en
       statsstøtte højst svarende til søfolkenes skattebetaling.
       …
       det må formodes, at den højst tilladte statsstøtte vil være den samme, uanset om
       medlemsstaterne vælger den ene eller den anden måde at udforme statsstøtten på.
       derfor er jeg ud fra en eu-retlig betragtning betænkelig ved at imødekomme
       pfa’s og rederiforeningens ønske.”
i et brev af 4. oktober 2004 til direktør peter bjerregaard i danmarks rederiforening anførte
skatteministeriets departementschef endvidere blandt andet:
       ”jeg har set på sagen igen, og som jeg læser pfa’s henvendelse, er det netop en
       sådan ”nettoficering”, der ligger i den skitserede ordning. det er her problemet
       opstår i forhold til eu’s statsstøtteregler.
       alt andet lige må ”nettoficeringen” indebære, at dis-hyren inkl. pensionsbidrag
       vil kunne sættes ned, samtidig med at de søfarende bevarer økonomisk status quo
       både som erhvervsaktive og siden hen som pensionister. herved risikerer vi at
       komme til at give statsstøtte ud over det støtteloft, som er fastsat i eu-reglerne.”
søfartens lederes henvendelser til skatteministeren
søfartens ledere har flere gange rettet henvendelse til skiftende skatteministre om lønvil-
kårene for dis ansatte efter ændringer i skattereglerne.
                                              - 15 -
af et svar af 26. januar 2010 fra skatteministeren fremgår blandt andet:
      ”tak for dit brev af 11. januar, hvor du på vegne af din egen og andre faglige
      organisationer på søfartsområdet rejser spørgsmål om vilkårene for dis-søfolk,
      efter at skattereformen forårspakke 2.0 er trådt i kraft.
      som det bliver nævnt i brevet, er denne diskussion ikke ny. den opstod første
      gang i forbindelse med forårspakke 1.0 i 2004, og den blev gentaget i forbindelse
      med de skattenedsættelser, regeringen fik gennemført i efteråret 2007.
      svaret er det samme nu, som det var i 2004 og 2007. jeg hverken kan eller vil
      blande mig i, hvordan man indgår kollektive overenskomster på søfartsområdet.
      dis-søfolk aflønnes med en nettohyre, som skal være fastsat under hensyn til
      skattefritagelsen, og arbejdsgiveren skal over for told- og skatteforvaltningen
      kunne godtgøre, hvordan nettohyren er beregnet. dette er i al korthed reglerne.
      inden for disse rammer er det op til parterne at forhandle sig frem til en løsning –
      ganske som det er på det øvrige arbejdsmarked.
      det, som i beder mig om, er i realiteten, at jeg skulle beordre arbejdsgiverne til at
      give jer noget mere i løn. det har jeg hverken mulighed for eller ønske om at gøre.
      det har jeg heller ikke på det øvrige arbejdsmarked.”
senere svar fra 2011 fra efterfølgende skatteministre er på linje hermed.
andre forhold
under sagen er fremlagt uddrag af sømandsskattetabellen for 1988, der efter de tidligere
gældende regler anvendtes ved beregning af sømandsskatten.
der er endvidere fremlagt en pressemeddelelse udsendt af danmarks rederiforening den 12.
januar 2001 under overskriften ”danmarks rederiforening ser på dis-skatteord-ningen”. af
afsnittet ”fakta om dis” fremgår blandt andet:
      ”dansk internationalt skibsregister, dis, blev etableret i 1988 for at gøre danske
      rederier og søfarende konkurrencedygtige i forhold til andre lande og
      skibsregistre. dis indebærer, at de søfarende er fritaget for skat. til gengæld
      aflønnes de med en såkaldt nettoløn, der svarer til det beløb, der tidligere ud-
      betaltes til den søfarende efter skat. regelsættet er baseret på en videreudvikling
      af det traditionelle sømandsskattesystem, som betød, at de ansatte havde specielle
      skatteregler, blandt andet som følge af den særlige beskæftigelsessituation med
      perioder hjemme og perioder til søs.”
                                              - 16 -
der er tillige fremlagt svar af 28. februar 2007 fra kirkeministeren på spørgsmål 14 (alm. del)
fra folketingets kirkeudvalg vedrørende betaling af kirkeskat for søfolk omfattet af dis-
ordningen.
ansættelseskontrakter vedrørende a og b
efter overenskomstens bortfald i marts 2012 blev der indgået individuelle kontrakter om as
og bs ansættelse hos dfds a/s. det fremgår heraf, at ansættelse finder sted i henhold til den
til enhver tid gældende sømandslov, de til enhver tid gældende ”generelle dis
ansættelsesvilkår” aktuelt dateret 7. marts 2012 samt de i kontrakten anførte vilkår.
der er enighed mellem parterne om, at kontrakterne ikke indeholdt forringelser i forhold til de
tidligere ansættelsesvilkår.
opgørelse af krav
der er fremlagt opgørelser af de under sagen fremsatte krav pr. 31. december 2013 for årene
2010-2013 for a og for årene 2011-2013 for b.”
supplerende oplysninger
i forbindelse med eu-kommissionens kontrol af ”skatteregler for søfolk om bord på danske
skibe”, som blev indledt i december 2012 besvarede skatteministeriet ved breve af blandt
andet 18. februar og 29. maj 2013 spørgsmål fra eu-kommissionen.
af skatteministeriets brev af 18. februar 2013 fremgår blandt andet:
       ”dis-ordningen er en nettolønsordning. søfolk, som er hjemmehørende i
       danmark, og som arbejder om bord på et skib registreret i dansk international
       skibsregister (dis), modtager en (netto)hyre, som efter sømandsbeskatnings-
       lovens bestemmelser skal være fastsat under hensyn til skattefritagelsen.
       skatteteknisk gives fritagelsen som exemption med progressionsforbehold. der
       foretages en almindelige skatteberegning for den pågældende, hvorefter der gives
       nedslag for dis-indkomsten. dis-indkomsten vil ”tælle med” ved progres-
       sionsberegningen af eventuel anden indkomst.
       nedslaget for dis-indkomst fremgår af sømandens årsopgørelse og svarer til den
       beregnede indkomstskat efter de almindelige danske skatteregler. nedslaget
       afhænger af lønnens størrelse, og der således hverken en overgrænse eller en
       nedre grænse for nedslagets størrelse.
                                              - 17 -
      …
      1.5. beregning af de faktiske udgifter/støttebeløb
      de faktiske udgifter/støttebeløb kan beregnes som summen af følgende:
          •    faktiske skattenedslag for dis-indkomst af hjemmehørende søfolk. heri
               ligger implicit en forudsætning om, at skatten ville blive overvæltet på den
               ansatte og virksomhedens omkostninger dermed være uforandrede, hvis
               dis-ordningen skulle forsvinde.
          •    beregnet arbejdsmarkedsbidrag af dis-indkomst.
          •    beregnet skat og arbejdsmarkedsbidrag af ikke-hjemmehørende dis-sø-
               folk. skatten er beregnet som 35,6 pct. af den beregnede lønindkomst, jf.
               punkt 1.2 ovenfor. som for de hjemmehørende dis-søfolk ligger der også
               her en implicit forudsætning om, at skatten ville blive overvæltet på den
               ansatte, hvis indkomsten skulle beskattes.
          •    den faktiske refusion ydet til sandsugerrederier.
      beregningen kan foretages for såvel de enkelte støttemodtagere (rederier) som for
      støttemodtagerne samlet set.
      de samlede udgifter fremgår af tabel 1.”
af den nævnte tabel 1 fremgår, at de samlede udgifter til støtteordningerne i 2010 udgjorde
877,9 mio. kr., hvoraf 592,6 mio. kr. vedrørte dis-ordningen for hjemmehørende i danmark,
mens 223 mio. kr. vedrørte dis-ordningen for ikke-hjemmehørende i danmark. 8,7 mio. kr.
vedrørte sømandsfradrag og 53,6 mio. kr. vedrørte refusionsordningen for sandsugere.
for 2011 er de samlede udgifter anført til 940,6 mio. kr., hvoraf 600,4 mio. kr. vedrørte dis-
ordningen for hjemmehørende i danmark, mens 274,6 mio. kr. vedrørte dis-ordningen for
ikke-hjemmehørende i danmark. 9 mio. kr. vedrørte sømandsfradrag og 56,6 mio. kr.
vedrørte refusionsordningen for sandsugere.
af skatteministeriets brev af 29. maj 2013 til eu-kommissionen fremgår blandt andet:
      ”det maksimale støtteniveau – støtteloftet – udgør for de arbejdsrelaterede om-
      kostninger fritagelse for søfolkene for beskatning og socialsikringsbidrag, jf.
      statsstøtteretningslinjernes punkt 11. af samme bestemmelse fremgår det, at
      statsstøtten kan gives i form af skattelempelser eller i form af direkte tilskud,
      f.eks. i form af godtgørelser af søfolks indkomstskat.
      dis-ordningen er en skattelempelsesordning. dis-hyren udbetales som en
      skattefri nettohyre, og skattebesparelsen tilfalder rederiet som statsstøtte.
                                               - 18 -
       det gælder generelt på det danske arbejdsmarked, at løn og arbejdsvilkår ikke
       fastsættes ved lov eller anden form for regulering fra regeringen, lovgivnings-
       magten eller andre myndigheder.
       i stedet fastsættes løn og arbejdsvilkår ved forhandling mellem arbejdsmarkedets
       parter, dvs. lønmodtagernes faglige organisationer på den ene side og ar-
       bejdsgivernes tilsvarende organisationer på den anden. der er således tale om, at
       to ligeværdige parter ved forhandling finder frem til de vilkår, der skal gælde.
       for så vidt angår dis-hyren er det et eksplicit krav i den danske sømandsbe-
       skatningslov, at lønnen er fastsat under hensyn til skattefritagelsen. rent praktisk
       fastsættes dis-hyren efter den model, der er skitseret ovenfor, dvs. ved
       forhandling mellem de søfarendes faglige organisationer og rederierne. de to
       parter vil i sagens natur have modsat rettede interesser og vil derved nå frem til en
       nettoløn, der afspejler skattefritagelsen.”
forklaringer
der i landsretten afgivet forklaring af direktør fritz ganzhorn.
fritz ganzhorn har i forlængelse af sin forklaring, der er gengivet i landsrettens dom af 19.
november 2015, supplerende forklaret blandt andet, at grunden til, at tillægget på ca. 440 kr. i
2004 skulle opspares, yderligere var, at tillægget hang sammen med bundfradraget for alle
beskæftigede. fra arbejdsgiverside fandt man ikke, at beløbet var væsentligt nok til i løbet af
en overenskomstperiode at udløse stigning af nettolønnen. det endte derfor med, at tillægget
på ca. 440 kr. i stedet blev opsparet. i forbindelse med forhandlingerne i anledning af
forårspakke 2.0 ville man fra søfartens ledere ikke acceptere det såkaldte ”uenig-
hedsprotokollat”, idet der var andre emner, end det, som fremgik af ”uenighedsprotokollatet”,
som parterne var uenige om. de mange henvendelser, som søfartens ledere har rettet til
skatteministeriet og skiftende ministre, skyldtes, at søfartens ledere ville gøre politikerne
opmærksom på, at dis-ordningen ikke blot blev forvaltet uhensigtsmæssigt, men at
forvaltningen direkte er i strid med reglerne. det er helt forkert, at det ikke er muligt at
omregne en dis-nettoløn til en bruttoløn, der beskattes efter de sædvanlige skatteregler, som
gælder for almindelige danske skatteydere. tilsvarende kan en almindeligt beskattet bruttoløn
omregnes til dis-nettoløn. sådanne omregninger foretages uden problemer af
udligningskontoret i forbindelse med skatteberegninger. statslige myndigheder foretager
tilsvarende omregninger, når man skal fastsætte f.eks. satser for forhøjet børnebidrag o. lign.
for personer omfattet af dis-ordningen. det sker endvidere jævnligt, at skibsofficerer i en
                                                - 19 -
periode arbejder i land på rederiets kontor. i disse tilfælde foretages der også en omregning af
skibsofficerens dis-nettoløn til en bruttoløn, der er undergivet almindelig beskatning.
procedure
søfartens ledere har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med deres på-
standsdokument af 24. november 2015, hvoraf fremgår blandt andet:
”3.          argumentation og anbringender
indledningsvist og overordnet fremhæves, at staten ikke har et ansvar for, en kom-
petence i forhold til eller en kontrolfunktion over for fastsættelsen af den løn, som
aftales mellem den enkelte arbejdsgiver og medarbejder eller deres respektive faglige
organisationer.
helt i overensstemmelse med "den danske model" forhandles og aftales lønnen og dertil
hørende vilkår uden statslig eller anden offentlig indblanding.
men i sammenhæng med dis har den danske stat i 1988 opstillet nogle rammer for
overenskomstgrundlaget og de mekanismer, der skal være til stede for at tilfredsstille
statens vilkår for oprettelsen af dis.
således var det den danske stat, der i 1988 ikke alene godkendte, men forlangte og
forudsatte indgåelsen af helt nye overenskomster, der baserede sig på nettolønssatser.
nettolønsgrundlaget var en statslig indretning, bl.a. med det formål at skabe en ordning,
der var lovlig i forhold til statsstøttereglerne i ef.
historisk har disse rammer og den danske stats vilkår for dis udviklet sig på den måde,
at det er blevet stadigt mere fremtrædende, at staten på sin side er underlagt både
forpligtelser og beføjelser, der udspringer af dis som et statsstøtteområde.
således er det en historisk kendsgerning, at sbl fra 2005 bliver udformet i forlængelse
af den i 2002 gennemførte godkendelsesprocedure i eu.
det gøres gældende, at den danske stats egne rammer fra 1988 og den senere udvikling,
derunder kodificeringen af gældende ret med sbl i 2005, indebærer, at dis-systemets
retlige og regulatoriske forudsætning er, at en af staten for alle danske skatteydere
gennemført skattereform ikke får andre virkninger for statens indførte nettolønssystem i
dis end på det normale bruttolønsområde. virkningen er – alt andet lige – en forøgelse
af den disponible indkomst (nettoløn efter skat).
det gøres gældende, at det er statens forpligtelse at håndhæve de for nettolønssystemet
forudsatte betingelser – ikke ved at dekretere lønnens størrelse, men ved at forlange, at
den til enhver tid og i enhver situation, individuel såvel som kollektiv, inden for dis
aftalte/fastsatte nettoløn reguleres således, a
det gøres gældende, at det er en forpligtelse for den danske stat at forudsætte, hånd-
hæve og kontrollere, at forandringer i skattesystemet og -byrden implementeres,
hvorved det er en uomgængelig nødvendighed, at der til enhver tid skal kunne eftervises
                                                 - 20 -
en beregning af den til nettolønnen svarende bruttoløn og værdi af frafalden skat, jf.
herved også sbl § 11.
det gøres gældende, at staten – trods advarsler herom – har forsømt disse forpligtelser
til at påse erhvervets konsistens med forudsætningerne og denne forsømmelse har haft
som konsekvens, at statens vedtagne omlægning af personbeskatningen ved
forårspakke 2.0 ikke er blevet gennemført inden for dis og, at rederiernes beman-
dingsomkostninger er forblevet subsidieret ud over værdien af den frafaldne skat.
denne forsømmelse er udtryk for et – gøres det gældende – bevidst valg, som staten
desuden indtil nu har unddraget sig eu-retlige konsekvenser af gennem en betænkelig
og misvisende oplysningspolitik i forhold til eu-kommissionen.
det gøres gældende, at en regelkonform handlemåde hos staten ville have medført, at
forårspakke 2.0 på en kollektivt driftssikker måde var blevet implementeret i dis.
3.1.       retsstridig administration af sbl § 5
det følger af eu's retningslinjer for statsstøtte til søtransportsektoren, ... at det er en
betingelse for dis-ordningens forenelighed med eu's statsstøtteregler, at der tages
hensyn til skattefritagelsen ved fastsættelsen af lønnen. dette fremgår nu også direkte af
lov om beskatning af sbl § 5, stk. 3.
kommissionens godkendelse er således – til enhver tid – betinget af, at dis-ordningen
opfylder alle betingelser i eu-retningslinjerne for statsstøtte i søtransportsektoren,
herunder at støtten ikke overstiger det maksimalt tilladte støtteniveau.
dette bekræftes af kommissionens "påmindelse" til danmark i statsstøttesag 116/98,
om det er nødvendigt "at kontrollere, at det i retningslinjerne fastsatte loft overholdes",
og således maksimalt svarer til det samlede beløb for skatter og sociale sikringsbidrag,
som staten har frafaldet at opkræve fra skibsfartsaktiviteter og søfolk.
i den forbindelse er der grund til at fremhæve, at kommissionen alene godkendte
nettolønsordningen under den antagelse, at den i sin støttemæssige virkning ville være
identisk med det alternativ, der består i en bruttolønsordning, hvor skatteopkrævning
faktisk gennemføres og statsstøtten ydes som udbetaling fra staten til erhvervet.
kommissionens udmelding betyder derfor, at den maksimale statsstøtte svarer til den
skat, som søfolkene skulle have betalt, hvis der ikke havde været tale om et frafald og,
som ville være blevet opkrævet, såfremt bruttolønsmodellen fandt anvendelse.
dette bekræftes klart og tydeligt af sbl § 5, stk. 3 og bestemmelsens forarbejder, …,
hvoraf det fremgår:
      "bestemmelsen i lovforslagets § 5, stk. 3, har hele tiden været en underliggende
      forudsætning for anvendelse af dis-skattereglerne, nemlig at de pågældende søfolk
      bliver aflønnet med en nettohyre, som er beregnet ud fra en forudsætning om, at
      den er skattefri. dette har ikke hidtil fremgået direkte af lovteksten, og det foreslås
      nu, at en sådan bestemmelse indsættes. det følger af bestemmelsen, at indkomsten
                                               - 21 -
     skal beskattes efter de almindelige regler, hvis betingelsen om nettoaflønning ikke
     er opfyldt. arbejdsgiveren skal om nødvendigt over for skattemyndighederne kunne
     godtgøre, hvordan den skattefri nettohyre er beregnet."
     (egen understregning).
at staten har en tilsvarende opfattelse af den maksimale statsstøtte, bekræftes endvidere
i skatteministeriets brev af 30. marts 2011, hvori det er anført:
     "dis-ordningen er som nævnt en nettolønsordning. meningen er, at søfolk aflønnes
     med en nettohyre, som svarer til det, som sømanden ville have til sin rådighed, hvis
     han blev beskattet efter de almindelige regler."
staten har i processkrift adc. a, s. 3-4 klart tilkendegivet, at denne opfattelse fortsat
deles.
staten har med disse bemærkninger anerkendt, at forudsætningen, der er udtrykt med
sbl § 5 om "fastsættelse" af løn m.v. har været gældende siden dis-ordningens
etablering i 1988 og, at det er altså en oprindelig systemisk bestanddel af ordningen, at
nettohyren – set i forhold til skat – er en "beregnet" størrelse.
staten har dermed også anerkendt, at statsstøtten skal være et produkt af en efterviselig
og beregnelig reduktion af erhvervets omkostningsniveau, der maksimalt svarer til
værdien af det frafald af skatteprovenu, som staten har vedtaget.
dette synspunkt skal ses i sammenhæng med sbl § 11, …hvoraf det igen fremgår, at
det naturligvis ikke er den udbetalte nettoløn, der bliver skattepligtig, men den be-
regnelige bruttoløn.
statens forpligtelse kan – gøres det gældende – ikke forstås eller forvaltes uden at
staten også anerkender at skulle påse, at korrelationen mellem nettoløn og
skat/statsstøtte bevares i tilfælde af mellemkommende ændringer i de faktorer, der
indgår i beregningen, herunder skattesatser og -regler.
danmarks rederiforening gør i hovedsagen gældende, at dis-ordningen er blevet "de-
koblet" fra det danske skattesystem på et tidspunkt siden 1988 og, at der ikke for de
danske rederier foreligger en aftalebaseret forpligtelse til at "tilpasse" den aftalte
nettoløn i forhold til mellemkommende ændringer i skatteeffekt, som eksempelvist
forårsaget af forårspakke 2.0 fra 2010.
det gøres gældende, at statens manglende indgreb over for denne holdning hos
danmarks rederiforening er i strid med de forpligtelser, som staten nu selv indrømmer
at have.
den nettoløn, der var aftalt/fastsat i 2007 … under indtryk af gældende skatteregler og
dermed konform i forhold til sbl § 5, kan i sagens natur ikke uforandret opretholde
denne konformitet i 2010, hvor væsentlige lempelser i skatteeffekten vedtages og
indfases med forårspakke 2.0.
derfor er der – både i sbl, i forarbejderne og i betingelserne for eu's godkendelse af
statsstøtteforanstaltningen – ikke alene holdepunkter for (som anført af staten, jf.
                                                 - 22 -
adcitationsduplikken s. 4, afsnit 2), men en direkte og eksplicit forudsætning om et
statsligt indgreb over for danmarks rederiforenings opfattelse og den manglende re-
gulering af nettolønnen "under hensyn til skattefritagelsen", jf. sbl § 5, stk. 3.
staten gør gældende (adcitationsduplikken, s. 18 øverst), at et sådant indgreb ville være
en strid med "den aftalefrihed, der generelt gælder på det danske arbejdsmarked", dvs.
den danske model, hvor løn og ansættelsesvilkår aftales mellem arbejdsmarkedets
parter ved forhandling og, hvori staten ikke blander sig.
det bestrides, at et statsligt indgreb vil kompromittere den danske model, hvis retlige
status og konsekvens i sig selv derfor ikke er relevant for sagens afgørelse.
staten har i tidligere processkrifter udtalt sig om ikke at ville forholde sig til eller på-
virke det, der er betegnet som "den rigtige løn", forstået som den løn, som er aftalt
mellem organisationerne eller mellem arbejdsgiver og arbejdstager.
søfartens ledere gør gældende, at staten ikke vil komme til at blande sig i lønfast-
sættelsen ved gennem administrativ håndhævelse at forlange, at danmarks rederi-
forenings medlemsrederier og alle andre danske rederier i dis, som er omfattet af og
gør brug af nettolønsordningen, overholder og iagttager bestemmelserne i sbl og
betingelserne for eu's godkendelse af statsstøtteforanstaltningen i tilfælde af mel-
lemkommende forandringer i skatteeffekten ved f. eks. en skattereform som forårs-
pakke 2.0.
den "rigtige nettoløn" er jo netop alene helt den samme før og efter en indregning af
skattereformens effekt, hvis og alene hvis der foretages en regulering af den beregnede
forskel i den skat, der tilkommer arbejdsgiveren som statsstøtte.
alene ved en håndhævelse af det regelsæt, der findes i sbl – efter krav fra kommis-
sionen – kan staten sikre,
     -  dels at dis-ansatte i forhold til skatte- og afgiftssystemet og skattesatser be-
         handles helt på samme måde, som skattesubjekter på det "almindelige" brut-
         tolønsområde,
     -  dels at staten ikke direkte udløser eller optræder som instrument til en overskri-
         delse af den tilladte støtteintensitet.
statens opmærksomhed henledes på, at søfartens ledere ikke har efterspurgt, at staten
"fastsætter" lønnen for den enkelte dis-ansatte, men forudsætter og forlanger, at den
fastsatte løn tilpasser sig (reguleres på grundlag af) mellemkommende ændringer i
personskattesatsen.
den tilpassede/regulerede løn kan herefter gøres til genstand for en sædvanlig for-
handling om, hvorledes ændringerne implementeres kollektivt, og staten skal til enhver
tid tage et sådant forhandlingsresultat til efterretning. men staten er ikke kompetent
eller beføjet til at acceptere, at ændringseffekten i sig selv er underlagt forhandling,
hvorunder modtagerne af statsstøtte (i dette tilfælde rederierne) er i stand til at afvise en
regulering.
                                               - 23 -
ved ikke at håndhæve de retlige betingelser – som staten altså er enig i indholdet af –
blander staten sig netop i, hvad der er "den rigtige løn". for konsekvensen af und-
ladelsen er jo netop, at en af staten besluttet skattereform med statens hjælp derved får
indvirkning på den faktisk aftalte bruttoløn, der på dis-området er den dertil svarende
aftalte nettoløn. statens indvirkning vil altid være til fordel for en af parterne. i dette
tilfælde, hvor skatten lempes, er det til fordel for arbejdsgiversiden, idet den
korresponderende og reelt fastsatte bruttoløn, jf. sbl § 11, de facto reduceres, såfremt
staten ikke håndhæver, at nettoløn i dis ved statens skattelettelser skal forøges under
hensyn til skattefritagelsen.
en sådan "indblanding" er netop i strid med den danske model og retsstridig i forhold
til sbl. konsekvensen er, at betingelserne for eu's godkendelse af statsstøtte-
foranstaltningen er krænket, da staten har tilvejebragt en statsstøtte, der ikke længere
svarer til, men overstiger værdien af den skat, som staten har frafaldet.
3.2    statens syn på en efterspurgt "dis-ordning" i relation til firmapensionsord-
       ninger
den 21. januar 2003 sendte pfa pension en forespørgsel til skatteministeriet vedrø-
rende etablering af en kollektiv pensionsordning i henhold til pensionsbeskatningslo-
vens § 53 a for ca. 4.000 søfolk …
pfa pension forespurgte her en bekræftelse af, "at pensionsindbetalingerne, som jo er
led i den samlede lønindtægt for skibsofficeren, også ved indbetaling på en pensi-
onsordning efter pensionsbeskatningslovens § 53a vil være omfattet af den nuværende
bestemmelse i ligningslovens § 33c." …
skatteministeriet kunne ikke give et klart svar før i september 2004, da skatteministeriet
i den mellemliggende periode afventede en offentliggørelse af de kommende eu-
retningslinjer for medlemsstaternes statsstøtte til søtransportsektoren …
ifølge et notat fra skatteministeriets departement af 13. august 2004 ville den af pfa
pension efterspurgte pensionsomlægning betyde, at den enkelte sømand gik fra at få
beskattet løbende pensionsudbetalinger samt engangsydelser til at få dem udbetalt
skattefrit.
den 14. september 2004 besvarede skatteministeriet pfa's henvendelse. af svaret
fremgår det:
       "som bekendt reviderede eu-kommissionen i januar 2004 sine retningslinier for
       statsstøtte til søtransportsektoren. de nye retningslinier har ikke i forhold til de
       tidligere grundlæggende ændret omfanget af den statsstøtte, der kan gives til
       søfolk ombord på dis-skibe, idet det højst tilladte støtteniveau fortsat er fritagelse
       af søfolkene for beskatning og sociale bidrag. hvis man giver direkte tilskud i
       stedet for skattefritagelsesregler, må tilskuddet ikke overstige det samlede beløb
       fra skatter og fra socialsikringsbidrag, der opkræves fra skibsfartsaktiviteter og
       fra søfolk.
                                               - 24 -
       dette afspejler to modeller for at give statsstøtte på dette område. enten kan man
       som i danmark vælge at skattefritage søfolkene og udbetale en nettohyre, eller
       man kan beskatte søfolkene og derefter helt eller delvist refundere rederierne de
       opkrævede kildeskatter. resultatet vil i sidste ende være det samme, nemlig en
       statsstøtte højst svarende til søfolkenes skattebetaling.
       (...)
       det må formodes, at den højst tilladte statsstøtte vil være den samme, uanset om
       medlemsstaterne vælger den ene eller den anden måde at udforme statsstøtten på.
       derfor er jeg ud fra en eu-retlig betragtning betænkelig ved at imødekomme
       rederiforeningens og pfa's ønske."
       ….
det gøres gældende, at dis-nettolønsystemet ikke adskiller sig principielt fra
spørgsmålet om skattefritagelse af udbetalinger fra pensionsordninger, som staten i
2004 modsatte sig netop med begrundelse i statsstøtteloftet, der ville blive kompro-
mitteret, hvis lønfastsættelsen ikke skete under indtryk af skattefritagelsen.
staten har indtil videre ikke forklaret og retfærdiggjort, hvorfor staten i 2004 var
"betænkelig ud fra en eu-retlig betragtning" ved de facto at øge statsstøtten via pen-
sionsomlægningen, men tilsyneladende ikke i relation til den de facto stigning i dis-
statsstøtten, som den manglende regulering af søfolkenes nettoløn efter forårspakke 2.0
medførte.
3.3        konsekvensen af lettelser i personbeskatningen
konsekvensen af, at nettolønnen fastsættes til et lavere beløb, end hvad søfolkene ellers
ville modtage i løn efter bruttolønsordningen, er, at søfolkene betaler en relativt højere
skat, end hvad de ville blive opkrævet efter almindelige skatteregler, og hvad der af
skattemyndighederne pålægges andre skatteydere med tilsvarende indkomst.
dette er også udtrykt i skatteministeriets brev af 3. oktober 2007, hvor det anføres:
       "jeg er ikke uenig i tankegangen som sådan. hvis skattelettelser fører til, at
       lønnen efter skat stiger på det øvrige arbejdsmarked, er der kun ét sted, dis-
       søfolk kan få en tilsvarende lettelse, og det er hos rederne. men det ville for re-
       geringens vedkommende være et slag i luften at komme med en sådan tilkende-
       givelse i lovbemærkningerne, idet regeringen ikke har – og heller ikke ønsker at få
       – nogen direkte indflydelse på de overenskomstmæssige forhold, der aftales
       mellem parterne inden for søfartserhvervet.
       det eneste krav, vi fra regeringens side kan og vil stille, er som før nævnt, at
       lønnen fastsættes under hensyn til skattefritagelsen, og at arbejdsgiveren over for
       skattemyndighederne kan godtgøre, hvordan dis-lønnen er beregnet. dertil
       rækker loven og ikke længere."
       (egen understregning).
                                               - 25 -
skatteministeriets synspunkt er gentaget og uddybet i brev af 30. marts 2011, hvor det
anføres:
       "man kan ikke betale mindre i skat end nul. derfor kommer skattelettelserne i
       skattereformen [forårspakke 2.0] ikke direkte dis-søfolk til gode. statskassen
       kan ikke udbetale et beløb svarende til skattelettelsen til dis-søfolkene, da dette
       eu-retligt ville være ulovlig statsstøtte til rederierne.
       der er kun ét sted, dis-søfolkene kan hente skattelettelsen, og det er hos ar-
       bejdsgiverne. hvis nettohyren skal afspejle et lønniveau efter skat, vil nedsæt-
       telsen af skatten alt andet lige betyde, at dis-sømanden skal have en højere hyre.
       omvendt burde dis-sømands hyre sættes ned, hvis skatten sættes op." (egen
       understregning).
grafisk kan senere skatteændringers påvirkning af nettolønnen hos dis-ansatte frem-
stilles således:
                                              - 26 -
       figur 2:
    udgangspunk         vedtagelse af lavere personbeskatning       ny komposition
      10                                10
                  b        skat                     b       skat
                  r                                 r
                  u                                 u
                  t                                 t
                  t                     60                x
      50          o
                                        50
                  l       netto                            netto
                  ø        løn                      t        løn
                  n                                 o
      0                                 0           l
                                                    ø
                                                    n
differencen "x" opstår således som en konsekvens af senere ændringer i beskatning af
personlig indkomst. spørgsmålet er, hvad differencen "x" er, og hvem den tilkommer.
figuren viser, at dis-ordningen aldrig kan overskride index 100, som er summen af den
aftalte nettoløn og den dertil hørende ikke-afregnede skat (altså svarende til
bruttolønnen uden for dis). index 100 er dermed også rederiernes til enhver tid kor-
responderende bruttoomkostning, som reduceres med statsstøtten (den ikke-afregnede
skat). dette er i overensstemmelse med sbl § 11.
analytisk er der følgende fire forklaringsmodeller, hvorefter differencen "x" kan anses
for enten:
   1.     skat pålagt af staten
   2.     skat pålagt af rederierne i henhold til delegation
   3.     løn der tilkommer dis-ansatte eller
   4.     tilegnet reduktion i bruttolønnen hos dis-ansatte (ulovlig statsstøtte)
for adcitationssagen er alene forklaringsmodel 1 og 2 relevante.
3.3.1     skat pålagt af staten
hvis differencen "x" anses for opkrævet på vegne af skat, og beholdt af rederierne,
betyder det for dis-ansatte, at den udbetalte nettoløn er reduceret med mere, end det
ville være tilfældet, såfremt lønnen ikke var skattefritaget i medfør af sbl.
i så fald gøres det gældende, at konsekvensen er, at nettolønnen dermed automatisk
bliver lavere, end hvis den ikke var skattefritaget.
                                                - 27 -
i det omfang der er opkrævet og tildelt støtte til rederierne i et omfang, der overstiger
den beskatning, som lønnen skulle være pålagt efter en bruttolønsmodel, gøres det
gældende, at statsstøtten overstiger det maksimalt tilladte støtteloft og dermed i strid
med eu-retningslinjerne, der er henvist til ovenfor.
3.3.2     skat pålagt af rederierne i henhold til delegation
differencen "x" kan endvidere betragtes som en særskat for søfolk, der er selvstændigt
opgjort og pålagt af rederierne i henhold til delegation fra skatteministeriet.
hvis det lægges til grund, at der er hjemmel til beskatning, vil forklaringsmodellen
yderligere rejse spørgsmålet om, hvorvidt der er lovhjemmel til delegation, hvorved
rederierne tildeles kompetence til at opgøre, opkræve og beholde skat, der overstiger
den beskatning, lønnen var underlagt, hvis den ikke var skattefritaget.
grundlovens § 43 indeholder et forbud mod delegation af beskatningskompetencen.
søfartens ledere gør (fortsat) gældende, at staten med sin undladelse af en korrekt,
saglig og lovkonform administration af sbl og betingelserne for skattefrihed har le-
gitimeret, at rederier med skibe i dis og danmarks rederiforening, herunder dfds
a/s, har opnået en faktisk kompetence til at fastsætte adcitanternes (og andre søfolk
under dis-ordningens) skattesats.
staten har tilladt dfds a/s og andre rederier at fastholde sine ansattes skattesatser på
et højere niveau end resten af danmarks lønmodtagere efter forårspakke 2.0.
spørgsmålet om rederiernes forvaltning af dis-ordningen og fastsættelsen af dis-
nettohyren er flere gange blevet forelagt staten.
i alle disse tilfælde har staten afvist at gribe ind med henvisning til, at parterne selv må
finde en løsning. staten har dog erkendt, at skattelettelsen, som forårspakke 2.0
medførte, alene kan komme søfolkene til gavn, hvis nettohyren sættes op. i brev af 30.
marts 2011 anføres af staten:
       "der er kun ét sted, dis-søfolkene kan hente skattelettelsen, og det er hos ar-
       bejdsgiveren. hvis nettohyren skal afspejle et lønniveau efter skat, vil nedsæt-
       telsen af skatten alt andet lige betyde, at dis-sømanden skal have en højere hyre."
det er søfartens lederes synspunkt, at staten som ansvarlig myndighed for sbl og for
den skattemæssige håndtering af dis-ordningen har pligt til at sikre, at ordningen ikke
fra rederiernes side forvaltes på en måde, som er i uoverensstemmelse med lov-
givningen, herunder sbl og grundloven.
særligt fremhæves, at den danske model ikke udgør en undtagelse fra dansk skat-
telovgivning, herunder sbl, og ikke af staten lovligt kan tillægges en sådan virkning,
hverken i tilfælde af lempelser eller forhøjelser af skatteniveauet. staten kan ikke lovligt
delegere beskatningskompetence til nogen part på det danske arbejdsmarked.
                                               - 28 -
3.4       retsstridig beregning af statsstøtten
søfartens ledere lægger til grund, at det er statens opfattelse, at nettolønsmodellen i
princippet skal føre til tilsvarende resultater for de omfattede lønmodtagere som
bruttolønsmodellen. igen fremhæves af skatteministeriets brev af 30. marts 2011, hvori
det er anført:
       "dis-ordningen er som nævnt en nettolønsordning. meningen er, at søfolk afløn-
       nes med en nettohyre, som svarer til det, som sømanden ville have til sin
       rådighed, hvis han blev beskattet efter de almindelige regler."
som gennemgået i afsnit 2, stemmer udsagnet overens med det i de specielle be-
mærkninger til sbl § 5, stk. 3 anførte om, at "indkomsten skal beskattes efter de al-
mindelige regler, hvis betingelsen om nettoaflønning ikke er opfyldt. arbejdsgiveren
skal om nødvendigt over for skattemyndighederne kunne godtgøre, hvordan den
skattefri nettohyre er beregnet."
det anførte er desuden konsistent med sbl § 11, der netop anviser, hvorledes et til-
bagebetalingsbeløb skal beregnes, hvis betingelserne for skattefrihed måtte være bristet.
efter bestemmelsen skal der fra den enkelte støttemodtager (rederiet) ske en til-
bagebetaling af den skat, som staten har frafaldet. beregningen skal foretages med
udgangspunkt i den bruttoløn, som loven forudsætter bekendt eller beregnelig i forhold
til den udbetalte nettoløn.
det fremgår af erhvervs- og vækstministeriets redegørelse for erhvervsfremme og
støtte fra januar 2015 …, at statens udgift til dis-statsstøtteordningen, og dermed den
samlede statsstøtte til rederierne, i perioden 2012-2015 er opgjort til mellem 650 og 683
millioner kr. årligt (under betegnelsen "dis-eksemption").
staten har om beregningsgrundlaget oplyst (kilde: magasinet shippingwatch den 20.
oktober 2015), at dis-eksemptionen beregnes som 35 % af den samlede dis-indkomst i
det pågældende år. de 35 % stammer fra en skønnet gennemsnitsskat. følgelig er den
samlede dis-indkomst cirka 1,9 mia. kr. (650 mio. kr. / 1,9 mia. kr. * 100 = cirka 35
%).
det gøres gældende, at statens beregningsgrundlag er ulogisk, vildledende og faktuelt
forkert. dis-indkomsten er som bekendt er et nettobeløb.
det savner mening – og det er i direkte modstrid med ovennævnte udsagn, herunder
sbl § 11 – at opgøre statens tabte skatteprovenu (statsstøtten) ved beregne en skat af
den udbetalte nettoløn.
søfartens ledere er bekendt med, at staten i sin skrivelse til kommissionen den 18.
februar 2013 har angivet, at statens udgifter til statsstøtteforanstaltningen er opgjort
som det faktiske skattenedslag, hvori "ligger en implicit forudsætning om, at skatten
ville blive overvæltet på den ansatte og virksomhedernes omkostninger dermed være
uforandrede, hvis dis-ordningen skulle forsvinde."
søfartens ledere finder, at den formulerede forudsætning ("antagelsen") er åbenbart
uegnet til at videregive et retvisende billede til kommissionen af støtteforanstaltningen,
                                               - 29 -
hvis værdi korrekt vil skulle foretages i overensstemmelse med sbl § 11 ved at
beregne skatteandelen af den bruttoløn, der svarer til den udbetalte dis-nettoløn.
såfremt man anvender statens skønnede gennemsnitsskat (35 %) vil man komme frem
til en bruttoløn på cirka 2,9 mia. kr. (1,9 mia. kr. / 65 % (nettolønnen) = cirka 2,9 mia.
kr.). dermed vil statsstøtten til rederierne ikke være 650 mio. kr. årligt, som anført af
staten, men cirka 1.000 mio. kr. årligt (2,9 mia. kr. minus 1,9 mia. kr.) – en forskel på
cirka 350 mio. kr. årligt i forhold til statens beregning.
med anvendelse af mere realistiske gennemsnitlige skattesatser på fx 40 % og 45 % vil
statsstøtten løbe op i henholdsvis cirka 1.300 mio. kr. årligt og cirka 1.600 mio. kr.
årligt – forskelle på henholdsvis 650 mio. kr. og 950 mio. kr. årligt i forhold til statens
beregning.
når staten i sin adcitationsduplik henviser til, at kommissionen ved brev af 4. marts
2013 har tilkendegivet, at den danske statsstøtteordning til søfarende på dis-skibe
umiddelbart var i overensstemmelse med kommissionens retningslinjer og kommis-
sionens tidligere godkendelse af ordningen (adcitationsduplikken, s. 16), kan det således
lægges til grund, at kommissionen er blevet forsynet med en misvisende be-
regningsmetode for støtteordningen.
det er uden eller af mindre betydning for sagen, hvilken konsekvens eu-kommissionen
vil drage af statens vildledende information, når den korrekte værdi og forklaring bliver
givet til kommissionen.
men antagelsen er relevant for sagen, fordi den betyder, at staten tilsyneladende
grundlæggende mener, at den for en dis-ansat aftalte løn vil være den samme, uanset
om den er skattefri eller skattepligtig.
antagelsen er også en fundamental fornægtelse af det historiske faktum, at dis-lov-
komplekset ikke blev iværksat forinden der mellem arbejdsmarkedets parter var indgået
overenskomster/aftaler om lønninger, der tog hensyn til skattefritagelsen.
som det ses i adcitationsduplikken (side 20, nederst) anvendes antagelsen – der dog
ikke gengives helt tydeligt anførte sted – til generelt at gøre gældende, at støtteloftet
ikke overskrides, hvis der ikke sker en ændring af nettolønnen som følge af en ind-
komstskattelettelse, der indføres mellem to overenskomstforhandlinger. dette bestrides.
3.5       statens erstatningsansvar
staten henviser i sin adcitationsduplik, s. 19, til eu-domstolens dom i de forenede
sager c-46/93 og c-48/93, brasserie du pêcheur, i et forsøg på at fastlægge rammerne
for statens erstatningsansvar.
det gøres gældende, at brasserie du pêcheur-afgørelsen er irrelevant for nærværende
problemstilling.
                                                - 30 -
brasserie du pêcheur-dommen omhandler medlemsstaters erstatningspligt for mang-
lende eller mangelfuld implementering af direktiver (tilfælde, "hvor en medlemsstat
handler på et område, hvor den har en vid skønsbeføjelse"), jf. dommens præmis 47-49.
det er søfartens lederes synspunkt, at staten ikke har en sådan vid skønsbeføjelse i
relation til dis-statsstøtteordningen. det følger da også direkte af dommens præmis 46,
at:
       "den nationale lovgiver — i øvrigt ligesom fællesskabsinstitutionerne — ikke altid
       har en vid skønsbeføjelse, når der er tale om et område, som reguleres af
       fællesskabsretten. denne kan pålægge den nationale lovgiver forpligtelser til at
       nå et bestemt mål eller til at udvise eller undlade en bestemt adfærd, som —
       undertiden i høj grad — indskrænker rammerne for dennes skøn."
       (egen understregning).
nærværende sag drejer sig ikke om statens optræden på et område, hvor staten har en
vid skønsbeføjelse i forhold til overholdelse af et direktiv. principperne om med-
lemsstaters erstatningsansvar, som kan udledes af brasserie du pêcheur, er således ikke
anvendelige.
denne sag handler derimod om statens overholdelse af kommissionens konkrete og
direkte til staten udstedte retsakter, som regulerer for så vidt angår godkendelsen fra
2002 præcist den danske dis-statsstøtteordning og for så vidt angår retningslinjerne fra
2004 denne og andre eu-medlemsstaters ordninger for statsstøtte til den maritime
sektor.
staten har ingen og i hvert fald ikke vide skønsbeføjelser i relation til overholdelse af
kommissionens afgørelse af 23. november 2002 eller meddelelse c(2004)43 om eu-
retningslinjer for statsstøtte til søtransportsektoren, hvor kommissionen blandt andet
minder staten om, "at det er nødvendigt at kontrollere, at det i retningslinjerne fastsatte
loft overholdes".
statens erstatningsansvar skal derimod bedømmes som følger.
som nævnt i afsnit 2.6, baseres offentlige myndigheders erstatningsansvar på den
almindelige culpanorm, dog modificeret således at alene krænkelser af interesser, der
ligger inden for de tilsidesatte reglers beskyttelsesformål, erstattes. denne modifikation
tilsidesættes dog, såfremt der foreligger kvalificerende omstændigheder, fx i form af
klare eller grove fejl fra myndighedens side. denne regel er dog i retspraksis tilsidesat i
tilfælde, hvor der foreligger krænkelse af en regel, der varetager den almene interesse
…
til belysning af statens erstatningsansvar for tilsidesættelsen af sbl § 5, stk. 3,
kommissionens befalinger i statsstøttesag 116/98 og kommissionens retningslinjer for
statsstøtte til søtransportsektoren, er det tjenligt at henvise til retspraksis for offentlige
myndigheders erstatningsansvar for tilsidesættelse af udbudsregler.
formålet med udbudsregler er overordnet set at sikre den almene interesse i, at det
offentlige indgår konkurrencedygtige kontrakter. i bestræbelserne på at opnå dette
formål, er det nødvendigt at sikre en beskyttelse af den forbigåede tilbudsgiver. i praksis
                                                - 31 -
har man derfor gennembrudt hovedreglen uden at stille krav om kvalificerende
omstændigheder …
i u 2007.2106 h højesteret fandt, at det offentlige trafikselskabs udbudsbetingelser
indebar en klar og væsentlig forskelsbehandling af den forbigåede tilbudsgiver, a, i
forhold til de øvrige tilbudsgivere ved at disse, men ikke a, havde været omfattet af en
reguleringsklausul, der betød, at de overtagne chauffører lønmæssigt kunne indplaceres
på mellemste løntrin, således at der ikke blev taget hensyn til den faktiske anciennitet
hos chaufførerne på den udbudte buslinje, hvilket udgjorde en tilsidesættelse af
forsyningsvirksomhedsdirektivet. denne forskelsbehandling var endvidere ikke sagligt
begrundet. trafikselskabet skulle derfor betale en skønsmæssigt fastsat erstatning til a
...
det følger af rettens dom i sag t-613/97, ufex mod kommissionen, præmis 158, at
formålet med eu-statsstøttereglerne er:
       "at undgå, at samhandelen mellem medlemsstaterne påvirkes af fordele, ind-
       rømmet af offentlige myndigheder, som under forskellige former fordrejer eller
       truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder
       eller visse produktioner."
det gøres derfor gældende, at formålet med euf-traktatens art. 107 kan sidestilles med
formålet med eu's udbudsregler, og at der såvel i teori som i retspraksis er åbnet op for
at tilkende erstatning til skadelidte som følge af det offentliges tilsidesættelse af denne
type regler.
ligesom udbudsreglerne, tjener euf-traktatens art. 107 ikke direkte dis-søfolks in-
teresser, men dette sker indirekte i sbl § 5, skt. 3, der som bekendt blev vedtaget på
foranledning af kommissionens retningslinjer for statsstøtte i søtransportsektoren, hvor
kommissionen anfører:
       "(d)et samlede støttebeløb, som ydes efter kapitel 3-6, [må] ikke overstige det
       samlede beløb for skatter og socialsikringsbidrag, der opkræves fra skibsfarts-
       aktiviteter og fra søfolk."
som bevist i det forudgående overstiger det faktiske og reelle statsstøttebeløb under
dis-ordningen ("dis-eksemptionen") det samlede beløb for skatter mv., som staten har
indberettet til eu som statsstøtte til søtransportsektoren, med et beløb på mellem 350
mio. kr. og 950 mio. kr. …
dermed er skattesubjekterne under sbl – dvs. personer, som erhverver lønindkomst
ved arbejde om bord på et dansk skib, som er registreret i dis – genstand for en fra
statens side forsætlig, usaglig og ansvarspådragende administration af sbl.
det gøres gældende, at statens retsstridige administration af sbl § 5, stk. 3 og til-
sidesættelse af kommissionens befalinger i statsstøttesag 116/98 og kommissionens
retningslinjer for statsstøtte til søtransportsektoren, udgør en væsentlig krænkelse af de
søfarende.
                                                 - 32 -
med henvisning til tidligere processkrifter fastholdes det derfor, at statens admini-
strationsforskrift,
   -   der er opstillet, vedtaget uden bekendtgørelse og bragt i anvendelse af staten i
       strid med sbl §§ 5 og 11 (og før det ligningslovens § 33c), samt eu-traktatens
       betingelser for statsstøtte i form af skattefritagelse og,
   -   hvorved staten har undladt enten at stille krav til danske rederier i dis og deres
       rederiforeninger om at anerkende en automatisk regulering efter beregning af
       effekten af forårspakke 2.0 af de i 2007-overenskomsten aftalte nettolønsatser før
       forhandlinger om reguleringens implementering skulle iværksættes eller at stille
       krav om statsstøtteordningens ophør som følgen af svigt i forhold til givne
       forudsætninger
er ulovlig og udgør en ansvarspådragende forsømmelse af de på staten hvilende for-
pligtelser.
det kan af landsretten lægges til grund, at staten løbende har truffet en eksplicit, men
stiltiende afgørelse om at anse danmarks rederiforenings medlemsvirksomheder for at
være "konforme" med statsstøttereglerne. staten har således valgt side og som følge
heraf pådraget sig et ansvar over for sagsøgerne, hvis retsmæssige nettoløn nu indgår i
den statsstøtte, som staten ønsker, at den danske søtransportsektor forsynes med.
det fastholdes, at staten har forårsaget, at adcitanterne, som – uanset statens beslutning
om at frafalde skatteopkrævning for at tildele statsstøtte til den danske søtransportsektor
– har krav på i forhold til dansk skattelovgivning i øvrigt at blive behandlet på lige
vilkår med alle andre danske skattesubjekter – er blevet frataget værdien af den
nettolønstigning, som forårspakke 2.0 tilsigtede at medføre også for dem.
denne fratagelse kan konceptuelt betegnes som ulovlig (sær)skat, der opkræves af
arbejdsgiverne i henhold til en ulovlig delegation fra staten hos de dis-ansatte eller
som en ved statens mellemkomst ulovligt påtvunget arbejdsgiverstøtte/donation
gennem lønreduktion.
fælles for de to konceptuelle forklaringer er, at staten gennem sin administrations-
forskrift har tilvejebragt det resultat, at den danske søtransportsektor har kunnet fast-
holde den samme bemandingsomkostning som før skattelettelsen, hvorved støttein-
tensiteten retsstridigt er overskredet og betingelsen for lønfastsættelsen i sbl § 5 stk. 3
tilsidesat, hvilket direkte og væsentligt påvirker adcitanterne.
staten, der gentagne gange blev gjort opmærksom på, at der hos danske rederier i dis
og deres rederiforeninger fandtes en opfattelse af, at dis-ordningen var "de-koblet" det
danske skattesystem og ikke fandtes en villighed til at lade forhandlinger foregå under
anerkendelse af en automatisk regulering af nettolønnen som udgangspunkt, har derved
gennem sin retsstridige administrationsforskrift med overlæg påført adcitanterne et tab
svarende til den berettigede nettolønsforbedring.
dette tab er staten forpligtet til at erstatte.”
                                               - 33 -
skatteministeriet har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med sit påstandsdo-
kument af 24. november 2015, hvoraf fremgår blandt andet:
”4.    anbringender
4.1    søfartens lederes betalingspåstand
søfartens lederes har nedlagt en betalingspåstand begrundet i, at skatteministeriet har handlet
ansvarspådragende. påstanden støttes på tre overordnede anbringender: for det første gør
søfartens ledere gældende, at skatteministeriet har handlet ansvarspådragende ved at undlade
at sikre, at sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 3, fortolkes og administreres på en sådan
måde, at en indkomstskattelempelse som den, der blev indført ved forårspakke 2.0, indebærer
en automatisk tilpasning i opadgående retning af de søfarendes nettoløn. for det andet gør
søfartens ledere gældende, at såfremt sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 3, ikke medfører
en pligt for skatteministeriet til at foretage en sådan automatisk regulering, har
skatteministeriet administreret sømandsbeskatningsloven i strid med eu-statsstøtte-reglerne
og dermed handlet ansvarspådragende overfor søfartens ledere. for det tredje gør søfartens
ledere gældende, at skatteministeriets administration af dis-ordningen indebærer, at der i
strid med grundlovens § 43 er delegeret beskatningskompetence til blandt andet dfds a/s.
til støtte for frifindelsespåstanden over for søfartens lederes påstand om erstatning gør
skatteministeriet overordnet gældende, at ministeriet ikke har handlet ansvarspådragende.
4.1.1     ad søfartens lederes første anbringende – ansvarspådragende administration af
          lovens § 5, stk. 3
det fremgår af retspraksis, at offentlige myndigheder ifalder erstatningsansvar efter dansk rets
almindelige regler, dvs. at myndigheden skal have handlet culpøst, den erstatningssøgende
skal have lidt et tab, og der skal være årsagsforbindelse mellem den culpøse handling og
tabet.
af retspraksis fremgår endvidere, at en lovovertrædelse ikke i sig selv medfører, at en of-
fentlig myndighed har handlet ansvarspådragende. der skal således være tale om en klar
lovovertrædelse, før et ansvar kan gøres gældende, jf. eksempelvis ufr 2003.1331 h …
                                               - 34 -
skatteministeriet gør gældende, at ministeriet ikke har handlet i strid med sømandsbeskat-
ningslovens § 5, stk. 3.
sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 3, således som denne bestemmelse skal fortolkes i lyset
af eu’s statsstøtteregler, giver ikke søfarende på en nettolønsordning ret til at modtage krone-
for-krone kompensation som følge af enhver generel indkomstskattenedsættelse.
skatteministeriet har derfor heller ikke pligt til at sikre, at den konkrete aftale om nettoløn,
som er indgået mellem søfartens ledere og danmarks rederiforening, bliver sat op som følge
af den indkomstskattelettelse, der blev indført med forårspakke 2.0.
en sådan ret for søfarende på en nettolønsordning – og pligt for skatteministeriet til at sikre
retten – kan hverken udledes af ordlyden af sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 3, eller af
bestemmelsens forarbejder.
tværtimod fremgår det af forarbejderne, at skatteministeriet alene skal sikre sig, at den løn,
der aftales mellem parterne, aftales under hensyn til skattefritagelsen, hvilket vil sige, at det er
en nettoløn, der aftales. der er ikke grundlag for at antage, at den løn, der har været aftalt
mellem søfartens ledere og danmarks rederiforening, ikke har været forhandlet og fastsat
under forudsætning af, at den var en nettoløn.
skatteministeriet har herefter ikke pligt til i videre omfang at sikre, at søfarende på en net-
tolønsordning rent faktisk modtager en nettoløn.
enhver anden fortolkning af sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 3, ville udgøre et indgreb i
den aftalefrihed, der generelt gælder på det danske arbejdsmarked, og der er ikke holde-
punkter for at antage, at bestemmelsen forudsætter, at skatteministeriet foretager et sådant
indgreb.
i overensstemmelse med sædvanlig praksis på det danske arbejdsmarked har skatteministeriet
overladt det til arbejdsmarkedets parter at forhandle og fastsætte nettolønnen, herunder at
aftale hvornår og under hvilke omstændigheder lønnen skal genforhandles.
                                               - 35 -
søfartens ledere og danmarks rederiforening må derfor forventes at have inddraget mu-
ligheden for fremtidige indkomstskatteændringer som et element i forbindelse med hver
forhandling om fastsættelse af nettolønnen, nøjagtig ligesom skattemæssige ændringer i øvrigt
må antages at blive inddraget af arbejdsmarkedets parter ved lønforhandlinger på områder,
hvor der ikke udbetales en nettoløn.
at sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 3, ikke medfører en pligt for skatteministeriet til at
påse, at den mellem søfartens ledere og danmarks rederiforening aftalte nettoløn reguleres i
tilfælde af ændringer i indkomstskatten, støttes endvidere af de ovenfor refererede svar fra
skatteministeren under det lovforberedende arbejde.
skatteministeren afviste således dansk sø restaurations forenings og lo’s forslag om at
indsætte en bestemmelse i loven om at lade nettolønnen følge ændringer i indkomstskatten,
ligesom skatteministeren gentagne gange fastslog, at den konkrete fastsættelse af nettolønnen
skulle ske ved forhandlinger mellem arbejdsmarkedets parter, og at skatteministeren hverken
kunne eller ville blande sig heri.
den ovenstående fortolkning af sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 3, bekræftes af østre
landsrets dom i hovedsagen … det angives således klart i præmisserne, at det må lægges til
grund, at lovgivningen ikke regulerer fastsættelsen af løn til dis-ansatte søfolk …
i øvrigt bemærkes det, at det fremgår af søfartens lederes høringssvar … afgivet forud for
sømandsbeskatningslovens vedtagelse, at også søfartens ledere i forbindelse med lovens
tilblivelse var af den opfattelse, at bestemmelsen i lovens § 5, stk. 3, ikke medførte en pligt
for skatteministeriet til at påse, at søfartens ledere og danmarks rederiforening aftalte en
nettoløn fastsat under hensyn til eventuelle ændringer i indkomstskatten.
selv hvis det måtte blive lagt til grund, at sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 3, pålægger
skatteministeriet en pligt til at sikre søfolk på nettolønsordningen kompensation i anledning
af skattelempelsen med forårspakke 2.0, og at skatteministeriet har tilsidesat denne pligt,
medfører det ikke i sig selv, at skatteministeriet har handlet ansvarspådragende overfor
søfartens ledere.
                                              - 36 -
såfremt retten måtte nå frem til, at sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 3, pålægger ministeriet
en sådan pligt, kan ministeriets fortolkning og administration af bestemmelsen i hvert fald
ikke anses som ansvarspådragende, idet der i givet fald – af de grunde, der er nævnt ovenfor –
må være betydelig tvivl om forståelsen af bestemmelsen. skatteministeriet har således under
ingen omstændigheder handlet culpøst.
4.1.2     ad søfartens lederes andet anbringende – overtrædelse af eu-statsstøttereglerne
det følger af fast praksis fra eu-domstolen, at medlemsstaterne har pligt til at betale er-
statning for overtrædelser af eu-retten, når tre betingelser er opfyldt, jf. eu-domstolens dom
i de forenede sager c-46/93 og c-48/93, brasserie du pêcheur, præmis 51 ...
for det første skal der være sket en overtrædelse af en eu-retsregel, som har til formål at
tillægge borgerne rettigheder. for det andet skal overtrædelsen være tilstrækkelig kvalificeret,
og for det tredje skal der være lidt et økonomisk tab, som har en direkte årsagsforbindelse til
statens overtrædelse af eu-retten.
ved vurderingen af, om den anden betingelse er opfyldt, dvs. om tilsidesættelsen af eu-retten
er tilstrækkelig kvalificeret, er det afgørende kriterium, om medlemsstaten åbenbart og groft
har overskredet grænserne for sine skønsbeføjelser, jf. c-46/93 og c-48/93, brasserie du
pêcheur, præmis 55 ...
ved vurderingen heraf lægges der bl.a. vægt på, hvor klar og præcis den tilsidesatte be-
stemmelse er, hvor vidt et skøn den tilsidesatte bestemmelse overlader de nationale myn-
digheder, om overtrædelsen er begået forsætligt eller uagtsomt og undskyldeligheden af en
eventuel retsvildfarelse, jf. bl.a. c-46/93 og c-48/93, brasserie du pêcheur, præmis 56 ...
det følger af højesterets praksis, at når et erstatningskrav i dansk ret støttes på en overtræ-
delse af eu-retten, anvendes den ansvarsnorm, som eu-domstolen har fastslagt, tilsvarende i
dansk ret. de danske domstole inddrager således samme momenter i ansvarsvurderingen som
eu-domstolen, jf. hertil ufr 2007.3124 h … og ufr 2013.2361 h ...
skatteministeriet gør på den baggrund gældende, at ministeriet ikke har administreret sø-
mandsbeskatningslovens § 5, stk. 3, i strid med eu-statsstøttereglerne.
                                              - 37 -
eu-statsstøttereglerne giver ikke søfarende omfattet af nettolønsordningen retskrav på
kompensation ”krone for krone” i anledning af indkomstskattelettelser som f.eks. dem, der
blev indført med forårspakke 2.0, når disse indføres mellem to lønforhandlinger mellem
søfarende og redere.
kommissionens retningslinjer for statsstøtte til søtransportsektoren fastslår (i afsnit 3.2), at
støtteforanstaltninger for den maritime sektor i eu primært bør søge at reducere skatte-
mæssige og andre omkostninger og byrder, som belaster redere og søfolk. for så vidt angår
skattefritagelser fastsætter retningslinjerne to mulige modeller: en nettolønsordning, hvor
indkomstskattesatser for eu-søfolk nedsættes, og en bruttolønsordning, hvor medlemsstaterne
opkræver skat hos søfolkene og derefter godtgør rederne disse omkostninger. for begge
modeller er grundprincippet, at skattefritagelsen er statsstøtte til rederne. retningslinjerne
forholder sig ikke derudover til, hvorledes skattenedsættelsen skal ske i praksis i
medlemsstaterne.
det fremgår navnlig ikke af retningslinjerne, at den statsstøtte, som ydes til redere efter en
nettolønsordning krone-for-krone skal svare til den statsstøtte, som ydes efter en tilsvarende
bruttolønsordning. retningslinjerne indeholder alene principper for modellerne og et
støtteloft.
kommissionen har i overensstemmelse hermed ikke i statsstøttegodkendelsen af den danske
nettolønsordning forholdt sig til, hvordan nettolønnen konkret skal fastsættes. skatte-
ministeriet har på den baggrund administreret ordningen i overensstemmelse med den danske
arbejdsmarkedsmodel, hvorefter der som udgangspunkt er aftalefrihed mellem ar-
bejdsmarkedets parter.
som det fremgår ovenfor, redegjorde skatteministeriet i sit brev af 29. maj 2013 til kommis-
sionen udførligt for, hvordan nettolønnen i danmark bliver fastsat ved forhandling mellem
arbejdsmarkedets parter, hvorefter kommissionen anerkendte, at sømandsbeskatningsloven
blev administreret i overensstemmelse med kommissionens statsstøttegodkendelse. den
konkrete fastsættelse af nettolønnen ved forhandling mellem de søfarendes organisationer og
rederierne må således anses for accepteret af kommissionen. østre landsret konstaterer da
                                               - 38 -
også i præmisserne i hovedsagen, at ”den danske ordning senest i 2014 ikke har givet eu-
kommissionen anledning til indvendinger” ... en konsekvens heraf er som nævnt, at
ændringer i indkomstskatten mellem to lønforhandlinger ikke nødvendigvis fører til en
tilsvarende automatisk ændring af nettolønnen.
søfartens lederes synspunkt, hvorefter anvendelse af en bruttolønsordning med efterfølgende
refusion til rederierne og anvendelse af en nettolønsordning skal føre til, at der krone for
krone ydes nøjagtig den samme statsstøtte til rederierne, har således hverken støtte i
kommissionens retningslinjer, i kommissionens statsstøttegodkendelse af den danske ord-
ning eller i kommissionens tilkendegivelser i forbindelse med den efterfølgende kontrol af
den danske administration af støtteordningen.
søfartens ledere bemærker i processkrift 3 på side 7, 3.-4. afsnit …, at det er muligt at opgøre
den skat, der skulle være betalt af en dis-søfarendes løn, såfremt lønnen ikke havde været
skattefri. det er korrekt, at skatteministeriet til brug for den tekniske beregning af
statsstøttens omfang, som skal indberettes til kommissionen, har opgjort en fiktiv bruttoløn.
den omstændighed, at den konkrete nettoløn – i overensstemmelse med sædvanlig praksis på
det danske arbejdsmarked – aftales mellem arbejdsmarkedets parter, medfører imidlertid ikke,
at støtteloftet overskrides, hvis der mellem to overenskomstforhandlinger indføres
indkomstskattelettelser. statsstøtten består således – både før og efter en
indkomstskattelempelse – alene i, at de søfarende er fritaget for beskatning. hvorledes
arbejdsmarkedets parter tager højde for (muligheden for) en indkomstskatteregulering mellem
to lønforhandlinger, er uden betydning for nettolønsmodellen.
selv hvis det måtte blive lagt til grund, at eu’s statsstøtteregler pålægger skatteministeriet en
pligt til at sikre søfolk på nettolønsordningen kompensation i anledning af skattelempelsen
med forårspakke 2.0, og at skatteministeriet har tilsidesat denne pligt, har skatteministeriet
ikke af denne grund handlet ansvarspådragende.
for det første ville der i givet fald ikke være tale om en overtrædelse af en eu-retsregel, der
tillægger søfarende på skibe registreret i dis individuelle rettigheder. formålet med
statsstøttereglerne er således ikke at beskytte de søfarende mod lave lønninger, men derimod
at sikre, at rederne ikke modtager statsstøtte, der er egnet til at påvirke forholdene på det indre
                                              - 39 -
marked for søtransport. retsvirkningen af, at der er udbetalt statsstøtte i strid med
statsstøttereglerne ville da også være, at dfds a/s skulle betale den for meget modtagne
statsstøtte tilbage – og ikke at den ulovlige statsstøtte skal overføres til de søfarende.
for det andet ville en eventuel overtrædelse af eu-statsstøttereglerne ikke være tilstrækkelig
kvalificeret til at være ansvarspådragende for ministeriet. i den forbindelse må det tillægges
vægt, at kommissionens statsstøttegodkendelse overlader et vidt skøn til de danske
myndigheder med hensyn til at sikre, at der ved fastsættelse af nettolønnen tages højde for
skattefritagelsen, og at kommissionen er blevet orienteret om, hvordan fastsættelsen af den
danske nettoløn konkret foregår, uden at dette gav anledning til bemærkninger.
søfartens ledere anfører på side 8, 4. afsnit, i sit afsluttende processkrift, at det kan lægges til
grund, at kommissionen er blevet forsynet med en misvisende beregningsmetode for
støtteordningen, hvorfor kommissionens godkendelse af den danske støtteordning til søfa-
rende på dis-skibe efter søfartens lederes opfattelse ikke kan tillægges betydning for sagen.
som begrundelse for, at kommissionen er blevet forsynet med misvisende oplysninger,
henviser søfartens ledere alene til, at støtten efter søfartens lederes opfattelse skal beregnes
på en anden måde, end den måde skatteministeriet har opgjort støtten på.
kommissionen retningslinjer for statsstøtte til søtransportsektoren indeholder ikke en an-
visning på, hvorledes det samlede støttebeløb konkret skal opgøres. på denne baggrund har
skatteministeriet fundet, at støtten mest hensigtsmæssigt opgøres på den måde, der er be-
skrevet i punkt 1.5. i brevet til kommissionen af 18. februar 2013 … at søfartens ledere
måtte mene, at støtten bør opgøres på en anden måde, bevirker ikke, at skatteministeriets
opgørelse af støtten er forkert.
dertil kommer, at skatteministeriet i brevet til kommissionen af 18. februar 2013 … har
redegjort udførligt for, hvordan dis-ordningen konkret er sammensat samt for, hvordan
ministeriet har beregnet det faktiske støttebeløb, uden at det har givet anledning til be-
mærkninger fra kommissionens side. på denne baggrund bestrides det, at skatteministeriets
konkrete skøn over støttebeløbets størrelse er ulogisk og vildledende som anført af søfartens
ledere.
                                               - 40 -
søfartens ledere synes i øvrigt at gøre gældende, at da støtten er opgjort på en forkert måde,
er kommissionens accept af den danske støtteordning til søfarende på dis-skibe af 4. marts
2014 uden betydning for sagen. hertil bemærkes, at selv hvis det konkrete skøn over
støttebeløbets størrelse måtte anses for opgjort forkert, ændrer det ikke på, at kommissionen
ved sit brev af 4. marts 2014 har accepteret den danske støtteordning og måden, den
administreres på, herunder at nettolønnen konkret fastsættes ved forhandling mellem
arbejdsmarkedets parter.
4.1.3     ad søfartens lederes tredje anbringende – ulovlig delegation af beskatningskom-
          petence
som et tredje anbringende til støtte for den nedlagte betalingspåstand har søfartens ledere
gjort gældende, at staten i strid med grundlovens § 43 har delegeret beskatningskompetence
til rederier med skibe registreret i dis, herunder dfds a/s.
synspunktet synes at være, at staten ved ikke at administrere dis-ordningen på den måde,
som søfartens ledere finder, at ordningen skal administreres på, har delegeret til dfds a/s
og andre rederier med skibe registreret i dis at fastsætte blandt andet b og as skattesats.
søfartens ledere anfører som begrundelse herfor blandt andet følgende på side 10, 8. afsnit, i
det afsluttende processkrift:
       ”staten har tilladt dfds a/s og andre rederier at fastholde sine ansattes skattesatser
       på et højere niveau end resten af danmarks lønmodtagere efter forårspakke 2.0.”
hertil bemærkes, at det klart fremgår af sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 1, at søfarende på
skibe registeret i dis er fritaget for betaling af indkomstskat. da de søfarende på skibe
registreret i dis ikke betaler skat af deres dis-indkomst, kan der i sagens natur ikke være tale
om, at deres skattesatser fastholdes på et højere niveau end andre lønmodtagere i danmark.
de ansatte på skibe registreret i dis betaler netop ikke skat. følgelig kan der heller ikke være
tale om delegation af beskatningskompetence til rederne.
synspunktet hviler endvidere på en forudsætning om, at enhver ændring af indkomstskatten
skal føre til en korresponderende ændring af den aftalte dis-løn i op- eller nedadgående
                                              - 41 -
retning. som der er redegjort for ovenfor, og som østre landsret har fastslået i sin dom i
hovedsagen, er denne forudsætning forkert.
konkret forhandler de søfarende på skibe registreret i dis således blot en nettoløn med deres
arbejdsgivere i stedet for en bruttoløn. såfremt søfartens ledere måtte mene, at foreningens
medlemmer som følge af ændringer i beskatningsgrundlaget har et lønkrav, må dette krav
rejses overfor arbejdsgiverne under almindelige lønforhandlinger. en arbejdsgivers nægtelse
af at forhøje lønningerne kan have mange grunde, men det kan aldrig være udtryk for, at
staten har delegeret beskatningskompetence i strid med grundlovens § 43. dette gælder,
uanset om det er en bruttoløn eller en nettoløn der forhandles om.
som skatteministeriet forstår det, gør søfartens ledere gældende, at sagsøgerne er beretti-
gede til erstatning, såfremt søfartens ledere måtte få ret i, at skatteministeriet har admini-
streret dis-ordningen i strid med grundlovens § 43.
heroverfor gør skatteministeriet gældende, at dis-ordningen ikke er i strid med grundlovens
§ 43, og at indførelsen af ordningen under alle omstændigheder ikke er ansvarspådragende, jf.
herom det ovenfor anførte om ansvarsgrundlaget for offentlige myndigheder.
4.1.4     tabsopgørelsen
søfartens ledere har opgjort beløbene i den nedlagte betalingspåstand (hhv. kr. 78.737,00,-
for a og kr. 47.885,82,- for b) i bilag 52 og 53….
skatteministeriet gør gældende, at det er sagsøgerne, der har bevisbyrden for de påståede tab
og årsagsforbindelsen mellem disse tab og ministeriets påståede ansvarspådragende
handlinger, og at sagsøgerne ikke har løftet denne bevisbyrde.
skatteministeriet bestrider således, at sagsøgernes tab som følge af ministeriets handlinger
overhovedet kan opgøres ved at omregne den forhandlede nettoløn til en teoretisk bruttoløn.
4.1.5     renteberegningen
                                               - 42 -
for så vidt angår søfartens lederes rentepåstand, bemærkes, at søfartens ledere i tilfælde af,
at søfartens ledere får medhold i den nedlagte betalingspåstand, først er berettiget til renter
30 dage fra den dag, da der blev fremsat anmodning om betaling, jf. rentelovens § 3, stk. 2.
søfartens ledere er således ikke – som det er gjort gældende – berettiget til renter fra
nedlæggelsen af betalingspåstanden den 19. marts 2014, men først 30 dage fra denne dato.”
landsrettens begrundelse og resultat
som anført i dommen af 19. november 2015 i hovedsagen kan der efter landsrettens opfattelse
ikke udledes en forpligtelse af reglerne i lov om beskatning af søfolk til automatisk regulering
af lønnen til dis-ansatte søfolk ved ændringer i beskatningsniveauet. hverken efter ordlyden
af sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 3, eller § 11 eller efter bestemmelsernes forarbejder
findes der holdepunkter for en sådan forpligtelse. efter forarbejderne til dis-lovgivningen,
herunder lov om beskatning af søfolk, og på baggrund af de fremlagte svar fra skiftende
skatteministre må det tværtimod lægges til grund, at lovgivningen ikke regulerer fastsættelsen
af lønnen til dis-ansatte søfolk. sådan lønfastsættelse skal ske ved sædvanlig forhandling
mellem arbejdsmarkedets parter, hvilket endvidere ses at være sket i forhold til medlemmerne
af søfartens ledere fra indførelsen af dis og frem til 2008. allerede som følge heraf har
skatteministeriet ikke handlet culpøst ved ikke at sikre dis-ansatte søfolk en lønregulering
efter ændringerne i skattelovgivningen gennemført ved forårspakke 2.0.
af den fremlagte korrespondance fra 2013 fremgår, at skatteministeriet over for eu-
kommissionen har beskrevet dis-ordningen, herunder at der er tale om en nettolønsordning,
at det er et krav, at lønnen er fastsat under hensyn til skattefritagelsen, og at dis-hyren
fastsættes efter forhandling mellem de søfarendes organisationer og rederier.
eu-kommissionen har herefter ved brev af 4. marts 2014 meddelt, at den danske ordning
umiddelbart er i overensstemmelse med statsstøttereglerne og eu-kommissionens beslutning
fra 2002.
hertil kommer, at det ikke kan lægges til grund, at eu’s retningslinjer for statsstøtte til
søtransportsektoren tillægger dis-ansatte søfolk individuelle rettigheder i forhold til løn-
fastsættelsen.
                                                - 43 -
på denne baggrund kan landsretten ikke tiltræde det af søfartens ledere anførte om, at eu’s
retningslinjer for statsstøtte til søtransportsektoren er tilsidesat med den virkning, at
skatteministeriet kan pålægges erstatningsansvar over for a og b.
det, som søfartens ledere har anført om skatteministeriets beløbsmæssige opgørelse af den
ydede statsstøtte over for eu-kommissionen, kan efter landsrettens opfattelse ikke føre til en
anden vurdering. det kan således efter bevisførelsen ikke lægges til grund, at opgørelsen er
sket på en måde, der er i strid med retningslinjerne.
det kan endvidere ikke anses for godtgjort, at den beløbsmæssige opgørelse af den ydede
statsstøtte har selvstændig betydning for vurderingen af spørgsmålet om ministeriets er-
statningsansvar over for a og b.
tilsvarende gælder det af søfartens ledere anførte om skatteministeriets stillingtagen til
spørgsmålet om kollektiv pensionsordning i henhold til pensionsbeskatningslovens § 53 a.
landsretten kan endelig ikke tiltræde del af søfartens ledere anførte om, at manglende
regulering af dis-hyren må sidestilles med særskat, der pålægges søfolk af rederierne i strid
med grundlovens § 43. manglende lønregulering som følge af uenighed mellem søfartens
ledere og rederierne kan således ikke anses for omfattet af begrebet ”skat”, idet der ikke
herved er tale om en forøgelse af søfolkenes pligtmæssige betaling til det offentlige.
landsretten lægger herved endvidere vægt på, at dis-ordningen indebærer, at søfolk ombord
på danske skibe registreret i dis er fritaget for betaling af indkomstskat, jf. lov om beskatning
af søfolk § 5, stk. 1.
som følge af det anførte frifindes skatteministeriet.
søfartens ledere skal som mandatar for a og b betale sagsomkostninger for landsretten til
skatteministeriet med i alt 400.000 kr. ekskl. moms. ved fastsættelsen af beløbet, der er til
dækning af udgifterne til advokatbistand, er der ud over sagens omfang og betydning taget
hensyn til, at den endelige påstand beløbsmæssigt er lavere end den oprindeligt angivne
sagsværdi.
                                           - 44 -
                           t h i   k e n d e s      f o r   r e t:
skatteministeriet frifindes.
i sagsomkostninger for landsretten skal søfartens ledere som mandatar for a og b betale
400.000 kr. til skatteministeriet.
det idømte skal betales inden 14 dage efter denne doms afsigelse.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark