text:
v0001000 - jf
                                      udskrift
                                          af
                       sø- & handelsrettens dombog
                                     ____________
den 19.oktober 2004 blev af retten i sagen
v-1-03
richter-system gmbh & co. kg
(advokat susanne mark)
  mod
ankenævnet for patenter og varemærker
(kammeradvokaten ved advokat kristian hartlev)
hovedintervenient: saint-gobain ecophon b.v. (tidl. ecophon benelux b.v.)
(advokat louise unmack rygaard ved advokat christian bardenfleth)
afsagt sålydende
                                        d o m:
sagens spørgsmål er om varemærket ecophon (registreringsnummer eu474833)
er til hinder for registrering af europhon (registreringsnummer mp716225). beg-
ge varemærker er registreret i klasserne 6 og 19 for bl.a. bygningsmaterialer.
parterne er enige om at mærkerne anvendes for samme eller lignende produkter.
                                          - 2 -
richter-system gmbh & co. kg (richter-system) har over for ankenævnet for
patenter og varemærker nedlagt påstand om at ankenævnet skal anerkende at den
danske del af varemærket mp 716225 for ordmærket europhon kan registreres
endeligt.
ankenævnet for patenter og varemærker (ankenævnet) har påstået frifindelse.
saint-gobain ecophon b.v. (tidligere ecophon benelux b.v.) (saint gobain
ecophon) har over for richter nedlagt påstand om at richter skal anerkende at regi-
streringen af den danske del af varemærket mp 716225 europhon <w> er blevet
ophævet med rette.
over for denne påstand har richter-system nedlagt påstand om frifindelse.
sagsfremstilling
saint-gobain ecophons svenske datterselskab er indehaver af varemærket eco-
phon der i danmark er registreret første gang den 21. september 1957. mærket er
registreret i klasse 17 for akustikplader og lydisoleringsmaterialer til bygningsbrug.
ecophon er registreret som ef-varemærke <w> med ansøgningsdag den 20. fe-
bruar 1997 og med registreringsdag den 1. februar 1999. registreringen er sket i
klasserne 6, 17 og 19.
europhon er registreret i tyskland med anmeldelsesdag den 26. november 1998
og med registreringsdag den 16. marts 1999. det fremgår af en erklæring fra wipo
at en lang række lande, herunder danmark, på grundlag af registreringen i tyskland
er blevet designeret under madridprotokollen med designeringsdatoen den 25. maj
1999. offentliggørelse fandt sted i dansk varemærketidende den 27. september
2000. designeringen vedrørte klasserne 6 og 19.
efter indsigelse af 27. november 2000 fra saint-gobain ecophon (dengang ecophon
benelux b.v., holland) traf patent- og varemærkestyrelsen den 27. juli 2001 en af-
gørelse hvorefter saint-gobain ecophons indsigelse mod gyldigheden af registrerin-
gen af europhon blev taget til følge da det blev anset for forveksleligt med saint-
gobain ecophons ældre mærke ecophon, jf. varemærkelovens § 15, stk. 1, nr. 2.
registreringen af europhon blev derfor ophævet.
                                           - 3 -
af styrelsens afgørelse fremgår bl.a.:
”et opslag i styrelsens varemærkeregister viser, at elementet phon kun forekommer
i ganske få mærker i klasserne 6 og 19, hvorfor det varemærkemæssigt er et stærkt
element.
efter styrelsens vurdering er mærkerne forvekslelige. ved denne vurdering er der
lagt vægt på, at der er en høj grad af synsmæssig lighed mellem mærkerne og herun-
der på, at mærkerne har identisk indledning og afslutning. styrelsen har endvidere
lagt vægt på, at elementet phon kun forekommer få gange i de berørte klasser,
hvorfor dette element varemærkemæssigt må betragtes som stærkt og derfor tillæg-
ges en relativt større vægt ved vurderingen af forveksleligheden. hertil kommer, at
mærkernes forstavelser – eco over for euro – begge giver associationer til finan-
sielle forhold idet eco er suggestivt for økonomi, mens euro er navnet på den fæl-
leseuropæiske møntenhed.”
den 6. november 2002 stadfæstede ankenævnet afgørelsen med følgende begrundel-
se:
”der er såvel varesammenfald som vareartslighed imellem det ansøgte mærke eu-
rophon og indsigers mærke ecophon. det er endvidere ankenævnets opfattelse,
at der er mærkelighed. endelserne phon er identiske, første bogstav er identisk og
o-et i midten af ordet er med til at give et forveksleligt helhedsindtryk. indsigelsen
tages derfor til følge, og det angrebne mærke ophæves.”
sagen er anlagt den 6. januar 2003.
til støtte for sine synspunkter har richter henvist til følgende afgørelser:
    1. afgørelse truffet af deutsches patent- und markenamt den 21. februar 2000. i
         denne hedder det bl.a.:
         ”die sich gegenüberstehenden vergleichsmarken sind in ihrer gesamtheit so
         verschieden, dass eine verwechslungsgefahr nicht gegeben ist. auch schrift-
         bildlich und phonetisch tritt der unterschied deutlich hervor. für dass hier
                                      - 4 -
   insbesondere betroffene warengebiet der baumaterialien spielen in vielen
   fällen dis schallübertragungseigenschaften bzw. schallisolationseigenschaf-
   ten eine erhebliche rolle. daher wird der gemeinsame markenbestandteil
   „phon“ von den mit der marke angesprochenen verkehrskreisen ohne gro-
   ße überlegungen als beschreibender hinweis auf günstige schallisolations-
   eigenschaften verstanden. anders verhält es sich bei den wortbestandteil
   „euro“ = europäisch und „eco“ = ökologisch. hier ist schon aus dem
   sinn heraus ein deutlicher unterschied erkennbar, der eine verwechslungs-
   gefahr verneinen lässt ...“
   afgørelsen blev påklaget til bundespatentgerichthof, men klagen blev frafal-
   det den 25. august 2003.
2. ved afgørelse af 30. april 2000 traf generaldirektøren for institut national de
   la proprieté industrielle afgørelse om at afslå ”la protection en france de
   l’enregistrement international no 716 225 [europhon] aux motifs que ... la
   denomination contestée europhon qui constitue l’imitation de la marque
   antérieure ecophon est de nature á engendrer un risque de confusion pour
   le consommateur d’attention moyenne.”
   ved dom af 2. maj 2001 ophævede cour d’appel de paris afgørelsen. retten
   lagde bl.a. vægt på at stavelserne eu-ro, respektive eco, også fordi de for-
   skellige elementer var forstavelser, gav de to tegn en fonetisk særegenhed
   som ikke blev svækket af det fælles phon som på fransk var et svagt ele-
   ment der i almindelighed blev anvendt til at betegne hvad der havde med
   stemme og lyd at gøre. euro for europæisk og eco for økologisk var stær-
   ke elementer der gav tegnene en klar, præcis og entydig betydning (”signifi-
   cation”).
   afgørelsen er efter det oplyste ikke indbragt for cour de cassation.
3. den 18. juni 2002 traf det engelske patent office afgørelse i en tvist mellem
   parterne. i afgørelsen hedder det bl.a.:
                                   - 5 -
”28. the mark for which protection is sought is the word europhon. the
marks relied upon by the opponents are for the word ecophon. insofar as
both marks begin with the letter e and share the common suffix “phon”
there is some degree of visual and aural similarity. however, the prefixes
have an impact to the extent that i would say that though the respective marks
may well have similarities, they are not similar in appearance or sound.
29. whilst marks should be compared as a whole, it is inevitable that refer-
ence will be made to individual elements, particularly as regard must be
taken of the distinctiveness and/or dominance of component parts. the appli-
cant refer to the meanings of the prefixes euro and eco, and although they
have not provided any corroborative evidence on this point, it has long been
the registrar’s practice to regard the prefix euro as denoting europe or
european, and that the prefix eco denotes ecology or ecological. the deci-
sion of the german patent and trademark office shown as exhibit rab2
concurs with this practice. the decision also makes some comment on the suf-
fix “phon” as having some relevance to sound insulation properties. whilst
there is no specific evidence on this fact, i do not consider it out of order to
refer to, and take judicial notice of the entry in collins english dictionary
that shows phon to be a “unit of loudness that measures the intensity of a
sound by the number of decibels it is above a reference tone…” that said, i
do not consider that this meaning will be readily apparent to other than to a
specialist in the industry.
30. if the meaning of the suffix is known then the marks, insofar as they relate
to sound will share some conceptual identity, but whether or not that is the
case, the meaning of the prefixes will take to no more than a passing similar-
ity.
31. even though the respective prefixes could be taken to be well known and
more likely to be understood as a reference to a characteristic of the goods
than the suffix, i do not consider that this means that the prefix should be re-
garded as being less distinctive than the suffix. if only by virtue of its posi-
tioning (it is well established that the beginnings of word marks are of most
importance) the prefix could be regarded as the dominant component.
                                          - 6 -
        ...
        38. i have already expressed my view that when considered as a whole the re-
        spective marks are not similar. but even if they were, for the reasons given
        above i do not consider that the evidence provided by the opponents estab-
        lishes that the use they have made of their mark would built a reputation such
        that, if another trader were to use a similar mark, the later mark would de-
        rive some benefit from that reputation, nor that their mark would be harmed
        in any way. consequently the ground under section 5 (3) also fails.”
afgørelsen er efter det oplyste endelig.
pricewaterhousecoopers har i en erklæring af 12. november 2003 oplyst at have
gennemgået en koncernudarbejdet oversigt for årene 1999-2002 der viser omsætnin-
gen i det danske selskab saint-gobain ecophon a/s samt markedsføringsomkostnin-
ger afholdt af dette selskab og markedsføringsomkostninger med relation til det dan-
ske marked afholdt af selskabets moderselskab saint-gobain ecophon ab. oversig-
ten viser at omsætningen for hvert af de fire år overstiger 38,5 mio. dkk, og at de
afholdte markedsføringsomkostninger udgjorde mellem 6 og 7 % af omsætningen.
det er oplyst at den årlige omsætning i danmark i branche 45.32.00, isoleringsvirk-
somhed, i 2001 og 2002 var godt 1 mia. dkk. heraf udgjorde rockfon a/s’ omsæt-
ning godt 200 mio. kr.
det fremgår af årsrapport 2002 for saint-gobain ecophon ab at dette selskab er et
datterselskab af saint-gobain isover ab som tilhører saint-gobain-koncernen.
saint-gobain ecophon ab havde i 2002 en årsomsætning på 687,5 mio. sek.
saint-gobain har givet yderligere oplysninger om selskabets aktiviteter og produkter
gennem udskrifter af selskabets hjemmeside, www.ecophon.dk, og forevisning af
selskabets håndbog om akustiklofter og selskabets udgivelse ”sæt ikke grænser for
dine sanser”
en udskrift fra saegis databasen viser at fon (phon) i en vis udstrækning benyttes
som varemærke af aktører inden for klasserne 6 eller 19, således bl.a. parafon,
                                          - 7 -
herafon, rockfon, troldfon (danske registreringer), glascofon,
soafon, termofon, typhon og pladur fon (ef-registreringer).
det er oplyst at der ved søgning i tyskland i klasse 6 og 19 er fundet 43 mærker i
klasse med –phon, og en google-søgning på ”phon” (uden klasseangivelse) gav i
alt 9.880 resultater.
forklaring
peter freisleben har forklaret at han i de sidste 3 år har været direktør i saint-gobain
ecophon a/s. omsætningen har været stigende i de seneste år. i 2004 regner saint
gobain ecophon med at nå en omsætning på 50 mio. kr. hovedmålgruppen for mar-
kedsføringen er arkitekter der som rådgivere angiver materialer eller materialearter.
køberne er entreprenører, tømrere og andre håndværkere samt byggemarkeder
ecophon er blevet anvendt i danmark siden slutningen af 1950´erne. navnet
ecophon blev første gang anvendt i danmark, og det anvendes som varemærke og
som del af virksomhedsnavn. det anvendes nu også af det svenske moderselskab.
der anvendes som oplyst af revisoren 6-7% af omsætningen til markedsføringen.
hertil skal lægges omkostninger til sælgerne som ikke indgår i det af revisoren oply-
ste. markedsføringen sker i betydeligt omfang ved udsendelse af kataloger. håndbo-
gen om akustiklofter er trykt i 4000 eksemplarer. bogen ”sæt ikke grænser...” er
trykt i 2.500 eksemplarer. saint-gobain ecophon har en meget betydelig del af lan-
dets arkitekter i deres kartotek der omfatter ca. 3.000 personer og firmaer. saint-
gobain ecophon har 5-7 materialeudsendelser om året. endvidere afholder saint-
gobain ecophon forskellige kurser og større og mindre seminarer m.v. hvor kunder-
ne betaler halvdelen af omkostningerne. der er miniseminarer om lovregler osv. på
området.
der er 4-5 større aktører i danmark på saint-gobain ecophons område samt 4-5
mindre. danogips har den største markedsandel på ca. 40%. rockfon har en mar-
kedsandel på ca. 20% og er lige så stor som saint-gobain ecophon. rockfons om-
sætning er større (over 200 mio. kr.), men 80% heraf eksporteres.
procedure
                                          - 8 -
richter har anført at de nationale domstole som fast antaget af ef-domstolen i for-
vekslingssager skal anlægge en bred bedømmelse hvor der tages hensyn til alle fak-
torer som kan få betydning, jf. domstolens dom af 11. november 1997 i sagen c-
251/95 sabel bv mod puma ag, rudolf dassler sport, dom af 29. september 1998 i
sagen c-39/97 (canon), dom af 22. juni 1999 i sagen c-342/97 (lloyd) og dom af
14. september i sag c-375/97, general motors corporation mod yplon sa. sagen
skal afgøres efter dansk ret, men de danske domstole skal i deres retsanvendelse føl-
ge ef-domstolens retningslinier vedrørende fortolkningen af det til grund for vare-
mærkeloven liggende direktiv.
ankenævnet og patent- og varemærkestyrelsen har foretaget en snæver, overvejende
visuel, bedømmelse, og i øvrigt kun givet en kortfattet begrundelse for resultatet.
derimod har det engelske varemærkekontor i den tilsvarende sag truffet en afgørelse
der med omhyggelig angivelse af det juridiske grundlag og efter en vurdering af
mærkerne ud fra alle aspekter kommer frem til en (rigtig) afgørelse.
det er ikke rigtigt at phon er et stærkt element. phon eller fon opfattes, som det
fremgår af ordbogsopslag, som en reference til noget akustisk og er altså associeren-
de eller snarere beskrivende.
om det visuelle bemærkes at mærkerne består af respektive 8 og 7 bogstaver, og at
de første 4, respektive 3 er væsentligt forskellige. forstavelserne eco og euro er,
som antaget af det engelske varemærkekontor, dominerende elementer i mærket.
eco vil af den almindeligt opmærksomme iagttager opfattes som forskelligt fra
euro, og det gælder selv om første og sidste bogstav er identiske. det er fast anta-
get varemærkeretligt at trestavelsesord er forvekslelige hvis mindst 2 stavelser er
identiske eller forvekslelige, men tilsvarende gælder at trestavelsesord ikke er for-
vekslelige hvis kun én stavelse er fælles, således som det er tilfældet her. mærkerne
er således ikke visuelt forvekslelige.
udtalemæssigt er forstavelserne helt forskellige (øvro eller juero kontra e.ko). ved
udtalen lægges trykket på første stavelse(r), og det trækker i retning af uforvekslelig-
hed.
                                         - 9 -
der er som det fremgår af de nævnte afgørelser fra tyskland, frankrig og england,
noget forskellige opfattelser med hensyn til det associative. efter en dansk opfattelse
vil euro vel nærmest forstås som en henvisning til noget europæisk, og som sådan
anvendes forstavelserne hyppigt. eco kan på dansk vel opfattes som en reference til
økologi, men næppe til økonomi.
phon eller fon er som påvist ikke sjældent forekommende. i overensstemmelse
med de anførte udenlandske afgørelser bør det lægges til grund at phon er et svagt
element.
køberkredsens sammensætning skal også tillægges betydning. køberkredsen er arki-
tekter, entreprenører og tømrermestre. det er folk der sætter sig ind i tingene, inden
de afgiver tilbud eller ordre.
det bestrides at ecophon er velkendt, jf. varemærkelovens § 15, stk. 4, jf. § 4, stk.
2. det er ikke godtgjort hverken ved brancheerklæringer, brugerundersøgelser eller
andre oplysninger. oplysningerne om markedsføringsomkostninger er ikke tilstræk-
kelige. vareartsligheden anerkendes, men det bestrides at brugen af europhon på
nogen måde vil medføre en utilbørlig udnyttelse af ecophons særpræg eller re-
nomme eller skade særpræget eller renommeet.
da det ikke er dokumenteret at mærket er velkendt, skal der heller ikke gives
ecophon en udvidet beskyttelsessfære. der skal foretages an ganske almindelig
bedømmelse af om der er risiko for forveksling, herunder at det antages, at der er en
forbindelse mellem varemærkerne. denne bedømmelse må efter en vurdering af
mærkerne visuelt, fonetisk og betydningsmæssigt samt under hensyn til køberkred-
sen falde ud til richters fordel på samme måde som det er sket i tyskland, frankrig
og england.
ankenævnet finder at der er risiko for forveksling af de to ordmærker, herunder at
det antages at der er en forbindelse med det ældre varemærke, fordi det yngre mærke
er identisk med eller ligner det ældre varemærke og varerne eller tjenesteydelserne er
af samme eller lignende art, jf. varemærkelov § 15, stk. 1, nr. 2. der er derfor ikke er
grundlag for at tilsidesætte ankenævnets kendelse.
                                        - 10 -
ved helhedsbedømmelsen må der tages udgangspunkt i det visuelle, dvs. man skal se
på mærket på samme måde som en almindelig observant byggemarkedskunde. det er
rigtigt at der blandt kundegruppen er arkitekter, men der er også større og mindre
tømrermestre og private der når de ser europhon, kan få den antagelse at mærket
er en variant af ecophon, eller at der på anden måde er en forbindelse mellem
mærkerne. en køber kan fx tro at europhon-produktet er en videreudvikling af
ecophon-produktet der sælges i samme slags forretninger (byggemarkeder), og at
der således er en forbindelse mellem mærkerne
ved vurderingen skal også tages hensyn til det princip der er fastslået i canon-
dommen af hvis præmis 17 fremgår: ”helhedsvurderingen af risikoen for forveksling
indebærer en vis indbyrdes afhængighed mellem de faktorer, der kommer i betragt-
ning, og især ligheden mellem varemærkerne og ligheden mellem de varer eller tje-
nesteydelser, der er omfattet af varemærkerne. en svag grad af lighed mellem de af
varemærkerne omfattede varer eller tjenesteydelser kan således opvejes af en høj
grad af lighed mellem varemærkerne og omvendt ...”
med hensyn til den visuelle bedømmelse kan ankenævnet henholde sig til de betragt-
ninger der fremgår af styrelsens og nævnets afgørelser.
der er næppe tvivl om at phon for den almindelige danske kunde uden særlig om-
fattende sprogkundskab er den stærkeste del af mærkerne. søgningerne på nettet vi-
ser også at der ikke er så meget der hedder noget med phon. eco og euro er
svage, ofte anvendte bestanddele uden synderligt særpræg.
det er ikke interessant at se på hvad der står i ordbøgerne om at betydningen af phon
eller fon er lyd – det ved gennemsnitskunden der handler i silvan, ikke. i hvert fald
på dansk er betydningen fon = lyd ikke særlig udbredt, og varemærker i skal i dan-
mark vurderes efter dansk sprogbrug og dansk sprogbevidsthed. det er derfor heller
ikke afgørende for udfaldet af denne sag hvad domstole og myndigheder i andre lan-
de er kommet frem til. bedømmelsen af forvekslelighed er og bliver en sag for de
nationale myndigheder og domstole.
saint-gobain ecophon kan tilslutte sig ankenævnets betragtninger. der er visuel
lighed. der er fælles begyndelsesbogstav og -ophon er fælles. der henvises herved
                                          - 11 -
til højesterets domme i ufr 1978.497 (solram forveksleligt med osram) og ufr
1979.12 (osram og airam var ikke forvekslelige). auditivt er der også stor lighed
fordi trykket naturligt falder på orddelen phon. euro og eco er tryksvage be-
standdele.
begrebsmæssig er der også en vis lighed. euro leder tanken hen på møntenheden,
og eco associeres let med økonomi.
af de anførte mærker med -phon er det kun rockfon der er i samme branche.
der er ikke grundlag for at antage at fon eller phon er hyppigt anvendte inden for
byggematerialebranchen. oplysningerne om anvendelse i tyskland er uden betyd-
ning for lighedsbedømmelsen i den foreliggende sag. afgørelserne fra tyskland,
frankrig og england bør som anført af ankenævnet ikke få betydning
køberkredsen er ikke så begrænset. saint gobain ecophon har som forklaret af peter
freisleben en stor og bred køberkreds. man har en database end 3.000 navne hvoraf
en stor del er arkitekter, andre er håndværkere, herunder især tømrermestre. hånd-
værkerne vil let kunne komme i tvivl, når han ser europhon i byggemarkedet, og
forledes til at tro at det er saint-gobain-produktet som hans arkitekt tilrådede ham at
bruge.
ecophon er velkendt og indarbejdet, i hvert fald i danmark. produktet har været på
markedet i de sidste 50 år. markedsandelen er betydelig, og kendskabet til produktet
fremmes gennem markedsføring, herunder udsendelse af materiale, og kursusvirk-
somhed.
rettens begrundelse og resultat
efter parternes tilkendegivelser herom går retten ud fra at de varer som europhon
søges registreret for, er identiske med eller ligner de varer som ecophon er regi-
stret for.
begge varemærker indeholder tre stavelser. europhon indeholder 8 bogstaver,
mens ecophon indeholder 7. indledningsbogstaverne og sidste stavelse, -phon,
                                           - 12 -
er identiske, og det samme gælder tredje, respektive andet bogstav. de to første sta-
velser euro-, respektive eco-, må isoleret set opfattes som så forskellige at der
ikke er grund til at tro at der er fare for forveksling af disse orddele. det forhold at de
to første stavelser i varemærkerne, der består af tre stavelser, er forskellige, taler med
en vis vægt for at der ikke foreligger mærke-lighed. på den anden side vil det trække
noget i modsat retning at der er sammenfald mellem første eller eneste bogstav i før-
ste stavelse og sidste bogstav i anden stavelse i mærkerne.
der er auditivt ikke en sådan lighed mellem ordene at der er en antagelig risiko for
forveksling. der er herved lagt vægt på den anførte forskel mellem de første stavelser
og på at –phon, uanset om det er trykbærende, ikke er dominerende i forhold til de
første stavelser.
betydningsmæssig er der ikke lighed mellem eco- og euro-. eco- kan muligt
lede tanken hen på økologi på engelsk eller på romanske sprog, mens euro- nær-
mest må opfattes som en henvisning til noget europæisk, på samme måde son dan-
og scan- er henvisninger til dansk eller skandinavisk. –phon vil i begge sammen-
hænge opfattes som henvisende til et produkt eller tjenesteydelse med relation til lyd.
–phon eller –fon er ikke ualmindeligt anvendte bestanddele af betegnelser for
varer af den type som produceres og sælges af saint-gobain ecophon.
der er som sagen foreligger oplyst, ikke grundlag for at antage at ecophon har en
sådan bekendthed i branchen at der tilkommer mærket en udvidet beskyttelse som
kan gøres gældende over for europhon.
efter de oplysninger der foreligger om de pågældende lydisolerende og lyddæmpen-
de produkter og om afsætningsforholdene og køberkredsene, kan retten lægge til
grund at der er tale om højt specialiserede varer som fortrinsvis købes af bygherrer,
entreprenører og tømmermestre, som oftest på grundlag af rådgivning der er givet af
arkitekter efter nærmere faglige overvejelser.
på denne baggrund er det efter en samlet vurdering rettens resultat at der, uanset va-
resammenfaldet og uanset de påpegede ligheder mellem europhon og eco-
phon, ikke er en sådan fare for forveksling af mærkerne og heller ikke en risiko for
                                        - 13 -
antagelser om at der er en forbindelse mellem mærkerne, at der er grundlag for at
nægte registrering af europhon for de ansøgte vareklasser.
rettens vil derfor pålægge ankenævnet for patenter og varemærker over for rich-
ter-system gmbh & co. kg at anerkende at den danske del af varemærket
mp716225 for ordmærket europhon kan registreres endeligt. richter-system
gmbh & co. kg frifindes følgelig for den påstand der er nedlagt af saint-gobain
ecophon b.v.
                                 thi kendes for ret:
ankenævnet for patenter og varemærker skal over for richter-system gmbh & co.
kg anerkende at den danske del af varemærket mp716225 for ordmærket euro-
phon kan registreres endeligt.
richter-system gmbh & co. kg frifindes for den af saint-gobain ecophon b.v.
nedlagte påstand.
inden 14 dage skal ankenævnet for patenter og varemærker og saint-gobain eco-
phon b.v. betale 20.000 kr. i sagsomkostninger til richter-system gmbh & co.
kg.
    bjarne egedal                    jens feilberg                 uffe thustrup
                                        (sign.)
                                     ___ ___ ___
                          udskriftens rigtighed bekræftes
                          p.j.v. sø- og handelsretten, den
 - 14 -


text:
                             højesterets dom
                          afsagt onsdag den 6. oktober 2010
sag 235/2008
(2. afdeling)
a
(advokat poul rasmussen)
mod
trygvesta forsikring a/s
(advokat christina neugebauer)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 20. afdeling den 20. juni 2008.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per walsøe, poul søgaard, poul dahl jensen,
vibeke rønne og lars hjortnæs.
påstande
appellanten, a, har nedlagt påstand om, at indstævnte, trygvesta forsikring a/s, skal betale
2.527.075 kr. med tillæg af renter af 52.555 kr. fra den 1. januar 2004, af 103.593 kr. fra den
1. februar 2004, af 153.261 kr. fra den 1. februar 2005, af 171.859 kr. fra den 1. februar 2006
og af 2.045.807 kr. fra den 17. september 2006.
trygvesta forsikring a/s har påstået stadfæstelse og har gentaget sin subsidiære påstand.
as krav er i forhold til påstanden for landsretten nedsat med 34.531 kr. for så vidt angår er-
statningsposten tabt arbejdsfortjeneste.
trygvesta forsikring a/s har ingen beregningsmæssige indsigelser mod as krav.
forklaringer
                                                - 2 -
a har supplerende forklaret bl.a., at hun gik ved stranden i sommeren 2003, hvor hun gled på
en stor sten, men holdt balancen ved at lave en ”sprællemandsfigur”, således at hun ikke faldt.
et par timer efter fik hun begyndende føleforstyrrelser i venstre tommelfinger og højre balle.
det føltes som en ”sovende fornemmelse”. hun gik ikke til læge og fik ingen behandling for
det. det påvirkede ikke de gener, som hun allerede havde, og ændrede ikke hendes fremmøde
på smerteteamet, og det ændrede heller ikke hendes behandling der. arbejdsprøvningen kom
først til senere. de symptomer, hun havde efter snublehændelsen, aftog gradvist i løbet af 6 til
8 måneder, og i dag har hun ikke gener efter snublehændelsen. snublehændelsen er på ingen
måde årsag til, at hun blev tilkendt pension.
højesterets begrundelse og resultat
tre dommere – poul søgaard, poul dahl jensen og lars hjortnæs – udtaler:
ved færdselsuheldet den 3. juli 2002 blev a som fører af en personbil påkørt bagfra af en an-
den bil, mens hun holdt stille for at dreje til højre og ventede på en ligeudkørende cyklist. den
bagfra kommende bil blev i uheldsøjeblikket ført med en hastighed af ca. 10 km/t, og der
skete kun begrænset materiel skade på as bil. ved påkørslen pådrog a sig en forvridning af
halshvirvelsøjlen. efterfølgende har hun udviklet en kronisk smertetilstand.
det er en betingelse for, at a kan få medhold i det rejste krav mod trygvesta forsikring a/s,
at hun godtgør, at den kroniske smertetilstand er forårsaget af færdselsuheldet.
ved vurderingen af, om der er ført bevis for årsagsforbindelse i det foreliggende tilfælde, må
der tages hensyn til karakteren af færdselsuheldet med lav påkørselshastighed og dermed be-
skeden kraftpåvirkning og til, at den kroniske smertetilstand, som a lider af, er karakteriseret
ved symptomer, der er uspecifikke og hyppigt forekommende i den almindelige befolkning.
efter retslægerådets svar på spørgsmål c er årsagerne til kroniske smertetilstande mange og
komplekse, og retslægerådet finder, at det i as tilfælde er vanskeligt at udtale sig om årsa-
gen. retslægerådet har endvidere i svarene på spørgsmål d og 4 betegnet sammenhængen
mellem as nuværende tilstand og færdselsuheldet som usikker.
på den baggrund finder vi det ikke tilstrækkeligt godtgjort, at as kroniske smertetilstand er en
følge af færdselsuheldet. det kan efter vores opfattelse ikke føre til en anden bedømmelse, at
                                               - 3 -
hun forud for færdselsuheldet var rask, og at der ikke er oplysninger om forudbestående lidel-
ser af betydning.
vi stemmer derfor for at stadfæste dommen.
dommerne per walsøe og vibeke rønne udtaler:
ved retslægerådets besvarelse af spørgsmål a, b og c er det godtgjort, at a pådrog sig en
forvridning af halshvirvelsøjlen ved færdselsuheldet den 3. juli 2002. efter bevisførelsen, her-
under speciallæge hans-henrik ibfelts erklæring af 29. oktober 2002, lægger vi til grund, at
hun har de typiske følger efter whiplash. as symptomer i form af kraftig hovedpine, smerter i
nakken og snurrende fornemmelse ud i venstre arm opstod, som det fremgår af attest af 4. juli
2002 fra skadestuen på amtssygehuset i glostrup, umiddelbart efter færdselsuheldet.
efter retslægerådets besvarelse af spørgsmål a kan det endvidere lægges til grund, at a efter-
følgende har udviklet en kronisk smertetilstand (eller et whiplash-syndrom). vi finder, at
uheldet, bl.a. når henses til oplysningerne om hastighedsændringen for as bil, må anses for at
have været egnet til at fremkalde denne tilstand.
a var indtil færdselsuheldet fuldt arbejdsdygtig, og hun må endvidere anses for at have været
fuldstændig rask på uheldstidspunktet. umiddelbart efter uheldet blev hun sygemeldt på fuld
tid i en uge og derefter deltidssygemeldt, men kunne af helbredsmæssige grunde kun arbejde
et par timer om dagen. den 1. november 2002 blev hun atter fuldtidssygemeldt.
under de anførte omstændigheder finder vi det tilstrækkeligt godtgjort, at det er færdselsuhel-
det, der har forårsaget de skader, som danner grundlag for as erstatningskrav.
vi finder ikke, at retslægerådets svar på spørgsmål c, hvoraf det fremgår, at det er ”vanske-
ligt” for rådet at udtale sig om årsagen til as kroniske smertetilstand (whiplash-syndrom), og
svar på spørgsmål d, hvor det anføres, at relationen mellem as smertetilstand (whiplash-syn-
drom) og færdselsuheldet er ”usikker”, kan føre til en anden erstatningsretlig bedømmelse af
årsagssammenhængen.
                                              - 4 -
for så vidt angår erstatningens størrelse finder vi at kunne lægge beløbet i as påstand til
grund og stemmer derfor for at tage denne til følge.
der afsiges dom efter stemmeflertallet.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a betale 125.000 kr. til trygvesta forsikring a/s.
sagsomkostningsbeløbene skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse og
forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                                             udskrift
                                                  af
                                   højesterets dombog
                              højesterets dom
                            afsagt onsdag den 26. juni 2013
sag 312/2012
(1. afdeling)
a
(advokat michael amstrup)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat david auken)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 12. afdeling den 11. september 2012.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: børge dahl, lene pagter kristensen, marianne
højgaard pedersen, poul dahl jensen, michael rekling, lars hjortnæs og jens kruse
mikkelsen.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
anbringender
parterne har gentaget deres anbringender.
a har til støtte for, at skatteministeriet er erstatningsansvarlig, supplerende anført, at køretøjet
er afgiftsberigtiget forkert, fordi man burde have foretaget afgiftsberegningen efter registre-
ringsafgiftslovens § 8, stk. 1, på grundlag af slutsedlen mellem ham og v, som det må lægges
til grund, at f (også kaldet g) medbragte til afgiftsberigtigelsen, og i anden række fordi der på
daværende tidspunkt ikke var anmeldt en standardpris for den pågældende bil. den afgifts-
                                                - 2 -
pligtige værdi skulle derfor have været fastsat skønsmæssigt efter registreringsafgiftslovens §
9, stk. 4, hvis prisen til slutbrugeren ikke var dokumenteret. hvis skatteministeriet havde fo-
retaget en korrekt sagsbehandling, ville der ikke senere være rejst et hæftelseskrav over for
ham.
skatteministeriet har heroverfor supplerende anført, at det må lægges til grund, at f (også kal-
det g) ikke i forbindelse med afgiftsberigtigelsen oplyste, at bilen skulle videresælges, men at
v efterfølgende har førstegangsindregistreret bilen i a’s navn. det kan derfor ikke bebrejdes
skatteministeriet, at man ved afgiftsberigtigelsen tog udgangspunkt i v’s købspris efter regi-
streringsafgiftslovens § 8, stk. 1. den omstændighed, at myndighederne er blevet besveget,
kan ikke føre til, at kravet mod a bortfalder.
supplerende sagsfremstilling
skatteministeriet har på forespørgsel oplyst, at der den 23. oktober 2006 – hvor a’s merce-
des-benz cl 500 blev anmeldt til afgiftsberigtigelse af v – ikke var anmeldt en standardpris
(”almindelig pris”), som efter registreringsafgiftslovens § 9, stk. 2, jf. stk. 1, kunne anvendes
ved afgiftsberigtigelse af denne bil. importøren anmeldte først en standardpris i februar 2007.
skat har den 19. april 2013 truffet afgørelse over for a om værdiansættelse af den pågæl-
dende mercedes-benz cl 500. af afgørelsen fremgår bl.a.:
       ”skat har truffet afgørelse om værdiansættelse af følgende køretøj:
       mærke:              mercedes-benz
       model:              cl 500
       stel nr.:           …
       østre landsret har ved dom af 11. september 2012 fastslået at de ikke er omfattet af
       skats praksis og at de derfor hæfter for den manglende registreringsafgift vedrørende
       ovenstående køretøj.
       på tidspunktet for køretøjets anmeldelse til afgiftsberigtigelse, den 23. oktober 2006, var
       der ikke anmeldt en standardpris for en tilsvarende model.
       med henvisning til registreringsafgiftslovens (ral) § 9, stk. 4, er det derfor nødvendigt
       at fastsætte den afgiftspligtige værdi skønsmæssigt.
       skat v/motorkompetencecenter høje-taastrup, har derfor den 5. november 2012 fast-
       sat køretøjets afgiftspligtige værdi skønsmæssigt, jf. bilag 1-15.
                                                - 3 -
       skat har ikke modtaget en indsigelse til skats forslag til den egentlige værdiansæt-
       telse af køretøjet (dateret den 17. januar 2013), hvorfor afgørelse om værdiansættelsen
       er i overensstemmelse hermed.
       de ovenfor nævnte bilag er tidligere fremsendt med skats forslag, hvorfor der henvi-
       ses hertil.
       afgift beregnet og betalt ved anmeldelse                                          529.204 kr.
       afgift beregnet ved vurdering efter ral § 9, stk. 4, jf. bilag 1-4              1.779.857 kr.
       efteropkrævning af unddraget afgift                                             1.250.653 kr.
       ...”
a har fået henstand med betaling af afgiftsbeløbet frem til højesterets afgørelse i denne sag.
indehaveren af v, f (også kaldet g), blev ved østre landsrets ankedom af 20. juni 2012
idømt fængsel i 3 år og 6 måneder samt en tillægsbøde på 16,5 mio. kr. for særlig grov af-
giftssvig efter straffelovens § 289, jf. registreringsafgiftslovens § 27, stk. 3, jf. stk. 1, nr. 1,
ved at have unddraget registreringsafgift ved indførsel af i alt 45 biler fra tyskland i perioden
fra 5. oktober 2006 til 2. oktober 2007, herunder den mercedes-benz cl 500, som a købte,
og som blev anmeldt til afgiftsberigtigelse hos skat den 23. oktober 2012.
a blev ved københavns byrets dom af 24. august 2012 frifundet for groft uagtsom medvirken
til unddragelse af registreringsafgift efter registreringsafgiftslovens § 27, stk. 1, nr. 1, jf. § 9,
stk. 2, i forbindelse med hans køb af den mercedes-benz cl 500, som denne sag angår, og
hans efterfølgende køb i marts 2007 af en jaguar xkr convertible. procesbevillingsnævnet
afslog den 12. oktober 2012 anklagemyndighedens ansøgning om anketilladelse.
f (også kaldet g) har både under straffesagen mod ham selv og under straffesagen mod a
forklaret, at han medbragte slutsedlen med a ved afgiftsberigtigelsen af den mercedes benz
cl 500, som denne sag angår. de ansatte ved skat har forklaret, at de ikke husker at have
set de slutsedler, som f (også kaldet g) lavede med sine kunder.
det fremgår af v’s anmeldelse til skat om afgiftsberigtigelse af den mercedes-benz cl
500, som sagen angår, at den afgiftspligtige værdi var angivet til 321.086 kr., hvilket ifølge
                                               - 4 -
skatteministeriet svarer til f’s (også kaldet g) købspris i henhold til den falske faktura
(32.700 eur) med tillæg af minimumsavance på 9 pct. og moms.
supplerende retsgrundlag
registreringsafgiftsloven indeholdt i oktober 2006 bl.a. følgende bestemmelser:
      ”afgiftspligtige køretøjer
      § 1. der svares afgift til statskassen af motorkøretøjer, som skal registreres efter færd-
      selsloven, og af påhængs- og sættevogne til sådanne motorkøretøjer. afgiften svares i
      forbindelse med et køretøjs første registrering, medmindre andet følger af bestemmel-
      serne i denne lov.
      …
      afgiftspligtig værdi
      § 8. den afgiftspligtige værdi for et nyt køretøj er dets almindelige pris, indbefattet
      merværdiafgift, men uden afgift efter denne lov, ved salg til bruger her i landet på regi-
      streringstidspunktet eller, hvis told- og skatteforvaltningen inden køretøjets registrering
      udsteder bevis for afgiftsberigtigelsen, på tidspunktet for bevisets udstedelse. i den af-
      giftspligtige værdi af nye køretøjer indregnes altid mindst 9 pct. i samlet avance for im-
      portør og forhandler. …
      …
      § 9. den almindelige pris for et nyt køretøj ved salg til bruger kan anmeldes for told- og
      skatteforvaltningen af den, som har fastsat prisen. anmeldelsen skal indeholde oplys-
      ninger om, hvilket udstyr den anmeldte pris omfatter.
      stk. 2. er der anmeldt en pris for et køretøj efter stk. 1, anvendes denne pris som køre-
      tøjets afgiftspligtige værdi. såfremt køretøjet sælges til en højere pris end den, der er
      anmeldt efter stk. 1, anvendes dog denne salgspris som køretøjets afgiftspligtige værdi.
      køretøjet kan ikke afgiftsberigtiges på grundlag af en lavere pris end den anmeldte,
      medmindre det kan godtgøres, at den lavere pris indeholder de elementer, som efter § 8,
      stk. 1 og 3, indgår i den afgiftspligtige værdi. …
      …
      stk. 4. er der ikke over for told- og skatteforvaltningen anmeldt pris for et nyt køretøj,
      eller er betingelserne efter stk. 2 om afgiftsberigtigelse på grundlag af en lavere pris end
      den anmeldte ikke opfyldt, fastsættes den afgiftspligtige værdi af køretøjet skønsmæs-
      sigt, jf. dog stk. 5.
      …
      afregning af afgift fra ikkeregistrerede virksomheder m.m.
                                                  - 5 -
       § 19. i tilfælde, hvor det ikke efter § 15 påhviler en registreret virksomhed at svare af-
       gift af et køretøj, skal afgiften være betalt til told- og skatteforvaltningen, forinden kø-
       retøjet anmeldes til registrering eller anmeldelse af ejerskifte for køretøjet finder sted, jf.
       dog § 3 a, § 3 b, stk. 3, og § 3 c, eller inden køretøjet tages i brug efter reparation eller
       ombygning.
       stk. 2. for betaling af afgift hæfter ejeren eller den, i hvis navn køretøjet registreres, jf.
       dog § 3 a, stk. 4.”
højesterets begrundelse og resultat
sagens hovedspørgsmål
sagen rejser navnlig tre spørgsmål. for det første om a som køber af en parallelimporteret
mercedes-benz cl 500 hæfter for et efterbetalingskrav i anledning af, at der er betalt for lidt i
registreringsafgift, i en situation, hvor han havde videresolgt bilen, da kravet blev rejst. for
det andet om han i bekræftende fald efter skats praksis om undladelse af efteropkrævning af
registreringsafgift skal fritages for betaling på grund af god tro om afgiftsbetalingens rigtig-
hed. for det tredje om skatteministeriet – som følge af forkert afgiftsberigtigelse af bilen,
mangelfuld kontrol af fremlagte dokumenter eller mangelfuld uddannelse og instruktion af
personalet – er erstatningsansvarlig for det tab, som a måtte lide som følge af efteropkræv-
ning af registreringsafgift.
hæftelse for registreringsafgift
efter lov om registreringsafgift af motorkøretøjer er det den almindelige regel, at der svares
afgift ved et køretøjs første registrering. der skal dog også svares afgift i visse tilfælde af re-
paration og ombygning. for betaling af afgiften hæfter efter den dagældende § 19, stk. 2,
”ejeren” eller ”den, i hvis navn køretøjet registreres”. første led (”ejeren”) blev indsat ved
lov nr. 361 af 6. juni 1991 og angår alene de tilfælde, hvor der skal betales afgift efter repara-
tion eller ombygning, jf. folketingstidende 1990-91, tillæg a, sp. 3032. andet led (”den, i
hvis navn køretøjet registreres”) må som nærmere begrundet af landsretten forstås således, at
den, i hvis navn første registrering foretages, hæfter for afgiften, også selv om køretøjet er
videreoverdraget. hæftelsen omfatter, hvad afgiften efter loven skal beregnes til.
med disse bemærkninger tiltræder højesteret, at a efter loven hæfter for den ikke-betalte re-
gistreringsafgift på den mercedes-benz cl 500, som sagen angår.
                                               - 6 -
fritagelse for hæftelse i henhold til praksis
efter skats praksis gøres den objektive hæftelse for registreringsafgiften ikke gældende
over for en godtroende omsætningserhverver, som hos en forhandler har købt et køretøj, der
viser sig ikke at være korrekt afgiftsberigtiget. dette sker ud fra den betragtning, at køberen
normalt må kunne forvente af en forhandler, at denne har betalt den afgift af køretøjet, der
kræves efter registreringsafgiftsloven.
højesteret tiltræder af de grunde, som landsretten har anført, at a ved erhvervelsen af bilen
ikke kan anses for at have været i god tro med hensyn til, at der var betalt fuld registreringsaf-
gift, og at han således ikke er omfattet af skats administrative praksis for ikke at efterop-
kræve manglende registreringsafgift.
erstatningskrav mod skatteministeriet
a har anført, at skatteministeriet er erstatningsansvarlig for hans tab ved efteropkrævning af
registreringsafgift. han har i den forbindelse anført, at der er sket en forkert afgiftsberigtigelse
af bilen, fordi man burde have foretaget afgiftsberegningen efter registreringsafgiftslovens §
8, stk. 1, på grundlag af slutsedlen mellem ham og v, som det må lægges til grund, at f (også
kaldet g) medbragte til afgiftsberigtigelsen, og i anden række fordi den afgiftspligtige værdi
skulle have været fastsat skønsmæssigt efter registreringsafgiftslovens § 9, stk. 4. han har
endvidere anført, at der er foretaget en mangelfuld kontrol af de fremlagte dokumenter i den
konkrete sag, og at der har været en generelt mangelfuld uddannelse og instruktion af perso-
nalet.
det må efter bevisførelsen lægges til grund, at afgiftsberigtigelsen er sket på grundlag af den
falske købsfaktura, fordi f (også kaldet g) foreviste denne for skat og ikke som hævdet en
salgsslutseddel. med disse bemærkninger og i øvrigt af de grunde, der er anført af landsretten,
tiltræder højesteret, at det ikke er godtgjort, at skat har handlet ansvarspådragende. hertil
kommer i øvrigt, at a ikke lider et erstatningsretligt beskyttet tab ved at blive afkrævet det
manglende afgiftsbeløb, som han efter loven hæfter for, og som han ikke efter den foran om-
talte administrative praksis kan fritages for at betale, da han ikke var i god tro.
med disse bemærkninger tiltræder højesteret, at skatteministeriet skal frifindes for as på-
stand om erstatningsansvar.
                                               - 7 -
konklusion
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a betale 100.000 kr. til skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                       afsagt fredag den 17. september 2010
sag 182/2007
(1. afdeling)
grundejerforeningen sandtoften
(advokat ole møller jespersen)
mod
vejle kommune
(advokat erik hørlyck)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 14. afdeling den 22. februar 2007.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, peter blok, lene pagter kristensen,
marianne højgaard pedersen og henrik waaben.
påstande
appellanten, grundejerforeningen sandtoften, har nedlagt påstand om, at indstævnte, vejle
kommune, skal anerkende at være erstatningsansvarlig over for grundejerforeningen i anled-
ning af,
1) at den stillede garanti på 643.500 kr. ikke havde tilstrækkelig beløbsmæssig størrelse, og
2) at kommunen nedskrev garantien.
vejle kommune har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
for højesteret har der været gennemført syn og skøn ved konstruktør, projektleder keld ol-
sen. syn og skønnet blev gennemført på baggrund af bl.a. projektbeskrivelser i bilag 67-69. i
skønsmandens erklæring af 2. februar 2009 er det bl.a. anført, at han har ladet foretage prøve-
opgravninger tre forskellige steder i vejanlægget. prøverne viste, at vejanlægget ikke er op-
                                               - 2 -
bygget som anført i projektet, idet der i væsentligt omfang mangler sand- og grusmateriale.
de observerede fald på vejanlægget er ikke tilstrækkelige (konstateret tværfald på 6-13 pro-
mille mod min. 20 promille i en af projekttegningerne), og vejen skulle efter projektet have
været 5,50 m bred, men var kun mellem 5,11 og 5,20 m bred. med hensyn til rendestens-
brønde var der kun udført 6 stk. i forhold til de projekterede 10. den største afstand mellem
brøndene er på 72 m, idet de fleste dog ligger med en indbyrdes afstand på mellem 30 og 55
m. skønsmanden har oplyst, at der ingen norm er for antallet af rendestensbrønde, da det er et
funktionskrav, men ifølge kommunens almindelige betingelser for godkendelse må afstanden
mellem rendestensbrønde max. udgøre 15-25 m. enkelte rendestensbrønde er endvidere for-
kert placeret, idet de ligger højere end den omgivende belægning eller på en måde, som med-
fører, at vandet ved kraftigt regnvejr strømmer forbi dem. der er ikke anlagt den markvej,
som fremgår af projekttegningerne. han har anslået udgifterne til udførelse af de arbejder,
som fremgår af en af projekttegningerne, til 1.150.855 kr. ekskl. moms beregnet i forhold til
byggeindekset i 1. kvartal 2000. der vil dog kunne spares cirka 115.000 kr. ekskl. moms, da
normale kvalitetsparametre på råjordsstyrker ikke tilsiger bundgruslagstykkelser som det
projekterede.
anbringender
grundejerforeningen har supplerende gjort gældende, at syn og skønnet har dokumenteret, at
de udførte arbejder ikke er i overensstemmelse med de projekterede arbejder og på flere
punkter heller ikke er i overensstemmelse med de betingelser, som kommunen har fastsat for
godkendelse. det har selv uden indgreb eller tekniske hjælpemidler været muligt for kommu-
nen at konstatere, at f.eks. rendestensbrønde ikke er opført blot tilnærmelsesvist i overens-
stemmelse med kommunens egne krav. kommunen har derfor ikke været berettiget til at fri-
give den stillede garanti. syn og skønnet har endvidere vist, at garantistillelsen kun udgør 56
% af de omkostninger, der er forbundet med byggemodningen.
kommunen har heroverfor anført, at syn og skønnet er foretaget på grundlag af 3 projektteg-
ninger, hvoraf ingen dannede grundlag for kommunens godkendelse af projektet. alle 3 teg-
ninger er udarbejdet efter kommunens godkendelse, og 2 af tegningerne har aldrig været ind-
sendt til kommunen. syn og skønnet har endvidere ikke vist, at der fortsat er mangler ved
byggemodningen i forhold til de krav, som kommunen har stillet efter byggelovens § 4, stk. 1.
                                                - 3 -
det er ikke dokumenteret, at de eventuelle resterende forpligtelser ikke kan dækkes af det
beløb på 40.000 kr., som er tilbage i henhold til garantien.
lovforarbejder
af bemærkningerne til byggelovens § 4 (folketingstidende 1974-75, 2. saml., tillæg a, sp.
2857-58) fremgår:
      ”stk. 1 fastsætter de grundbetingelser, som må være opfyldt, for at en grund overhove-
      det må bebygges: at der er lovlig vejadgang, lovlige afløbsforhold, lovlig drikkevands-
      forsyning samt adgang til brandslukning.
      …
      i stk. 2 er foreslået en ny bestemmelse, som går ud på, at der skal kunne stilles krav om
      sikkerhedsstillelse, såfremt betingelserne efter stk. 1 ikke er opfyldt, når byggeriet på-
      begyndes. denne regel er ikke begrundet i samfundets interesse i bestemmelsernes
      overholdelse, thi dette kan opnås gennem bygningsmyndighedens adgang til at nægte
      tilladelse til påbegyndelse eller ibrugtagning, inden forholdene er bragt i orden. det fo-
      rekommer imidlertid ikke så sjældent, at foretagender, som opfører huse til salg, afhæn-
      der husene, inden de er færdige, og forlader byggerierne, inden byggemodningsarbej-
      derne er fuldført. resultatet er da ofte blevet, at køberne har måttet betale udgifterne to
      gange, nemlig dels i købesummen, dels til de nye entreprenører, som har færdiggjort ar-
      bejdet. forslaget tager sigte på at beskytte køberne imod sådanne situationer. krav om
      sikkerhedsstillelse fra foretagendet vil navnlig være praktisk ved vejarbejder, der ofte
      først afsluttes, når byggeriet i øvrigt er fuldført.”
højesterets begrundelse og resultat
højesteret finder det ikke godtgjort, at vejle kommune har begået en ansvarspådragende fejl
ved fastsættelsen af størrelsen af den garanti, som erko bau aps blev afkrævet i medfør af
byggelovens § 4, stk. 2.
højesteret finder det endvidere ikke godtgjort, at der forelå så åbenbare og væsentlige mang-
ler ved de udførte byggemodningsarbejder, at kommunen har handlet ansvarspådragende over
for grundkøberne (grundejerforeningen) ved at nedskrive garantien som sket.
med disse bemærkninger og i øvrigt af de grunde, landsretten har anført, stadfæster højesteret
dommen.
                                      thi kendes for ret:
                                               - 4 -
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal grundejerforeningen sandtoften betale 100.000 kr. til
vejle kommune.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.