text:
lkr
                                          udskrift
                                                af
                          sø- & handelsrettens dombog
                                         ____________
den 12. april 2016 kl. 10.00 blev retten sat af kst. dommer lise krüger andersen.
der foretoges:
b-234-15
s aps under konkurs
(kurator, advokat boris frederiksen ved advokatfuldmægtig mette halmø rasmussen)
mod
x1
(advokat khuram ahmed, beskikket)
og
b-235-15
s aps under konkurs
(kurator, advokat boris frederiksen ved advokatfuldmægtig mette halmø rasmussen)
mod
x2
(advokat khuram ahmed, beskikket)
                                                -2-
der afsagdes sålydende
                                          kendelse:
indledning og påstande
denne sag drejer sig om konkurskarantæne i tilknytning til behandling af konkursboet efter
s aps.
kurator har nedlagt påstand om, at x1 og x2 pålægges konkurskarantæne i tre år.
x1 og x2 har nedlagt påstand om frifindelse.
oplysninger i sagen
s aps er stiftet den 15. marts 2011 af aktieselskabet stakemann med en selskabskapital på
80.000 kr. x2 har siden den 2. januar 2013 og frem til den … 2015 været registreret som direk-
tør i selskabet. selskabets formål var at drive restaurationsvirksomhed.
på baggrund af en konkursbegæring af 17. december 2014 modtaget i retten den 18. decem-
ber 2015, blev selskabet den … 2015 taget under konkursbehandling, og advokat boris frede-
riksen blev samtidig udpeget som kurator i konkursboet.
skifteretten har den 28. maj 2015 taget kurators indstilling om at indlede konkurskarantæne-
sag mod x1 og x2 til følge.
                                                     -3-
skat
den 12. august 2014 sendte skat forslag til afgørelse om ændring af selskabets moms og a-
skat/arbejdsmarkedsbidrag for perioden 1. januar 2013 til 31. december 2013. skats forslag
blev fulgt op af skats endelige afgørelse af 7. oktober 2014, hvor selskabet blev pålagt at be-
tale yderligere 239.995 kr. i moms, 76.797 kr. i arbejdsmarkedsbidrag og 485.750 kr. i a-skat.
af afgørelsen fremgår blandt andet:
      ”ligeledes har skat konstateret for ovenstående 3 underleverandører, at deres fremsendte fak-
      turaer er mangelfulde med hensyn til specifikation af det udførte arbejde samt oplysning om
      hvor arbejdet er udført. der er på størstedelen af de modtagne faktura udelukkende påført
      ”rengøring”. det fremgår ikke af fakturaerne nærmere specifikation af det udførte arbejde eller
      hvor dette er udført. skat anser således ikke de pågældende fakturaer opfylder betingelserne i
      bekendtgørelse nr. 814 af 24. juni 2013 til momslovens § 61, idet der af fakturaen ikke fremgår
      hvor arbejdet er udført, eller hvad der præcis er leveret m.v.
      …
      konsekvensen af, at skat ikke anser selskab1, selskab2 og selskab3 for at have leveret ar-
      bejdskraft til s aps er, at der ikke kan godkendes skatte- og momsmæssigt fradrag for udgiften
      til disse 3 underleverandører.
      i stedet anses udgiften til underleverandører eksklusiv moms for værende udgiften til lønnin-
      ger.
      skat har ikke mulighed for at identificere de medarbejdere, der rent faktisk har udført arbej-
      det.
      s aps hæfter herefter for ikke indeholdt og angivet am-bidrag og a-skat heraf. udgiften til
      lønninger svarer til udgiften eksklusiv moms.
      det er skats opfattelse, at de modtagne fakturaer fra selskab1, selskab2 og selskab3 er udfær-
      diget alene med det formål, at indehaver kan trække penge ud af virksomheden, og der kan til-
      bydes sort arbejdet til ansatte og profit til indehaver. s aps hæfter derfor for ikke-indeholdt
      am-bidrag og a-skat, idet skat anser s aps for at være den reelle arbejdsgiver for de ansatte.
      der godkendes foreløbigt fradrag vedrørende de øvrige underleverandører. såfremt der frem-
      kommer nye oplysninger i sagen, vil fradragsretten blive genoptaget.
      …
      1.2. selskabets bemærkninger
      selskabets revisor har i skrivelse af 19. september 2014 anført følgende …:
          ’jeg vil begynde med at takke for det viste hensyn vedr. udsættelse af svarfristen til
          22. september i år.
                                           -4-
efter gennemgang af deres forslag af 12. august i år vil jeg for ovennævnte klients
vegne meddele, at det opgjorte forslag ikke vil blive bekræftet på nogen måder. vi er
enige om, at deres skrivelse af 2. april i år ikke er besvaret indtil nu. med vedlagte
dokumentationer samt oplysninger vil vi anse at deres nævnte skrivelse vil blive be-
svaret.
årsagerne til at forslaget ikke kan godkendes er blandt andet, at min klient tager
stærkt afstand for deres påstand om at sætte min klient i samme bås som ’buffervirk-
somhed’ samt at have haft benyttet sig af sort arbejde. disse forhold vil under alle om-
stændigheder ikke bekræftes, da der ikke har været aktiviteter af nævnte under sel-
skabets drift.
jeg vil hermed beskrive samarbejdsforholdet med de nævnte selskaber som er følgen-
de:
underleverandør selskab2
min klient meddeler, at samarbejdet påbegyndte 1. april 2013 som samarbejdskontrak-
ten også bekræfter. min klient er blevet kontaktet telefonisk af en person, hvor navnet
han usikkert husker som basim for selskabets vegne. under dette opkald aftaltes der
for et møde på selskabsadressen i rødovre. under dette møde blev han præsenteret
for direktøren for selskabet med navnet prasa. han talte ikke dansk med gebrokkent
engelsk. vilkår for aftalen blev drøftet, hvor samarbejdet begyndte.
dette forhold fortsatte i hele april. min klient har ikke benyttet sig af dette selskabs
ydelse i maj 2013. pga. underleverandøren meddelte, at han ikke kunne levere ydel-
serne i denne måned af private årsager.
pr. 3. juni 2013 påbegyndte samarbejdet igen og fortsatte frem til 26. juli 2013, hvor
underleverandøren ikke ville fortsætte i branchen. disse præcise dato meddeles pga.
arbejdssedler samt skriftlig korrespondance med selskabets direktør, som også ved-
lægges.
underleverandør selskab3
samarbejdet påbegyndte 29. april 2013 ved at folk fra selskab2 præsenterede dette sel-
skab, da de ikke kunne varetage opgaverne i maj 2013. kontaktpersonen var en vis
person med navnet sajja. min klient tog imod tilbuddet, da den var billigere, men det
leverede ydelse var på grænsen af uacceptabel. aftalen blev indgået på selskab2
adresse i rødovre. der blev ikke udarbejdet samarbejdskontrakt, fordi man ikke for-
ventede, at samarbejdet ville fortsætte, men pga. manglende alternativ har man be-
holdt samarbejdet frem til 29. maj 2013.
underleverandør selskab1
ved samarbejdsophør med selskab2 er man via dette selskab anbefalet til at samar-
bejde med selskabet selskab1. ca. en uge for ophørsdato er samarbejdet gennemgået
på selskab1’ adresse i vanløse sammen med en repræsentant fra selskab2 som navnet
ikke huskes. min klient husker dog at repræsentanten talte flydende dansk. men ikke
dansker, måske fra pakistan eller indien. direktøren for selskabet blev præsenteret
med navnet james. personen talte ikke dansk, men engelsk på et godt niveau. samar-
bejdet påbegyndte 1. august 2013 og frem til november 2012 ifølge arbejdssedler. ar-
bejdssedler for august vedlægges.
                                           -5-
min klient husker ikke helt selskab1 bankforhold, men er overbevist om at have over-
ført beløbene til konti som tilhører underleverandør selskabet.
de nævner endvidere, at selskab1’s adresse er ukendt og ikke kunne lokaliseres. jer er
ikke bekendt med, hvornår skat har udført denne kontrol, men under samarbejdspe-
rioden har dette adresse eksisteret ifølge min klient. hvad der på et senere tidspunkt
er sket, er min klient uvidende om.
de oplyser, at direktøren for selskab3 er udrejst til australien 24. juni 2013. min klient
har aldrig mødt denne person som nævnt har han mødt en repræsentant for selskabet
som var sajja. i øvrigt er samarbejdet ophørt 29. april 2013, så ud fra deres oplysning
var direktøren i danmark i samarbejdsperioden.
endvidere oplyser de om selskab2’s omsætningstal samt antal ansatte. det er mærk-
værdigt, at de mener, at med det antal oplyste ansatte kan dette omsætningsniveau
ikke kan opnås uden at beskylde sort arbejde i dette selskab, men beskylder min klient
for at have sort arbejde og endda have betalt disse med indtjening via kædesvig.
ifølge deres skrivelse beskriver de forholdene og transaktionerne i nævnte selskaber,
som min klient ikke har eller kunne have haft jordisk chance for at undersøge.
der er tale om juridisk uafhængige selskaber, hvor ingen af parterne kan eller har ret
til at have indflydelse i de enkelte selskabers interne aktiviteter.
min klient er overbevist om at have overholdt alle de nødvendige forhold, der kunne
opstå som også samarbejdskontraktens bestemmelser beskriver tydeligt.
disse selskaber har udført rengøringsopgaver på anviste pladser for min klient, men
hvis underleverandørerne ikke har overholdt deres forpligtelser overfor det offentlige
eller videre betaler til andre selskaber kan på ingen måder hæftes overfor min klient.
min klient har foretaget alle betalinger via bankoverførsler samt har alle de dokumen-
tationer der er nødvendige for at bekræfte samarbejdet. hvad disse selskaber så er in-
volveret i mener vi ikke s aps kan stå til ansvar overfor. som nævnt, de oplysninger
de giver er et videre forløb efter min klient foretager sine betalinger, hvorfor min kli-
ent ikke kan og vil stå til ansvar overfor.
min klient kan heller ikke hæftes ansvarlig for at underleverandør selskaberne ikke
har indleveret regnskab til det offentlige, da min klient kun har indflydelse og ansvar
overfor s aps. min klient har overholdt alle sine forpligtelser overfor det offentlige
med blandt andet angive moms, a-skat og årsrapport.
ud fra de dokumentationer der er besiddelse af nu, er vi overbevist om at betalinger
til de udførte opgaver ikke er mangelfuld, hvorfor der ikke kan nægtes fradrag for
måde moms og skat. vi mener helt bestemt at min klient har løftet bevisbyrden for det
adspurgte, hvorimod skat endnu ikke har løftet bevisbyrden for at min klient skulle
have benyttet sig af sort arbejdskraft, men bygger på ren gætteri med blandt andet
ordlyden ’skat har ikke mulighed ofr at identificere de medarbejder, der rent faktisk
har udført arbejdet’.
                                                    -6-
          min klient har ikke benyttet sort arbejdskraft, hvorfor af den grund ikke er forpligtet
          eller ret til at indeholde am-bidrag og a-skat.
          jeg ser frem til at de vil gennemgå deres forslag endnu én gang med forventning om
          at de vil opnå en mere retfærdig ansvarsfordelinger for de omtalte selskabers aktivite-
          ter.
          endeligt bekræftes der at følgende dokumenter vedlægges:
                   arbejdssedler for ugerne 14-18 og 23-30 2013 for selskab2
                   korrespondancer med selskab2
                   arbejdssedler for ugerne 31-36 2013 for selskab1
                   korrespondance med selskab1
                   arbejdssedler for ugerne 18-22 for selskab3’
          …
      1.4. skats endelige afgørelse
      …
      skat fastholder sit forslag, idet skat er af den opfattelse, at selskab1 og selskab2 skal
      anses for fiktive virksomheder …
      selskab2 kan ikke leverer de ydelser der fremgår af fremsendte fakturaer til s aps da sel-
      skabet udelukkende har 2 ansatte. virksomheden har ikke kunnet lokaliseres af skat, og
      selskab2 har ikke nogen virksomhedsdrift i henhold til bankkontoudtog modtaget for
      selskab2.
      selskab1 har påført bankkonto nummer på fakturaer før kontoen eksisterer, og selskab1
      har ukendt adresse. ligeledes har selskabet ikke nogen virksomhedsdrift i henhold til
      bankkontoudtog modtaget for selskab1.
      selskab3 er ligeledes af skat konstateret som ’buffervirksomhed’ i forbindelse med kæ-
      desvig, jf. skats gennemgang af selskabet, hvor hovedparten af indsætninger hos sel-
      skab3 er overført til øvrige selskaber der efter skats opfattelser indgår i arrangeret kæ-
      desvig.
      skat opkræver herefter stadig 76.797 kr. for manglende indeholdt am-bidrag samt
      485.750 kr. for manglende indehold a-skat. i alt 562.547 kr. …
      ligeledes nægtes s aps fradrag for købsmoms med i alt 239.995 kr.”
selskabet påklagede skats afgørelse til skatteankestyrelsen den 9. december 2014. på bag-
grund af selskabets konkurs er klagesagen efterfølgende blevet trukket tilbage.
selskabet har ikke betalt a-skat og arbejdsmarkedsbidrag fra oktober 2013 til oktober 2014
og moms for 1., 3. og 4. kvartal 2013 og 1. og 2. kvartal 2014.
                                               -7-
øvrige omstændigheder
selskabet har senest indleveret årsrapport for perioden 1. januar 2013 til 31. december 2013.
det fremgår heraf, at selskabet havde et negativt resultat på ca. 105.000 kr.
selskabet har anvendt deyhan revision v/revisor vural öztürk. kurator har fået udleveret
fysisk bogføringsmateriale for perioden 1. januar 2014 til 30. september 2014, ligesom kurator
har fået udleveret resultatopgørelse og balance for 1. januar 2013 til 30. juni 2013, kontospeci-
fikationer for underleverandører 2013 og kopi af faktura for hver underleverandør, som sel-
skabet har benyttet.
af selskabets bankkontoudtog fremgår, at selskabet i 4. kvartal 2014 har haft momspligtig
indkomst og har udbetalt løn til en række af selskabets ansatte.
der er i konkursboet anmeldt krav i medfør af konkurslovens § 97 for ca. 1,7 mio. kr., hvoraf
skats krav udgør ca. 1,5 mio. kr.
forklaringer
der er afgivet forklaring af x2 og x1,
x2 har forklaret blandet andet, at hun til daglig arbejder som afspændingspædagog. hun har
tidligere arbejdet i hjemmeplejen, hvor hun har gjort rent. hun havde omkring årsskiftet
2012/2013 et arbejde, som hun ikke så nogen fremtid i, så i januar 2013 gik hun selvstændig
inden for et fag, som hun kendte, og blev registreret som direktør i s aps.
det var meningen, at s aps indledningsvist skulle foretage rengøring. herefter var det tan-
ken at udvide servicetilbuddene til hjemmepleje. hun arbejdede fuldtid ved siden af, da hun
skulle have sikret en indkomst. det var revisor, der foretog de nødvendige indledende æn-
dringer. det var en forglemmelse, at selskabets formål ikke blev rettet.
                                              -8-
x1 hjalp hende med at komme i gang. hun stod for kontakten til kunderne. han stod for det
praktiske. han var ude på pladserne.
i maj 2013 underskrev hun et regnskab for 2012. hun skrev under, fordi hun fik at vide, at
hun skulle. hun fik ikke at vide, hvad selskabet havde lavet tidligere. hun hæftede sig ikke
ved, hvad selskabets karakter var, før hun overtog det.
de indberettede løbende moms og a-skat ved hjælp fra revisor. de samlede bilag i en mappe
og afleverede dem til revisor hver 14 dag/ 1 gang om måneden. selskabets bankkonto var i
arbejdernes landsbank. de havde begge adgang til kontoen. x1 fik adgang til kontoen, fordi
han stod for den daglige drift. det var det mest praktiske.
hun var aktiv indtil april/maj 2014, hvor hun blev syg. hun nåede ikke at blive tilknyttet sel-
skabet fuld tid. da hun blev syg, overtog x1 hendes arbejde. på det tidspunkt så det ud til, at
selskabet var på vej frem. hun blev ikke afregistreret, fordi hun ikke tænkte på så meget an-
det end at overleve.
de havde både egne medarbejdere og underleverandører. det var x1, der skaffede og havde
kontakt til underleverandørerne. de kontrollerede, om underleverandørerne var registreret
på skats hjemmeside.
firma1 var deres største kunde. det var x1, der udskrev fakturaerne til kunderne. kunderne
betalte til deres bankkonto. betalingerne til medarbejder og underleverandører skete også
via bankkontoen.
hun har udført arbejde for selskabet. det var hendes projekt. hun arbejdede nok 1-2 timer
om ugen. hun modtog ikke løn for sit arbejde for selskabet.
selskabet havde ikke kreditfaciliteter. det var ikke nødvendigt. hun bryder sig ikke om at
købe på kredit. det var x1, der stod for budgetterne
                                                -9-
x1 har forklaret blandt andet, at x1 er et kaldenavn. han hedder rigtigt x1. selskabet lavede
rengøring. han blev tilknyttet selskabet fra starten af, fordi han skulle hjælpe til x2. det end-
te med, at han overtog det. han skulle lave det praktiske. der er meget, man skal løbe efter:
rengøringen, natarbejde, personale, materiale mv. det var ham, der holdt øje med kvaliteten
af rengøringen.
de var underleverandør for et privat rengøringsfirma og gjorde rent hos bl.a. firma2, firma3
og et medicinalfirma. det var x2, der hvervede kunder. de fik 160-180 kr. i timen. de havde
10-18 egne medarbejdere, som fik 112-119 kr. i timen. de brugte selv underleverandører, for-
di deres ansatte ikke magtede det hele. han havde kontakten med underleverandørerne. når
man selv er underleverandører, ved man også, hvilke andre underleverandører, der er på
markedet.
underleverandørerne sendte fakturaer til dem, og det var ham, der betalte. han havde styr
på underleverandørernes timer. han fik samtidig med fakturaerne timesedler fra underleve-
randørerne. han var tryg ved fakturaerne. han har aldrig deltaget i sort arbejde. selskabets
ansatte havde faste timer.
de fik hjælp til bogføring af revisor. de afleverede bilagsmaterialet til revisor i en mappe en
gang i kvartalet, hvor der skulle laves momsregnskab. det var x2, der gjorde mappen klar.
det sidste kvartal er ikke blevet bogført på grund af konkursen. de nåede ikke at aflevere
bogføringsmaterialet til revisor. selskabet ville og kunne have betalt restancen.
de var bagud med betalingerne til skat, som de havde en afdragsordning med. det var
ham, der havde drøftelser med skat herom. skat kom ud til selskabets adresse, fordi han
selv havde taget kontakt til skat for at bede om en afdragsordning. afdragsordningen blev
indgået august 2014, og selskabet betalte på ordningen samtidig med, at selskabet løbende
sørgede for at betale de fremtidige skattekrav til tiden. der var tilstrækkelig drift i selskabet
til, at selskabet kunne afholde de udgifter.
                                                    - 10 -
han er ikke enig med skat i afgørelsen. de havde mange andre underleverandører, som er
blevet godkendt af skat. de tre underleverandører, som skats afgørelse vedrører, havde
selskabet kun anvendt i korte perioder. selskabet betalte ikke de bedste lønninger. underle-
verandørerne har udført arbejde og har fået betaling via bankkonto.
han hævede 40.000 fra selskabets bankkonto i januar 2015, fordi han følte, at han blev uret-
færdigt behandlet. han havde talt revisor, der sagde, at han skulle hæve pengene. han hæ-
vede kun pengene, fordi han var bange for, at han ikke kunne betale udgifter. det var ikke til
ham selv.
efter han overtog selskabet, tænkte han mere på sin vens helbred end på hans rolle i selska-
bet. det var derfor, at han ikke blev registreret som direktør.
synspunkter
kurator har i b-234-15 i det væsentlige procederet i overensstemmelse med sit påstandsdo-
kument af 1. marts 2016, hvoraf fremgår:
      ”det gøres overordnet gældende, at betingelserne for at pålægge x1 konkurskarantæne,
      jf. konkurslovens § 157, er opfyldt.
             deltagelse i ledelsen
      konkursboet gør for det første gældende, at x1 har deltaget i ledelsen i s aps senere end
      et år før fristdagen, den 18. december 2014.
      …
      af forarbejderne til konkurslovens § 157 fremgår … udtrykkeligt, at bestemmelsen ud
      over at omfatte den, der i erhvervsstyrelsens it-system har været registreret som medlem
      af ledelsen, tillige omfatter den, som faktisk har udøvet en direktørs beføjelser i virksom-
      heden. reglerne om konkurskarantæne sigter således tillige mod at bekæmpe såkaldt
      stråmandsvirksomhed.
      x1 udgjorde ifølge de foreliggende oplysninger, herunder oplysninger fra x1 selv, den
      reelle ledelse i s aps på tidspunktet for selskabets konkurs, hvorfor den tidsmæssige be-
      tingelse dermed er opfyldt, jf. konkurslovens § 157, stk. 1, 1. pkt., 2. led.
                                                 - 11 -
       groft uforsvarlig forretningsførelse
konkursboet gør for det andet gældende, at x1 på grund af groft uforsvarlig forretnings-
førelse er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed, jf. konkurslovens §
157, stk. 1, 1. pkt., 3. led.
konkursboet bemærker i den forbindelse,
at      konkursen har ført til betydelige tab for selskabets kreditorer, navnlig selskabets
        væsentligste kreditor, skat,
at      konkursen blandt andet skyldes manglende afregning af skyldig a-skat og am-
        bidrag i perioden fra oktober 2013 til oktober 2014 samt moms for 1., 3., og 4. kvar-
        tal 2013 og 1., og 2. kvartal 2014, samt at selskabet efter skats opfattelse har be-
        nyttet sig af fiktive underleverandører, jf. skats afgørelse af 7. oktober 2014 (bilag
        6),
at      x1 kort forinden sø- og handelsrettens skifteafdelings behandling af konkursbe-
        gæringen mod selskabet hævede kr. 40.800 fra selskabets bankkonto, hvorefter sal-
        doen var kr. 18,28, jf. e-mail af 22. januar 2015 fra arbejdernes landsbank (bilag
        10). kurators efterfølgende arbejde medførte dog, at udbetalingen blev tilbagebe-
        talt til boet, og
at      forpligtelser efter selskabslovens §§ 118 og 119 har påhvilet x1 som daglige ledelse
        i selskabet, hvilke han ikke ses at have iagttaget med den fornødne omhu.
i forlængelse af ovenstående er det endvidere kurators opfattelse, at selskabets ledelse
over en længere periode har fortsat driften på et tidspunkt, hvor det burde have stået le-
delsen klart, at den fortsatte drift ville medføre en betydelig risiko for tab for kreditorer-
ne.
konkursboet bemærker i denne forbindelse, at selskabets egenkapital pr. den 31. decem-
ber 2012 var negativ med kr. 32.299,-, jf. selskabets årsrapport for 2012 (bilag 19) og pr.
den 31. december 2013 var negativ med kr. 112.448,-, jf. selskabets årsrapport for 2013 (bi-
lag 14). endvidere har selskabet i perioden fra oktober 2013 til januar 2015 opbygget en
gæld til skat på ca. kr. 1,4 mio., samtidig med at selskabet ikke havde en kassekredit
hos selskabets bankforbindelse og dermed ikke havde adgang til yderligere likviditet, jf.
således også e-mail af 23. september 2015 fra arbejdernes landsbank (bilag 20).
ledelsen har således fortsat driften i selskabet, uagtet at der ikke var midler til at betale
selskabets kreditorer, herunder navnlig skat som tvangskreditor, og uagtet at selskabet
ikke længere kunne honorere sin revisor fra 1. oktober 2014, hvorfor der herfra og frem til
konkursdekretets afsigelse den 21. januar 2015 ifølge selskabets revisor ikke blev bogført,
jf. retsbog af … 2015 (bilag 7). det faktum, at selskabet ikke længere havde midler til at
forestå den lovpligtige løbende bogføring, understøtter således i sig selv, at forretningsfø-
relsen også på dette tidspunkt var uforsvarlig.
selskabets kreditorer har, som følge af ledelsens uforsvarlige økonomiske risici samt
manglende evne/vilje til at følge selskabets økonomiske udvikling under hensyntagen til
den tabte egenkapital, lidt betydelige tab, jf. kurators redegørelse i henhold til konkurslo-
vens § 125, stk. 2, af 21. maj 2015 (bilag 17). det bemærkes, at der i boet er anmeldt krav
for i alt kr. kr. 1.668.814,67, hvoraf skats samlede krav udgør kr. 1.488.308,01.
                                                   - 12 -
            rimelighedsbetingelsen
      det gøres med henvisning til de ovenfor nævnte forhold gældende, at det under hensyn
      til x1 handlemåde og omstændighederne i øvrigt er rimeligt at pålægge ham konkurska-
      rantæne, jf. konkurslovens § 157, stk. 2.
      hertil bemærkes det, at konkursen ikke kan henføres til ydre omstændigheder, men der-
      imod skyldes den af selskabet og ledelsen i selskabet, herunder x1’ udviste adfærd, samt
      den konsekvente undladelse af at foretage betaling af a-skat, am-bidrag og moms, selv-
      om selskabets drift blev fortsat.
            karantæneperioden
      det gøres endvidere gældende, at der ikke er grundlag for at fravige udgangspunktet
      om, at konkurskarantæne skal pålægges for 3 år.”
kurator har i b-235-15 procederet i det væsentlige på tilsvarende vis.
advokat khuram ahmed har i b-234-15 i det væsentlige procederet i overensstemmelse med
sit påstandsdokument af 1. marts 2016, hvoraf fremgår bland andet:
      ”til støtte for sagsøgtes nedlagte påstand gøres det gældende at betingelserne for at på-
      lægge sagsøgte konkurskarantæne, jf. konkurslovens § 157, ikke anses som værende op-
      fyldt.
      sagsøgte gør for det første gældende, at sagsøgte ikke kan anses som værende uegnet til
      at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed på grund af groft uforsvarlig forretnings-
      førelse, jf. konkurslovens § 157, stk. 1.
      …
      det tab som konkursboet eventuelt måtte lide, er det sagsøgtes opfattelse, at tabet ikke
      kan anses som være betydeligt i konkurslovens § 157 forstand. der henvises særligt til, at
      selskabets restance, efter sagsøgtes opfattelse, udgør kr. 591.725. et beløb som selskabet
      med stor sandsynlighed kunne have godtgjort ved fortsat drift, henset til selskabets histo-
      rik samt den fornyet betalingsaftale med skat om afviklingen af gælden. ansvaret for at
      skat måtte have lidt tab, kan ikke henføres til sagsøgte, idet skat valgte at begære sel-
      skabet konkurs på baggrund af dennes ikke-dokumenterede tilgodehavende på kr.
      802.542 med tillæg af den reelle restance på kr. 591.725.
      konkursen kan således i det væsentlige henføres til ydre omstændigheder, uden for sag-
      søgtes kontrol. et forhold som skat og senere konkursboet må bære ansvaret for og og-
      så nærmest til at bære.
      sagsøgte valgte at videreføre virksomhedens drift i god tro, for netop at opnå mulighe-
      den for at godtgøre restancen til skat. sagsøgte kunne således ikke indse, at skat ville
      begære selskabet konkurs på baggrund af et beløb som ifølge denne udgjorde kr. 591.725,
                                                - 13 -
samtidig med at såvel selskabets revisor og anden rådgiver havde påklaget skat’s afgø-
relse. opmærksomheden skal desuden henledes på, at sagsøgte i god tro forventede sel-
skabets fortsatte drift, henset til at der var indgået en afdragsaftale med skat jf. ovenfor.
ved at indgive konkursbegæring fratog skat selskabet den rettighed som tilkom selska-
bet og prøver herefter at argumenterer for, at det var sagsøgtes skyld, hvilket naturligvis
ikke skal laste sagsøgte.
det fremgår desuden af ovenstående, at forretningsførelsen alene kan anses som groft
uforsvarlig, såfremt denne grovhed kan sidestilles med misbrugssituationer. heraf kan
således udledes, at der skal være tale om en betydelig grov adfærd, førend den kan med-
føre konkurskarantæne i medfør af konkurslovens § 157. reglerne om pålæg af konkurs-
karantæne er netop ikke møntet på den udygtige erhvervsdrivende, jf. kommentarerne til
konkurslovens § 157 ovenfor. det er således en naturlig konsekvens af forretningsførelse,
at selskabsledelsen kan træffe forkerte afgørelser, der kan medføre tab, dog uden at dette
kan anses som groft uforsvarlig forretningsførelse hver gang. det kan således konstate-
res, at sagsøgte ikke har løbet uacceptable risici.
det gøres for det andet gældende, at sagsøgte ikke i væsentligt omfang har tilsidesat for-
pligtelser med hensyn til bogføring, regnskabsaflæggelse, momsangivelse, momsafreg-
ning og indeholdelse og afregning af a-skat.
der henvises til, at sagsøgte har sørget for bogføring i perioden fra dennes overtagelse af
ledelsen maj 2014 frem til afsigelse af konkursdekretet. den omstændighed at der ikke fo-
religger bogføring for 4 kvt. 2014 skal ikke lægges sagsøgte til last. der henvises til, at
sagsøgte forsøgte at videreføre forretningen, for netop at opnå likviditet til at sørge for
bogføring i virksomheden. opmærksomheden henledes på, at fristen for momsangivelse
for 4. kvt. 2014 var 1. marts 2015. sagsøger umuliggjorde sagsøgtes indsats for at videre-
føre selskabet, ved at indgive konkursbegæring. den omstændighed at konkursboet ikke
har ønsket at godtgøre revisorens honorar for bogføring 4. kvt. 2014, må sagsøger bære
det fulde ansvar for.
det skal desuden anføres, at sagsøgte var i besiddelse af bilagsmateriale i perioden for 4.
kvt. 2014, hvilket tillige beviser, at sagsøgte ville foranledige bogføring af selskabets
regnskab, så snart dette var muligt. dette fandt dog aldrig sted grundet sagsøgers haste-
udrykning d. 21. januar, hvor denne blandt andet bragte bilagsmateriale for 4. kvt. 2014
med sig.
der henvises i det hele taget til, at sagsøgte ikke anerkendte og fortsat ej anerkender at
have en restance til skat på over 1,4 mio. kr. sagsøgte var og er af den overbevisning, at
skats afgørelse var forkert, hvorfor sagsøgte alene mente at skylde kr. 591.725 kr. et be-
løb som sagsøgte mente at kunne godtgøre ved fortsat drift af virksomheden, jf. den tid-
ligere omtalte historik med lignende restance og den omtalte afdragsaftale.
det må således anses som værende sædvanligt i virksomheder af denne størrelse, at der i
perioder kan foreligge udfordringer med at godtgøre kreditorer, herunder oparbejde en
restance til skat. et beløb på kr. 591.725 kan ej anses som værende et beløb der medfører
groft uforsvarlig forretningsførelse, og at sagsøgte i væsentligt omfang har tilsidesat for-
pligtelser med hensyn til bogføring, regnskabsaflæggelse, momsangivelse, momsafreg-
ning og indeholdelse herunder afregning af a-skat.
                                                - 14 -
…
det kan af [forarbejderne] udledes, at der kræves særdeles grove forhold, for at statuere
groft uforsvarlig forretningsførelse. der foreligger ikke sådanne mangler i bogføringen
kombineret med betydelige køb på kredit. den omstændighed at der ikke foreligger et
færdigt bogføringsmateriale kan alene henføres til, at virksomheden ej besad likviditeten
til at godtgøre honorar til revisor kombineret med sagsøgers hastekonklusion ved at be-
gære selskabet konkurs. desuden skal opmærksomheden henledes på, at der er tale om
en meget kort periode, ligesom at sagsøgte i god tro forsøgte at godtgøre skats tilgode-
havende som et resultat af den indgåede afdragsaftale.
det skal bemærkes, at sagsøgte ej bærer ansvaret for forhold i 2013, idet denne ikke hav-
de ansvaret for ledelsen i denne periode. det skal dog for god ordens skyld anføres, at
der blev bogført i 2013. der henvises i det hele taget til diskussionen i den supplerende
sagsfremstilling og den omstændighed at skat som den primære kreditor var i besid-
delse af bogføringsmateriale og anden relevant bilagsmateriale. sagsøgte er dog i besid-
delse af regnskabet for 2013, hvorfor evt. manglende materiale kan udleveres til sagsøger.
det gøres for det tredje gældende, at sagsøgte ikke har overtrådt straffelovens § 302, stk. 1
nr. 1 og nr. 2. det skal bemærkes, at denne bestemmelse alene anvendes ved særlig grove
tilfælde, jf. lovens ordlyd. hertil bemærkes, at retten i praksis alene anvender denne be-
stemmelse i forhold af særlig grov karakter. som eksempler herpå kan nævnes når der
mangler en reel ledelse i selskabet, når der ikke foreligger bogføringsmateriale i en læn-
gere periode i kombination med mandatsvig ol. bestemmelsen har ingen relevans i nær-
værende sag.
det gøres for det fjerde gældende, at bogføringsloven ej anses som værende overtrådt, jf.
bogføringslovens §§ 16, 13, 14 og 10.
det skal i den anledning anføres, at selskabet har bogført efter bogføringslovens paramet-
re, ligesom selskabsledelsen har opbevaret regnskabsmaterialet på betryggende vis, jf.
bogføringslovens § 10, stk. 1. der henvises til, at bogføringsmaterialet blev opbevaret hos
deyhan revision, der har sikret sit domicil efter gængse forskrifter. der henvises desu-
den til, at regnskabsåret 2013 ikke er relevant ift. sagsøgte, idet denne ikke var i ledelsen i
denne periode. det skal dog for god ordens skyld anføres, at selskabets ledelse har opbe-
varet regnskabsmaterialet på betryggende vis, idet bogføringsmaterialet for 2013 forelig-
ger både hos sagsøgte og hos skat som ovenfor nævnt.
det skal ift. 4. kvt. 2014 anføres, at alt regnskabsmateriale og relevante bilag forefindes
hos sagsøger. den omstændighed at der ikke endeligt blev bogført 4. kvt. 2014 kan i det
hele henføres til sagsøger, jf. diskussionen ovenfor.
det kan således konstateres, at sagsøgte har overholdt bogføringslovens §§ 10, 13 og 14.
der kan således ej statueres ansvar jf. bogføringslovens § 16.
det skal for god ordens skyld anføres, at konkurslovens § 158 ikke er relevant, idet sag-
søgte bør frifindes i nærværende sag.
det gøres for det femte gældende, at det ikke er rimeligt at pålægge sagsøgte konkurska-
rantæne, jf. konkurslovens § 157, stk. 2. der skal særligt henvises til, at der ikke foreligger
forhold der har medført et betydeligt tab for sagsøger, idet sagsøgte alene mener at have
                                             - 15 -
en restance på kr. 591.725, som denne agtede at godtgøre ved videreførelse af selskabets
aktiviteter. den omstændighed at sagsøger valgte at begære selskabet konkurs og derved
umuliggøre sagsøgtes mulighed for at godtgøre restancen skal ikke tillægges sagsøgte
som last. der henvises særligt til, at skat og sagsøger har været besiddelse af al relevant
materiale.
idet sagsøgte hverken har overtrådt bogføringslovens §§ 10, 13 og 14, ved at bogføre
virksomhedens regnskab og opbevare denne, afvises ansvar efter bogføringslovens § 16,
ligesom det i det hele afvises at sagsøgte skulle have overtrådt straffelovens § 302.
skats afgørelse (bilag 6) er den seneste afgørelse i sagen. det skal bemærkes, at x1 ikke
anser afgørelsen som værende korrekt, idet denne aldrig blev prøvet ved landsskatteret-
ten. retten bør således være særlig opmærksom herpå ved vurderingen af denne sag.
konkursboet bemærker desuden, at det afgørende for selskabets konkurs var, at selska-
bet v/ revisor vural öztürk på skifteretsmødet den … 2015, for så vidt angår beløbet på
kr. 591.725, erklærede at konkursbetingelserne var opfyldt, idet selskabet ikke kunne be-
tale denne restance til skat.
det fremgår rigtignok af udskrift af retsbog af … 2015, at konkursbetingelserne for så vidt
angår kravet på kr. 591.725 anses som værende opfyldt. selskabets revisor vural öztürk
erklærer dog ved mail til selskabets tidligere rådgiver af 12. oktober 2015 kl. 18.14, jf. bi-
lag c følgende:
    ”det omtalte udsagn fra mig under skifteretsmødet er dog misfortolket, kurator
    spurgte om selskabet kunne betale restancen til skat med det samme og det svare-
    de jeg så med at det kunne de ikke her og nu men med tiden ja.”
det kan således konstateres, at revisor vural öztürk rigtignok erklærede, at selskabet pr.
… 2015 ej var i stand til at godtgøre kravet på kr. 591.725. revisoren henviste i samme
vending til, at selskabet på længere sigt kunne være i stand til at godtgøre kravet.
det kan af ovenstående konstateres, at selskabet ikke fremstod som insolvent pr. … 2015.
et forhold der må henføres til misfortolkning af revisorens udtalelser, hvorfor konkursbe-
tingelserne ikke anses som værende opfyldt pr. … 2015, jf. konkurslovens § 17, idet der er
en mulighed for at indgå afdragsaftale med skat, hvilket skat af uransagelige årsager
ikke valgte at indgå med det konkursramte selskab, hvilket utvivlsomt har medført, at
kreditorerne har lidt tab.
af samme grund kan det i det hele afvises, at x1 burde have indset, at fortsat drift ville
medføre en betydelig risiko for tab for kreditorerne. den fortsatte drift var netop begrun-
det i den omstændighed, at x1 bestræbte sig på at godtgøre kreditorerne for at undgå
konkurs. dette bestyrkes tillige af den omstændighed, at x1 tilbød skat en afdragsafta-
le, som skat valgte at afslå.
det kan af ovenstående udledes, at x1 havde til hensigt at drive virksomheden i bedste
velgående, for at sikre kreditorernes tilgodehavende. det fastholdes af samme grund, at
konkursen i nærværende sag kan henføres til ydre omstændigheder, idet konkursen ale-
ne skyldes skats og kurators beslutning om straks at begære selskabet konkurs. et for-
hold der blev bestyrket af den omstændighed, at revisor vural öztürks udsagn blev mis-
fortolket.
                                              - 16 -
konkursboet henviser desuden til, at selskabets egenkapital pr. 31. december 2012 var
negativ med kr. 32.299 ligesom egenkapitalen pr. 31. december 2013 var negativ med kr.
112.448. der henvises endvidere til, at selskabet har opbygget en restance til skat på ca.
kr. 1,4 mio. endvidere anføres, at selskabet ikke havde adgang til yderligere likviditet, da
selskabet ikke havde en kassekredit.
det skal bemærkes, at gælden til skat efter x1’s opfattelse udgør kr. 591.725. det skal
desuden anføres, at egenkapitalen rigtignok er negativ i nævnte årsrapporter, hvilket
fordrer, at ledelsen i selskabet nøje følger driften i selskabet. hertil bemærkes, at selska-
bet blev oprettet i 2011, og havde et mindre underskud i 2012, hvilket resulterede i en ne-
gativ egenkapital. selskabet forsøgte i løbet af 2013 at udvikle virksomhedens forretning
således, at denne blev ”sundere” end hidtil. selskabet havde i 2013 en bruttofortjeneste
på næsten 3,4 mio. kr. dette resulterede dog alligevel i, at den negative egenkapital blev
udbygget. ledelsen i selskabet var af den overbevisning, at den negative egenkapital som
resultat af det mindre underskud kunne afhjælpes, henset til virksomhedens udvikling i
bruttofortjeneste i den positive retning. x1 var således af den opfattelse, at selskabets
økonomi kunne rettes op i løbet af 2014 og 2015. disse vurderinger er iagttagelse af de
forpligtelser som en ledelse skal gøre sig jf. selskabslovens §§ 118 og 119.
x1 har muligvis begået mindre forretningsmæssige fejl, ligesom denne formentlig kunne
have reageret anderledes i visse situationer, men det fremgår af bemærkningerne til kon-
kurslovens § 157 i lovforslag 131 30. januar 2013 om ændring af konkursloven, at reglerne
om konkurskarantæne ikke er møntet på den blot udygtige erhvervsdrivende. der kræ-
ves særdeles grove forhold, som kan sidestilles med misbrugssituationer.
konkursboet henviser desuden til, at selskabets ledelse har en forpligtelse til at sikre, at
selskabets kapitalberedskab til enhver tid er forsvarligt, herunder at der er tilstrækkelig
likviditet til at opfylde selskabets nuværende og fremtidige forpligtelser, efterhånden
som de forfalder. der henvises til selskabslovens § 118 f.s.v.a. direktionens forpligtelser
og selskabslovens § 119, den såkaldte kapitaltabsregel. konkursboet konkluderer heref-
ter, at x1 ikke har iagttaget ovenstående forpligtelser med den fornødne omhu.
det forhold, at x1 ved fortsat drift af virksomheden og en betydelig forøgelse af selska-
bets bruttofortjeneste bestræbte sig på at efterkomme ovenstående forpligtelser, taler ty-
deligvis for iagttagelse af sine forpligtelser jf. selskabslovens §§ 118 og 119.
en ledelse og enhver forretningsdrivende bør tildeles en vis frihed til at træffe beslutnin-
ger, som en del af driften af virksomheden. også selvom denne beslutning på sigt må ha-
ve vist sig at være tabsgivende. ovenstående som et resultat af en såkaldt ”business
judgement rule”, hvorefter selskabets ledelse må være nærmest til at vurdere, hvorledes
en beslutning er nødvendig i forbindelse med driften. dog med respekt for kreditorer og
den til enhver tid gældende lovgivning. x1 kan således ikke anses for at have truffet be-
slutninger, der kan give grund til at betvivle, hvorvidt denne har iagttaget forpligtelserne
i selskabslovens §§ 118 og 119, ligesom øvrige bestemmelser ej heller anses som over-
trådt.
konkursboet henviser til sø- og handelsrettens kendelse i sagen b-10-14, afsagt d. 30. ok-
tober 2014. her henvises til at en direktør blev pålagt konkurskarantæne, med bl.a. den
begrundelse at direktøren valgte at videreføre virksomhedens drift uanset den negative
egenkapital på kr. 201.312 og at direktøren undlod at varetage sine forpligtelser i henhold
                                              - 17 -
til selskabslovens §§ 117 og 118, idet der hverken er foretaget forsvarlig bogføring eller
sikret en forsvarlig egenkapital.
konkursboet henviser endvidere til sø- og handelsrettens kendelse i sagen b-3-14, afsagt
den 5. maj 2015. her blev en direktør pålagt konkurskarantæne i tre år, idet denne havde
handlet groft uforsvarligt og ansvarsopdragende ved at fortsætte gældsstiftelsen på et
tidspunkt, hvor selskabet for længst var ude af stand til at betale sine kreditorer, jf. § 118.
der var dermed disponeret til skade for skat og øvrige kreditorer i et ikke ubetydeligt
omfang.
det skal nævnes, at disse kendelser er konkret begrundede og dermed ikke direkte sam-
menlignelige med nærværende sag. x1 har sørget for behørig bogføring i hele sin periode
som daglig leder, og handlet på en måde som han som erhvervsdrivende mente var mest
hensigtsmæssigt ved virksomhedens videre drift. den gæld som selskabet havde etable-
ret sig efter ledelsens opfattelse, var x1 på intet tidspunkt i tvivl om, at selskabet kunne
efterkomme gælden, ligesom denne anså det som overvejende sandsynligt, at selskabet
kunne ”rette op” på egenkapitalen i overensstemmelse med selskabslovens §§ 118 og 119.
dette bestyrkes tillige af den omstændighed, at x1 tilbød skat en afdragsaftale, med det
resultat, at skat afslog. dette er udtryk for x1’s iver efter at drive virksomheden, for at
efterkomme enhver gæld der måtte påhvile denne. den omstændighed at skat valgte at
afvise tilbuddet om en afdragsaftale og konkursboet straks foranledigede en konkursbe-
gæring, bør således ikke komme x1 til skade. disse omstændigheder er ydre omstændig-
heder, idet x1 ikke selv kunne kontrollere disse.
konkursboet anfører dernæst, at selskabet blev drevet udover håbløshedstidspunktet, og
henviser i samme vending til sø- og handelsrettens kendelse i sagen b-17-15. retten be-
mærkede her, at direktøren havde drevet virksomheden videre på et tidspunkt, hvor der
allerede var underskud i selskabet og dermed påført selskabets kreditorer ikke ubetyde-
lige tab.
hertil anføres, at selskabet i nærværende sag ej blev drevet udover håbløshedstidspunk-
tet. der var ikke tale om et betydeligt tab, der var håbløst at efterkomme fra selskabets
side. særligt henset til den betydelige stigning i bruttofortjenesten, anså x1 det som over-
vejende sandsynligt, at virksomheden kunne drives med det resultat, at enhver gæld
kunne efterkommes.
konkursboet henviser herudover til sø- og handelsrettens kendelse b-200-15 af 3.august
2015, hvor en direktør blev pålagt konkurskarantæne på trods af, at det anmeldte krav i
konkursboet alene udgjorde 80.000 kr. konkursboet konkluderer på denne baggrund, at
en gæld på kr. 591.725 ikke kan anses som ubetydelig.
denne kendelse er tillige konkret begrundet og kan ikke anvendes som sammenlignings-
grundlag i nærværende sag. i den nævnte sag blev bogføringslovens regler overtrådt, li-
gesom selskabets midler blev brugt til formål uvedkommende for selskabet. selskabet
havde desuden undladt korrekte indberetninger og afregning til skat vedrørende såvel
skat som moms. der blev således set bort fra, at kravet i konkursboet alene udgjorde kr.
80.000.
ovenstående kendelse er således ikke udtryk for, at 80.000 anses som et ikke ubetydeligt
tab. sø- og handelsretten anfører netop, at den samlede adfærd må anses som værende
groft uforsvarlig forretningsførelse, hvorfor kravet på kr. 80.000 er uden betydning i sa-
                                                   - 18 -
    gen. dette bekræfter efter x1’s opfattelse, at kr. 80.000 netop er et ubetydeligt tab, hvorfor
    retten henviser til grovheden af de øvrige forhold.
    det skal desuden anføres, at der er tale om to forskellige virksomheder af forskellig stør-
    relse. idet bruttoindkomsten i s aps udgjorde ca. kr. 3,4 mio. i 2013, kan beløbet på
    591.725 ikke anses som værende betydeligt, idet det var overvejende sandsynligt at sel-
    skabet kunne efterkomme skats krav.
    i nærværende sag er selskabets midler ikke blevet anvendt til det for selskabet uved-
    kommende formål. der er ikke forhold der medfører, at hverken bogføringsloven eller
    anden særlovgivning måtte være overtrådt, som nævnt i sø- og handelsrettens kendelse
    b-200-15 af 3.august 2015.
    konkursboet anses ved henvisningen til ovenstående kendelser tillige af den opfattelse,
    at der stilles betydelige krav til statuering af groft uforsvarlig forretningsførelse.
    …
    … [d]er skal særdeles grove overtrædelser til, før der statueres groft uforsvarlig forret-
    ningsførelse. der skal netop være tale om overtrædelse af straffeloven, ikke ubetydelige
    overtrædelser af bogføringsloven eller en kombination af flere grove særlovsovertrædel-
    ser, der efter omstændighederne vil kunne medføre konkurskarantæne.
    der er således ingen tvivl om, at retten vil være tilbageholdende med statuering af groft
    uforsvarlig forretningsførelse, medmindre der er tale om misbrugslignende forhold eller
    anden handling der grænser til at være i strid med straffelovens bestemmelser. dette kan
    tillige udledes af den omstændighed, at overtrædelser uden for straffeloven alene efter
    omstændighederne, dvs. rent undtagelsesvist og under særlige omstændigheder, kan
    medføre konkurskarantæne.
    idet der ikke er forhold af sådan en grov karakter i nærværende sag, anses betingelserne i
    konkurslovens § 157 om groft uforsvarlig forretningsførelse ikke som opfyldt.
    konkursboet henviser til sidst til den omstændighed, at der ikke er blevet foretaget behø-
    rig bogføring i 4. kvartal 2014, hvilket i sig selv bør anses som groft uforsvarligt.
    hertil skal anføres, at der forelå dokumenter til bogføring på selskabets adresse. x1 hav-
    de således sikret sig, at alle dokumenter (herunder fakturaer og anden relevant bilagsma-
    teriale) blev opbevaret i behørig grad. den omstændighed at konkursboet straks valgte at
    begære selskabet konkurs og medtage alle dokumenter, herunder også for 2014, medførte
    at endelig bogføring vedrørende moms var umulig og fratog x1’s muligheder for at op-
    fylde forpligtelserne. endvidere var fristen 1. marts 2015, som anført i svarskriftet, hvor-
    for der var god tid til bogføringen og også af denne grund ikke uforsvarligt eller endsige
    groft uforsvarligt.
    det sammenfattende konkluderes, at betingelserne for at pålægge x1 konkurskarantæne
    ikke kan anses som værende opfyldt.”
advokat khuram ahmed har i b-235-15 procederet på nogenlunde tilsvarende vis.
                                                 - 19 -
rettens begrundelse og resultat:
s aps blev den … 2015 taget under konkursbehandling med fristdag den 18. december 2014,
og fristen i konkurslovens § 157, stk. 1, løber således fra den 18. december 2013. der er i kon-
kursboet anmeldt krav i medfør af konkurslovens § 97 for ca. 1,7 mio. kr., hvoraf skats krav
udgør ca. 1,5 mio. kr.
det er ubestridt, at x1 og x2 begge har deltaget i selskabets ledelse i året op til konkursde-
kretets afsigelse, og at x1 ikke har været registreret som direktør.
det er ligeledes ubestridt, at selskabet frem til 4. kvartal 2014 har overholdt bogføringslovens
regler om tilrettelæggelse af bogføring med registrering af alle transaktioner samt opbeva-
ring af regnskabsmateriale, og at selskabet løbende har angivet og indberettet moms, a-skat
og am-bidrag, men at disse ikke løbende er afregnet.
på baggrund af de afgivne forklaringer sammenholdt med udskrift fra selskabets bankkon-
toudskrift lægger retten imidlertid til grund, at der i 2014 med skat blev indgået en af-
dragsordning om betaling af skats krav mod selskabet, og at der drypvist frem til novem-
ber 2014 blev betalt i henhold til denne aftale.
herefter og under hensyn til at selskabet ifølge forklaringerne havde fået tilstrækkelig om-
sætning til at overholde afdragsordningen med skat, og til at selskabet havde påklaget
skats afgørelse af 7. oktober 2014 til skatteankestyrelsen, finder retten, at det ikke er godt-
gjort, at selskabets ledelse har fortsat driften på et tidspunkt, hvor det burde have stået ledel-
sen klart, at den fortsatte drift ville medføre en betydelig risiko for tab for kreditorerne.
på denne baggrund finder retten, at der – uanset størrelsen af det samlede anmeldte simple
krav og skats afgørelse af 7. oktober 2014 – ikke er tilstrækkeligt grundlag for at anse for-
holdet for værende så groft, at x1 og x2 fremover skal kendes uegnet til at deltage i ledelsen
af en erhvervsvirksomhed, hvorfor
                                             - 20 -
                                         bestemmes:
x1 og x2 frifindes.
statskassen betaler sagens omkostninger.
                                              ***
retten fastsatte kurator, advokat boris frederiksens vederlag til 40.000 kr. med tillæg af
moms, i alt 50.000 kr. retten fastsatte endvidere den for de sagsøgte beskikkede advokat
khuram ahmeds salær til 40.000 kr. med tillæg af moms, i alt 50.000 kr. beløbene udredes af
statskassen.
sagen sluttet.
retten hævet.
                                   lise krüger andersen
                                           (sign.)
                                        ___ ___ ___
                             udskriftens rigtighed bekræftes
                                sø- og handelsretten, den


text:
                             højesterets dom
                         afsagt mandag den 29. august 2016
sag 218/2015
(2. afdeling)
custom house aps
(advokat lotte noer)
mod
vejdirektoratet
(advokat jacob schall holberg)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 19. afdeling den 15. september 2015.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, jon stokholm, vibeke
rønne, oliver talevski og jens kruse mikkelsen.
påstande
appellanten, custom house aps, har gentaget sin principale påstand om, at indstævnte, vej-
direktoratet, skal anerkende, at københavns kommune den 22. januar 2013 har truffet en
ulovlig afgørelse ved at nægte forkøbsret efter den dagældende vejlovs § 91, stk. 1, ved ned-
læggelse af vejarealet havnegade 44, 1058 københavn k.
custom house har subsidiært nedlagt påstand om, at vejdirektoratet ved behandlingen af kla-
gesagen mod københavns kommune skal anerkende, at selskabets ejerskab af toldkammer-
bygningen er omfattet af den dagældende vejlovs § 91, stk. 1.
mere subsidiært har custom house påstået, at vejdirektoratet skal realitetsbehandle selska-
bets klage af 30. januar 2013, og at følgende afsnit i østre landsrets dom af 15. september
2015 ikke skal indgå i realitetsbehandlingen:
                                               - 2 -
      ”ved vurderingen af om toldkammerbygningen er en tilgrænsende ejendom, der om-
      fattes af den nævnte § 91, stk. 1, lægger landsretten vægt på, at bestemmelsen som an-
      ført under afsnittet om retsgrundlaget videreførte vejbestyrelseslovens § 20, hvorefter
      det nedlagte vejareal (jordareal) skal tilbydes ”de tilgrænsende lodsejere”. betegnelsen
      ”lodsejere” var i overensstemmelse med det anførte i lov om bestyrelsen af vejvæsenet
      fra 1867. efter en sædvanlig sproglig forståelse er en ”lodsejer” en ejer af en jordlod.
      det må tillige tillægges betydning, at § 91, stk. 3, taler om grundejere.
      landsretten finder på denne baggrund, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte vejdi-
      rektoratets vurdering, hvorefter custom house aps’ ejerskab af toldkammerbygningen
      ikke kan anses for omfattet af den dagældende vejlovs § 91, stk. 1, der efter lovforar-
      bejderne angår tilgrænsende grunde eller grundstykker. denne afgrænsning af bestem-
      melsen ændres efter landsrettens opfattelse ikke af formuleringen i den dagældende
      vejlovs § 108, stk. 1, hvorefter der på "ejendomme, herunder bygninger, langs en of-
      fentlig vej" kan anbringes nærmere angivne opsætninger til brug for færdselstavler m.v.,
      idet angivelsen af "bygninger" i denne bestemmelse må anses for at have nær sammen-
      hæng med bestemmelsens færdselsmæssige betydning. det forhold, at toldkammer-
      bygningen efter tinglysningslovens § 19 har eget ejendomsblad og i tinglysningsmæssig
      henseende behandles som en selvstændig fast ejendom fører ikke landsretten til en an-
      den vurdering.”
mest subsidiært har custom house påstået stadfæstelse.
vejdirektoratet har påstået frifindelse, subsidiært stadfæstelse. endvidere har vejdirektoratet
nedlagt en mere subsidiær påstand, hvorefter der over for custom houses principale påstand
påstås frifindelse, subsidiært stadfæstelse, mens der over for custom houses øvrige påstande
påstås afvisning, subsidiært frifindelse.
anbringender
custom house har navnlig anført, at landsretten vel har anerkendt selskabets klageret, men da
landsretten samtidig i sine præmisser har fastslået en retstilstand, efter hvilken selskabet ikke
har forkøbsret efter den dagældende vejlovs § 91, stk. 1, er realiteten den, at landsretten aner-
kender selskabets ret til at klage, men samtidig statuerer, at selskabet ikke har noget at klage
over. selskabet har som følge heraf været nødsaget til at nedlægge en flerhed af påstande for
højesteret. påstandene sigter til at opnå højesterets afgørelse af, om custom house har for-
købsret, subsidiært, om toldkammerbygningen er en ”tilgrænsende bygning”.
vejdirektoratet har ved sin afgørelse af 6. juni 2013 forholdt sig til lovligheden og retmæssig-
heden af københavns kommunes afgørelse af 22. januar 2013, og direktoratets afgørelse skal
                                                - 3 -
derfor anses for en realitetsafgørelse, selv om den i formen fremstår som en formalitetsafgø-
relse. højesteret kan dermed foretage en realitetsprøvelse af, om custom houses ejerskab af
toldkammerbygningen er omfattet af den dagældende vejlovs § 91, stk. 1.
en korrekt fortolkning af vejloven og dens forarbejder fører til, at toldkammerbygningen skal
anses for at være en ”tilgrænsende ejendom” i medfør af § 91, stk. 1, i den dagældende vejlov.
der er tale om en udstykning af vejarealet under toldkammerbygningen, mens det resterende,
omkringliggende vejareal er opretholdt som offentlig vej. det nedlagte vejareal er afgrænset
af soklen på toldkammerbygningen, og der er derfor ikke andre ejere af tilgrænsende ejen-
domme end custom house. en bygning er – også begrebsmæssigt – en ejendom og dermed
omfattet af ordlyden i den dagældende vejlovs § 91, stk. 1. det fremgår endvidere af vejlo-
vens § 108, stk. 1, at der med ejendomme også forstås bygninger, hvilket ligeledes er i over-
ensstemmelse med begrebsanvendelsen i andre love, herunder tinglysningsloven.
der er ikke grund til at se bort fra, at den dagældende § 91, stk. 1, rent faktisk anvender for-
muleringen ”tilgrænsende ejendomme” frem for den tidligere formulering ”tilgrænsende lods-
ejere” i vejbestyrelseslovens § 20. bemærkningen i forarbejderne til 1972-ændringen af vej-
loven om, at bestemmelserne i §§ 90-92 ”svarer til” vejbestyrelseslovens § 20, nødvendiggør
ikke, at ”tilgrænsende ejendomme” skal fortolkes indskrænkende. formålet med bestemmel-
sen er at sikre ejerne af de tilgrænsende ejendomme en forkøbsret, hvis arealet ikke længere
skal anvendes til offentlig eller privat vej, fordi disse som ejere af de tilgrænsende ejendomme
har en særlig interesse i at erhverve det tidligere vejareal til egen brug.
undtagelsen fra forkøbsret i den dagældende vejlovs § 91, stk. 3, finder ikke anvendelse. be-
stemmelsen undtager forkøbsret i de tilfælde, hvor planmæssige hensyn medfører, at kommu-
nen har behov for fortsat at råde over vejarealet til andre formål. nedlæggelse af vejarealet
under toldkammerbygningen er ikke forudsat i nogen lokalplan, og københavns kommune
har ikke haft behov for fortsat at råde over vejarealet til andre offentlige formål, men har af-
hændet dette.
custom house er i øvrigt klageberettiget. selskabets væsentlige, individuelle og direkte inte-
resse i sagen følger allerede af selskabets ejerskab til en tilgrænsende ejendom, der som nævnt
omfattes af § 91, stk. 1, i den dagældende vejlov. hertil kommer, at custom houses væsent-
                                                - 4 -
lige, individuelle og direkte interesse i sagen følger af, at custom house er lejer af det omtvi-
stede areal, der ligger direkte under og er afgrænset af soklen til toldkammerbygningen, der
ejes af selskabet.
der er ikke grundlag for at afvise custom houses subsidiære og mere subsidiære påstand med
henvisning til retsplejelovens § 369, stk. 1. der tilsigtes netop en ændret domskonklusion.
landsrettens præmisser indeholder en afgørelse af det retlige spørgsmål, om custom houses
ejerskab af toldkammerbygningen kan anses for omfattet af den dagældende vejlovs § 91,
stk. 1. custom house har en retlig interesse i at opnå højesterets prøvelse af dette spørgsmål.
en hjemvisning af sagen til vejdirektoratet til realitetsbehandling uden højesterets stillingta-
gen til, om den dagældende vejlovs § 91, stk. 1, hjemler forkøbsret for custom house, vil –
henset til landsrettens præmisser i den indankede dom – være ensbetydende med, at custom
house reelt fratages adgangen til at opnå en egentlig realitetsprøvelse ved domstolene af, om
custom house med føje kan påberåbe sig forkøbsretsbestemmelsen i den dagældende vejlovs
§ 91, stk. 1.
vejdirektoratet har navnlig anført, at custom house ikke har den fornødne væsentlige, indivi-
duelle og direkte interesse i spørgsmålet om tilbudspligt efter den dagældende vejlovs § 91,
stk. 1, og derfor ikke er klageberettiget i forhold til københavns kommunes afgørelse af 22.
januar 2013 om nedlæggelse af det omtvistede vejareal. vejdirektoratets afgørelse af 6. juni
2013 er korrekt, og custom house har ikke løftet bevisbyrden for, at afgørelsen er forkert.
der er kun to muligheder for, at custom house har en klageadgang – enten at custom house
har en til vejen grænsende ejendom efter den dagældende vejlovs § 91, stk. 1, eller at custom
house på andet grundlag har en væsentlig, individuel og direkte interesse i sagen.
custom house har ikke en til vejen grænsende ejendom, selv om toldkammerbygningen fy-
sisk er placeret lige oven på vejarealet, da bygningen ikke er en ejendom som omhandlet i
vejlovens § 91.
af ordlyden og hensynet bag bestemmelserne fremgår, at hensigten har været, at tilbudsplig-
ten i givet fald skulle udløses i forhold til naboer til vejarealet og ikke til ”overboere”. trods
                                               - 5 -
ændring af ordlyden fra vejbestyrelsesloven af 1867 til lov om offentlige veje fra 1972 er det
den samme hensigt, der har motiveret tilbudspligtreglerne frem til og med vejlovens § 91.
betegnelsen ”lodsejere” i vejbestyrelsesloven af 1867 må forstås som en person, der ejer et
jordstykke, altså en grundejer. i forarbejderne til afløseren for § 91 – § 127 i vejloven af 2014
– omtales de pågældende tilsvarende som ”grundejere”.
ligeledes støtter reglerne om vejbidrag, at en til vejen grænsende ejendom efter § 91 ikke
omfatter en bygning på lejet grund. der kan heller ikke andre steder i vejlovgivningen findes
støtte for at anse en bygning på lejet grund som en ”ejendom”. endelig tales der i vejlovens §
108 om ”ejendomme, herunder bygninger”, hvilket netop indikerer, at bygningerne er en be-
standdel af ejendommen, og ikke en selvstændig ejendom i vejlovgivningens forstand.
der er ikke grundlag for at foretage en udvidende fortolkning af ejendomsbegrebet i vejlov-
givningen.
toldkammerbygningens tilstedeværelse hviler alene på en ret til råden over vejarealet efter
vejlovens § 102 om anbringelse af genstande på vejareal. tilladelsen indebærer en brugsret,
ikke en ejendomsret. hvis custom house blev indrømmet en forkøbsret til vejarealet, ville
tilladelsen efter vejlovens § 102 reelt blive udhulet – custom house ville indtræde i arealaf-
talen med sig selv, og hjemfaldspligten ville føre til, at custom house kunne forene told-
kammerbygningen og grunden som én samlet fast ejendom. det har aldrig været hensigten
med vejlovens § 91, at en sådan manøvre skulle være mulig.
vejdirektoratet kan ikke tiltræde landsrettens præmisser om, at custom house på andet
grundlag skulle have den nødvendige væsentlige, individuelle og direkte interesse i sagen.
både under den administrative sag og under retssagen har custom house selv kun peget på en
interesse efter vejlovens § 91. de almindelige bevisregler fører derfor til, at custom house
herefter skal føre bevis for, at vejdirektoratets afgørelse er forkert, og herunder skal godtgøre,
at selskabet rent faktisk har en sådan interesse i sagen, der er baseret på andet end en ”§ 91-
interesse”. landsretten har imidlertid vendt bevisbyrden. den fysiske placering af bygningen
kan ikke i sig selv danne grundlag for en væsentlig, individuel og direkte interesse. custom
house bør ikke tillægges klageret som følge af en interesse, der alene knytter sig til en rets-
vildfarelse om at være begunstiget af en retsstilling, som ikke er til stede. det blotte forhold,
                                                - 6 -
at custom house er ejer af bygningen på den lejede grund, skaber ikke en sådan interesse.
custom houses lejeforhold for så vidt angår arealet under toldkammerbygningen er uændret,
idet der ikke er sket ændringer i de fysiske eller juridiske vilkår for lejemålet, uanset hvem der
begunstiges af en forkøbsret. et rent økonomisk ønske – konkret at en aftalt hjemfaldspligt til
en bygning ikke udløses – hører ikke til de hensyn, der er beskyttet af vejlovgivningen.
vejdirektoratet har ikke materielt taget stilling til spørgsmålet om tilbudspligt. hvis højeste-
ret finder, at københavns kommunes afgørelse er forkert, er den rette retsvirkning hjemvis-
ning til vejdirektoratet for realitetsbehandling.
landsretten bestemte ved den indankede dom, at vejdirektoratet skulle realitetsbehandle
custom houses klage. det fremgår af retsplejelovens § 369, stk. 1, at anke kan ske til foran-
dring, ophævelse eller hjemvisning. custom houses subsidiære påstande må imidlertid forstås
således, at selskabet ikke ønsker en ændring af den indankede dom, men derimod ønsker, at
højesteret ændrer landsrettens præmisser for resultatet. allerede fordi landsrettens præmisser
i dommen ikke indeholder en sådan endelig afgørelse, må custom houses subsidiære påstan-
de afvises.
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund
custom house aps er ejer af den tidligere toldkammerbygning beliggende havnegade 44 i
københavn. arealet, som bygningen ligger på, var indtil 2013 et vejareal, som custom house
havde brugsret til efter en såkaldt tilladelse til at råde over vejareal. københavns kommune
havde opsagt brugsretten til ophør pr. 1. august 2021.
københavns kommune meddelte ved brev af 22. januar 2013 stilet til custom house, at
kommunen havde besluttet at nedlægge arealet som vejareal, og kommunen fastholdt i den
forbindelse, at custom house ikke havde forkøbsret til arealet i medfør af den dagældende
vejlovs § 91, stk. 1, om forkøbsret for ”ejerne af tilgrænsende ejendomme”. custom house
klagede over afgørelsen om at nægte forkøbsret til vejdirektoratet, som den 6. juni 2013 afvi-
ste klagen med henvisning til, at custom house ikke var ejer af en ejendom, som grænser til
det nedlagte vejareal, og derfor ikke var klageberettiget efter vejloven.
                                                - 7 -
klageret
efter den dagældende vejlovs § 4, stk. 1, kunne kommunalbestyrelsens afgørelser efter loven
påklages til transportministeren for så vidt angik retlige spørgsmål. efter de dagældende ad-
ministrative forskrifter behandlede vejdirektoratet på transportministerens vegne klager efter
§ 4.
lovbestemmelsen regulerer kun, hvad der kan klages over, men ikke hvem der kan klage.
dette må derfor afgøres efter almindelige forvaltningsretlige principper, hvorefter den, som
har en væsentlig, individuel interesse i sagens udfald, er klageberettiget.
i sin klage til vejdirektoratet påberåbte custom house sig, at københavns kommune med
urette havde nægtet selskabet forkøbsret til det nedlagte vejareal under toldkammerbygnin-
gen i medfør af den dagældende vejlovs § 91, stk. 1.
højesteret finder, at københavns kommunes meddelelse i brevet af 22. januar 2013 om, at
kommunen ikke var ”forpligtet til at tilbyde custom house en forkøbsret til arealet” efter den
dagældende vejlovs § 91, stk. 1, må anses for en afgørelse som nævnt i vejlovens § 4, stk. 1.
custom house var adressat for kommunens afgørelse og havde efter højesterets opfattelse
allerede som følge heraf en væsentlig, individuel interesse i at få vejdirektoratet til at reali-
tetsbehandle selskabets klage over kommunens afgørelse. dette gælder, uanset om vejdirek-
toratet var enig med kommunen i, at custom house ikke havde forkøbsret. denne materielle
vurdering er således ikke relevant for spørgsmålet om klageret.
vejdirektoratet har efter det anførte ved sin afgørelse af 6. juni 2013 med urette fastslået, at
custom house ikke var klageberettiget.
hjemvisning eller realitetsprøvelse
custom house ønsker med sine påstande en realitetsprøvelse af, om selskabet er omfattet af
vejlovens § 91, stk. 1. vejdirektoratet har som led i sin vurdering af, om custom house var
klageberettiget, fastslået, at selskabet ikke i vejlovgivningens forstand ejer en ejendom, som
grænser til det nedlagte vejareal.
                                               - 8 -
selv om vejdirektoratet i sin konklusion alene angiver at have taget stilling til spørgsmålet
om klageret, finder højesteret, at direktoratet reelt har truffet en materiel afgørelse om
custom houses retsstilling efter den dagældende vejlovs § 91, stk. 1, der kan prøves af høje-
steret som påstået af selskabet.
forkøbsret
højesteret er af de grunde, der er anført af landsretten, enig i vejdirektoratets fortolkning af
den dagældende vejlovs § 91, stk. 1, hvorefter custom houses ejerskab af toldkammerbyg-
ningen ikke kan anses for omfattet af bestemmelsen, fordi bestemmelsen angår tilgrænsende
grunde eller grundstykker.
konklusion
højesteret frifinder herefter vejdirektoratet.
sagsomkostninger
da vejdirektoratet ikke har fået medhold i spørgsmålet om custom houses klageret, er sags-
omkostningerne for landsret og højesteret fastsat til delvis dækning af advokatomkostninger
med 300.000 kr.
                                     thi kendes for ret:
vejdirektoratet frifindes.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal custom house aps betale 300.000 kr. til
vejdirektoratet.
det idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms
afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                       højesterets kendelse
                           afsagt mandag den 9. april 2018
sag 240/2017
finanssektorens arbejdsgiverforening som mandatar for danske bank a/s
(advokat merete preisler)
mod
hk post & kommunikation som mandatar for
a
b
og
c
(advokat jacob goldschmidt)
i tidligere instans er afsagt dom af sø- og handelsretten den 20. november 2017.
finanssektorens arbejdsgiverforening som mandatar for danske bank a/s har ved ankestæv-
ning af 4. december 2017 anket dommen til højesteret.
denne kendelse angår, om betingelserne i retsplejelovens § 368, stk. 4, 2. pkt., for anke til
højesteret er opfyldt.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: henrik waaben, michael rekling og lars hjortnæs.
påstande
appellanten, finanssektorens arbejdsgiverforening som mandatar for danske bank a/s, har
nedlagt påstand om, at højesteret antager sagen til realitetsbehandling.
indstævnte, hk post & kommunikation som mandatar for a, b og c, har tilsluttet sig an-
modningen.
                                                 - 2 -
sagsfremstilling
ankesagen angår, om a, b og c er berettiget til rådighedsløn i tre år i forbindelse med deres
opsigelse fra danske bank a/s i 2013 og 2015. de indstævnte fyldte alle 65 år inden udløbet
af den treårige periode. det er danske banks opfattelse, at banken alene har pligt til at betale
de indstævnte rådighedsløn indtil det fyldte 65. år.
de indstævnte lønmodtagere var oprindeligt ansat som tjenestemænd i postgiro, som i 1991
blev privatiseret og omdannet til girobank a/s. de overgik alle til ansættelse i girobank,
hvor de blev ansat på tjenestemandslignende vilkår. der var på daværende tidspunkt ingen
aldersgrænse i tjenestemandslovens § 32 for modtagelse af rådighedsløn.
de indstævnte fortsatte deres ansættelsesforhold gennem flere efterfølgende fusioner. den
seneste fusion skete i 2001, hvor de indstævnte overgik til ansættelse i danske bank. i forbin-
delse hermed blev der den 29. marts 2001 indgået aftale mellem danske bank og brancheaf-
delingen post danmark, hvoraf fremgår bl.a.:
      “som følge af den forestående fusion mellem realdanmark, bg bank og danske bank,
      har danske bank indgået denne aftale med brancheafdelingen post danmark om, at de
      tidligere tjenestemænd, uanset de fremtidige overenskomstmæssige vilkår, som en indi-
      viduel uopsigelig rettighed vil bevare deres hidtidige ret til rådighedsløn m.v. efter be-
      stemmelser svarende til tjenestemandslovens § 32.
      …
      de tidligere tjenestemænds fremtidige ansættelsesområde omfatter som udgangspunkt
      alene det område, som de indplaceres i. ansættelsesområdet omfatter derfor ikke hele
      danske bank koncernen.
      …
      udover i tilfælde af virksomhedsoverdragelser… kan danske bank ændre den pågæl-
      dendes ansættelsesområde, såfremt det ansættelsesområde, inden for hvilket den pågæl-
      dende er beskæftiget… organisatorisk flyttes til et andet ansættelsesområde. herudover
      er den pågældende ikke forpligtet til at tåle forflyttelse til et andet ansvarsområde. ved
      frivillig forflyttelse til andet ansættelsesområde bevares retten til rådighedsløn m.v.
      …
      skulle den ansattes stilling blive nedlagt som følge af arbejdsmangel eller ændringer i
      områdets organisation og arbejdsform, er den ansatte forpligtet til at lade sig ansætte i
      en anden passende stilling inden for ansættelsesområdet.
                                               - 3 -
      kan der ikke anvises en anden passende stilling inden for ansættelsesområdet, vil den
      ansatte med den hermed givne garanti være berettiget til rådighedsløn i 3 år og efterføl-
      gende tjenestemandspension, såfremt betingelserne herfor er opfyldt.
      …
      danske bank oplyser de tidligere tjenestemænd om, at retten til tjenestemandspension
      bevares i henhold til tekstanmærkning på finansloven og aftale indgået mellem real-
      danmark/bg bank og staten. ifølge denne aftale er det sikret, at retten til tjeneste-
      mandspension, herunder ret til fortsat optjening af pensionsalder og pensionsværdi, be-
      vares ved ansættelse indenfor de nævnte ansættelsesområder.
      …
      danske bank orienterer de berørte medarbejdere om, at de i overensstemmelse med det
      her anførte bevarer deres ret til rådighedsløn m.v. som en individuel uopsigelig ret-
      tighed, og som derfor træder i stedet for garantibrev fra januar 1996 med senere ændrin-
      ger.”
af protokollat af 2. april 2001 mellem danske bank og brancheafdelingen post danmark
fremgår bl.a.:
      “parterne er enige om, at der herved ikke sker nogen indskrænkning af de ansattes indi-
      viduelle rettigheder i henhold til den af bg bank over for dem tidligere meddelte garan-
      ti af januar 1996 (med senere ændringer). danske bank kan derfor ikke, under en even-
      tuel retssag mellem danske bank og en eller flere af de medarbejdere, som er omfattet
      af garantien, gøre gældende, som støtte for påstanden om frifindelse for de under sagen
      rejste krav, at den “nye” garanti har afløst garantien fra januar 1996.”
den 28. april 2001 blev der sendt enslydende breve ud til de medarbejdere, der var ansat på
tjenestemandslignende vilkår. det fremgår heraf bl.a.:
      “som følge af fusionen mellem realdanmark, bg bank og danske bank, er du med
      virkning fra den 28. marts 2001 ansat i danske bank koncernen.
      i den forbindelse er der indgået vedlagte aftale med brancheafdelingen om de særlige
      ansættelsesvilkår for medarbejdere ansat på tjenestemandslignende vilkår.
      som det fremgår af aftalen, bevarer du uændret din individuelle uopsigelige ret til tjene-
      stemandspension og rådighedsløn efter bestemmelser svarende til tjenestemandslovens
      § 32.
      …
      bliver din stilling på et tidspunkt nedlagt som følge af arbejdsmangel eller ændringer i
      dit områdes organisation og arbejdsform, vil banken forsøge at omplacere dig til en an-
      den passende stilling indenfor dit ansættelsesområde.
                                               - 4 -
      …
      har det ikke været muligt at omplacere til en anden stilling i banken, vil du blive afske-
      diget med ret til rådighedsløn i 3 år og efterfølgende tjenestemandspension, såfremt be-
      tingelserne herfor er opfyldt.”
det fremgik på tidspunktet for fusionen i 2001 af tjenestemandslovens § 32, stk. 4, nr. 2, at
tjenestemænd bevarer rådighedsløn i tre år, medmindre den pågældende er fyldt 65 år.
bestemmelsen i § 32, stk. 4, nr. 2, blev ophævet ved ændringslov nr. 1551 af 13. december
2016. ændringen skyldes eu-domstolens dom af 26. september 2013 i sag c-546/11 (toft-
gaard).
ved sø- og handelsrettens dom af 20. november 2017 fik de indstævnte medhold i, at de
havde ret til rådighedsløn i tre år. i dommen hedder det bl.a.:
      “da postgiro blev omdannet til girobank a/s, blev der indgået aftale mellem staten og
      organisationerne om vilkårene for de tjenestemandsansatte, der fortsatte i ansættelses-
      forhold hos girobank a/s, og der blev i den forbindelse lagt vægt på at sikre, at de på-
      gældendes løn- og ansættelsesforhold ikke blev forringet. det følger således af aftale-
      grundlaget, det forklarede om forhandlingerne herom samt forarbejderne til lov om gi-
      robank a/s, at disse medarbejdere med hensyn til pension og rådighedsløn skulle stilles
      på præcis samme måde, som hvis de var fortsat som tjenestemænd i staten, idet de beva-
      rede retten til rådighedsløn efter tjenestemandslovens § 32 og retten til tjenestemands-
      pension som individuelle, umistelige rettigheder, der ikke senere kunne fraviges ved
      kollektiv aftale.
      efter omdannelsen til girobank a/s blev dette selskab i 1995 fusioneret med sparekas-
      sen bikuben a/s til bg bank a/s, som herefter i 2001 blev fusioneret ind i danske
      bank a/s. de aftaler, der blev indgået i disse forbindelser, videreførte de uændret de af-
      talte vilkår om pension og rådighedsløn, idet det bl.a. fremgår af aftalerne, at de tidlige-
      re tjenestemænd som en individuel uopsigelig rettighed bevarede deres hidtidige ret til
      rådighedsløn efter bestemmelser svarende til tjenestemandslovens § 32.
      de omhandlede medarbejdere har således på aftalebaseret grundlag nøjagtig samme ret
      til rådighedsløn, som hvis de fortsat var ansat i staten, og retten til rådighedsløn, der til-
      kommer de tre sagsøgere i nærværende sag, er således en refleks af de rettigheder, der
      tilkommer tjenestemænd i staten i henhold til tjenestemandsloven. det følger heraf, at
      det er den til enhver tid gældende tjenestemandslov, der regulerer vilkårene for rådig-
      hedsløn, uanset om vilkårene ifølge loven forringes eller forbedres for medarbejderne.
      fra det tidspunkt, hvor eu-domstolen ved dommen i c-546/11 (toftgaard) slog fast, at
      aldersgrænsen for rådighedsløn i tjenestemandslovens § 32 var i strid med beskæftigel-
                                                - 5 -
       sesdirektivets forbud mod aldersdiskrimination, blev det en del af dansk ret, at denne
       aldersgrænse i tjenestemandsloven ikke kunne håndhæves i forhold til tjenestemandsan-
       satte i staten. da danske bank med hensyn til rådighedsløn er aftaleretligt forpligtet til
       at stille sagsøgerne som tjenestemænd i staten, er banken derfor også forpligtet til at ud-
       betale rådighedsløn til sagsøgerne efter det fyldte 65. år.”
anbringender
finanssektorens arbejdsgiverforening som mandatar for danske bank har navnlig gjort gæl-
dende, at betingelserne i retsplejelovens § 368, stk. 4, er opfyldt, da sagen bl.a. vedrører lov-
fortolkning, herunder i forhold til eu-retten, og berører flere personer i ensartede ansættelses-
forhold. a, b og c er tidligere statstjenestemænd, som i 1991 valgte at lade sig ansætte i gi-
robank a/s med bevarelse af først og fremmest retten til rådighedsløn efter tjenestemandslo-
vens § 32, hvilket fulgte af både individuelle og kollektive aftaler. i 2001 overtog danske
bank a/s realkredit danmark og herunder bg bank a/s. i den forbindelse indgik danske
bank en selvstændig overenskomst med brancheafdelingen post danmark om fortsat at beva-
re de overførte tjenestemænds ret til rådighedsløn efter bestemmelser svarende til tjeneste-
mandslovens § 32. danske bank afgav endvidere over for de overtagne medarbejdere en til-
svarende individuel garanti om bevarelse af retten til rådighedsløn. det er ubestridt, at tjene-
stemandslovens § 32 på tidspunktet for danske banks overtagelse af de tidligere tjeneste-
mænd i 2001 havde den udformning, at rådighedslønnen bortfaldt, når tjenestemanden fyldte
65 år. det er ligeledes ubestridt, at § 32 fra 2006 og indtil 1. januar 2017 havde den udform-
ning, at rådighedslønnen bortfaldt, når tjenestemanden ”har nået folkepensionsalderen”, hvil-
ket konkret for a, b og c var 65 år. tvisten angår, hvorvidt aftalegrundlaget skal forstås såle-
des, at det er den til enhver tid gældende tjenestemandslov, der henvises til, eller om det er
den på aftaletidspunktet, henholdsvis opsigelsestidspunktet, gældende lov, der er gældende.
parterne er desuden uenige om, i hvilket omfang eu-domstolens dom i sag c-546/11 (toft-
gaard) og højesterets dom i sag ufr 2017.824 (ajos) er relevant for tvisten. sagen er anlagt
på vegne af tre medarbejdere, men hk repræsenterer mindst seks andre medarbejdere, der alle
er tidligere statstjenestemænd. derudover beskæftiger danske bank fortsat ca. 150 tidligere
statstjenestemænd, for hvem en afklaring af spørgsmålet ligeledes er relevant. endelig har en
række andre private virksomheder ligeledes tidligere statstjenestemænd ansat, for hvem en
afklaring kan være relevant.
hk post & kommunikation som mandatar for a, b og c har tilsluttet sig danske banks
synspunkter vedrørende admittering.
                                                 - 6 -
højesterets begrundelse og resultat
af retsplejelovens § 368, stk. 4, 2. pkt., som affattet ved lov nr. 84 af 28. januar 2014 om æn-
dring af retsplejeloven mv. (sagstilgangen til højesteret), fremgår, at domme, der er afsagt af
sø- og handelsretten, kan ankes til højesteret,
        ”hvis sagen er af principiel karakter og har generel betydning for retsanvendelsen og
        retsudviklingen eller væsentlig samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt, eller hvis andre
        særlige grunde i øvrigt taler for, at sagen behandles af højesteret som 2. instans.”
den indankede dom angår, om a, b og c som følge af deres ansættelsesforhold er berettiget
til rådighedsløn i tre år i forbindelse med deres opsigelse fra danske bank a/s. sagen angår
således i første række en konkret aftaleretlig vurdering af de tidligere tjenestemænds ansættel-
sesmæssige forhold. sagen kan derfor ikke på det foreliggende grundlag antages at have prin-
cipiel betydning, og der ses heller ikke at foreligge andre særlige grunde, der taler for, at sa-
gen bør kunne indbringes for højesteret som 2. instans.
på denne baggrund finder højesteret, at betingelserne for anke til højesteret ikke er opfyldt,
jf. retsplejelovens § 368, stk. 4, 2. pkt.
højesteret afviser derfor anken, jf. retsplejelovens § 368, stk. 6, 2. pkt., jf. stk. 4, 2. pkt.
                                         thi bestemmes:
denne anke afvises fra højesteret.


text:
                             højesterets dom
                         afsagt onsdag den 12. oktober 2011
sag 63/2010
(1. afdeling)
dansk frisør & kosmetiker forbund
som mandatar for e
(advokat peter breum)
mod
a
(advokat eigil lego andersen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i hjørring den 2. juni 2009 og af vestre landsrets
1. afdeling den 11. december 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per walsøe, poul søgaard, marianne højgaard
pedersen, jens peter christensen og hanne schmidt.
påstande
appellanten, dansk frisør & kosmetiker forbund som mandatar for e, har gentaget sin
påstand.
indstævnte, a, har påstået stadfæstelse.
anbringender
dansk frisør & kosmetiker forbund har yderligere anført, at bestemmelsen i erhvervsuddan-
nelseslovens § 61, stk. 2, om ophævelse af en uddannelsesaftale, hvis væsentlige forudsætnin-
ger brister, ifølge forarbejderne til bestemmelsen må forstås i lyset af almindelige ansættelses-
retlige principper, og at a må bære risikoen for forudsætninger, der er bristet på hans side.
                                               - 2 -
de forud for erhvervsuddannelsesloven gældende regler i lærlingeloven og efg-loven gav
heller ikke adgang til at ophæve elevkontrakten i en situation som den foreliggende. retstil-
standen efter lærlingeloven blev i nogen udstrækning overført til efg-loven, men udvidet til at
følge de almindelige arbejdsretlige regler, og det var ikke tanken med efg-loven at give lære-
mesteren en udvidet adgang til at hæve kontrakten uden for prøvetiden.
der er heller ikke særlige samfundsmæssige interesser, der gør det rimeligt at lade e bære
risikoen for, at den uddannede frisør afsluttede sit ansættelsesforhold hos a, frem for at lade
a, der havde påtaget sig uddannelsesforpligtelsen over for e, bære denne risiko.
a har yderligere anført, at reglen i erhvervsuddannelseslovens § 61, stk. 2, ikke indeholder
elementet om risikoafvejningen fra den klassiske forudsætningslære, hvorefter en part kun
kan påberåbe sig en bristet, væsentlig forudsætning, hvis forudsætningen var kendelig for
modparten, og det er rimeligt at lade modparten bære risikoen for forudsætningens bristen.
der er således ikke grundlag for betragtninger om, hvem der er nærmest til at bære risikoen
for, at den heltidsansatte frisør fratrådte.
der består også en klar samfundsinteresse i, at der ikke lægges for store hindringer i vejen for,
at en arbejdsgiver påtager sig at indgå en uddannelsesaftale, der som udgangspunkt er uopsi-
gelig. der er derfor store betænkeligheder ved en indskrænkende fortolkning af § 61, stk. 2, i
erhvervsuddannelsesloven, hvorved der opstilles yderligere betingelser for, at arbejdsgiveren
kan ophæve uddannelsesaftalen. hvis der opstilles sådanne yderligere betingelser, må de i
øvrigt også gælde for eleven, hvilket må give anledning til betænkelighed.
det retlige grundlag
erhvervsuddannelseslovens § 61, stk. 1 og 2, er affattet således:
       ”§ 61. misligholder en af parterne i uddannelsesaftalen væsentligt sine forpligtelser, kan
       den anden part hæve aftalen.
         stk. 2. hvis en væsentlig forudsætning for aftaleindgåelsen viser sig at være urigtig
       eller senere brister, kan parten hæve aftalen.”
i forslaget til lov om erhvervsuddannelser (folketingstidende 1988-89, 1. samling, tillæg a,
l 38, sp. 1268-69) hedder det i de specielle bemærkninger til forslaget til bl.a. § 60, der blev
vedtaget som lovens § 61:
                                               - 3 -
      ”til § 59
        arbejdsaftaler kan i almindelighed bringes til ophør ved en af parternes erklæring,
      eventuelt efter en særlig opsigelsesprocedure m.v., uden at der foreligger misligholdelse
      hos den anden part, og uden at en forudsætning for aftalen har vist sig urigtig eller er
      bristet. i mange ansættelsesforhold er adgangen til opsigelse og eventuelt spørgsmål om
      fratrædelsesgodtgørelse ordnet ved lov eller kollektiv overenskomst.
        under hensyn til, at uddannelsesaftaler har et videregående formål i forhold til ar-
      bejdsaftaler i almindelighed, er denne regulering af opsigelsesadgangen ikke tilstrække-
      ligt betryggende for uddannelsesaftalens parter.
        som en videreførelse af principperne i lærlingeloven og reglerne i efg-retsbekendtgø-
      relsen foreslås derfor i stk. 1 en bestemmelse om, at en uddannelsesaftale ikke kan op-
      høre ved en af parternes erklæring, men kun hvis parterne er enige om det. uopsigelig-
      heden modificeres dog i stk. 2 (3 måneders prøvetid).
        stk. 3 indeholder en bestemmelse om forlængelse af prøvetiden.
      til §§ 60 og 61
        selv om en uddannelsesaftale som udgangspunkt er uopsigelig, kan der dog være til-
      fælde, hvor det er nødvendigt at kunne bringe en aftale til ophør.
        lærlingeloven indeholder en udførlig opregning af grunde, der kan føre til lærekon-
      trakters bortfald eller ophævelse.
        derimod indeholder efg-retsbekendtgørelsen meget enkelt formulerede regler om op-
      hævelse på grund af væsentlig misligholdelse eller på grundlag af urigtige eller bristede,
      væsentlige forudsætninger. hertil kommer en bestemmelse om, at aftalen bortfalder,
      hvis eleven udelukkes fra skoleundervisningen.
      til § 60
        bestemmelserne i stk. 1 og 2 svarer til efg-retsbekendtgørelsens bestemmelser og
      knytter hæveadgangen til væsentlig misligholdelse og urigtige eller bristede, væsentlige
      forudsætninger. stk. 3 svarer ligeledes til efg-bestemmelserne, hvorefter der gælder en
      frist på 1 måned for at gøre hævegrunden gældende.”
lovforslaget byggede på betænkning nr. 1112/1987 om grundlæggende erhvervsuddannelser,
hvor det side 301 bl.a. hedder:
      ”udvalget foreslår, at retsbekendtgørelsens system på dette område videreføres, idet det
      har vist sig hensigtsmæssigt, at afgørelser om ophævelse af uddannelsesaftaler kan træf-
      fes ud fra misligholdelses- eller forudsætningssynspunkter på grundlag af friere over-
      vejelser.
      lærlingelovens principper vil fortsat have en vis vejledende betydning for disse over-
      vejelser, sammen med den praksis, der har udviklet sig under efg-loven og almindelige
      ansættelsesretlige regler.”
                                               - 4 -
i efg-retsbekendtgørelsen (bekendtgørelse nr. 88 af 24. februar 1987 om optagelse og om ud-
dannelsesaftaler m.v. for elever i de erhvervsfaglige grunduddannelser) hed det i § 15, stk. 1
og 2:
       ”§ 15. hvis en af parterne væsentligt misligholder sine forpligtelser, kan den anden part
       hæve aftalen.
         stk. 2. hvis en væsentlig forudsætning for aftaleindgåelsen er urigtig eller senere bri-
       ster, kan en af parterne ligeledes hæve aftalen.”
denne bekendtgørelse er udstedt med hjemmel i lov nr. 289 af 8. juni 1977 om erhvervsfag-
lige grunduddannelser med senere ændringer. loven byggede bl.a. på betænkning nr.
764/1976 om revision af lov om erhvervsfaglige forsøgsuddannelser. i betænkningen side 65
hedder det bl.a.:
       ”…endelig bør en part kunne hæve aftalen, såfremt en væsentlig forudsætning for af-
       talens indgåelse viser sig at være urigtig eller senere at falde bort. det bør dog kun
       gælde de forudsætninger, som aftaleparten er bekendt med, og kun i tilfælde af, at ad-
       gangen til at opsige aftalen benyttes inden for rimelig tid efter at den pågældende er
       blevet bekendt med eller ved anvendelse af almindelig agtpågivenhed burde være blevet
       bekendt med det forhold, som han vil påberåbe sig som grund til opsigelsen.
         mens lærlingeloven udførligt opregner de forhold, som kan berettige parterne i lære-
       forholdet til at hæve lærekontrakten og eventuelt medføre, at den falder bort uden var-
       sel, skønner udvalget det således mere hensigtsmæssigt og i bedre overensstemmelse
       med almindelige arbejdsretlige regler at åbne adgang for en friere bedømmelse af det
       efter omstændighederne rimelige og nødvendige i at anerkende en ophævelsesmulighed
       i den konkrete sag. lærlingelovens opregning af hævegrunde vil dog fortsat have be-
       tydning for fortolkningen af ovennævnte hæveadgange. i den forbindelse skal det næv-
       nes, at reglerne om grov misligeholdelse af forpligtelserne f. eks. svarer til lærlingelo-
       vens bestemmelser i §§ 21, stk. 2) og 22, stk. 1, b), mens reglerne om urigtige eller bris-
       tende forudsætninger for aftalen bl.a. svarer til lærlingelovens §§ 20, 21, stk. 1, 21, stk.
       2, a), c) og d).”
højesterets begrundelse og resultat
højesteret tiltræder, at det var en væsentlig og kendelig forudsætning for både a og e, at der
var ansat en faglært frisør hos a. højesteret tiltræder endvidere, at det i overensstemmelse
med almindelige aftaleretlige principper må bero på en risikoafvejning, om betingelserne i
erhvervsuddannelseslovens § 61, stk. 2, for ophævelse af uddannelsesaftalen på grund af en
bristet forudsætning er opfyldt. dette harmonerer også med forarbejderne til bestemmelsen.
                                                 - 5 -
a indgik uddannelsesaftalen med dispensation, da han ikke selv var frisøruddannet, og han
var som arbejdsgiver ansvarlig for, at der som fastsat i dispensationen var ansat en frisør med
frisøruddannelse på fuld tid i salonen. e var som elev uden indflydelse på, om dette vilkår
kunne efterleves. på denne baggrund finder højesteret, at a var nærmest til at bære risikoen
for, at uddannelsesaftalen ikke kunne opfyldes. det, som a har anført om samfundsmæssige
hensyn, kan ikke føre til en anden vurdering.
højesteret finder derfor ligesom mindretallet i landsretten, at der ikke forelå en bristet forud-
sætning, der efter erhvervsuddannelsesloven § 61, stk. 2, gav a ret til at ophæve
uddannelsesaftalen.
e er herefter berettiget til erstatning, og højesteret finder, at denne erstatning i
overensstemmelse med tvistighedsnævnets afgørelse og på baggrund af nævnets praksis pas-
sende kan fastsættes til 30.000 kr.
sagsomkostninger for byretten er fastsat til 15.000 kr. sagsomkostninger for landsret og hø-
jesteret er fastsat til 52.250 kr., der omfatter 50.000 kr. til dækning af udgifter til advokat og
2.250 kr. til dækning af retsafgift.
                                        thi kendes for ret:
a skal til e betale 30.000 kr. med procesrente fra den 8. november 2007.
i sagsomkostninger for byretten skal a betale 15.000 kr. til dansk frisør & kosmetiker
forbund som mandatar for e.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal statskassen betale 52.250 kr. til dansk fri-
sør & kosmetiker forbund som mandatar for e.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. sagsom-
kostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.