text:
                             højesterets dom
                            afsagt fredag den 24. juni 2011
sag 17/2011
(1. afdeling)
ministeriet for flygtninge, indvandrere og integration
(kammeradvokaten ved advokat henrik nedergaard thomsen og
advokat mikkel holm nielsen)
mod
a
(advokat tyge trier, beskikket)
særlig advokat beskikket i medfør af udlændingelovens § 45 e, stk. 2, 2. pkt.:
advokat henrik steen andersen.
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 11. afdeling den 21. december 2010.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: børge dahl, lene pagter kristensen, thomas
rørdam, jon stokholm, poul dahl jensen, michael rekling og oliver talevski.
påstande m.v.
parterne har gentaget deres påstande, dog således at a i påstand 7 endeligt har påstået sig til-
lagt 50.000 kr. med procesrente fra den 6. januar 2009.
sagen har også for højesteret været behandlet i en åben og lukket del, jf. udlændingelovens §
45 g, stk. 1.
det er supplerende oplyst, at a ophørte med at opholde sig i center sandholm den 22. de-
cember 2010. han havde inden da i en række tilfælde fået tilladelse til at overnatte uden for
centret, første gang den 6.-8. marts 2009.
                                                   - 2 -
retsgrundlaget
ved lov nr. 487 af 12. juni 2009 indsattes i udlændingeloven et nyt kapitel 7 b om domstols-
behandling af visse beslutninger om administrativ udvisning m.v. ordningen indebærer bl.a.,
at sagen opdeles i en åben og lukket del, jf. udlændingelovens § 45 g, stk. 1, hvis der er hem-
meligholdte oplysninger i sagen. efter udlændingelovens § 45 e, stk. 2, 2. pkt., beskikker ret-
ten en særlig advokat for udlændingen til varetagelsen af dennes interesser og udøvelse af
partsbeføjelser med hensyn til oplysninger, der af sikkerhedsmæssige grunde ikke kan udleve-
res til udlændingen, jf. udlændingelovens § 45 b, stk. 2.
i udlændingelovens § 45 f, stk. 1, hedder det:
       ”§ 45 f. oplysninger omfattet af § 45 b, stk. 2, videregives til den særlige advokat be-
       skikket efter § 45 e, stk. 2. når sådanne oplysninger er videregivet til den særlige advo-
       kat, må vedkommende ikke drøfte sagen med udlændingen eller dennes advokat og må
       ikke udtale sig i retsmøder, hvor udlændingen eller dennes advokat er til stede. udlæn-
       dingen og dennes advokat kan til enhver tid give skriftlige meddelelser til den særlige
       advokat om sagen.”
i udlændingelovens § 45 h, stk. 1, hedder det:
       ”§ 45 h. retten træffer afgørelse, efter at parterne og den særlige advokat beskikket ef-
       ter § 45 e, stk. 2, har haft lejlighed til at udtale sig.”
det hedder i de almindelige bemærkninger til lovforslag nr. l 209 af 28. april 2009 om den
ordning, som er indeholdt i udlændingelovens kapitel 7 b, bl.a.:
       ”1. lovforslagets baggrund og indhold
       …
       med lovforslaget foreslås en ny model for behandling og domstolsprøvelse af sager om
       administrativ udvisning af udlændinge, der må anses for en fare for statens sikkerhed.
       den foreslåede model indebærer, at justitsministeren på baggrund af en indstilling fra
       pet foretager en vurdering af, om en udlænding må anses for en fare for statens sikker-
       hed, og at integrationsministeriet herefter træffer afgørelse om udvisning af udlændin-
       gen på baggrund af justitsministerens farevurdering. endvidere indebærer den foreslå-
       ede model en særlig adgang til domstolsprøvelse af farevurderingen og afgørelsen om
       udvisning, hvor bevismaterialet opdeles i lukket og åbent materiale, og hvor der bliver
       mulighed for i lukkede retsmøder at fremlægge det fortrolige materiale, der ligger til
       grund for justitsministerens farevurdering, og hvor udlændingens interesser varetages af
       en særlig advokat. det er dog en forudsætning, at udlændingen har adgang til tilstræk-
                                          - 3 -
kelige oplysninger om beskyldningerne imod den pågældende, således at den pågæl-
dende er i stand til at give effektive instruktioner til den særlige advokat.
…
med lovforslaget om indførelse af en særlig domstolsbehandling af sager om admini-
strativ udvisning af udlændinge, der må anses for en fare for statens sikkerhed, har rege-
ringen tilstræbt at skabe en samlet overordnet løsning for domstolsbehandlingen af så-
danne sager. som det fremgår af redegørelsen nedenfor under afsnit 4.2.3., har den eu-
ropæiske menneskerettighedsdomstol (emd) i en dom af 19. februar 2009 i sagen a.
m.fl. mod storbritannien anerkendt en ordning for domstolsprøvelse af lovligheden af
en frihedsberøvelse, hvor bevismaterialet opdeles i åbent og lukket materiale, og hvor
der udpeges en særlig advokat for den udviste. imidlertid er det ifølge emd en forud-
sætning, at den udviste gennem det åbne materiale har adgang til tilstrækkelige oplys-
ninger om beskyldningerne imod ham, således at han er i stand til at give effektive in-
struktioner til den særlige advokat. i den forbindelse bemærkes, at der også i sager, der
behandles efter de foreslåede regler, vil kunne være tilfælde, hvor domstolene vil finde,
at den administrative udvisning og en eventuel frihedsberøvelse ikke vil kunne opret-
holdes som følge af, at de fremlagte beskyldninger i det åbne materiale er af en sådan
generel karakter, at den pågældende udlænding ikke er i stand til at give effektive in-
struktioner til sin advokat eller den særlige advokat.
…
4.1.5. forholdet til emrk i relation til domstolsprøvelse af farevurdering og udvisning
…
emd's domme om fortolkningen af artikel 1 i 7. tillægsprotokol i sager om udvisning af
sådanne udlændinge har ikke medført yderligere krav til domstolsprøvelsen af den ad-
ministrative udvisningsbeslutning, end hvad der allerede følger af domstolens praksis
efter emrk artikel 8 og 13.
efter lovforslaget vil den foreslåede domstolskontrol med integrationsministeriets af-
gørelse om udvisning kunne medføre, at udvisningen ophæves, f.eks. fordi farevurde-
ringen ikke findes tilstrækkeligt begrundet, eller – selv om farevurderingen findes be-
grundet – fordi udvisningen ikke i tilstrækkelig grad respekterer den pågældendes ret til
et familieliv efter emrk artikel 8. den processuelle begrænsning, der ligger i, at ud-
lændingens interesser vil blive varetaget gennem en særlig advokat, herunder gennem
dennes adgang til sagens lukkede materiale og under lukkede retsmøder, er nødvendig-
gjort af den fortrolige karakter af pet's materiale. det er integrationsministeriets op-
fattelse, at den foreslåede ordning herved lever op til kravet efter emrk artikel 8 og 13
om »en form for kontradiktorisk procedure, om nødvendigt gennem en særlig repræ-
sentant, der er sikkerhedsgodkendt«, således som fastslået af emd i den førnævnte
praksis om udvisning af udlændinge, der må anses for en fare for statens sikkerhed.
det er på den baggrund integrationsministeriets opfattelse, at forslaget om at indføre en
ordning med styrket domstolsprøvelse af såvel justitsministerens vurdering af, om ud-
lændingen må anses for en fare for statens sikkerhed, som integrationsministeriets af-
gørelse om udvisning vil være forenelig med emrk artikel 8 og artikel 13 samt artikel
1 i 7. tillægsprotokol.
…
                                           - 4 -
4.2.3. forholdet til emrk i relation til domstolsprøvelse af frihedsberøvelse
ifølge emrk artikel 5, stk. 4, har enhver, der berøves friheden ved anholdelse eller an-
den tilbageholdelse, ret til at indbringe sagen for en domstol, for at denne hurtigt kan
træffe afgørelse om lovligheden af frihedsberøvelsen, og beordre den pågældende løs-
ladt, hvis frihedsberøvelsen ikke er lovlig.
spørgsmålet om, hvorvidt en ordning for domstolsprøvelse af lovligheden af en friheds-
berøvelse, hvor bevismaterialet opdeles i åbent og lukket materiale, og hvor der udpeges
en særlig advokat for den udviste, er forenelig med kravet om en effektiv domstols-
kontrol af en frihedsberøvelses lovlighed efter emrk artikel 5, stk. 4, har været be-
handlet i emd's dom af 19. februar 2009 (storkammerafgørelse) i sagen a. m.fl. mod
storbritannien. sagen vedrørte 11 udlændinge, der var blevet frihedsberøvet som følge
af en lov indført i storbritannien i 2001, der gav adgang til udvidet frihedsberøvelse af
udenlandske statsborgere mistænkt for at være internationale terrorister, hvis disse ikke
kunne udvises på grund af risiko for tortur eller umenneskelig eller nedværdigende be-
handling eller straf i hjemlandet. klagerne gjorde under sagen blandt andet gældende, at
det var i strid med konventionens artikel 5, stk. 4, at de ved prøvelsen af deres sag –
som foregik efter den britiske siac-model, jf. afsnit 4.1.3. – kun i begrænset omfang
havde kendskab til beskyldningerne imod dem.
i dommen anerkendte emd, at det af hensyn til statens sikkerhed kan være nødvendigt
at begrænse adgangen til oplysninger og dermed adgangen til kontradiktion under en
retssag om prøvelse af lovligheden af en frihedsberøvelse af en udlænding, der ved en
administrativ afgørelse er udvist, fordi vedkommende anses for en fare for statens sik-
kerhed.
emd fastslog endvidere, at kravet om en effektiv domstolskontrol af en frihedsberøvel-
ses lovlighed efter emrk artikel 5, stk. 4, kan opfyldes ved en procesform, hvor be-
vismaterialet opdeles i lukket og åbent materiale, og hvor der udpeges en særlig advokat
for den frihedsberøvede. det kræver dog, at den frihedsberøvede har adgang til tilstræk-
kelige oplysninger om beskyldningerne imod ham, således at han er i stand til at give
effektive instruktioner til den særlige advokat.
emd fremkom i den forbindelse med nogle generelle betragtninger om, hvornår den
frihedsberøvede kan siges at have adgang til tilstrækkelige oplysninger om beskyldnin-
gerne imod ham. domstolen udtalte, at hvis beviserne i vid udstrækning er fremlagt, og
det åbne materiale spiller den afgørende rolle i afgørelsen, kan det ikke siges, at den fri-
hedsberøvede er nægtet muligheden for effektivt at anfægte beskyldningerne imod ham.
det samme gør sig ifølge domstolen gældende i sager, hvor alt eller næsten alt bevis-
materiale godt nok ikke er fremlagt, men hvor beskyldningerne i det åbne materiale er
tilstrækkeligt specifikke til, at den frihedsberøvede kan udstyre sin advokat eller den
særlige advokat med information til at imødegå det, uden at der er behov for at kende
detaljer i eller kilder til materialet. hvis det åbne materiale derimod i det væsentlige be-
står af generelle påstande, og afgørelsen om, at den frihedsberøvede udgør en sikker-
hedsrisiko, alene eller afgørende er baseret på lukket materiale, vil betingelserne i
emrk artikel 5, stk. 4, ifølge domstolen ikke være opfyldt.
i den konkrete sag fandt emd, at der i forhold til fire af klagerne forelå en krænkelse af
artikel 5, stk. 4, idet de ikke - ud fra det åbne materiale, som havde været fremlagt i sa-
gerne mod dem - havde haft mulighed for effektivt at anfægte beskyldningerne imod
                                                - 5 -
      dem. i forhold til fem af klagerne indeholdt det åbne materiale detaljerede beskyldnin-
      ger om blandt andet indkøb af særligt telekommunikationsudstyr, besiddelse af særlige
      dokumenter knyttet til navngivne terrormistænkte og møder med navngivne terror-
      mistænkte på bestemte datoer og steder. emd fandt, at beskyldningerne havde været
      tilstrækkeligt detaljerede til, at klagerne effektivt kunne anfægte dem, og der forelå der-
      for ikke en krænkelse af artikel 5, stk. 4.
      lovforslaget vedrørende prøvelsen af frihedsberøvelsen ligner på en række punkter den
      britiske siac-model, som dommen a. m.fl. mod storbritannien omhandler, og som
      emd principielt har godkendt. den foreslåede ordning om domstolsprøvelse af friheds-
      berøvelse af udviste udlændinge, der må anses for en fare for statens sikkerhed, må der-
      for efter integrationsministeriets opfattelse principielt anses for at være i overensstem-
      melse med emrk artikel 5, stk. 4.
      som nærmere omtalt ovenfor vil det dog være en forudsætning, at den frihedsberøvede
      gennem det åbne materiale har adgang til tilstrækkelige oplysninger om beskyldninger-
      ne imod ham, således at han er i stand til at give effektive instruktioner til den særlige
      advokat. den foreslåede ordning vil derfor skulle administreres på en sådan måde, at
      denne forudsætning er opfyldt.
      …”
i lovforslagets specielle bemærkninger hedder det bl.a.:
      ”til § 45 e
      …
      det foreslås endvidere, at retten beskikker en særlig advokat til at varetage udlændin-
      gens interesser og på vegne af denne udøve partsbeføjelser med hensyn til oplysninger,
      der efter den foreslåede bestemmelse i § 45 b, stk. 2, jf. lovforslagets § 1, nr. 6, af sik-
      kerhedsmæssige grunde ikke kan videregives til udlændingen og dennes advokat (op-
      lysninger, der er indgået i vurderingen af, at den pågældende må anses for en fare for
      statens sikkerhed). udlændingen og dennes advokat har ikke adgang til de pågældende
      oplysninger og har ikke mulighed for at udøve de sædvanlige partsbeføjelser, herunder
      navnlig at kunne vurdere og udtale sig om de pågældende oplysninger, selv om disse
      fremlægges for retten og indgår i grundlaget for rettens afgørelse. dette varetages i ste-
      det af den særlige advokat, der har indsigt i og mulighed for at udtale sig om det mate-
      riale, som fremlægges for retten med henblik på at indgå i sagen, herunder de fortrolige
      oplysninger, som af sikkerhedsmæssige grunde ikke kan videregives til udlændingen og
      dennes advokat.
      den særlige advokat udøver partsbeføjelser på vegne af udlændingen med hensyn til
      disse fortrolige oplysninger, men er i øvrigt ikke part eller partsrepræsentant i sagen. i
      det omfang udlændingen sammen med sin advokat kan udøve sædvanlige civilproces-
      suelle partsbeføjelser, herunder med hensyn til oplysninger, som er videregivet til ud-
      lændingen og fremlagt i retten, optræder den særlige advokat således ikke på vegne af
      udlændingen. den særlige advokat har f.eks. indsigt i og kan udtale sig om oplysninger,
      som er undtaget efter den foreslåede bestemmelse i § 45 b, stk. 2, jf. lovforslagets § 1,
      nr. 6. den særlige advokat kan også fremsætte begæring om, at sådanne oplysninger
                                         - 6 -
skal videregives til udlændingen og dennes advokat, jf. den foreslåede bestemmelse i §
45 f, stk. 2, og kan kære rettens afgørelse om, at oplysningerne ikke skal videregives.
den særlige advokat har derimod ikke en almindelig adgang til f.eks. at kære rettens
procesledende afgørelser under sagens behandling eller at indbringe byrettens endelige
afgørelse i sagen for landsretten. dette tilkommer udlændingen, som er part i sagen, jf.
forslaget til § 45 e, stk. 1.
…
til § 45 f
…
det bemærkes, at den europæiske menneskerettighedsdomstol (emd) i dom af 19. fe-
bruar 2009 (storkammerafgørelse) i sagen a. m.fl. mod storbritannien som anført i af-
snit 4.2.3. i lovforslagets almindelige bemærkninger fremkom med nogle generelle be-
tragtninger om, hvornår en frihedsberøvet kan anses at have adgang til tilstrækkelige
oplysninger om beskyldningerne imod ham. domstolen udtalte, at hvis beviserne i vid
udstrækning er fremlagt, og det åbne materiale spiller den afgørende rolle i afgørelsen,
kan det ikke siges, at den frihedsberøvede er nægtet muligheden for effektivt at anfægte
beskyldningerne imod ham. det samme gør sig ifølge domstolen gældende i sager,
hvor der er tale om, at alt eller næsten alt bevismateriale ikke er fremlagt, men hvor be-
skyldningerne i det åbne materiale er tilstrækkeligt specifikke til, at den frihedsberøvede
kan give sin advokat eller den særlige advokat information til at imødegå det, uden at
der er behov for at kende detaljer i eller kilder til materialet. hvis det åbne materiale
derimod i det væsentlige består af generelle påstande, og afgørelsen om, at den friheds-
berøvede udgør en sikkerhedsrisiko, alene eller afgørende er baseret på »lukket« mate-
riale, vil betingelserne i emrk artikel 5, stk. 4, ifølge emd ikke være opfyldt. den fri-
hedsberøvede skal således gennem det åbne materiale have adgang til tilstrækkelige
oplysninger om beskyldningerne imod sig, således at den pågældende er i stand til at
give effektive instruktioner til den særlige advokat.
…
til § 45 h
…
rettens afgørelse skal begrundes efter de almindelige regler herom, jf. retsplejelovens §
218, stk. 1, og en dom skal bl.a. indeholde en fremstilling af sagen og angive de faktiske
og retlige omstændigheder, der er lagt vægt på ved sagens afgørelse, jf. retsplejelovens
§ 218 a, stk. 2. en beslutning efter den foreslåede bestemmelse i udlændingelovens § 45
b, stk. 2, om, at oplysninger, der er indgået i justitsministerens farevurdering, af sikker-
hedsmæssige grunde ikke kan videregives til udlændingen, finder som nævnt i bemærk-
ningerne til den foreslåede bestemmelse også anvendelse i forbindelse med en dom-
stolsbehandling efter det foreslåede kapitel 7 b. rettens afgørelse (dom eller kendelse)
må således affattes under hensyntagen hertil, dvs. således at den ikke indeholder fortro-
lige oplysninger, som ikke kan videregives til udlændingen. det er således forudsat, at
rettens afgørelse affattes og begrundes på grundlag af sagens åbne materiale, som ud-
lændingen har kendskab til og har haft lejlighed til at kommentere, men således at retten
i sin afgørelse kan henvise til, at oplysninger i det åbne materiale er godtgjort eller
sandsynliggjort i de fortrolige oplysninger, som er fremlagt for retten og den særlige
advokat.
                                                 - 7 -
      det bemærkes i den forbindelse, at emrk artikel 5 opstiller krav til den nærmere be-
      grundelse i kendelsen, hvorved frihedsberøvelsen af udlændingen opretholdes. det føl-
      ger af den nævnte bestemmelse, således som den europæiske menneskerettighedsdom-
      stol fortolkede denne i dommen a. m.fl. mod storbritannien (omtalt i afsnit 4.2.3. i lov-
      forslagets almindelige bemærkninger), at kendelsen skal indeholde tilstrækkeligt detal-
      jerede oplysninger om beskyldningerne mod den frihedsberøvede. begrundelsen kan
      f.eks. henvise til, at den pågældende har indkøbt særligt telekommunikationsudstyr, væ-
      ret i besiddelse af særlige dokumenter knyttet til navngivne terrormistænkte eller afholdt
      møder med navngivne terrormistænkte på bestemte datoer og steder, jf. herved dom-
      mens præmis 222.
      derimod er en begrundelse ikke tilstrækkelig, hvis der alene henvises til beskyldninger
      af generel karakter, f.eks. at den frihedsberøvede har været medlem af en bestemt eks-
      tremistisk gruppe med terrorforbindelser. ligeledes vil det ikke være tilstrækkeligt, hvis
      der alene henvises til, at man har lagt vægt på sagens lukkede materiale. menneskeret-
      tighedsdomstolen fandt således i dommen, at det udgjorde en krænkelse af emrk arti-
      kel 5, stk. 4, i forhold til to af klagerne, at siac i afgørelserne havde bemærket, at det
      åbne materiale var uvæsentligt, og at man havde lagt vægt på det lukkede materiale, jf.
      dommens præmis 224.
      det anførte i forhold til kravene til begrundelsen i en kendelse om frihedsberøvelse af
      udlændingen må tilsvarende antages at gælde i forhold til en dom om udvisning, udsen-
      delse eller opholdstilladelse. ”
højesterets begrundelse og resultat
farevurderingen og udvisningen (a’s påstande 1-2)
integrationsministeren traf den 6. februar 2008 på baggrund af en indstilling fra justitsministe-
ren afgørelse om, at a må anses for en fare for statens sikkerhed, jf. udlændingelovens dagæl-
dende § 45 b, stk. 1. udlændingeservice traf herefter den 12. februar 2008 afgørelse om, at a
skal udvises af danmark med indrejseforbud for bestandig, og denne afgørelse blev den 13.
marts 2008 stadfæstet af integrationsministeriet.
a modtog samtidig med udlændingeservices afgørelse af 12. februar 2008 om udvisning en
kopi af integrationsministeriets brev af 6. februar 2008 til udlændingeservice. det fremgår
heraf, at farevurderingen blev foretaget på baggrund af bl.a. en mistanke om, at han havde
deltaget i planlægningen af et drab på en person, som havde tegnet en af tegningerne i jyl-
lands-postens artikel ”muhammeds ansigt”, der blev offentliggjort i avisen den 30. september
2005.
højesteret har i afgørelser af 2. juli 2008, herunder i en afgørelse vedrørende a (ufr
2008.2394), fastslået, at drab på en person for at have tegnet en af muhammed-tegningerne
                                                 - 8 -
må anses for et forsøg på at skræmme befolkningen, begrænse ytringsfriheden og hindre den
offentlige debat – en person, der planlægger et sådant drab, må derfor anses for en fare for
statens sikkerhed, jf. udlændingelovens § 25, nr. 1.
grundlaget for farevurderingen blev af sikkerhedsmæssige grunde ikke videregivet til a i
forbindelse med integrationsministerens afgørelse herom eller integrationsministeriets udvis-
ningsafgørelse. dette er i overensstemmelse med de regler, som såvel dengang som i dag
gælder med hensyn til kontradiktion og begrundelse, jf. udlændingelovens § 45 b, stk. 1 og 2.
domstolsbehandlingen i denne sag er undergivet de regler, der ved lov nr. 487 af 12. juni
2009 om ændring af udlændingeloven blev indsat i lovens kapitel 7 b. loven giver mulighed
for en opdeling af sagen i en åben og lukket del. der kan under sagens lukkede del ske frem-
læggelse af fortroligt materiale, som er indgået i farevurderingen, men som af sikkerheds-
mæssige grunde ikke kan videregives til udlændingen. under den åbne del af sagen bistås
udlændingen af en beskikket advokat. til varetagelse af udlændingens interesser under den
lukkede del af sagen beskikkes der en særlig advokat, som på udlændingens vegne udøver
partsbeføjelser under denne del af sagen. den særlige advokat må dog ikke drøfte sagen med
udlændingen eller dennes advokat, når de fortrolige oplysninger er videregivet til den pågæl-
dende, men udlændingen og dennes advokat kan til enhver tid give skriftlige meddelelser til
den særlige advokat om sagen.
formålet med den særlige domstolsbehandling er at skabe en balance mellem på den ene side
behovet for hemmeligholdelse af oplysninger af sikkerhedsmæssige grunde og på den anden
side hensynet til, at der er en reel mulighed for effektiv varetagelse af udlændingens interesser
under sagen. udlændingen skal således ifølge forarbejderne til loven have ”adgang til til-
strækkelige oplysninger om beskyldningerne imod den pågældende, således at den pågælden-
de er i stand til at give effektive instruktioner til den særlige advokat”. det er i lovforarbej-
derne udtrykkeligt anført, at der vil kunne være tilfælde, ”hvor den administrative udvisning
og en eventuel frihedsberøvelse ikke vil kunne opretholdes som følge af, at de fremlagte be-
skyldninger i det åbne materiale er af en sådan generel karakter, at den pågældende udlænding
ikke er i stand til at give effektive instruktioner til sin advokat eller sin særlige advokat”, og at
domstolene ikke kan opretholde en afgørelse om udvisning alene med henvisning til beskyld-
ninger af generel karakter eller til sagens lukkede materiale.
                                                - 9 -
højesteret fastslog i kendelse af 18. august 2010 vedrørende a (ufr 2010.2910), at reglerne
om domstolsbehandling i udlændingelovens kapitel 7 b må anses for at være forenelige med
den europæiske menneskerettighedskonvention, og at det ikke kan anses for at stride mod
menneskerettighedskonventionen, at disse regler finder anvendelse på allerede anlagte sager,
herunder den foreliggende sag.
højesteret finder, at den manglende videregivelse til a af grundlaget for den administrative
farevurdering og den administrative afgørelse om udvisning ikke er en krænkelse af den eu-
ropæiske menneskerettighedskonvention eller artikel 1, stk. 1, i tillægsprotokol nr. 7 af 22.
november 1984, jf. herved artikel 1, stk. 2. den efterfølgende domstolsprøvelse af farevur-
deringen og afgørelsen om udvisning skal imidlertid leve op til det krav om kontradiktion
m.v., der stilles hertil efter udlændingelovens regler om domstolsbehandling.
spørgsmålet er herefter, hvad der er fremkommet af materiale under sagen til belysning af,
om a må anses for en fare for statens sikkerhed, og om beskyldningerne mod ham er tilstræk-
keligt faktuelt underbygget på en måde, som respekterer lovens krav om kontradiktion m.v.
de beskyldninger mod a, som farevurderingen er baseret på, fremgår i det åbne materiale af
politiets efterretningstjenestes redegørelser af 4. juni og 4. juli 2008. det er i redegørelsen af
4. juni 2008 anført, at det på baggrund af det tilvejebragte efterforskningsmæssige materiale
er politiets efterretningstjenestes vurdering, at der er bestemte grunde til at antage, at a og b
var i færd med at forberede et terrorrelateret drab på tegneren kurt vestergaard, der havde
tegnet en af muhammed-tegningerne i jyllands-posten. det er endvidere anført, at der er tætte
forbindelser mellem blandt andre a og b, at a har en mere overordnet rolle, og at han fuldt
ud har været inddraget i de aktiviteter, som efterretningstjenesten har afdækket. i redegørelsen
af 4. juli 2008 er det yderligere anført, at a på et tidspunkt i 2005 gav b penge til en bil, der
skulle anvendes til rekognosceringer, at a i februar 2007 sammen med b forberedte anskaf-
felsen af en pistol med lyddæmper samt håndgranater, at a skulle stå for indkøbet af en pistol,
at a og b i efteråret 2007 sammen så selvmordsvideoer, og at a i forlængelse heraf tilkende-
gav, at b var udpeget som den, der skulle dræbe kurt vestergaard, og at drabet skulle udføres
uden brug af våben.
                                                - 10 -
det er i redegørelserne alene anført, at de ovennævnte beskyldninger hidrører fra efterret-
ningstjenestens overvågning og efterforskning. der er ikke i det åbne materiale i øvrigt frem-
lagt oplysninger om grundlaget for efterretningstjenestens vurdering, hvorefter a har været
involveret og haft en ledende rolle i planerne om at dræbe kurt vestergaard. der er således
ikke fremlagt beviser mod ham i det åbne materiale. der er ikke i redegørelserne sammen-
holdt med det åbne materiale i øvrigt nærmere oplysninger om tidspunkt, sted eller omstæn-
dighederne bag de enkelte beskyldninger. a har i realiteten alene kunnet varetage sine interes-
ser under sagen ved at fremkomme med en generel benægtelse af beskyldningerne.
på denne baggrund finder højesteret, at a under domstolsprøvelsen af farevurderingen og
udvisningen ikke under den åbne del har været præsenteret for sådanne specificerede oplys-
ninger om de rejste beskyldninger, at han har haft en reel mulighed for effektivt at varetage
sine interesser, herunder ved at give konkrete instrukser til den særlige advokat.
konsekvensen af, at de fremlagte beskyldninger i det åbne materiale er af en sådan generel
karakter, at udlændingen ikke er i stand til at give effektive instruktioner til sin advokat eller
sin særlige advokat, er efter lovens forarbejder som nævnt, at de trufne administrative afgørel-
ser ikke kan opretholdes. integrationsministeriet skal derfor anerkende, at integrationsministe-
rens afgørelse af 6. februar 2008 om, at a må anses for en fare for statens sikkerhed, og inte-
grationsministeriets afgørelse af 13. marts 2008 om udvisning af a skal ophæves.
erstatning og godtgørelse (a’s påstand 7)
i og med at integrationsministeriets afgørelser af 6. februar og 13. marts 2008 ophæves, har
afgørelserne som hævdet af a indebåret et indgreb i hans privatliv og familieliv ved, at han
blev pålagt daglig meldepligt i center sandholm og pålagt ikke at overnatte uden for centret
uden særlig tilladelse, jf. artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention. højesteret
tiltræder herefter, at a har krav på godtgørelse efter princippet i erstatningsansvarslovens § 26
og erstatning for positive udgifter. højesteret tiltræder, at det samlede beløb skønsmæssigt er
fastsat til 35.000 kr., idet 10.000 kr. heraf anses for erstatning for transportudgifter. der er
ikke ved det, der yderligere er oplyst for højesteret, godtgjort et tab, der kan begrunde en for-
højelse som påstået af det samlede beløb til 50.000 kr.
øvrige spørgsmål (a’s påstande 3-6)
                                               - 11 -
a’s påstande 3 og 4 angår anerkendelse af, at hans tidsubegrænsede opholdstilladelse fra 2006
fortsat er gældende, henholdsvis at han har ret til en tidsubegrænset opholdstilladelse. som
anført af landsretten har integrationsministeriet erklæret sig enig i, at det vil være en konse-
kvens af en ophævelse af farevurderingen og udvisningsafgørelsen, at opholdstilladelsen af 9.
oktober 2006 står ved magt. højesteret tiltræder derfor, at der ikke foreligger nogen aktuel
tvist om hans ret til opholdstilladelse, og at påstandene er afvist som følge af manglende retlig
interesse i prøvelse.
a’s påstande 5 og 6 drejer sig om anerkendelse af, at behandlingen af ham hos integrations-
ministeriet og udlændingeservice har udgjort en retsstridig krænkelse af ham, herunder en
krænkelse af hans rettigheder i medfør af den europæiske menneskerettighedskonventions
artikel 8 eller artikel 13. disse påstande er så generelt formuleret, at de er uegnede til at blive
taget under pådømmelse som selvstændige påstande. en afgørelse heraf vil endvidere efter det
oplyste ikke have betydning for a’s retsstilling i andre henseender end vedrørende påstandene
1-2 og 7, og påstandene 5 og 6 er prøvet som anbringender til støtte for disse påstande. høje-
steret tiltræder derfor, at påstandene 5 og 6 er afvist.
konklusion
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom som nedenfor bestemt.
                                       thi kendes for ret:
ministeriet for flygtninge, indvandrere og integration skal anerkende, at ministerens afgørel-
se af 6. februar 2008 om farevurdering og ministeriets afgørelse af 13. marts 2008 om udvis-
ning af a skal ophæves.
i øvrigt stadfæstes landsrettens dom.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for højesteret til den anden part.


text:
                                             dom
afsagt den 21. december 2015 af østre landsrets 11. afdeling
(landsdommerne karsten bo knudsen, ole græsbøll olesen og john larsen (kst.) med
domsmænd).
11. afd. nr. s-1703-15:
anklagemyndigheden
mod
t
(cpr.nr. …90-…)
(advokat anders rohde, besk.)
næstved rets dom af 12. juni 2015 (1523/2015) er anket af anklagemyndigheden med
påstand om domfældelse i overensstemmelse med anklageskriftet samt skærpelse.
tiltalte har påstået stadfæstelse.
forklaringer
der er i landsretten afgivet supplerende forklaring af tiltalte, der har forklaret i det væsentlige
som i byretten.
der er endvidere afgivet forklaring af vidnerne politibetjent a, b og tidligere politiassistent c.
tiltalte har supplerende forklaret blandt andet, at han startede dyrkningen ca. 5 måneder før,
politiet fandt planterne, men dyrkningen stod i dvale ca. 2 måneder, hvor han afsonede. han
lavede skuret, som dyrkningen fandt sted i. han har købt de effekter, der blev benyttet til
dyrkningen. klimaanlægget havde han betalt 300 kr. for gennem den blå avis. han havde
overvejet at høste planterne, da politiet kom, men ville vente 14 dage. han har købt frøene til
planterne, som han dyrkede.
                                                - 2 -
vidnet politibetjent a har forklaret blandt andet, at han deltog i ransagningen hos tiltalte. det
var første gang, at han deltog i en sådan ransagning, men har set skunklaboratorier siden, og
planterne her lignede de planter, der blev fundet hos tiltalte. han skønnede, at planterne hos
tiltalte var dyrket af en, der havde forstand på det.
vidnet b har forklaret blandt andet, at han har medvirket ved udarbejdelsen af erklæringen af
21. november 2014 fra retskemisk institut, aarhus universitet. sagerne om skunklaboratorier
har hidtil været meget omfattende, da planterne blev indsendt til instituttet til vurdering.
erklæringen er et forsøg på lave en ”tabel”, der vil kunne anvendes i sagerne, således at
planterne ikke skal indsendes til instituttet i den enkelte sag. erklæringen bygger på et antal
høstklare planter fra 35 sager i perioden 2008 til 2012, hvor gennemsnittet af rygbart
marihuana udgjorde 46 g pr. plante. udbyttet fra de fleste planter, som de har undersøgt, har
ligget omkring 46 g, mens det er usædvanligt, at en plante har givet 8 g eller 97 g. disse
planter er dog også indgået i undersøgelsen. udbyttet kan bero på den pågældende dyrkers
erfaring. statistisk er det deres vurdering, at udbyttet pr. plante med 95 % sikkerhed vil ligge
på 46 g plus/minus 8 g. der har primært været tale om sager med fra 100 planter og opefter,
mens der ikke har været sager med et mindre antal planter. billederne fra sagen ligner
tilsvarende fra andre skunklaboratorier, som han har set, bortset fra størrelsen af laboratoriet.
planterne er begyndt at få blomsterstande og er dermed i blomstringsfasen, men udbyttet vil
alt andet lige blive større, hvis de ikke blev høstet straks. planterne er ikke så buskede som
andre planter, han har set, men det afhænger af, hvordan de bliver klippet. planterne ser
gennemsnitlige ud. han kan ikke se, om de her omhandlede planter er startet på grundlag af
stiklinger eller er sået. der kan købes frø, der kun giver hunplanter. variationen i thc-
indholdet varierer afhængig af sorten.
vidnet tidligere politiassistent c har forklaret blandt andet, at han var med til at stoppe tiltalte
i en bil den 3. april 2015, da der i bilen, der havde duggede ruder, sad en person i hættetrøje
og skuttede sig, ligesom det røg uforholdsmæssigt fra udstødningen. det var hans kollega, der
først rettede henvendelse til tiltalte, mens han kontrollerede nummerpladen, der viste sig at
være stjålet. da han kom hen til bilen, sagde tiltalte, at han ikke havde noget kørekort. han
har senere talt med tiltalte i forbindelse med ejerforholdene til bilen, hvor tiltalte benægtede
kendskab til bilen og kørslen. han kan genkende tiltalte som føreren af bilen.
                                                  - 3 -
personlige oplysninger
tiltalte har om sine personlige forhold forklaret supplerende blandt andet, at han nu er ved at
starte egen virksomhed. han har fået en kæreste og ryger ikke længere hash. det er rigtigt, at
han i 2014 havde en skattepligtig indkomst på ca. 68.000 kr.
landsrettens begrundelse og resultat
forhold 1
de planter, som tiltalte dyrkede, var ikke høstede og ikke tørrede, hvorfor der er tale om et
forsøg omfattet af straffelovens § 21. mængden af marihuana, som tiltalte måtte forvente af få
i udbytte ved dyrkningen, må derfor bero på et skøn. landsretten finder, at et sådant skøn kan
tage udgangspunkt i gennemsnitsberegninger, således som de fremgår af erklæringen fra
retskemisk institut af 21. november 2014 og uddybet ved forklaringen fra b.
uanset den usikkerhed der er knyttet til sådanne beregninger, herunder om tiltaltes erfaring og
planternes bonitet, finder landsretten, at mængden af marihuana kan fastsættes som beregnet i
anklageskriftet.
efter omfanget af de dyrkningsfaciliteter, som tiltalte har opbygget, findes tiltalte at have haft
den fornødne tilregnelse til dyrkning af den beregnede mængde, og tiltalte findes derfor
skyldig efter anklageskriftet i forhold 1, idet det efter mængden er ubetænkeligt at lægge til
grund, at tiltalte dyrkede planterne og besad de 8,73 g hash hovedsageligt med henblik på
videresalg.
forhold 2 og 3
det er ikke godtgjort, at tiltalte har stjålet nummerpladerne i forhold 2, eller at han har fundet
nummerpladerne i en grøft, hvorfor han frifindes i forhold 2, mens tiltalte i forhold 3 efter
forklaringen fra c findes skyldig i dette forhold.
straffen fastsættes efter lov om euforiserende stoffer § 3, stk. 1, jf. § 1, stk. 3, jf.
bekendtgørelsen om euforiserende stoffer § 27, jf. § 2, jf. bilag 1, liste a, nr. 1, jf. til dels
straffelovens § 21, færdselslovens § 117 a og lovbekendtgørelse nr. 16 af 9. januar 2013 om
registrering af køretøjer § 20, jf. § 2, til en fællesstraf på fængsel i 3 måneder og en bøde på
4.000 kr., jf. straffelovens § 88, stk. 2, for overtrædelserne i forhold 3.
                                             - 4 -
straffen omfatter reststraffen ved prøveløsladelsen den 27. april 2014, jf. straffelovens § 40,
stk. 1, jf. § 61, stk. 2.
det har sit forblivende med den betingede dom af 12. maj 2014, jf. straffelovens § 61, stk. 2,
nr. 1.
i øvrigt stadfæstes dommen.
                                  thi kendes for ret:
byrettens dom i sagen mod t ændres, således at han straffes med en fællesstraf på fængsel i 3
måneder. tiltalte skal endvidere betale en bøde på 4.000 kr.
forvandlingsstraffen for bøden er fængsel i 8 dage.
tiltalte skal betale sagens omkostninger for landsretten.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                             højesterets dom
                          afsagt onsdag den 28. marts 2018
sag 225/2017
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat hanne rahbæk, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i svendborg den 27. april 2017 og af østre lands-
rets 20. afdeling den 30. august 2017.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: jon stokholm, vibeke rønne, jens peter
christensen, hanne schmidt, lars hjortnæs, jens kruse mikkelsen og kristian korfits
nielsen.
påstande
dommen er anket af t med påstand om frifindelse, subsidiært hjemvisning til landsretten og
mere subsidiært strafbortfald eller formildelse af straffen.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse.
anbringender
t har anført navnlig, at hun ved behandlingen af a ikke har foretaget handlinger eller undla-
delser, som er af en sådan grovhed, at forholdet er omfattet af autorisationslovens § 75.
§ 75 er en overbygning på samme lovs § 17, som fastsætter, at en autoriseret sundhedsperson
under udøvelsen af sin virksomhed er forpligtet til at udvise omhu og samvittighedsfuldhed.
autorisationslovens § 17 påses af patientombuddet, særligt sundhedsvæsenets disciplinær-
                                                - 2 -
nævn, der kan afgøre sager uden kritik eller med påtale i form af kritik, kritik med indskær-
pelse eller med kritik med berettiget mistanke om strafbart forhold. fastlæggelsen af den ned-
re grænse for autorisationslovens § 75 må ske ud fra en helhedsvurdering af den konkrete si-
tuation, herunder sædvanlige arbejdsrutiner inden for sundhedssektoren, generelle og konkre-
te instrukser samt den sundhedsfaglige vurdering. der skal tillige skeles til praksis for anven-
delse af straffelovens § 157, ligesom det skal inddrages, hvorledes sager konkret vurderes i
sundhedsvæsenets disciplinærnævn. der må lægges vægt på, at det sædvanligvis vil være
tilstrækkeligt at gennemføre en sag ved sundhedsvæsenets disciplinærnævn eller give en
tjenstlig påtale. det strafbare område må reserveres til de grovere forseelser, således at straf
over for læger og offentligt ansatte ikke bliver dagligdag med de vidtrækkende konsekvenser,
som dette vil have for indretningen af sundhedssektoren og den offentlige administration i
almindelighed.
ved bedømmelsen af den udviste grad af uagtsomhed må det foruden de forhold, som lands-
retten har lagt vægt på, tillægges betydning, hvad der var baggrunden for as henvendelse på
akutmodtagelsen, hvad der var baggrunden for indlæggelsen, og at a under hele forløbet var
tildelt prioriteringsfarven grøn (triageret grøn). der må tillige lægges vægt på sygehusafdelin-
gens instrukser om patienters egenbehandling af kendt diabetes og på sygehusafdelingens
rutiner ved indgivelse af insulin. det må tillægges væsentlig betydning, at hun foretog en
grundig undersøgelse, som hun journalførte. hun bad en sygeplejerske om at foretage en
blodsukkermåling. hun kontrollerede, at der var fulgt op på hendes journalnotat og bestilling
af standardprøver. hun udviste vilje til at tage hånd om a, som blev indlagt med en anden
indlæggelsesgrund end diabetes. der er en række systemkontroller, som svigtede, hvilket ikke
skal komme hende til skade ved vurderingen af hændelsesforløbet. en samlet vurdering må
føre til, at der ikke foreligger ”grovere eller gentagen forsømmelse eller skødesløshed” i auto-
risationslovens § 75’s forstand.
hvis højesteret ikke ud fra bevisresultatet i landsretten finder at kunne tage stilling til, om der
er sket en overtrædelse af § 75, bør sagen hjemvises til landsretten.
hvis højesteret finder, at der er sket en overtrædelse af autorisationslovens § 75, bør straffen
bortfalde i medfør af straffelovens § 83. bøden bør i hvert fald nedsættes. sagen har stor be-
                                               - 3 -
tydning for hende og vedrører forhold, der ligger mere end 4 år og 6 måneder tilbage, uden at
det kan tilregnes hende, jf. straffelovens § 82, nr. 13 og 14.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at læge t har gjort sig skyldig i grovere eller genta-
gen forsømmelse eller skødesløshed, jf. autorisationslovens § 75.
uanset at a var triageret grøn og ikke var akut medtaget, må der lægges vægt på, at t ved
undersøgelsen af a var opmærksom på, at hans mavesmerter forud for ankomsten til sygehu-
set havde været øget til 7 ud af 10 på den visuelle analoge skala (vas), og at mavesmerterne
ved ankomsten til sygehuset var på 6 vas. hun var bekendt med, at a havde haft en enkelt
slimet opkastning og havde været mere forkvalmet. da hun var opmærksom på, at a var
kendt med insulinkrævende diabetes, burde hun have været ekstra opmærksom på at lægge en
plan for kontrol af hans diabetes og have sikret sig, at hans blodsukker rent faktisk blev målt.
det var derfor en åbenbar fejl, at hun i journalen ordinerede, at a skulle fortsætte med sin
sædvanlige medicin, herunder diabetesmedicin, når hun ikke havde sikret sig, at hans blod-
sukker var blevet målt. det forhold, at hun mundtligt anmodede den modtagende sygeplejer-
ske b om at måle as blodsukker, viser, at hun var opmærksom på, at det var vigtigt at have
fokus på hans blodsukker. as tilstand med mavesmerter, kvalme, opkastning og insulinbe-
handlet diabetes indebar, at han ikke var en af de patienter, der ifølge sygehusets diabetesin-
struks selv kunne varetage egen diabetesbehandling under indlæggelsen. det følger af instruk-
sen, at der skal ordineres hyppige blodsukkermålinger, og t overlod ikke diabetesbehandlin-
gen til a selv, men anmodede ved indlæggelsen sygeplejersken om at måle hans blodsukker.
ifølge udtalelsen af 26. marts 2014 fra sundhedsstyrelsen må det anses for basal lægefaglig
viden, at patienter med insulinbehandlet diabetes, mavesmerter og kvalme er i risiko for at
udvikle for højt eller for lavt blodsukker, og at undladelse af at måle blodsukker og lægge en
plan for behandling er en grov forsømmelse, da for lavt blodsukker er en livstruende tilstand.
retslægerådet, der var bekendt med as tilstand ved ankomsten til sygehuset, har i en udtalelse
af 19. oktober 2015 anført, at der burde have været foretaget blodsukkermålinger med timers
mellemrum, at man burde have haft fokus på laboratoriesvarene, og at der i forbindelse med
indlæggelsen burde have været udarbejdet en plan for kontrol af diabetes.
                                                  - 4 -
der må herudover lægges vægt på, at det havde været nemt for t at mindske risikoen for ska-
dens indtræden, idet hun f.eks. blot kunne have indført i journalen, at as blodsukker skulle
måles, ligesom hun blot kunne have fulgt op på, om hendes instruks var blevet efterlevet. det
manglende journalnotat om, at hun ved indlæggelse af a mundtligt havde bedt sygeplejerske
b om at måle as blodsukker, medfører ikke i sig selv, at hun har udvist grovere forsømmelse
eller skødesløshed i autorisationslovens § 75’s forstand. den manglende journalindførelse
medfører dog sammen med de øvrige fejl, som t har begået, at hun ud fra en samlet betragt-
ning har udvist grovere forsømmelse eller skødesløshed.
der er ikke grundlag for at hjemvise sagen til landsretten, idet højesteret på baggrund af det
faktum, som landsretten har lagt til grund, kan tage stilling til, om t har udvist grovere for-
sømmelse eller skødesløshed.
straffen bør skærpes, således at der idømmes en bøde inden for det normale bødeniveau på
10.000-15.000 kr. der må ved strafudmålingen lægges vægt på, at ts undladelsesfejl skal ses
i sammenhæng med, at lavt blodsukker er en livstruende tilstand, og at hendes fejl i sidste
ende medførte, at a afgik ved døden. der er ikke grundlag for at lade bøden bortfalde efter
straffelovens § 83 eller for at nedsætte bøden efter straffelovens § 82, nr. 13 eller 14.
supplerende sagsfremstilling
sundhedsstyrelsen har i en udtalelse af 26. marts 2014 til fyns politi anført bl.a.:
       ”sundhedsstyrelsens vurdering af sagen
       reservelæge t
       det fremgår af journalen, at a var kendt med type 2 sukkersyge og blev behandlet med
       insulin.
       sundhedsstyrelsen kan oplyse, at sygdommen sukkersyge giver problemer med at regu-
       lere blodsukkeret, der hverken må blive for højt eller for lavt. ved type 2 sukkersyge
       har patienten typisk for højt blodsukker, og behandling med insulin medvirker til at
       sænke blodsukkeret til et passende niveau. fordi insulin sænker blodsukkeret relativt
       hurtigt er det vigtigt, at patienter, der bliver behandlet med insulin, regelmæssigt spiser
       og øger blodsukkeret, da blodsukkeret ellers kan blive for lavt. for lavt blodsukker er en
       livstruende tilstand.
       det fremgår af journalen, at a ved indlæggelse havde mavesmerter, kvalme og havde
       kastet op en gang.
                                                 - 5 -
        sundhedsstyrelsen kan oplyse, at patienter med insulinbehandlet sukkersyge, mave-
        smerter og kvalme, har øget risiko for at udvikle for højt eller for lavt blodsukker, da de
        muligvis ikke kan spise regelmæssigt. derfor bør lægen ordinere hyppige blodsukker-
        målinger og lægge en plan for hvordan sukkersygen skal behandles, hvis patienten ikke
        kan spise eller kaster op.
        det er sundhedsstyrelsens opfattelse, at det er basal lægefaglig viden, at patienter med
        insulinbehandlet sukkersyge, mavesmerter og kvalme er i risiko for at udvikle for højt
        eller for lavt blodsukker. undladelse af at måle blodsukker og lægge en plan for hvor-
        dan tilstanden skal behandles er en grov forsømmelse, da for lavt blodsukker er en livs-
        truende tilstand.
        det fremgår af journalen, at reservelæge t ordinerede, at a skulle fortsætte med at tage
        sin vanlige medicin, inklusiv insulin. reservelæge t ordinerede ikke hyppige blodsuk-
        kermålinger på a, og lagde ikke en plan for hvordan hans blodsukker skulle behandles
        hvis han ikke kunne spise eller kastede op.
        det fremgår af rapporten af 7. oktober 2013 for afhøring af reservelæge t, at hun har
        oplyst til politiet, at hun gav sygeplejersken b besked om at måle blodsukker på a, men
        at sygeplejersken ikke gjorde det.
        det ændrer imidlertid ikke på sundhedsstyrelsens vurdering, hvis det lægges til grund,
        at reservelæge t gav sygeplejersken b besked om at måle blodsukker på a. det er
        sundhedsstyrelsens opfattelse, at reservelæge t i så fald burde have fulgt op på de
        manglende resultater af blodsukkermåling.
        samlet set er det sundhedsstyrelsens vurdering, at reservelæge t ved sin behandling af
        a den 5. august 2013 har udvist grovere eller gentagen skødesløshed eller forsømmelse,
        jf. autorisationslovens § 75.”
patientombuddet traf den 26. juni 2015 afgørelse om, at der var grundlag for at kritisere odense
universitetshospital (som svendborg sygehus er en del af) for den behandling, som a modtog
den 5. august 2013. i afgørelsen hedder det bl.a.:
        ”patientombuddet kan oplyse, at blodsukkeret hos sukkersygepatienter styres af balan-
        cen mellem fødeindtag, kroppens sukkeromsætning og blodsukkernedsættende læge-
        midler såsom insulin og metformin, ligesom blodsukkeret påvirkes af infektioner. på-
        virkning af blodsukkeret kan endvidere i sig selv give mavesmerter. sukkersygepatien-
        ter, som faster enten på grund af sygdom (eksempelvis opkastninger) eller på grund af
        undersøgelser og/eller har infektion, skal derfor have regelmæssig blodsukkermåling og
        dosering af insulin ud fra blodsukkerværdierne for at undgå meget høje eller lave blod-
        sukkerværdier.
        patientombuddet kan videre oplyse, at nedsat blodsukker er en farlig tilstand, som kan
        give blivende hjerneskade. det er derfor almindelig anerkendt faglig standard at måle
        blodsukkeret ved indlæggelsen og derefter 5-6 gange i døgnet, at holde pause med den
        vanlige sukkersygemedicin, og at give insulin eller sukkervand afhængig af blodsukker-
                                              - 6 -
      værdierne hos alle patienter med sukkersyge, som er påvirket af infektion, faste m.v. og
      er indlagt på et hospital.
      patientombuddet har ved vurderingen lagt vægt på, at a både var fastende og havde in-
      fektion i kroppen, men at han til trods herfor fik sin vanlige sukkersygemedicin.
      det er patientombuddets opfattelse, at man burde have stoppet den vanlige sukkersy-
      gemedicin og målt as blodsukker ved indlæggelsen og derefter 5-6 gange i døgnet samt
      ordineret og givet insulin og sukkervand afhængig af blodsukkerværdien ved disse må-
      linger. dette burde have været påbegyndt i forbindelse med indlæggelsen.
      patientombuddet finder på den baggrund, at den behandling, som a modtog den 5. au-
      gust 2013 på fælles akutafsnit, odense universitetshospital, var under normen for al-
      mindelig anerkendt faglig standard.”
retslægerådet afgav den 19. oktober 2015 følgende udtalelse til fyns politi:
      "med sagens tilbagesendelse skal retslægerådet besvare de stillede spørgsmål således:
      spørgsmål 1:
      er det på tidspunktet for modtagelsen af patienten indikeret, at der skal ordineres hyp-
      pige blodsukkermålinger og lægges en plan for behandlingen af sukkersyge i et tilfælde,
      hvor patienten "ikke har aktuelle, akutte klager, fremtræder vågen klar og orienteret.
      ikke er akut medtaget. normal respiration. pæne farver, varm og tør. " og at det i øv-
      rigt i journalen er beskrevet, at han har haft mavesmerter de seneste måneder.
      hos denne patient burde blodsukkermålinger være foretaget med timers mellemrum (for
      eksempel hver 4. time) og man burde have fokus på laboratoriesvarene.
      spørgsmål 2:
      er en plan til observation resten af natten tilstrækkelig, såfremt det lægges til grund, at
      den pågældende patient efter fast praksis vil blive tilset af mellem- eller bagvagt med
      henblik på fastlæggelse af yderligere plan senest efter 4 timer.
      der burde i forbindelse med indlæggelsen blive udarbejdet en plan for kontrol af diabetes
      inklusive en blodsukkerværdi taget ved indlæggelsen som referenceparameter for tiden
      derefter — inklusive plan om eventuelt glucose-kaliums-insulindrop.”
på tidspunktet for behandlingen af a var der i en instruks (af 21. september 2010) for odense
universitetshospital og svendborg sygehus anført bl.a. følgende om håndtering af indlagte
diabetespatienter:
      ”patienter med erkendt diabetes indlagt med anden lidelse:
      mange patienter vil være fuldt i stand til at varetage egen diabetesbehandling under ind-
      læggelsen. der anbefales til vurdering af diabeteskontrollen:
       • blodglukose x 8 i mindst et døgn
                                               - 7 -
       • hba1c
      ved markant forhøjede blodglukoseværdier (typisk over 15 mmol/l) eller hba1c (over
      10 %) eller ved skønnet behov udbedes tilsyn fra diabetesafdelingen som anført oven-
      for.”
styrelsen for patientsikkerhed har i mail af 19. april 2017 til fyns politi anført bl.a. følgende
om forståelsen af instruksen af 21. september 2010:
      ”fyns politi har fremsendt vedhæftede retningslinje fra 2010, der blev anvendt i fam,
      svendborg sygehus i 2013, og anmodet om besvarelse af følgende:
      1) giver den vedhæftede retningslinje fra september 2010, der blev anvendt på svend-
      borg sygehus, anledning til at ændre eller præcisere styrelsens erklæringer af 26. marts
      2014 og 8. januar 2015?
      2) giver den vedhæftede retningslinje i øvrigt styrelsen anledning til at fremsætte be-
      mærkninger?
      instruksen ”diabetes (standard 3.3.1)” af 21. september 2010 er gældende for odense
      universitetshospital og svendborg sygehus.
      ved gennemlæsning af instruksen findes afsnittet "håndtering af den indlagte diabetes
      patient", med underafsnittet "patienter med erkendt diabetes indlagt med anden lidelse"
      relevante for sagen, hvori der står:
      "mange patienter vil være fuldt i stand til at varetage egen diabetesbehandling under
      indlæggelsen"
      styrelsen for patientsikkerhed kan oplyse, at alene patienter med et stabilt blodsukker
      kan varetage egen diabetesbehandling under indlæggelsen.
      patienter med insulinbehandlet sukkersyge, mavesmerter og kvalme, har øget risiko for
      at udvikle for højt eller for lavt blodsukker, da de ikke kan spise regelmæssigt, som det
      var tilfældet med a.
      a var med sit sygdomsbillede med insulinbehandlet sukkersyge, mavesmerter og kval-
      me ikke egnet til, at skulle varetage egen diabetesbehandling, som det også blev under-
      streget ved retsmødet.
      der står desuden:
      ”der anbefales til vurdering af diabeteskontrollen:
           • blodglukose x 8 i mindst et døgn
           • hbalc
      ved markant forhøjede blodglukoseværdier (typisk over 15 mmo1/l eller hbalc (over
      10 %) eller ved skønnet behov udbedes tilsyn fra diabetesafdelingen som anført oven-
      for”
      lægen skal derfor ordinere hyppige blodsukkermålinger og lægge en plan for hvordan
      sukkersygen skal behandles, når patienten ikke kan spise eller kaster op.
                                                - 8 -
       styrelsen finder, at instruksen ”diabetes (standard 3.3.1)” af 21. september 2010 støtter
       styrelsens erklæringer af 26. marts 2014 og 8. januar 2015, og styrelsen finder ikke an-
       ledning til at ændre eller præcisere erklæringerne.”
retsgrundlag
lov om autorisation af sundhedspersoner og om sundhedsfaglig virksomhed (autorisationslo-
ven) indeholder i § 75 sålydende bestemmelse:
       ”§ 75. en autoriseret sundhedsperson, der gør sig skyldig i grovere eller gentagen for-
       sømmelse eller skødesløshed i udøvelsen af sin virksomhed, straffes med bøde eller
       fængsel i indtil 4 måneder.”
autorisationslovens § 75 er en videreførelse af den tidligere gældende lægelovs § 18. i be-
mærkningerne til det lovforslag, som dannede grundlag for indførelsen af denne bestemmelse i
1934, hedder det bl.a. (rigsdagstidende 1931-32, ordentlig samling, tillæg a, sp. 4036-4037):
       ”ved § 6, stk. 1, er det paalagt læger i udøvelsen af deres gerning at udvise omhu og
       samvittighedsfuldhed med hensyn til behandlingen af syge, herunder ved økonomisk
       ordination af lægemidler, benyttelse af lægehjælp m.v.
       der er ikke foreslaaet nogen særlig straffebestemmelse for overtrædelser af denne be-
       stemmelse, idet mindre forseelser af denne art i almindelighed ikke er egnet til retslig
       forfølgning ved domstolene. derimod vil de kunne medføre, at sundhedsstyrelsen ud-
       taler sin misbilligelse og giver en tilrettevisning.
       under hensyn til den store interesse, samfundet har i den samvittighedsfulde udøvelse
       af lægens – i medfør af en offentlig anerkendelse – udøvede gerning, anser man det
       imidlertid for nødvendigt at foreslaa en særlig straffebestemmelse for grovere eller gen-
       tagne forsømmelse eller skødesløshed i udøvelse af lægekaldet. det er ikke tilstræk-
       keligt, at lægen vil kunne straffes for den skade, han forvolder, når betingelserne her-
       for er til stede, men skødesløshed og forsømmelse bør kunne straffes, selv om skade
       ikke er indtraadt, og selv om – hvad der ofte vil være tilfældet – aarsagssammenhæng
       mellem skødesløshed og indtraadt skade ikke kan bevises. læger maa med hensyn til
       forseelser begaaede under udøvelsen af deres kald være undergivet samme ansvar
       som personer, der virker i offentlig tjeneste eller hverv. man foreslaar derfor for læ-
       ger en straffebestemmelse, der i det væsentlige svarer til den, der i henhold til § 157 i
       borgerlig straffelov gælder for saadanne personer. strafferammen svarer til den i straf-
       felovens § 157 fastsatte.”
 det pågældende lovforslag byggede på en betænkning afgivet den 1. juli 1931 af kommissio-
 nen angaaende lægers retsstilling. i betænkningen s. 38-39 hedder det bl.a.:
                                                - 9 -
       ”dette dansk rets strafferetlige uagtsomhedsbegreb synes fuldt ud at kunne bringes til
       anvendelse ogsaa paa læger. de situationer, lægen kan komme i under sin behand-
       ling af syge, er saa mangfoldige, at der næppe paa forhaand for de enkelte tilfælde la-
       der sig opstille bestemte agtpaagivenhedsregler, som lægerne særlig skal følge. det fo-
       religgende domsmateriale giver heller ikke nogen vejledning i saa henseende. den nu-
       værende retstilstand synes ogsaa at være den baade for læger og for befolkningen
       mest hensigtsmæssige. lægerne behøver ikke at frygte for at blive draget til ansvar,
       blot fordi der objektivt set er sket skade som følge af deres behandling – en frygt, som
       i og for sig kan være forstaaelig hos mennesker, der giver sig af med et farligt erhverv.
       domstolene vil lægge vægten paa, om skaden kan tilregnes lægen som uagtsom, om
       der foreligger skyld. lægen, hvis samfundsmæssige opgave det i mange tilfælde er at
       foretage farlige handlinger, vil derfor kunne foretage disse uden at paadrage sig an-
       svar, naar han holder sig indenfor, hvad hans videnskabelige uddannelse, erfaring og
       sunde fornuft tilsiger ham. i vidt omfang vil domstolene ved afgørelsen af sager an-
       gaaende lægers ansvar støtte sig til sagkyndige erklæringer – fra retslægeraadet,
       sundhedsstyrelsen, specialister og andre – og lægen vil derigennem have sikkerhed
       for, at hans handling bliver bedømt paa et sagkyndigt grundlag. der vil herved ogsaa
       være sikret tilstrækkeligt raaderum for indvinding af de til lægevidenskabelige frem-
       skridt fornødne erfaringer. selvom læger – og da navnlig kirurger – forholdsvis ofte
       vil kunne komme ud for at tilføje en skade, der objektivt set falder ind under borgerlig
       straffelovs §§ 241 eller 249, og selv om det derfor kunde synes at være en højst betæn-
       kelig sag at være læge, vil kravet om uagtsomhed, skyld, medføre, at den hæderligt
       virkende læge kan føle sig lige saa tryg som folk i almindelighed. dette er ligesaa
       fuldt i befolkningens som i lægens interesse, da en strammere regel vil være en hin-
       dring for en effektiv indgriben i de enkelte tilfælde. til beskyttelse for publikum kræ-
       ves paa den anden side, at lægen handler forsvarligt, d.v.s. med den agtpaagivenhed,
       som man kan forlange af en læge. patienten skal ikke finde sig i, at en læge tilføjer
       ham skade, fordi han af ukyndighed, skødesløshed eller letsindighed gaar udenfor de
       grænser, som kan staa for en faglig og menneskelig kritik. lovgivningen giver fornø-
       den mulighed for at ramme den læge, der handler saaledes, og mere har befolkningen
       ikke krav paa. man finder derfor ikke, at der er grundlag for at udvide – eller ind-
       skrænke – de efter straffelovgivningen gældende subjektive straffebetingelser.”
autorisationslovens § 75 svarer, som anført i forarbejderne til lægelovens § 18, i det væsent-
lige til straffelovens § 157. denne bestemmelse går tilbage til straffeloven af 1866 – dengang
§ 143. af udkast til straffelovbog for danmark med tilhørende motiver, 1864, s. 168, frem-
går bl.a.:
       ”ligesom man imidlertid ikke med den norske straffelovs kap. 24 § 28 har villet fore-
       skrive straf for ”uforstand” i embedsførelsen – al den stund saadan dog ikke kan til-
       regnes embedsmanden selv –, saaledes synes det ogsaa, at der, saa vidt som det kan
       fordres af embedsmanden at han skal gjøre sig flid og vise paapassenhed og opmærk-
       somhed for at røgte sit embede saa godt som muligt, paa den anden side maa tages et
       billigt hensyn til, at det overhovedet er hans pligt at tage beslutning og at handle i
       mange tilfælde, hvor tvivl kan være naturlig og hvor han vel kunde ønske at have tid
       og leilighed til nærmere overveielse. at straffe enhver feil eller mangel paa konduite
                                               - 10 -
      eller skjønsomhed fra embedsmandens side vilde derfor være ligesaa ubilligt som det
      vilde kunne virke skadeligt, forsaavidt som det let kunde lamme hans mod og handle-
      lyst. kun naar der udvises en grov forsømmelse eller grov skjødesløshed – der forøv-
      rigt kan være baade af negativ og af positiv art –, eller naar han gjentagende, trods ad-
      varsler og paamindelser, gjør sig skyldig i forsømmelse eller uagtsomhed, bør der
      reises offentlig sag imod ham til strafs lidelse, …”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår for højesteret, om t har udvist grovere forsømmelse eller skødesløshed i autori-
sationslovens § 75’s forstand i forbindelse med behandling af a på svendborg sygehus den 5.
august 2013.
fire dommere – jon stokholm, vibeke rønne, jens peter christensen og jens kruse mikkel-
sen – udtaler:
a blev natten til den 5. august 2013 af falck indbragt til akutmodtagelsen på svendborg sy-
gehus på grund af mavesmerter. ved modtagelsen målte sygeplejerske b bl.a. hans puls, blod-
tryk og temperatur, og b noterede i journalen kl. 02.42 bl.a., at as mavesmerter nu var gået
over. a fik prioriteringsfarven grøn (blev triageret grøn).
a blev efterfølgende tilset af læge t, som denne nat var kirurgisk forvagt på akutmodtagelsen.
hendes samtale med a varede ifølge hendes forklaring ca. 30 minutter. det fremgår af hendes
journalnotat kl. 03.41 om den objektive undersøgelse, at a var vågen, klar og orienteret, samt
at han havde pæne farver og var varm og tør. det fremgår endvidere, at han var under udred-
ning på grund af mavesmerter og vægttab og i den forbindelse afventede en ct-scanning, og
at han i øvrigt var kendt med diabetes type 2 og var i behandling med bl.a. insulin. hun be-
sluttede ifølge journalnotatet at indlægge a som 48-timers patient til observation i akutmod-
tagelsen og bemærkede samtidig, at det i forbindelse med morgenstuegangen kunne overve-
jes, om ct-scanningen, som han i forvejen var henvist til, kunne fremskyndes. sygeplejerske
b har betegnet indlæggelsen som en ”venlighedsindlæggelse”, og den kirurgiske bagvagt på
akutmodtagelsen, afdelingslæge t2, har betegnet indlæggelsen som en ”social indlæggelse”.
efter landsrettens bevisresultat lægges det til grund, at t efter samtalen med a mundtligt bad
b om at måle as blodsukkerværdi. det må endvidere i overensstemmelse med byrettens be-
visresultat antages at være lagt til grund, at t ved at ordinere, at a skulle fortsætte med sin
                                             - 11 -
sædvanlige medicin, kunne forvente, at han – ud over den blodsukkermåling, hun konkret
havde anmodet b om at foretage – ville få målt sit blodsukker i forbindelse med den sædvan-
lige morgenmedicin ca. 4 timer senere.
det fremgår af retslægerådets udtalelse af 19. oktober 2015, at a burde have fået foretaget
blodsukkermålinger med timers mellemrum (f.eks. hver 4. time), og at ”man” burde have haft
fokus på laboratoriesvarene. retslægerådet har endvidere udtalt, at der ”i forbindelse med
indlæggelsen” burde have været udarbejdet en plan for kontrol af diabetes, inklusive en blod-
sukkerværdi taget ved indlæggelsen som referenceparameter og en plan om eventuelt gluko-
se-kalium-insulindrop.
sundhedsstyrelsen har den 26. marts 2014 udtalt bl.a., at hvis det lægges til grund, at t gav b
besked om at måle blodsukker på a, så burde t have fulgt op på de manglende resultater af
blodsukkermålingen. denne udtalelse er afgivet før bevisførelsen i byretten. under hovedfor-
handlingerne for byretten og landsretten har samtlige sundhedspersoner med tilknytning til
akutmodtagelsen på svendborg sygehus i al væsentligt samstemmende forklaret, at samarbej-
det mellem læger og sygeplejersker byggede på en fælles forståelse om, at sygeplejersken
kontaktede lægen, hvis der måltes påfaldende værdier ved undersøgelser.
efter en samlet vurdering af sagens omstændigheder – herunder navnlig at t gav b besked
om at måle blodsukker på a, at t kunne forvente, at b gav hende besked, hvis der måltes på-
faldende værdier ved undersøgelsen, og at hun kunne forvente, at a tillige ville få målt sit
blodsukker i forbindelse med den sædvanlige morgenmedicin ca. 4 timer senere – finder vi
det ikke godtgjort, at t ved som anført i anklageskriftet ikke at have ordineret hyppige blod-
sukkermålinger, ikke at have lagt en plan for, hvordan as blodsukker skulle behandles, og
ikke at have fulgt op på manglende blodsukkermålinger har handlet med en sådan høj grad af
uagtsomhed, at det kan betegnes som en grovere forsømmelse eller skødesløshed i udøvelsen
af hendes virksomhed som læge, jf. autorisationslovens § 75.
vi stemmer derfor for at frifinde t.
tre dommere – hanne schmidt, lars hjortnæs og kristian korfits nielsen – udtaler:
                                               - 12 -
vi lægger efter landsrettens bevisresultat til grund, at t som forvagt på svendborg sygehus
den 5. august 2013 – som anført i tiltalen – ordinerede, at a skulle fortsætte med sin vanlige
medicin, inklusive insulin, uden at hun ordinerede hyppige blodsukkermålinger, uden at hun
lagde en plan for, hvordan hans blodsukker skulle behandles, og uden at hun fulgte op på
manglende blodsukkermålinger.
spørgsmålet er, om disse forhold under de foreliggende omstændigheder udgør en grovere
forsømmelse eller skødesløshed, jf. autorisationslovens § 75.
vi lægger efter bevisresultatet og sagens oplysninger i øvrigt til grund, at det var t, der som
forvagt og dermed ansvarlig læge traf beslutning om at indlægge a, efter at han var ankom-
met til sygehuset, og hun forud for sin journaltilførsel kl. 03.41 havde talt med ham bl.a. om
hans mavesmerter og diabetes. t anførte i journalen for den pågældende nat bl.a., at a i det
seneste døgn havde haft mere ondt i maven, end han plejede, og at han havde været en smule
mere forkvalmet og haft en enkelt opkastning. hun anførte endvidere, at a på hendes spørgs-
mål om, hvorfor han havde henvendt sig på sygehuset, havde svaret, at mavesmerterne var
blevet uudholdelige, og at han ikke kunne sove. vi lægger endvidere til grund, at t, som hav-
de ordineret fortsættelse af sædvanlig medicin, inklusive insulin, fra indlæggelsen af a og
indtil hendes vagt sluttede om morgenen, ud over at bede en sygeplejerske om at måle as
blodsukker ikke gav nogen instruktion til sygeplejersker eller andre vedrørende behandlingen
af as diabetes under indlæggelsen. t var efter sin forklaring ikke ekstraordinært presset af
opgaver i forbindelse med indlæggelsen af a.
efter sagens lægelige oplysninger må det lægges til grund, at meget lavt blodsukker medfører
risiko for hjerneskade og kan være livstruende. meget lavt blodsukker hos insulinbehandlede
diabetikere forebygges primært ved at regulere balancen mellem indtagelse af kulhydrat og
tilførelse af insulin. meget lavt blodsukker kan let og hurtigt afhjælpes med indtagelse af kul-
hydrat, i værste fald – det vil sige hvis patienten er ukontaktbar – med indsprøjtning af fly-
dende sukker (glukose). det må derfor stå klart for enhver læge, at en insulinbehandlet diabe-
tikers blodsukker ikke under indlæggelse på et sygehus på grund af manglende planlægning
eller agtpågivenhed må kunne falde til et meget lavt niveau og forblive på et sådant lavt ni-
veau i så lang tid, at der kan opstå varig hjerneskade.
                                                - 13 -
sundhedsstyrelsen har i udtalelsen af 26. marts 2014 oplyst, at det er basal lægefaglig viden,
at patienter med insulinbehandlet diabetes, som har mavesmerter og kvalme, er i særlig risiko
for at udvikle for højt eller for lavt blodsukker, og styrelsen har anført, at undladelse af at må-
le blodsukker og lægge en plan for, hvordan tilstanden skal behandles, herunder hvis patien-
ten ikke kan spise eller kaster op, er en grov forsømmelse, da for lavt blodsukker som nævnt
er en livstruende tilstand. patientombuddet har i sin afgørelse af 26. juni 2015 oplyst, at det er
almindeligt anerkendt faglig standard at måle blodsukkeret ved indlæggelsen og derefter 5-6
gange i døgnet, at holde pause med den vanlige diabetesmedicin, og at give insulin eller suk-
kervand afhængigt af blodsukkerværdierne hos alle patienter med diabetes, som er påvirket af
infektion, faste mv. og er indlagt på et sygehus.
a havde på indlæggelsestidspunktet mavesmerter og havde været forkvalmet. sundhedssty-
relsen har i sin udtalelse anført, at t efter styrelsens opfattelse burde have fulgt op på, at der
ikke var noget resultat af den blodsukkermåling, som hun havde bedt en sygeplejerske om.
retslægerådet har i udtalelsen af 19. oktober 2015 i besvarelsen af spørgsmål 1 anført, at må-
linger af as blodsukker burde have været foretaget med timers mellemrum, f.eks. hver 4.
time, og at man burde have fokus på svarene på disse målinger. spørgsmål 2 til retslægerådet
angår, om det ville være en tilstrækkelig plan at have a til observation resten af natten, hvis
det blev lagt til grund, at han efter sygehusets faste praksis ville blive tilset senest efter 4 ti-
mers forløb af mellem- eller bagvagt med henblik på at fastlægge en yderligere plan. rådet
har i besvarelsen af dette spørgsmål anført, at der i forbindelse med indlæggelsen burde være
udarbejdet en plan for kontrol af diabetes, inklusive en blodsukkerværdi taget ved indlæggel-
sen som referenceparameter for tiden derefter, og inklusive en plan bl.a. om eventuelt gluko-
sedrop.
svendborg sygehus’ daværende instruks vedrørende håndtering af diabetikere, som bliver
indlagt med anden lidelse end diabetes, omtalte ikke særligt patienter, der som a på grund af
mavesmerter og kvalme var i en særlig risiko med hensyn til for højt eller lavt blodsukker,
men anbefalede bl.a., at der til vurdering af diabeteskontrollen blev målt blodsukker 8 gange i
døgnet i mindst et døgn.
                                                - 14 -
at der på sygehuset dengang var en fælles forståelse om, at sygeplejersker ikke kontaktede
lægen om en blodsukkermåling, hvis den havde vist en værdi inden for det ”forventelige om-
råde”, som t udtrykte det i sin forklaring for byretten, kan efter vores opfattelse alene medfø-
re, at der i givet fald kunne og skulle lægges en plan for diabetesbehandlingen, som var base-
ret på en referenceblodsukkerværdi i normalområdet sammenholdt med en vurdering af den
enkelte patient.
vi finder på denne baggrund, at t som ansvarlig forvagtslæge med det forløb, der er beskre-
vet i tiltalen, har handlet i strid med basal lægefaglig viden og udvist grovere forsømmelse,
navnlig ved under de anførte omstændigheder at undlade at lægge og instruere om en plan for
behandlingen af as insulinbehandlede diabetes under hans indlæggelse, herunder med henblik
på at forebygge at meget lavt blodsukker kunne medføre risiko for varig hjerneskade.
vi tiltræder derfor, at t er fundet skyldig i overtrædelse af autorisationslovens § 75.
der træffes afgørelse efter stemmeflertallet.
højesteret stadfæster herefter byrettens dom, således at t frifindes.
statskassen skal betale sagens omkostninger for byret, landsret og højesteret.
                                       thi kendes for ret:
t frifindes.
statskassen skal betale sagens omkostninger for byret, landsret og højesteret.


text:
       ‐ ldh
                                              udskrift
                                                   af
                             sø- & handelsrettens dombog
                                             ____________
den 6. december 2007 blev af retten i sagen
f‐60‐06
hk danmark som mandatar for f
(advokat jacob goldschmidt)
mod
materialisten amagertorv aps
(advokat henrik uldal)
afsagt sålydende
                                                 d o m:
indledning og påstande
sagens hovedspørgsmål er om materialisten amagertorv aps skal betale erstatning for
tort til den tidligere ansatte f for uberettiget overvågning, jf. erstatningsansvarslovens §
26.
       hk danmark har som mandatar for f nedlagt påstand om betaling af 30.000 kr. med
procesrente fra sagens anlæg den 24. juli 2006.
       materialisten amagertorv aps har påstået frifindelse.
                                                  ‐2‐
        materialisten nedlagde i påstandsdokument modtaget den 23. oktober 2007 påstand
om afvisning, subsidiært frifindelse. materialisten havde hidtil påstået frifindelse. retten
afslog den 31. oktober 2007 at tage afvisningspåstanden under påkendelse. hovedfor‐
handling fandt sted den 8. november 2007.
parterne er med hensyn til faktum enige om at de oplysninger der fremgår af arbejdsret‐
tens dom af 29. marts 2007 i sagen a 2006.343, skal lægges til grund.
arbejdsrettens sag
sagen blev ført af landsorganisationen i danmark for hk/handel mod dansk arbejdsgi‐
verforening for hts handel, transport og service for matas, amagertorv, 1160 køben‐
havn k, nu materialisten amagertorv aps med påstand om bod for overtrædelse af en af‐
tale af 24. april 2001 mellem landsorganisationen i danmark og dansk arbejdsgiverfor‐
ening om kontrolforanstaltninger. aftalen lyder således:
        1.      arbejdsgiveren kan i medfør af ledelsesretten og under iagttagelse af bestemmel‐
serne i de kollektive overenskomster iværksætte kontrolforanstaltninger. kontrolforanstaltninger
skal være sagligt begrundede i driftsmæssige årsager og have et fornuftigt formål, de må ikke være
krænkende over for lønmodtagerne, og de må ikke forvolde lønmodtagerne tab eller nævneværdi‐
ge ulemper.
        2.      arbejdsgiveren skal underrette lønmodtagerne om nye kontrolforanstaltninger se‐
nest 2 uger inden de iværksættes.
        3.      såfremt formålet med kontrolforanstaltningen vil forspildes, hvis den ikke iværk‐
sættes straks, kan arbejdsgiveren underrette lønmodtagerne efterfølgende. underretningen skal i
så fald gives snarest muligt.
        4.      finder lønmodtagerne, efter at være blevet underrettet om en kontrolforanstaltning,
at betingelserne for iværksættelse af kontrolforanstaltningen ikke er eller har været opfyldt, kan de
kræve den således opståede uoverensstemmelse behandlet fagretligt.
        5.      uoverensstemmelser om iværksættelse af kontrolforanstaltninger behandles fag‐
retligt i overensstemmelse med hidtidig praksis ved arbejdsretten eller faglig voldgift.
        6.      nærværende aftale er at betragte som et protokollat til da/lo‐hovedaftalen.
        7.      (ikrafttrædelsesbestemmelse)
endvidere har dansk handel & service og hk handel den 13. september 2004 udarbejdet
                                                    ‐3‐
en skriftlig ʺfælles anbefaling af retningslinjer for god skik i forbindelse med tv‐
overvågning i butikkenʺ.
af sagsfremstillingen i arbejdsrettens kendelse fremgår:
”f arbejdede i matas på amagertorv, københavn. om formiddagen den 30. december 2004 blev
hun i butikken telefonisk kontaktet af sin arbejdsgiver, kurt kejser nielsen, der fra sin bopæl i ho‐
bro havde direkte adgang til de optagelser som blev optaget via tv‐overvågning i butikslokalet, og
som meddelte hende at han i længere tid havde iagttaget hende og herefter påtalte at hun sminke‐
de sig i butikslokalet. det er ubestridt at kurt kejser nielsen, da han telefonisk kontaktede f,
mindst havde overvåget hende i en halv time. tv‐overvågningen blev anvendt med det oplyste
formål at forebygge tyveri og røveri mv., og sagens spørgsmål er derfor om kurt kejser nielsen
under de givne omstændigheder var berettiget til at iagttage f som sket. f blev afskediget den 31.
december 2004.”
det er oplyst at f er blevet tillagt erstatning på 15.000 kr. i henhold til hovedaftalens § 4,
stk. 3, jf. afskedigelsesnævnets sag 1275/05.
forklaringer
af forklaringer gengivet i arbejdsrettens kendelse fremgår:
f har forklaret at hun blev ansat i 1999 i matas butikken der dengang lå på vimmelskaftet. hun
kan ikke huske om hun ved ansættelsen modtog en velkomstfolder, eller om der på hendes første
arbejdsdag blev gennemgået en tjekliste. hun vidste at man ikke skulle sminke sig i butikslokalet
hvor kunderne kom, men de fleste ansatte gjorde det et diskret sted i butikken når der ikke var
kunder. ejerne af matas ville have at de ansatte anvendte sminke, og selv var hun blevet opfordret
til at anvende mere øjenskygge.
        i butikken på vimmelskaftet var der tv‐overvågning med ca. 8 kameraer. det var muligt at
se optagelserne på en skærm på kontoret, og alle ansatte havde adgang hertil. butikken på vim‐
melskaftet skulle flyttes til nye lokaler på amagertorv i august 2004, og der blev i den anledning
afholdt informationsmøde for medarbejderne den 1. juni 2004. på informationsmødet fik de at vide
at der var tv‐overvågning, og at der ville der blive opsat flere kameraer da forretningsarealet var
større. hun ved ikke hvor mange kameraer der blev opsat i den nye butik. kameraerne var skjult,
men hun tror at hele butikslokalet var overvåget. hun var derfor klar over at hun også selv blev
                                                    ‐4‐
optaget når hun opholdt sig i butikslokalet. på begge butikkens indgangsdøre var der skilte der vi‐
ste at butikken var tv‐overvåget, og der var opsat skærme hvor kunderne kunne se optagelser di‐
rekte. optagelserne kunne også ses på skærme i et teknikrum i baglokalet. døren til teknikrummet
stod på klem, og hun har set ind i rummet, men hun har aldrig opholdt sig i det. det var som regel
butikkens daglige leder eller den vagt der var tilknyttet butikken, der anvendte rummet.
       hun vidste ikke at optagelserne også kunne ses af kurt kejser nielsen fra hans bopæl i ho‐
bro. det opdagede hun først den 30. december 2004 da han ringede til hende i butikken. han var
meget vred. han skældte hende ud og sagde at han nu havde overvåget hende en time, og at hun
ikke måtte sminke sig i arbejdstiden i butikslokalet. den dag var der 8‐10 ansatte på arbejde. der
var ikke travlt, og stort set alle de ansatte sminkede sig diskret i butikken den dag. selv tog hun
kun lip gloss på. det var en kollega der tog telefonen da kurt kejser nielsen ringede. han kunne
ikke huske hvad hun hed, men han fortalte kollegaen hvor i butikken hun stod. kurt kejser niel‐
sen havde tidligere skældt hende ud i butikken, men det var i efteråret 2004. det var ikke tidligere
blevet påtalt at hun sminkede sig i arbejdstiden. efter samtalen var hun dårlig tilpas og gik hjem.
næste dag blev hun sagt op. hun har haft psykiske problemer efter episoden og har som følge
heraf gået til psykolog.
       klaus kejser nielsen har forklaret at han har det daglige ansvar for 15 matasbutikker som
han ejer sammen med sin far, kurt kejser nielsen, og sin søster. i butikkerne er der 160 ansatte.
han holder møder med sin far og søster om butikkerne hver morgen i hobro.
       butikken på vimmelskaftet blev købt i 1992. der var mange tyverier, og for at hjælpe besty‐
reren blev der opsat tv‐overvågning. optagelserne blev lagret på vhs‐bånd, og hver dag blev der
indsat et nyt bånd. butikken havde 30 bånd, og dermed blev gamle optagelser løbende slettet. der
var skærme i butikken så kunderne kunne se at de blev tv‐overvåget. hvis der var mistanke om
tyveri, kunne man gense situationen i et rum i baglokalet. formålet med tv‐overvågningen var ikke
at holde øje med de ansatte, men alene at forebygge tyveri og røveri. formålet var dermed også at
opnå større sikkerhed for de ansatte. bestyreren i butikken havde i forbindelse med et butikstyveri
været udsat for at blive truet med kniv, og bestyreren var i et andet tilfælde blevet slået ned. opta‐
gelserne kunne endvidere anvendes i situationer hvor der f.eks. under en betaling opstod tvivl om
hvilken pengeseddel kunden havde betalt med.
       butikken på vimmelskaftet skulle flytte til nye og større lokaler på amagertorv i august
2001. den 1. juni 2001 blev der afholdt informationsmøde for de ansatte om den nye butik. på mø‐
det gennemgik han bl.a. den nye butiks indretning og varesortiment. han forklarede også om bu‐
tikkens tv‐overvågning der var digital, og han er sikker på at han fortalte at optagelserne kunne ses
i hobro. de ansatte fik på informationsmødet fremvist de nye lokaler, han forklarede igen under
fremvisningen om tv‐overvågningen og antallet af kameraer, herunder også at optagelserne ville
kunne ses i hobro. det gav ikke anledning til diskussion på mødet, og han har heller ikke efterføl‐
gende hørt noget herom. der blev opsat i alt 26 kameraer i butikslokalet. det er muligt at se kame‐
                                                     ‐5‐
raernes placering i lokalet, men ikke i hvilken retning kameraerne optager. der er opsat skærme to
steder i butikken så kunderne kan se at de bliver optaget. baggrunden for den øgede overvågning
var at der var sket to røverier i to andre matas butikker. der blev ansat en vagt tit den nye butik.
vagten møder i butikken kl. 12 og bliver der til lukketid. i perioden fra butikken åbner kl. 10 til
vagten møder kl. 12, er der derfor alene overvågning via kameraerne.
       man kan som ansat ikke undgå at blive optaget af tv‐kameraerne. hvis en ansat har mistan‐
ke om tyveri, kan den ansatte kontakte vagten eller en kollega, og de kan sammen se optagelserne i
et teknikrum i baglokalet. eftersom optagelserne er digitale, er det muligt at se optagelserne og
samtidig forsætte med at optage. optagelserne bruges ikke til at regulere de ansattes adfærd. op‐
tagelserne bliver gemt i 30 dage hvorefter de bliver slettet automatisk. det er muligt at kopiere op‐
tagelser f.eks. til brug for politimæssig efterforskning.
       tanken bag fjernlinjen til hobro var at det skulle være en ekstra sikkerhed. i det tidsrum
hvor vagten ikke var i butikken, var det hensigtsmæssigt at kunne se butikken fra hobro, og hvis
der skete et røveri, kunne der ringes til politiet. der var samme muligheder for at skifte kamera fra
hobro som fra teknikrummet i baglokalet til butikken.
       de havde ikke drøftet opsætningen af kameraer og fjernlinjen med de ansatte eller med til‐
lidsrepræsentanterne. de syntes selv at det var en god ide, og derfor valgte de at gøre det.
       det er matasʹ politik at ansatte ikke må sminke sig i butikslokalet i åbningstiden. det er uden
betydning om der er kunder i butikken, og f kendte til disse regler da hun flere gange tidligere
havde været tilkaldt til kontoret fordi hun havde sminket sig i åbningstiden. de ansatte må sminke
sig i butikslokalet før åbningstid eller i deres pauser i baglokalet når butikken er åben.
       den 30. december 2004 kom han ind på sin fars kontor i hobro da faderen var midt i telefon‐
samtalen med f. faderen fortalte bagefter at han mens han arbejdede, havde holdt øje med f i en
halv time til tre kvarter. hun havde da stået og sminket sig i forretningen.
       det var udelukkende omsætningsnedgang der var grunden til at f blev sagt op dagen efter. i
dag eksisterer fjernlinjen ikke længere.
       jan nielsen har forklaret at han har været bestyrer af en matas forretning siden 1992. han
blev ansat som bestyrer i matas på vimmelskaftet i 1996 og er nu butikschef i forretningen på
amagertorv.
       formålet med tv‐overvågningen er at forebygge røverier og have et brugbart redskab ved
mistanke om tyveri. det er derfor tillige en sikkerhed for de ansatte. der blev først installeret ka‐
meraer på vimmelskaftet efter at han var blevet ansat. han har pågrebet ca. 300 butikstyve siden
1992, og han har både prøvet at blive slået ned af en butikstyv og blive truet med en kniv. da det
var besluttet at forretningen skulle flyttes til amagertorv, blev der afholdt informationsmøde med
de ansatte. han deltog ikke i mødet fra begyndelsen, men han hørte at klaus kejser fortalte at der
ville være videoovervågning og fast vagt.
       der er i alt 28 kameraer i butikken. fra et teknikum i baglokalet kan man se optagelserne
                                                    ‐6‐
hvis man har mistanke om tyveri. alle har adgang til teknikrummet, og f har også været med der‐
ude for at se optagelser.
       han var bekendt med at der var en fjernlinje, så man fra hobro kunne holde øje med butik‐
ken når der ikke var en vagt. det blev oplyst på informationsmødet, og det var hans indtryk at alle
de ansatte vidste det. man talte ikke om det. optagelserne har aldrig været brugt mod de ansatte.
der var ikke aftalt faste tidspunkter hvor kurt kejser nielsen skulle overvåge butikken, men det lå
i luften at det skulle være når vagterne endnu ikke var mødt.
       det er ikke tilladt at sminke sig i butikkens åbningstid i butikslokalet, og det vidste de ansat‐
te. hvis han så en ansat sminke sig, blev det påtalt med det samme, og han har flere gange påtalt
det over for f.
       stine presse har forklaret at hun i 2002 blev ansat som elev i butikken på vimmelskaftet og
er i dag ansvarlig for helseafdelingen i butikken på amagertorv. den første dag på arbejde blev
hun vist rundt. rundviseren anvendte checklisten og fortalte også om butikkens overvågning.
       informationsmødet den 1.. juni 2004 begyndte på vimmelskaftet, men senere blev de vist
rundt i de nye lokaler. det blev fortalt at tv‐overvågningen ville kunne ses fra hobro, men det blev
ikke oplyst i hvilket omfang og hvornår kurt kejser nielsen ville se optagelserne. optagelserne
kan også ses i et teknikum i baglokalet som alle ansatte har adgang til. hun anvender selv optagel‐
serne mindst en gang om dagen når hun bliver opmærksom på en eventuel butikstyv. i begyndel‐
sen var det mærkeligt at vide sig overvåget, men nu er det blevet en del af hverdagen.
       pia olskjær har forklaret at hun begyndte som elev i en matas‐butik i 2002 og har arbejdet
både på vimmelskaftet og nu på amagertorv hvor hun er salgsassistent. det var jan nielsen der
viste hende rundt den første dag og bl.a. fortalte hende om tv‐overvågningen som er et godt red‐
skab til at forhindre tyveri.
       på informationsmødet blev det oplyst at der ville blive opsat kameraer, og at kurt kejser
ville kunne se optagelserne fra sin bopæl i hobro. de ansatte talte om det i begyndelsen, men in‐
gen rettede henvendelse til forbundet. kurt kejser nielsen ville holde øje med sin butik, og når han
besøgte butikken, ville han med sikkerhed påtale forskellige uregelmæssigheder f.eks. hvis de an‐
satte ikke udførte deres arbejde korrekt. det er uset at sminke sig i butikslokalet. det kan man gøre
i baglokalet i pauserne. alle kender denne regel.
i arbejdsrettens begrundelse hedder det:
det fremgår af den mellem lo og da indgåede aftale af 24.april 2001 om kontrolforanstaltninger
at aftalen skal betragtes som et protokollat til da/lo hovedaftalen. en overtrædelse af aftalen vil
følgelig være at betragte som en overtrædelse af hovedaftalen.
       ifølge aftalen skal ʺkontrolforanstaltninger være sagligt begrundede i driftsmæssige årsager
                                                   ‐7‐
og have et fornuftigt formål: de må ikke være en krænkende over for lønmodtagerne...ʺ
       efter det oplyste om omfanget af tyverier i butikken finder arbejdsretten at tv‐overvågnin‐
gen af butikslokalet utvivlsomt er driftsmæssigt begrundet og har et fornuftigt formål. at de ansat‐
te uundgåeligt bliver omfattet af tv‐overvågningen, kan ikke anses som en krænkelse der over for
de driftsmæssige hensyn kan indskrænke kontrolforanstaltningen.
       det er ubestridt at tv‐overvågningen ikke havde og heller ikke kunne have til formål at kon‐
trollere de ansattes almindelige adfærd.
       efter bevisførelsen kan det imidlertid som ubestridt lægges til grund at kurt kejser nielsen
den 30. december 2004 anvendte tv‐overvågning til i hvert fald i en halv time til tre kvarter at
overvåge fs adfærd i butikslokalet.
       fs adfærd den 30. december 2004 var ikke af en sådan karakter at den berettigede kurt kej‐
ser nielsen til at overvåge hende som sket. den længerevarende overvågning var dermed kræn‐
kende over for hende, og virksomheden har derfor klart overtrådt aftalen af 24. april 2001 om kon‐
trolforanstaltninger.
       arbejdsretten finder endvidere at bod klart er forskyldt.
       ved fastsættelsen af bodens størrelse lægger arbejdsretten vægt på at overvågningen som
det må lægges til grund, alene har været rettet mod en enkelt ansat og kun i et enkelt tilfælde, men
i forhold til denne ansatte har haft en ikke ubetydelig varighed. boden findes på denne baggrund
passende at kunne fastsættes til 50.000 kr.
argumenter
hk har anført at f som fastslået af arbejdsretten blev overvåget i en halv time til tre kvar‐
ter. overvågningen der kun rettede sig mod hende, var dybt krænkende og gav hende
psykiske problemer. hun har derfor krav på erstatning for tort hvis betingelserne i erstat‐
ningsansvarsloven er til stede.
       sagen skal vurderes uafhængigt af det kollektive arbejdsretlige system. ved ar‐
bejdsrettens dom blev der pålagt bod, hvoraf f ikke har krav på at få en andel, i anledning
af episoden på grund af overtrædelsen af aftalen af 24. april 2001 mellem landsorganisa‐
tionen i danmark og dansk arbejdsgiverforening om kontrolforanstaltninger. kravet i
den foreliggende sag vedrører fs individuelle krav om erstatning for den tort der er tilfø‐
jet hende, et krav som arbejdsretten ikke kan påkende.
       overvågningen var retsstridig. det er fastslået ved arbejdsrettens dom at overvåg‐
ningen var i strid med parternes generelle aftale om kontrolforanstaltninger. overvågnin‐
gen er omfattet af lov om tv‐overvågning som efter lovændring i 1998 også omfatter ar‐
                                                ‐8‐
bejdspladser, og skal derfor ske inden for de grænser som denne lov sætter. overvågnin‐
gen, indsamlingen af data, var i strid med persondataloven for så vidt som der er foreta‐
get indsamling af oplysninger om f i strid med god databehandlingsskik, jf. lovens § 5,
stk. 1, ligesom indsamlingen og anvendelsen gik videre end hvad formålet med overvåg‐
ningen krævede, jf. lovens § 5, stk. 2. som antaget af datatilsynet i dettes brev af 3. juni
2002 til dansk supermarked administration a/s er digital overvågning som udgangs‐
punkt omfattet af persondataloven, og billeder af ansatte må betragtes som personoplys‐
ninger. indsamling af oplysninger via tv‐overvåg‐ning kan derfor kun ske til udtrykkeligt
angivne og saglige formål, og senere behandling må ikke være uforenelig med disse for‐
mål. der skal endvidere ske underretning af den ansatte om overvågningen, hvis dette ik‐
ke er uforholdsmæssigt vanskeligt, og det er det ikke, jf. datatilsynets nævnte brev.
       det anførte er også i overensstemmelse med peter blumes artikel i juristen nr. 6,
2007 og med principperne i copland‐dommen (menneskerettighedsdomstolens dom af 3.
april 2007 ((2007) emd 253).
       f har således krav på erstatning efter erstatningsansvarslovens § 26 for tort, en er‐
statning som passende kan udmåles til ikke under 30.000 kr. der bør ved udmålingen
lægges vægt på at f på overvågningstidspunktet befandt sig et sted hvor hun efter sin an‐
sættelseskontrakt havde pligt til at opholde sig. hun var således i en anden situation end
fx kunder der blot kan vælge ikke at indfinde sig på et tv‐overvåget sted. ved udmålingen
af boden bør der også lægges vægt på at den skal have en præventiv effekt.
       om betingelserne for anvendelsen af reglen i erstatningsansvarslovens § 26 kan i
øvrigt henvises til jens møller i juristen, juni 2007, med omtale af retspraksis, herunder
den efter hk’s og andres opfattelse tvivlsomme afgørelse i u2005.1131ø.
materialisten amagertorv har ikke bestridt at overvågningen som den er beskrevet i ar‐
bejdsrettens kendelse, indebærer en retsstridig krænkelse, men har anført at såvel ar‐
bejdsrettens sag som den foreliggende vedrører samme episode. arbejdsrettens dom in‐
deholder således en bedømmelse af den krænkelse der nu på ny ønskes bedømt.
       parterne i arbejdsretssagen var lo og da og derfor ikke de samme som denne sags
parter; desuagtet bør hk ikke som mandatar for f, efter at have fået tilkendt 50.000 kr. i
arbejdsretten, kunne gennemføre et krav om godtgørelse for den samme forseelse efter
erstatningsansvarsloven. hk har på sit medlems vegne valgt at forfølge forseelsen ad fag‐
retlig vej ved arbejdsretten. hk kan derfor ikke vælge at anlægge en sag ved de alminde‐
                                               ‐9‐
lige domstole med krav om kompensation for den samme forseelse.
       f har valgt at lade sig repræsentere ved sit forbund hk der i henhold til de aftalte
regler gennemførte sagen fagretligt. den krænkelse af aftalen af 24. april 2001 som blev
behandlet af arbejdsretten, er identisk med den krænkelse som gøres gældende i den fo‐
religgende sag. den idømte bod indeholder kompensation for krænkelse af f. der forelig‐
ger i realiteten sag mellem de samme parter om det samme. dette må føre til frifindelse af
materialisten amagertorv. det er muligt at f ikke har retskrav på en andel af det beløb
som arbejdsretten har tilkendt lo eller hk, men det står jo hk frit for at lade den betalte
bod tilfalde sit medlem helt eller delvist.
       subsidiært gøres gældende at erstatning skal bortfalde eller opgøres til et minimalt
beløb under hensyn til at virksomheden allerede er idømt 50.000 kr. i bod for den samme
forseelse.
rettens begrundelse og resultat
etableringen af overvågning var lovlig efter lov om tv‐overvågning, nu lovbekendtgørelse
nr. 1190 af 11. oktober 2007 om tv‐overvågning, men den var som fastslået af arbejdsret‐
ten i strid med den mellem lo og da indgåede aftale af 24.april 2001 om kontrolforan‐
staltninger.
       f blev tv‐overvåget af sin arbejdsgiver fra dennes private bopæl i en længere perio‐
de fra en halv time til tre kvarter. overvågningen var ikke arbejdsmæssigt eller sikker‐
hedsmæssigt begrundet. overvågningen medførte at der blev indsamlet oplysninger (bil‐
leder) af f til et andet formål end hvad der må antages at have været hende bekendt, og
var således i strid med persondatalovens § 5, stk. 1 og 2, om god databehandlingsskik og
om at indsamling af oplysninger skal ske til udtrykkeligt angivne og saglige formål.
       der foreligger således en retsstridig handling der medfører at der skal betales er‐
statning for tort efter erstatningsansvarslovens § 26.
       det forhold at arbejdsretten har pålagt bod for overtrædelse af aftalen mellem lo
og da om kontrolforanstaltninger, medfører ikke at der skal ske frifindelse i den forelig‐
gende sag. parterne i denne sag er ikke identiske med parterne i arbejdsrettens sag a
2006.343, og kravet i den foreliggende sag bygger på et andet retsgrundlag end tilfældet
var i arbejdsrettens sag.
       der er i forbindelse med behandlingen i arbejdsretten eller i afskedigelsesnævnet
                                                ‐ 10 ‐
ikke taget forbehold eller indgået aftaler der kunne medføre at f er afskåret fra at rejse
krav om erstatning for tort efter erstatningsansvarslovens § 26.
      f var som anført udsat for en længerevarende overvågning der var uden saglig be‐
grundelse. overvågningen var efter sin art i høj grad krænkende for hende. erstatningen
for tort findes på denne baggrund at måtte ansættes til 25.000 kr.
                                          thi kendes for ret:
inden 14 dage skal materialisten amagertorv aps til hk danmark som mandatar for f
betale 25.000 kr. med procesrente fra den 24. juli 2006 samt 10.500 kr. i sagsomkostninger.
sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.
      hans havsager                      jens feilberg                jens chr. larsen
                                                  (sign.)
                                              ___ ___ ___
                                  udskriftens rigtighed bekræftes
                                   p.j.v. sø- og handelsretten, den