text:
                             højesterets dom
                        afsagt torsdag den 14. februar 2013
sag 86/2012
(1. afdeling)
kolding spildevand a/s
(advokat søren stenderup jensen)
mod
kolding business park aps
(advokat jakob b. ravnsbo)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 2. afdeling den 13. januar 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, lene pagter kristensen, niels
grubbe, jon stokholm og kurt rasmussen.
påstande
appellanten, kolding spildevand a/s, har gentaget sin påstand.
indstævnte, kolding business park aps, har påstået stadfæstelse.
uoverensstemmelsen for højesteret
for højesteret angår sagen alene, hvorledes betalingslovens § 2, stk. 4, skal forstås. sagen
vedrører ejendommen matr. nr. 11 n, nr. bjert by, nr. bjert. parterne er enige om, at der i
1999 for denne ejendom blev betalt standardtilslutningsbidrag beregnet efter reglerne om er-
hvervsejendomme svarende til de nugældende i betalingslovens § 2, stk. 3. de er endvidere
enige om, at der forud for den udstykning, sagen angår, ikke var boliger på ejendommen, og
at deres individuelle aftale er uden betydning.
                                                - 2 -
kolding business park har for højesteret frafaldet anbringendet om, at et eventuelt krav på
tilslutningsbidrag er helt eller delvist bragt til ophør ved modregning.
anbringender
kolding spildevand har navnlig anført, at begrebet boligejendom i betalingsloven skal forstås
i overensstemmelse med planloven. efter vedtagelsen af lokalplanen i 2008, hvor området
blev udlagt til boligformål, blev den ubebyggede erhvervsgrund til en boligejendom i beta-
lingslovens forstand, og den ubebyggede grund skal derfor nu behandles efter betalingslovens
§ 2, stk. 4, om boligejendomme. af denne bestemmelse fremgår, at der opkræves tilslutnings-
bidrag ved udstykning, hvis parcellen efter frastykning ikke er tilsluttet et spildevandsforsy-
ningsselskab, og der føres stik frem til den eller de nye ejendommes grundgrænse. begge be-
tingelser er opfyldt. betalingslovens § 2, stk. 1, 2. pkt., kan ikke føre til et andet resultat, da
bestemmelsen netop modificeres af bl.a. stk. 4. der er derfor ikke grundlag for en formåls-
fortolkning, som det fremgår af landsrettens præmisser. tværtimod har lovgiver ved bestem-
melsen fastslået, at der ved udstykning fra en boligejendom kan og skal opkræves et tilslut-
ningsbidrag. det er også velbegrundet og rimeligt, da det er forbundet med betydelige udgif-
ter at fremføre stikledninger til de enkelte parceller.
kolding business park har navnlig anført, at det fremgår af både ordlyd og forarbejder til be-
talingslovens § 2, at der for erhvervsejendomme, hvor der er betalt tilslutningsbidrag for hele
arealet, kun skal ske betaling ved matrikulære udvidelser. for boligejendomme, der betaler pr.
boligenhed, skal der derimod ske betaling ved frastykning i flere parceller. der er ikke ved
henvisningerne til undtagelserne i § 2, stk. 4, 5 og 7, indført et dobbeltbetalingsprincip. før
udstykningen blev arealet anvendt som erhvervsejendom, og et krav om supplerende tilslut-
ningsbidrag skal derfor behandles efter § 2, stk. 5. det er uden betydning, at arealet ved lokal-
planen fra 2008 blev udlagt til boligformål. § 2, stk. 4, finder ikke anvendelse, idet udstyknin-
gen skete fra en erhvervsejendom.
retsgrundlaget
1.    de gældende regler
i lov om betalingsregler for spildevandsforsyningsselskaber mv. er der bl.a. regler om tilslut-
ningsbidrag. det hedder i den seneste lovbekendtgørelse nr. 633 af 7. juni 2010 bl.a.:
       ”lovens anvendelsesområde
                                         - 3 -
§ 1. loven har til formål at sikre hensynet til princippet om omkostningsdækning, her-
under dækning af miljømæssige og ressourcerelaterede omkostninger, og prissætning
med tilskyndelsesvirkning. derudover skal der tages hensyn til, at de forskellige vand-
anvendelsessektorer yder et passende bidrag, og til princippet om, at forurener betaler.
…
stk. 3. loven fastsætter regler om betaling for afledning til spildevandsforsyningssel-
skabers spildevandsanlæg. loven finder endvidere anvendelse på betaling for afledning
til spildevandsanlæg etableret efter § 7 a og for betaling til fælles, obligatoriske ordnin-
ger for tømning og bortskaffelse af humane affaldsprodukter, slam og spildevand fra
samletanke og bundfældningstanke.
…
bidrag
§ 2. ved tilslutning af ejendomme, der ikke tidligere har været tilsluttet et spildevands-
forsyningsselskab, pålignes et standardtilslutningsbidrag. der kan ikke opkræves tilslut-
ningsbidrag fra ejendomme, der er tilsluttet eller er pålignet tilslutningsbidrag til et spil-
devandsforsyningsselskab, jf. dog stk. 4, 5 og 7. der kan ikke opkræves tilslutningsbi-
drag fra ejendomme, der før den 1. januar 2010 var tilsluttet eller var pålignet tilslut-
ningsbidrag til et offentligt spildevandsanlæg i henhold til tidligere regler.
stk. 2. standardtilslutningsbidraget udgør 30.000 kr. eksklusive moms for en boligen-
hed.
stk. 3. for erhvervsejendomme fastsættes standardtilslutningsbidraget til 30.000 kr.
eksklusive moms pr. påbegyndt 800 m2 grundareal. for erhvervsejendomme i landzone
beregnes et tillagt grundareal ud fra det bebyggede areal og en skønnet bebyggelsespro-
cent. for ubebyggede erhvervsejendomme i landzone skønnes et bebygget areal.
stk. 4. ved udstykning fra en boligejendom opkræves der efter stk. 2 tilslutningsbidrag
for den eller de frastykkede parceller, hvis parcellen eller parcellerne efter frastykningen
ikke er tilsluttet et spildevandsforsyningsselskab, og der føres stik frem til den eller de
nye parcellers grundgrænse.
stk. 5. ved ændring i beregningsgrundlaget for tilslutningsbidraget for en erhvervsejen-
dom, herunder udstykning af en ejendom, opkræves et supplerende tilslutningsbidrag.
det supplerende tilslutningsbidrag beregnes som forskellen på det bidrag, der efter stk.
3 kan beregnes for den nye ejendom eller de samlede nye ejendomme, og det bidrag, der
efter stk. 3 kunne være opkrævet for ejendommen eller de samlede ejendomme før
ændringen. hvis en ejendom, der udstykkes, før udstykningen er blevet pålignet tilslut-
ningsbidrag efter en betalingsvedtægt udarbejdet efter 1. juli 1997, og der ved påligning
af bidraget er gjort brug af lovens mulighed for at dispensere fra standardtilslutningsbi-
draget, jf. stk. 8, beregnes det supplerende tilslutningsbidrag på baggrund af dette lavere
bidrag. ved udstykninger kan det supplerende tilslutningsbidrag for en frastykket ejen-
dom dog ikke overstige det standardtilslutningsbidrag, der for den frastykkede ejendom
kan beregnes efter stk. 3.
                                                 - 4 -
       stk. 6. for boligejendomme og erhvervsejendomme, der ikke er tilsluttet for tag- og
       overfladevand, skal tilslutningsbidraget fastsættes til 60 procent af de i stk. 2-5 nævnte
       bidrag.
       stk. 7. hvis en ejendom, der ikke tidligere har været tilsluttet for tag- og overfladevand,
       tilsluttes for denne del af spildevandet, opkræves et supplerende tilslutningsbidrag
       svarende til 40 procent af det tilslutningsbidrag efter stk. 2 og 3, der kan opkræves på
       påligningstidspunktet. det supplerende tilslutningsbidrag kan kun opkræves fra ejen-
       domme, der er blevet pålignet tilslutningsbidrag efter en betalingsvedtægt udarbejdet
       efter 1. juli 1992.
       stk. 8. spildevandsforsyningsselskabet kan i særlige tilfælde fastsætte tilslutningsbidra-
       get lavere end de i stk. 2-7 nævnte bidrag, dog aldrig lavere end de faktisk afholdte ud-
       gifter til detailledningsanlægget.
       stk. 9. tilslutningsbidraget, jf. stk. 2 og 3, reguleres årligt efter et af danmarks statistik
       udarbejdet reguleringstal baseret på bygge- og anlægsomkostninger.
       stk. 10. tilslutningsbidraget forfalder, når en ejendom tilsluttes eller kan tilsluttes et
       spildevandsforsyningsselskab.
       …”
2.   reglernes forhistorie
ved lov nr. 863 af 23. december 1987 om betalingsregler for spildevandsanlæg blev der fore-
taget en revision af de hidtil gældende regler om betaling. i lovens § 3, stk. 3, blev det fastsat,
at ejendomme, der tidligere havde været inddraget under et offentligt spildevandsanlæg, og
som havde betalt tilslutningsbidrag hertil, ikke kunne pålægges yderligere tilslutningsbidrag,
medmindre forhold, som var væsentlige for påligningen, ændrede sig.
reglerne blev ændret ved lov nr. 388 af 20. maj 1992, og § 2, stk. 1, fik følgende formulering:
”der kan ikke opkræves tilslutningsbidrag fra ejendomme, der er tilsluttet eller har betalt til-
slutningsbidrag til et offentligt spildevandsanlæg, jf. § 3, stk. 3”. i § 3, stk. 3, blev det fast-
slået, at tilslutningsbidraget skulle svare til de udgifter, der var afholdt ved etableringen af det
nødvendige ledningssystem i det pågældende kloakopland. det blev endvidere i § 3, stk. 4,
bestemt, at tilslutningsbidraget maksimalt måtte udgøre 30.000 kr. for en boligenhed, og at
bidraget for en erhvervsejendom ikke kunne overstige 30.000 kr. pr. 800 m2 grundareal.
ved lov nr. 325 af 14. maj 1997 fik § 3, stk. 3 og 4, følgende indhold:
                                              - 5 -
     ”stk. 3. ejendomme, der ikke tidligere har været inddraget under et offentligt spilde-
     vandsanlæg, pålignes et standardtilslutningsbidrag. tilslutningsbidraget forfalder, når
     ejendommen tilsluttes eller kan tilsluttes spildevandsanlægget.
     stk. 4. standardtilslutningsbidraget udgør 30.000 kr. eksklusive moms for en boligen-
     hed. for erhvervsejendomme fastsættes standardtilslutningsbidraget til 30.000 kr. eks-
     klusive moms pr. 800 m2 grundareal. for erhvervsejendomme i landzone beregnes et
     tillagt grundareal ud fra bebygget areal og en skønnet bebyggelsesprocent. for ubebyg-
     gede erhvervsejendomme i landzone skønnes et bebygget areal.”
det hedder i forarbejderne hertil bl.a. (folketingstidende 1996-97, tillæg a, l 128, side
2913):
     ”ifølge de nugældende regler om opkrævning af tilslutningsbidrag, pålignes ejen-
     domme, der ikke tidligere har været inddraget under et offentligt spildevandsanlæg, til-
     slutningsbidrag på baggrund af en fordeling af de faktiske udgifter ved etableringen af
     det nødvendige ledningssystem i det pågældende kloakopland efter det matrikulære
     grundareal, hvorfra spildevandet kan tilledes det offentlige spildevandsanlæg.
     kommunalbestyrelsen fastsætter et maksimum for tilslutningsbidragets størrelse, der pr.
     boligenhed eller pr. 800 m2 grundareal for erhvervsejendomme ikke kan overstige et i
     loven fastsat maksimum for tilslutningsbidragets størrelse på 30.000 kr. inklusiv moms.
     i områder, hvor der alene kan tilsluttes husspildevand til kloakkerne, kan tilslutningsbi-
     draget dog højst fastsættes til 60 % af de nævnte bidrag.
     for erhvervsejendomme i landzone gælder en særregel i lovens § 2, stk. 6, hvorefter til-
     slutningsbidrag skal fastsættes i overensstemmelse med den afledningsret, der tillægges
     ejendommen som følge af bestemmelserne i lov om planlægning.
     reglerne for opkrævning af tilslutningsbidrag har varieret meget i tidens løb. før lov-
     ændringen i 1992 var der således ingen loft over tilslutningsbidraget, ligesom dette
     kunne fastsættes uafhængigt af de faktiske omkostninger.
     spildevandsudvalget har anbefalet, at der i stedet for et maksimum for tilslutningsbi-
     drag, som det er gældende i dag, indsættes et for alle kommuner gældende standardtil-
     slutningsbidrag på 30.000 kr. eksklusiv moms, reguleret efter et af danmarks statistik
     udarbejdet reguleringstal baseret på bygge- og anlægsomkostninger. dette bidrag skal
     opfattes som en slags indmeldelsesgebyr for at deltage i fællesskabet, ligesom man
     f.eks. betaler et oprettelsesgebyr, når man får installeret en telefon. bidraget skal pri-
     mært dække kloakforsyningens anlægsomkostninger, men i det omfang de indkomne
     tilslutningsbidrag overstiger anlægsomkostningerne, skal de gå til dækning af driftsom-
     kostninger, ligesom driftsbidragene i dag kan bruges til at dække anlægsomkostnin-
     gerne.
     baggrunden for dette forslag er:
     - at udgifterne til en kloakering normalt vil overstige det maksimumbeløb, man kan op-
     kræve efter den gældende lov,
                                                   - 6 -
       - at en nyudstykket grund i et allerede kloakeret område kan blive tilsluttet meget billi-
       gere end stamparcellen og de øvrige ejendomme i bebyggelsen,
       - at der er stor variation i det tilslutningsbidrag, som kommunerne fastsætter i deres be-
       talingsvedtægt, hvilket medfører ulighed og konkurrence mellem kommunerne,
       - at opkrævning efter de nugældende regler bliver betragtet som kompliceret og be-
       sværligt at administrere,
       - at borgerne har svært ved at forudse, hvor stort et bidrag, de skal betale,
       …”
ved lov nr. 342 af 17. maj 2000 blev bl.a. § 3, stk. 3 og 4, ophævet, og der blev i § 2 indsat de
bestemmelser, der fortsat er gældende. de ændringer af § 2, der i øvrigt er foretaget siden
2000, er uden betydning ved afgørelsen af denne sag. uddrag af forarbejderne til lovændrin-
gen i 2000 er gengivet i landsrettens dom.
3.   udtalelser fra centrale myndigheder
by- og landskabsstyrelsen, der hører under miljøministeriet, har den 18. februar 2008 besva-
ret en konkret henvendelse fra holbæk forsyning om fortolkning af betalingsloven. det hed-
der i udtalelsen:
       ”så vidt by- og landskabsstyrelsen har forstået, drejer spørgsmålet sig om, hvorvidt der
       kan opkræves tilslutningsbidrag for et område, der udstykkes til boligformål, og som
       frem til udstykningen er har haft status som erhvervsejendom.
       det er by- og landskabsstyrelsens opfattelse, at der ved udstykning af en ejendom skal
       ses på den seneste anvendelse frem til udstykningstidspunktet. det er således by- og
       landskabsstyrelsens opfattelse, at hvis en ejendom, der har været anvendt som er-
       hvervsejendom, udstykkes, skal betalingsspørgsmålet vurderes med udgangspunkt i, at
       der er tale om en erhvervsejendom, uanset om ejendommen fremover skal anvendes til
       boligformål.
       baggrunden for styrelsens opfattelse er, at erhvervsejendomme efter nugældende beta-
       lingsregler betaler tilslutningsbidrag på baggrund af grundarealet. et areal, der består af
       flere mindre ejendomme, betaler således det samme i tilslutningsbidrag, som et tilsva-
       rende areal, der består af én ejendom. størrelsen af bidraget er et standardtilslutningsbi-
       drag pr. påbegyndt 800m2 grundareal, og beregningsprincippet for erhvervsejendomme
       tager således i princippet udgangspunkt i, at der betales svarende til, at arealet var ud-
       stykket i boligejendomme á 800m2.
       en ejendom, der har status som erhvervsejendom, vil således med udgangspunkt i de
       gældende regler i princippet have betalt for stikfremføring til frastykkede ejendomme på
       lige fod med en erhvervsejendom, der er ”født” i flere mindre ejendomme.
                                                - 7 -
      styrelsen er bekendt med, at der i en række tilfælde er tale om ældre ejendomme, som
      har betalt efter ældre regler, og at der kan være betalt ganske lidt i sin tid.
      skulle der opkræves tilslutningsbidrag ved udstykning en ejendom til boligformål, der
      frem til udstykningen har været en erhvervsejendom, ville det have som konsekvens, at
      ejendomme, der har betalt efter gældende regler, i princippet kom til at betale dobbelt.
      loven tager ikke hensyn til, hvor meget og efter hvilket princip der oprindeligt er betalt.
      der sondres således ikke mellem ejendomme, der har betalt efter ”gamle” principper, og
      ejendomme, der har betalt efter gældende principper. dette blev der gjort op med vedta-
      gelsen af hovedloven i 1987. loven bygger i øvrigt på princippet ”én gang betalt altid
      betalt”, og der er kun to undtagelser fra dette princip. 1) ved udstykning af boligejen-
      domme og 2) ved matrikulær udvidelse af erhvervsejendomme. det er således hensig-
      ten, at omkostninger, der ikke modsvares af tilslutningsbidrag, skal dækkes af det lø-
      bende vandafledningsbidrag.
      når beregningsprincippet i forbindelse med udstykninger er forskelligt for bolig- og er-
      hvervsejendomme, skyldes det, at boligejendomme efter de gældende regler som hoved-
      regel har betalt for en boligenhed. en boligejendom kan derfor ikke, som det er tilfældet
      for erhvervsejendomme, hævdes at have betalt for det ekstra antal boligenheder, som en
      udstykning normalt fører til.
      denne forskel er baggrunden for den præcisering af bestemmelserne, der skete i 2000,
      jf. forarbejderne til § 2, stk. 4.
      sammenfattende er det således styrelsens opfattelse, at styrelsens fortolkning er den, der
      bedst matcher de grundlæggende principper i lov om betalingsregler for spildevands-
      anlæg, hvor der tages udgangspunkt i ensartede forenklede regler, der ikke tager hensyn
      til hvad der oprindeligt er betalt, og tager udgangspunkt i princippet ”én gang betalt, al-
      tid betalt”.
      det skal præciseres, at styrelsen udtalelse alene er vejledende.
      styrelsen er bekendt med, at der i praksis kan opstå en lang række situationer, der ikke
      forekommer ”rimelige”, og at der vil være ejendomme, der ikke betaler svarende til den
      ydelse, som kloakforsyningen leverer til den/de pågældende ejendom(me).”
der har været fremlagt yderligere udtalelser fra de centrale myndigheder for perioden fra
2006 til 2007. i disse udtalelser er der givet udtryk for de samme synspunkter, som fremgår af
udtalelsen af 18. februar 2008.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår et tilfælde, hvor der fra en ejendom, på hvilken der ikke er boliger, og for hvilken
der ved tilslutning til et spildevandsanlæg er betalt tilslutningsbidrag beregnet på grundlag af
areal efter reglerne om erhvervsejendomme, sker udstykning af parceller med henblik på op-
                                                - 8 -
førelse af boliger. spørgsmålet er, om spildevandsforsyningsselskabet i dette tilfælde kan
kræve tilslutningsbidrag for de frastykkede parceller efter § 2, stk. 4, i lovbekendtgørelse nr.
633 af 7. juni 2010 om betalingsregler for spildevandsforsyningsselskaber mv. (betalingslo-
ven), således at tilslutningsbidraget for de nye parceller beregnes på grundlag af antallet af
boligenheder efter § 2, stk. 2.
ifølge betalingslovens § 2, stk. 1, 1. pkt., pålignes der et standardtilslutningsbidrag ved tilslut-
ning af ejendomme, der ikke tidligere har været tilsluttet et spildevandsforsyningsselskab. § 2,
stk. 2 og 3, indeholder bestemmelser om standardtilslutningsbidragets størrelse og fastsætter,
at det udgør henholdsvis 30.000 kr. ”for en boligenhed” og 30.000 kr. pr. påbegyndt 800 m2
grundareal ”for erhvervsejendomme”.
ifølge § 2, stk. 1, 2. pkt., i betalingsloven kan der ikke ”opkræves tilslutningsbidrag fra ejen-
domme, der er tilsluttet eller er pålignet tilslutningsbidrag til et spildevandsforsyningsselskab,
jf. dog stk. 4, 5 og 7”.
bestemmelsen i betalingslovens § 2, stk. 4, om opkrævning af standardtilslutningsbidrag pr.
boligenhed efter stk. 2 ved udstykning af parceller ”fra en boligejendom” er således en und-
tagelse fra hovedprincippet om, at der ikke skal betales et tilslutningsbidrag fra en ejendom,
der allerede er pålignet tilslutningsbidrag. den må ses i sammenhæng med den undtagelse,
der er indeholdt i § 2, stk. 5, om supplerende tilslutningsbidrag ved ”ændring i beregnings-
grundlaget … for en erhvervsejendom herunder udstykning”. efter denne bestemmelse skal
det supplerende tilslutningsbidrag beregnes som forskellen på det bidrag, der efter stk. 3 kan
beregnes for de samlede nye ejendomme, og det bidrag, der kunne have været beregnet for
ejendommen før ændringen. det er ikke i loven beskrevet, hvad der skal forstås ved en bolig-
ejendom i stk. 4 og en erhvervsejendom i stk. 5. undtagelsen om supplerende bidrag ved ud-
stykning efter stk. 5 må imidlertid efter ordlyden ”erhvervsejendom” og beregningen af det
supplerende bidrag angå ejendomme, der inden udstykningen er pålignet tilslutningsbidrag
efter stk. 3. set i sammenhæng hermed må undtagelsen om nyt bidrag ved udstykning ”fra en
boligejendom” efter ordlyden og beregningen af det nye bidrag efter stk. 2 sigte til ejen-
domme, der inden udstykningen er pålignet tilslutningsbidrag efter stk. 2.
                                                - 9 -
denne forståelse af bestemmelserne understøttes af reale grunde. opkrævning af nyt tilslut-
ningsbidrag i medfør af betalingslovens § 2, stk. 4, ved udstykning af parceller til opførelse af
nye boliger fra en ejendom, for hvilken der er betalt tilslutningsbidrag efter eksisterende bo-
ligenheder, medfører ikke dobbeltbetaling, fordi den allerede pålignede betaling er sket i for-
hold til de eksisterende boliger og ikke tager højde for de nye. ved udstykning fra en ejen-
dom, for hvilken der er betalt tilslutningsbidrag efter areal, medfører beregningen af supple-
rende tilslutningsbidrag efter § 2, stk. 5, heller ikke dobbeltbetaling, da arealet af de samlede
ejendomme efter udstykningen jo ikke er større end det areal, ejendommen havde før udstyk-
ningen, og som der allerede er betalt tilslutningsbidrag for. hvis der i sidstnævnte tilfælde
kunne kræves nyt tilslutningsbidrag i medfør af betalingslovens § 2, stk. 4, ved udstykning af
parceller, ville der derimod blive tale om dobbeltbetaling.
bemærkningerne til det lovforslag, der førte til ændringen af betalingsloven i 2000, under-
støtter ligeledes denne forståelse af bestemmelserne.
herefter finder højesteret, at der ikke er hjemmel i betalingslovens § 2, stk. 4, til at kræve
tilslutningsbidrag for de frastykkede parceller i et tilfælde, hvor der sker udstykning af par-
celler med henblik på opførelse af boliger, når udstykningen sker fra en ejendom, på hvilken
der ikke er boliger, og for hvilken der ved tilslutning til et spildevandsanlæg er betalt tilslut-
ningsbidrag beregnet på grundlag af areal efter reglerne om erhvervsejendomme.
da der på kolding business park aps’ ejendom forud for udstykningen ikke var boliger, og
da der ved tilslutningen til spildevandsanlægget var betalt tilslutningsafgift beregnet på
grundlag af ejendommens areal efter reglerne om erhvervsejendomme, var kolding spilde-
vand a/s ikke berettiget til at kræve nyt tilslutningsbidrag pr. boligenhed for de udstykkede
parceller i medfør af betalingslovens § 2, stk. 4.
det er herefter uden betydning, at det før udstykningen ved lokalplan 0516-21 af 27. oktober
2008 var bestemt, at det område, ejendommen omfatter, skal anvendes til boligformål i form
af helårsbeboelse.
med disse bemærkninger stadfæster højesteret dommen.
                                      thi kendes for ret:
                                              - 10 -
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal kolding spildevand a/s betale 70.000 kr. til kolding
business park aps.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                      afsagt mandag den 14. december 2015
sag 28/2015
(1. afdeling)
ligebehandlingsnævnets sekretariat som mandatar for
a
og
b
(advokat peter breum for begge)
mod
moderniseringsstyrelsen
(kammeradvokaten ved advokat niels banke)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 10. afdeling den 23. januar 2015.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, marianne højgaard pedersen, poul
dahl jensen, vibeke rønne og jan schans christensen.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
anbringender
ligebehandlingsnævnets sekretariat som mandatar for a og b (herefter ligebehandlingsnæv-
net) har uddybende anført bl.a., at i sager, hvor der foretages afskedigelse af en flerhed af
lønmodtagere, vil den statistiske fordeling på alder i forholdet mellem afskedigede og fri-
holdte medarbejdere typisk være det eneste bevismiddel, der kan fremskaffes for at skabe
formodning for, at der er tale om diskrimination. det vil stride mod bevisbyrdereglen i for-
skelsbehandlingslovens § 7 a og beskæftigelsesdirektivet, såfremt en sådan formodning alene
kan anses for skabt, hvis der foreligger flere faktiske omstændigheder end blot statistisk over-
vægt af ældre blandt de afskedigede. hertil kommer, at muligheden for at skaffe bevisligheder
                                               - 2 -
ud over statistik i sager om afskedigelse i forbindelse med en generel nedskæringsrunde reelt
ikke er til stede. der er ved overrepræsentationen af afskedigede ældre medarbejdere skabt en
formodning for, at alderen helt eller delvist var afgørende for beslutningen om afskedigelse,
og bevisbyrden for, at alderen ikke spillede nogen rolle, hviler derfor på moderniseringssty-
relsen. det styrker formodningen om aldersdiskrimination, at moderniseringsstyrelsen har
ment, at ingen medarbejder under 53 år, der udgør 99 af 125 medarbejdere, er blandt dem, der
bedst kunne undværes. ligeledes styrker det formodningen, at der i djøf-gruppen er 65
medarbejdere ud af 79, der har kortere anciennitet end de opsagte, og at der blandt de 32, der
havde mellem 0 og 3 års anciennitet, ikke er nogen, der bedre kunne undværes. det er på
denne baggrund moderniseringsstyrelsen, som skal bevise, at a og bs alder har været uden
betydning for afskedigelsen, og denne bevisbyrde er ikke løftet. ved vurderingen af, hvilke
medarbejdere der bedst kan undværes, må der nødvendigvis foretages en sammenligning med
andre ansatte. moderniseringsstyrelsen har imidlertid ikke tilvejebragt materiale herom og har
derfor ikke løftet sin bevisbyrde.
moderniseringsstyrelsen har uddybende anført bl.a., at de statistiske forhold i sagen ikke kan
føre til, at reglen i forskelsbehandlingslovens § 7 a bringes i anvendelse. i en situation, hvor
antallet af afskedigelser er lavt, skal der udvises betydelig tilbageholdenhed med hensyn til at
tillægge statistiske forhold betydning, jf. ufr 2010.1525 v. der foreligger kun et meget be-
skedent datagrundlag, og datagrundlaget giver ikke belæg for en formodning om aldersdis-
krimination. der var hos moderniseringsstyrelsen en lang række medarbejdere, der var ældre
end a og b, som ikke blev afskediget. at flere af de afskedigede medarbejdere var i halvtred-
serne kan således i sig selv ikke give anledning til en formodning om aldersdiskrimination. at
anvende statistik på en så begrænset population, hvor udvælgelsen af den ældste medarbejder
på 65 år skyldtes opgavebortfald, er ikke retvisende. det taler herudover imod anvendelsen af
forskelsbehandlingslovens § 7 a, at a og b alene støtter deres krav på det statistiske grundlag.
hvis bevisbyrdereglen i forskelsbehandlingslovens § 7 a finder anvendelse, gøres det gæl-
dende, at udvælgelsen af a og b alene er sket ud fra saglige kriterier.
retsgrundlaget
af lov om forbud mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet mv. (forskelsbehandlingslo-
ven) fremgår bl.a.:
                                                - 3 -
      ”§ 1. ved forskelsbehandling forstås i denne lov enhver direkte eller indirekte forskels-
      behandling på grund af race, hudfarve, religion eller tro, politisk anskuelse, seksuel ori-
      entering, alder, handicap eller national, social eller etnisk oprindelse.
      stk. 2. der foreligger direkte forskelsbehandling, når en person på grund af race, hud-
      farve, religion eller tro, politisk anskuelse, seksuel orientering, alder, handicap eller na-
      tional, social eller etnisk oprindelse behandles ringere end en anden bliver, er blevet el-
      ler ville blive behandlet i en tilsvarende situation.
      stk. 3. der foreligger indirekte forskelsbehandling, når en bestemmelse, et kriterium
      eller en praksis, der tilsyneladende er neutral, vil stille personer af en bestemt race, hud-
      farve, religion eller tro, politisk anskuelse, seksuel orientering eller national, social eller
      etnisk oprindelse eller med en bestemt alder eller med handicap ringere end andre per-
      soner, medmindre den pågældende bestemmelse, betingelse eller praksis er objektivt
      begrundet i et sagligt formål og midlerne til at opfylde det er hensigtsmæssige og nød-
      vendige ...
      ...
      § 2. en arbejdsgiver må ikke forskelsbehandle lønmodtagere eller ansøgere til ledige
      stillinger ved ansættelse, afskedigelse, forflyttelse, forfremmelse eller med hensyn til
      løn- og arbejdsvilkår.
      …
      § 7. personer, hvis rettigheder er krænket ved overtrædelse af §§ 2-4, kan tilkendes en
      godtgørelse.
      …
      § 7 a. hvis en person, der anser sig for krænket, jf. §§ 2-4, påviser faktiske omstændig-
      heder, som giver anledning til at formode, at der udøves direkte eller indirekte forskels-
      behandling, påhviler det modparten at bevise, at ligebehandlingsprincippet ikke er ble-
      vet krænket.”
forbuddet mod forskelsbehandling på grund af alder blev indført i forskelsbehandlingsloven
ved lov nr. 1417 af 22. december 2004. bestemmelsen om delt bevisbyrde i forskelsbehand-
lingslovens § 7 a blev indført ved lov nr. 253 af 7. april 2004, som gennemførte dele af bl.a.
beskæftigelsesdirektivet (rådets direktiv 2000/78/ef af 27. november 2000). i bemærknin-
gerne til lovforslaget (folketingstidende 2003-04, tillæg a, s. 1221) hedder det bl.a.:
      ”forslaget er nødvendigt for at opfylde direktivet om etnisk ligebehandlings artikel 8 og
      beskæftigelsesdirektivets artikel 10, hvorefter der indføres en såkaldt delt bevisbyrde i
      sager om forskelsbehandling. formålet med direktivernes bestemmelser er at lempe be-
      viskravene for lønmodtageren. når lønmodtageren i en konkret sag påviser faktiske om-
      stændigheder, der giver anledning til at formode, at der er tale om forskelsbehandling,
      påhviler det arbejdsgiveren at bevise, at ligebehandlingsprincippet ikke er blevet kræn-
      ket.
      hverken direktivet om etnisk ligebehandling, beskæftigelsesdirektivet eller bevisbyrde-
      direktivet fremkommer med eksempler på, hvad der kan anses for at være faktiske om-
                                                - 4 -
       stændigheder. bortset fra et stort antal sager, der omhandler graviditet, barsel og ar-
       bejdsvilkår (seksuel chikane), eksisterer der hverken dansk retspraksis eller praksis fra
       ef-domstolen for, hvad der kan anses for at være faktiske omstændigheder. det må
       derfor forventes, at forståelsen af, hvad faktiske omstændigheder indebærer, kommer til
       at afhænge af, hvorledes praksis udvikler sig i konkrete sager.
       det er op til domstolene udfra princippet om den frie bevisbedømmelse, at fastlægge
       den bevismæssige validitet af de af lønmodtageren anførte faktiske omstændigheder
       samt beviskravene til lønmodtageren og arbejdsgiveren, under hensyntagen til, at for-
       målet med direktivet har været at forskyde bevisbyrden mellem de to parter.
       en tilsvarende bevisbyrdebestemmelse findes fx i lov om ligebehandling af mænd og
       kvinder mht. beskæftigelse og barselsorlov, i lov om ligeløn til mænd og kvinder og i
       lov om ligestilling af mænd og kvinder. bevisbyrdebestemmelserne i disse love blev
       indført med henblik på at gennemføre rådets direktiv 97/80/ef om bevisbyrden i for-
       bindelse med forskelsbehandling på grundlag af køn, jf. eft. 1998. l s. 6.”
en bestemmelse svarende til forskelsbehandlingslovens § 7 a blev indført som § 16 a i lov om
ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til beskæftigelse og barselsorlov m.v. (lige-
behandlingsloven) ved lov nr. 440 af 7. juni 2001. i bemærkningerne til lovforslaget (folke-
tingstidende 2000-01, tillæg a, s. 1989 ff.) hedder det bl.a.:
      ”almindelige bemærkninger
      1. indledning
      rådet for den europæiske union vedtog den 15. december 1997 rådets direktiv
      97/80/ef om bevisbyrden i forbindelse med forskelsbehandling på grundlag af køn (be-
      visbyrdedirektivet). med §§ 1-3 i det fremlagte lovforslag gennemføres direktivet i
      dansk ret.
      ...
      2. baggrund for direktivet
      bevisbyrdedirektivet skal som nævnt medvirke til at sikre en mere effektiv gennemfø-
      relse af det grundlæggende princip om ligebehandling, således som dette er forudsat i
      eu-retten.
      et af de (proces)problemer, som ofte opleves af personer, der bliver forskelsbehandlet,
      er bevisførelsen. mange finder det med de gældende bevisbyrderegler vanskeligt og
      nogle gange umuligt at fremlægge beviser i en sag om tilsyneladende forskelsbehand-
      ling, bl.a. fordi det er den indklagede (arbejdsgiveren), som normalt har den relevante
      information.
      ef-domstolen har i en række sager, hvor bevisbyrdeproblematikken har været behand-
      let, udtalt, at en ”forskydning” af bevisbyrden er nødvendig for ikke at fratage en ar-
      bejdstager, der tilsyneladende er udsat for forskelsbehandling, ethvert effektivt middel
      til at søge ligebehandlings- og ligelønsprincippet gennemført.
      ...
      3. hidtidig praksis om bevisbyrden ved ef-domstolen
                                          - 5 -
som nævnt er formålet med bevisbyrdedirektivet at sikre større effektivitet. dette for-
udsætter gennemskuelighed, gennemsigtighed og synlighed (det såkaldte transparens-
princip).
ef-domstolens praksis i ligebehandlings- og ligelønssager har ligget til grund for gen-
nemførelsen af og har afgørende betydning for forståelsen af bevisbyrdedirektivet, idet
ef-domstolen i en række principielle sager har skærpet sagsøgtes bevisbyrde. nedenfor
er nævnt nogle af de domme, der illustrerer denne problemstilling.
...
i jørgensen-sagen, sag c-226/98, birgitte jørgensen mod foreningen af speciallæger,
sygesikringens forhandlingsudvalg, (saml 2000 i-0000), lægger domstolen vægt på, at
virkelig gennemskuelighed, der gør det muligt at udøve effektiv kontrol, kun kan opnås,
hvis princippet gælder for hvert enkelt aspekt omkring ligebehandlingsprincippet. en
helhedsvurdering, der bedømmer alle elementer under et, ville derfor ikke være til-
strækkelig til at foretage en effektiv kontrol med hensyn til anvendelsen af ligebehand-
lingsprincippet, hvilket kunne medføre, at bevisbyrdereglerne i sager om indirekte for-
skelsbehandling på grundlag af køn ikke ville blive overholdt.
i enderby-sagen, sag c-127/92, dr pamela mary enderby mod frenchay health autho-
rity og secretary of state for health, (saml i-1993 s. 5535), har domstolen under hen-
visning til effektivitetsprincippet fastslået, at ”i en situation med tilsyneladende for-
skelsbehandling påhviler det arbejdsgiveren at bevise, at den konstaterede lønforskel
skyldes objektive faktorer. arbejdstageren ville således savne midler til at søge lige-
lønsprincippet gennemført ved national retsinstans, hvis ikke den omstændighed, at
fremlæggelsen af beviselementer, der gør det muligt at påvise en tilsyneladende for-
skelsbehandling, havde til følge at pålægge arbejdsgiveren bevisbyrden for, at lønfor-
skellen ikke reelt er kønsdiskriminerende.” (præmis 18).
...
i enderby-sagen betones vigtigheden af statistik som bevismiddel. ”tilstedeværelsen af
tydelige statistiske oplysninger af hvilke det fremgår, at der er en lønforskel mellem 2
funktioner, der har samme værdi, hvoraf den ene næsten udelukkende udøves af kvinder
og den anden hovedsagelig af mænd, følger det af artikel 141, at arbejdsgiveren skal
godtgøre, at denne forskel skyldes objektive faktorer, der intet har at gøre med forskels-
behandling på grundlag af køn”.
i seymour-smith-sagen, sag c-167/97, regina mod secretary of state for employment,
ex parte nicole seymour-smith og laura perez, (saml 1999 ecr i-623), udtaler dom-
stolen angående statistiske oplysninger, at det kan være relevant ikke blot at tage hensyn
til de statistiske oplysninger, som er tilgængelige på det tidspunkt, hvor foranstaltningen
blev truffet, men også de senere fremkomne statistiske oplysninger, som kan indeholde
angivelser vedrørende foranstaltningens virkning for mænd og kvinder.
når ef-domstolen i en række principielle sager har lagt vægt på manglende genn-
nemskuelighed i virksomheders lønsystemer, tilsyneladende forskelsbehandling og sta-
tistiske forhold, må det antages, at disse elementer vil få betydning for vurderingen af
bevisbyrdereglerne.
4. bevisbedømmelse, bevisførelse og bevisbyrde
dansk ret indeholder ingen generelle regler eller principper for bevisbyrdefordelingen
mellem sagsøger og sagsøgte, men beviskravene kan være reguleret i særlovgivningen.
…
                                           - 6 -
det er op til sagens parter at afgøre hvor omfattende et bevismateriale, de ønsker at
fremlægge. retten kan dog, hvis den skønner det nødvendigt, opfordre til, at yderligere
bevis forelægges eller afskære bevisførelse, der skønnes at være uden betydning for sa-
gen. på baggrund af parternes indlæg træffer retten afgørelse i sagen. idet bevisbedøm-
melsen i dansk ret er fri, jf. retsplejelovens § 344, stiller domstolene hverken formelle
eller materielle krav til beviset. konsekvensen af den frie bevisbedømmelse er derfor, at
retten på baggrund af en objektiv vurdering skal vurdere de fremførte bevisers vægt ef-
ter den sandsynlighed, som beviset i den foreliggende situation skaber.
kravene til bevisstyrken afhænger af omstændighederne i den konkrete sag, herunder
om parterne i det konkrete hændelsesforløb, der kommer til retlig bedømmelse, sæd-
vanligvis sikrer sig og/eller burde have sikret sig bevis, og af de generelle faktorer, der
har motiveret de materielle regler.
skærpede beviskrav kan undertiden udledes af retspraksis. i midten af 1980'erne ud-
viklede der sig således en formodning om, at afskedigelser af gravide/barslende kvinder
var begrundet i graviditeten eller barslen. arbejdsgiveren havde således reelt bevisbyr-
den for, at afskedigelsen var begrundet i andre forhold. i forbindelse med ændringen af
ligebehandlingsloven i 1989 blev det skærpede beviskrav indført i lovens § 16, stk. 4.
det er i forbindelse med rettens bevisbedømmelse, at bevisbyrdefordelingen mellem
parterne bliver aktuel.
formålet med direktivet er at lempe beviskravene for lønmodtageren, således at der sker
en forskydning af bevisbyrden til lønmodtagerens fordel. man kan tale om delt eller for-
skudt bevisbyrde. i det følgende anvendes terminologien ”delt bevisbyrde”. lønmodta-
geren vil i en konkret tvist skulle fremføre de faktiske omstændigheder, der giver anled-
ning til at formode, at der er tale om direkte eller indirekte forskelsbehandling. herefter
påhviler det arbejdsgiveren at bevise, at ligebehandlingsprincippet ikke er blevet kræn-
ket.
det skal bemærkes, at uanset om der tales om ligefrem bevisbyrde, omvendt bevisbyrde
eller nu delt bevisbyrde, er dette teoretiske betegnelser, som ikke vil fremgå af lovtek-
sterne. det er således altid nødvendigt at foretage en sproglig fortolkning af den enkelte
lovbestemmelse for at vurdere hvilke beviskrav, der gælder i en konkret sag.
…
bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser
til § 1
til nr. 1
…
ef-domstolen har behandlet et betydeligt antal sager, hvor indirekte diskrimination de-
fineres og forbydes. de følgende tre omtalte sager er karakteristiske ved, at de både
omhandler problemstillingen om bevisbyrde og indirekte forskelsbehandling.
i seymour-smith-sagen fra 1999 udtaler domstolen, at det må konstateres, om tilgæn-
gelige statistikker angiver, at en betragtelig mindre procentdel af kvinder end mænd er i
stand til at leve op til de krævede to års beskæftigelse. denne situation ville være tegn
på tilsyneladende forskelsbehandling, medmindre den omstridte regel skyldes objektive
faktorer, der intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn.
både enderby-sagen fra 1999 og jørgensen-sagen fra april 2000 lægger vægt på, at der
kun er tale om tilsyneladende indirekte forskelsbehandling, såfremt de oplysninger, der
kendetegner den pågældende situation, er pålidelige, dvs. at de omfatter et tilstrækkeligt
antal personer, ikke er udtryk for tilfældige eller kortvarige omstændigheder og generelt
set viser sig at være væsentlige.
                                                - 7 -
       …
       til nr. 3
       …
       bortset fra et stort antal sager der omhandler graviditet, barsel og arbejdsvilkår (seksuel
       chikane), eksisterer der hverken dansk retspraksis eller praksis fra ef-domstolen for,
       hvad der kan anses for at være faktiske omstændigheder. direktivet fremkommer heller
       ikke med eksempler herpå.
       det må derfor forventes, at forståelsen af, hvad faktiske omstændigheder indebærer,
       kommer til at afhænge af, hvorledes praksis udvikler sig i konkrete sager.
       nedenfor forsøges der givet eksempler på, hvad ”faktiske omstændigheder” kan være.
       det er imidlertid op til domstolene at fastlægge den bevismæssige validitet af de af
       lønmodtageren anførte ”faktiske omstændigheder” samt beviskravene til lønmodtageren
       og arbejdsgiveren, under hensyntagen til at formålet med direktivet har været at for-
       skyde bevisbyrden mellem de to parter.”
betænkning af 16. maj 2001 over lovforslaget (folketingstidende 2000-01, tillæg b, s. 1411
ff.) indeholdt bl.a. forslag om, at ”fremfører” i § 16 a skulle ændres til ”påviser”. i betænk-
ningen hedder det bl.a.(s. 1413):
       ”ændringsforslagene har til formål at understrege, at der ikke med lovforslaget er til-
       sigtet nogen ændringer i forhold til domstolenes praksis på de områder, herunder i sager
       om sexchikane, hvor der hidtil har været anvendt regler om delt bevisbyrde.
       efter praksis er det ikke tilstrækkeligt, at den person, der anser sig for krænket, påstår
       eller gør gældende, at der foreligger faktiske omstændigheder, der giver anledning til at
       formode, at der er udøvet forskelsbehandling. det må tillige forlanges, at påstanden er
       underbygget med f.eks. skriftligt bevismateriale, vidneforklaringer el.lign.
       hvis der ikke foreligger sådant bevismateriale, vidneforklaringer m.v., men alene en
       forklaring fra den person, der anser sig for krænket, og en modstridende forklaring fra
       den person, som beskyldningen rettes imod, må retten ud fra en almindelig fri bevisbe-
       dømmelse tage stilling til, om der er tale om omstændigheder, som giver anledning til at
       formode, at der er udøvet forskelsbehandling.
       i givet fald påhviler det herefter modparten at bevise, at ligebehandlingsprincippet
       ikke er blevet krænket.
       formålet med at ændre ordet ”fremfører” til ”påviser” i lovteksten er at tydeliggøre
       denne forståelse af lovteksten og dermed understrege, at den ovenfor nævnte gældende
       praksis forudsættes videreført.
       det bemærkes i den forbindelse, at ordet ”fremfører” er anvendt i den danske version af
       direktivteksten. en gennemgang af andre sprogversioner af bevisbyrdedirektivet har
       imidlertid vist, at anvendelse af ordet ”påviser” i lovteksten også må anses for at være i
       god overensstemmelse med direktivet.
       ændringsforslagene har været drøftet med den danske dommerforening, der har erklæ-
       ret sig enig i, at den nu foreslåede formulering afspejler domstolenes hidtidige praksis.”
                                                - 8 -
i eu-domstolens dom af 27. oktober 1993 i sag c-127/92 (enderby), som der henvises til i
forarbejderne til lov nr. 440 af 7. juni 2001 om ændring af ligebehandlingsloven, lyder præ-
mis 16, 17 og 19 således:
      ”16 når lønnen for talepædagoger i virkeligheden er væsentlig lavere end lønnen for
      farmaceuter, og førstnævnte funktion næsten udelukkende udøves af kvinder og
      sidstnævnte funktion hovedsagelig af mænd, foreligger der tilsyneladende forskels-
      behandling på grundlag af køn, i det mindste når de to funktioner har samme værdi og
      de statistiske oplysninger vedrørende den pågældende situation er pålidelige.
      17 det tilkommer den nationale ret at afgøre, om de pågældende statistiske oplysninger
      kan tages i betragtning, det vil sige at de skal omfatte et tilstrækkeligt antal personer,
      at de ikke må være udtryk for tilfældige eller kortvarige omstændigheder og
      at de, generelt set, viser sig at være væsentlige.
      19 …såfremt tydelige statistiske oplysninger viser, at der er en væsentlig lønforskel
      mellem to funktioner, der har samme værdi, hvoraf den ene næsten udelukkende udøves
      af kvinder og den anden hovedsagelig af mænd, følger det af traktatens artikel 119, at
      arbejdsgiveren skal
      godtgøre, at denne forskel skyldes objektive faktorer, der intet har at gøre med forskels-
      behandling på grundlag af køn.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om moderniseringsstyrelsen ved opsigelsen af a og b har overtrådt forbuddet i
forskelsbehandlingslovens § 2 mod aldersdiskrimination. i første række er spørgsmålet, om a
og b har påvist faktiske omstændigheder, som giver anledning til at formode, at modernise-
ringsstyrelsen har udøvet direkte eller indirekte forskelsbehandling på grund af alder, jf. for-
skelsbehandlingslovens § 7 a.
a og b har anført, at de statistiske oplysninger viser, at der blandt de opsagte var en klar
overvægt af ældre, og at dette skaber en formodning om forskelsbehandling på grund af alder.
statistiske oplysninger vedrørende f.eks. de opsagtes alder og aldersfordelingen i den samlede
medarbejdergruppe kan indgå ved bedømmelsen af, om der er skabt en formodning for for-
skelsbehandling med den virkning, at det herefter påhviler arbejdsgiveren at føre bevis for, at
ligebehandlingsprincippet ikke er blevet krænket. sådanne statistiske oplysninger kan, hvis de
er pålidelige og tilstrækkeligt signifikante, i sig selv skabe en formodning om forskelsbe-
handling, jf. herved eu-domstolens dom af 27. oktober 1993 (sag c-127/92, enderby), præ-
mis 16, 17 og 19.
                                               - 9 -
i den foreliggende sag var der en overrepræsentation af ældre medarbejdere blandt de opsagte,
og ingen af de opsagte var under 53 år. heroverfor står som anført af landsretten, at der i sty-
relsen var et betydeligt antal medarbejdere, der var ældre end a og b, som ikke blev afskedi-
get. i bs kontor var der fem ældre medarbejdere, og i as kontor var der én ældre medarbejder,
som ikke blev opsagt. højesteret tiltræder herefter, at oplysningerne om de opsagtes alder og
aldersfordelingen i den samlede medarbejdergruppe ikke udgør faktiske omstændigheder, som
giver anledning til at formode, at der er udøvet forskelsbehandling.
højesteret stadfæster derfor dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal ligebehandlingsnævnets sekretariat som mandatar for
a og b betale 75.000 kr. til moderniseringsstyrelsen.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark