text:
                             højesterets dom
                       afsagt onsdag den 18. december 2013
sag 303/2011
(2. afdeling)
tdc a/s
(advokat allan lund christensen)
mod
viborg kommune
(advokat klaus kastrup-larsen)
biintervenient til støtte for tdc a/s:
dansk ledningsejerforum
(advokat henrik hougaard)
biintervenient til støtte for viborg kommune:
dansk byggeri
(advokat niels h. wulff)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i viborg den 28. juli 2010 og af vestre landsrets
15. afdeling den 29. marts 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, niels grubbe, marianne
højgaard pedersen, michael rekling og jan schans christensen.
påstande
appellanten, tdc a/s, har gentaget sin påstand for byretten.
indstævnte, viborg kommune, har påstået stadfæstelse, subsidiært betaling af et mindre be-
løb.
                                              - 2 -
supplerende sagsfremstilling
tdc a/s har for højesteret oplyst, at tdc i perioden 1. maj 2010-1. maj 2011 ekspederede i
alt 92.881 forespørgsler om kabelplaner. der blev i perioden automatisk (digitalt) ekspederet
47.719 sager/forespørgsler med levering af 184.013 kabelplaner. 45.162 henvendelser blev
ekspederet manuelt, og det er sandsynligt, at der her blev leveret et lignende antal kabelplaner,
således at det ifølge tdc kan fastslås, at tdc i den nævnte periode på et år leve-
rede/udleverede 350.000-370.000 kabelplaner.
dansk ledningsejerforum har efter indhentelse af oplysninger fra ledningsejerregistret (ler)
oplyst, at der i kalenderåret 2012 samlet er registreret følgende:
      ”antal graveforespørgsler:                         109.173
      anmodninger om ledningsoplysninger:                771.219
      samlede forespørgsler:                             880.392”
forklaringer
til brug for højesteret har vejformand bjarne christensen supplerende forklaret bl.a., at han
har arbejdet med lignende opgaver i mange år, hvor han har udført gravearbejde med fortov
og gravet vandrør ned. der skulle på stedet etableres fem byggegrunde til privatbebyggelse
med vej, kloak og kabler til vand og kabel-tv. skaden skete i den indledende fase. han havde
rekvireret kabelplanen i ledningsejerregistret (ler) fra tdc, som han modtog fra tdc med
posten den 29. juli 2008 om morgenen. forinden havde han talt med en medarbejder fra tdc,
som havde lovet at sende tegningerne. han måtte rykke for tegningerne, inden han modtog
dem den pågældende dag. han kiggede på tegningerne og kunne se, at et tracé gik skråt ind
under et hus. han målte med en lineal på tegningerne, hvor langt der var fra skellet til tracéet.
han målte for at være sikker på, at de kunne grave. han kunne hurtigt se, at der ikke var no-
gen risiko. forevist kabelplanen, som er udskrevet den 25. juli 2008, forklarede han, at han
havde foretaget målinger på kabelplanen, hvor han målte fra skellet i diget indtil tracéet, som
han vurderede gik ind under huset. skellet er den lige uafbrudte linje, som ifølge tegningen
ligger midt i diget. man kunne se skelpælene i terrænet. han målte på kabelplanen med en
trekantet lineal, som har en målestok på 1:100, hvor én centimeter på linealen svarer til 1 me-
                                               - 3 -
ter. målestokken ifølge kabelplanen var 1:1000, hvorefter hver centimeter på linealen ud-
gjorde 10 meter.
forevist udsnittet af kabelplanen, som er udskrevet den 24. november 2011, forklarede han, at
han ved hjælp af ”map ejendom” målte en afstand på 13,7 meter til husgavlen fra skellet.
”map ejendom” er et computerprogram til beregning af afstande. gravearbejdet fandt sted
ved den øverste af tegningens pile, som ifølge ”map ejendom” skulle være 21,2 meter væk
fra tracéet. ud fra planens målestok skulle der være 14,5 meter fra tracéet. den lige linje til
venstre på planen er diget. de skulle grave nogle meter fra diget. på tegningen markeres ved
den stiplede linje den faktiske kabelplacering. med håndskrift er der påført ”kabelplacering”
på tegningen. han havde søgt efter kabelplanen i november 2011 for at se, om der havde væ-
ret ændringer i kabelplanen, hvilket der ikke havde været. undersøgelserne med ”map ejen-
dom” er foretaget efter skaden. han havde ikke adgang til ”map ejendom” i marken, men kun
hjemmefra. han mener ikke, at der er noget, som ud fra kabelplanen indikerer, at der var en
sådan afstand fra kablets angivne placering til den faktiske placering. normalt kunne der være
en afvigelse på 0,5 meter på hver side. i tilfælde af, at man kom så tæt på, ville man altid
finde en person fra tdc til at afsætte ledningen. huset, som fremgår af udsnittet af kabel-
planen, som er udskrevet den 24. november 2011, er nyt i forhold til den kabelplan, som er
udskrevet den 25. juli 2008, hvilken han var i besiddelse af på dagen for skaden. huset var
opført på skadetidspunktet, og der var anlagt en have med græs. han undrede sig ikke over, at
tracéet gik ind under huset. det havde han set før, og det kunne være, at det var i henhold til
aftale med lodsejeren, hvilket der ikke stod noget om på planen. han vil skyde på, at sådanne
telekabelledninger ligger ca. 0,7 meter under jorden. det kan dog svinge meget, da de til tider
ligger 0,1 meter indtil 1 meter under jorden. han kan ikke mindes et konkret eksempel, hvor
en telekabelledning gik ind under et hus, men han har tidligere set det med vand- og kloak-
ledninger. han kan dog mindes et eksempel, hvor et telefonkabel gik igennem en sokkel på et
hus, som de havde revet over i forbindelse med et arbejde. kabelplanen indeholdt et projekte-
ret tracé, men han kunne ikke vide, om der rent faktisk var lagt et kabel. hvis der havde været
et kabel, ville han være gået ud fra, at det var blevet noteret, hvis kabelforløbet var flyttet. der
kunne også have været placeret et rør, hvori der efterfølgende kunne trækkes fiberkabel.
                                                 - 4 -
det var hans medarbejder, som opdagede skaden på kablet. han meldte i fejlkontoret, at der
var sket en skade. de sendte en tekniker ud, som han talte med. han blev efterfølgende kon-
taktet af en mand fra tdc, som ikke ville høre snak om, at tdc skulle betale for skaden.
tdc sendte en regning. han anmeldte skaden til forsikringsselskabet efter at have talt med
kommunen.
da han modtog den oprindelige kabelplan fra tdc, fik han en signaturforklaring med. han
mener ikke, at der medfulgte et standardbrev. han har aldrig set en advarsel om, at man ikke
måtte optage mål på tegningen.
retsgrundlag
af lov om registrering af ledningsejere fremgår bl.a. følgende af de dagældende §§ 1, 8 og 9
(i lov nr. 119 af 24. februar 2004, som ændret ved lov nr. 112 af 26. februar 2008):
       ”kap. 1. lovens formål
       § 1. loven har til formål gennem etablering af et ledningsejerregister at reducere antal-
       let af skader på ledninger nedgravet i jord eller nedgravet i eller anbragt på havbunden
       inden for det danske søterritorium med henblik på at
       1) lette entreprenørers og andres undersøgelser forud for gravearbejder i jorden eller i
            havbunden inden for det danske søterritorium,
       2) reducere de samlede omkostninger som følge af skader og
       3) bidrage til en forbedret forsyningssikkerhed.
       …
       kap. 3. indberetningspligt og pligt til at forespørge i ledningsregistret m.v.
       …
       § 8. enhver af loven omfattet ledningsejer, som modtager forespørgsel om lednings-
       oplysninger, skal snarest muligt og senest 5 hverdage, efter at forespørgslen er mod-
       taget, fremsende de nødvendige ledningsoplysninger til forespørgeren eller indgå aftale
       med denne om påvisning på stedet. …
       § 9, stk. 1. enhver, der erhvervsmæssigt udfører gravearbejder på et offentligt vejareal
       eller arealer udlagt til privat fællesvej, skal inden påbegyndelsen af gravearbejdet ind-
       hente oplysninger fra ledningsejerregistret om, hvilke ledningsejere der ejer ledninger i
       graveområdet. de nødvendige ledningsoplysninger skal være indhentet, inden grave-
       arbejdet påbegyndes, og gravearbejdet skal tilrettelægges og udføres under hensyntagen
       til de indhentede oplysninger.”
                                               - 5 -
det hedder i de almindelige bemærkninger i forarbejderne til lov nr. 119 af 24. februar 2004
(folketingstidende 2003-04, tillæg a, l 52, s. 1712-1716) bl.a.:
     ”lovforslagets baggrund
     lovforslaget har til formål at reducere antallet af skader på nedgravede ledninger som
     følge af gravearbejder samt at lette administrationen for entreprenører og andre, der skal
     identificere ledninger i jorden, inden et gravearbejde påbegyndes.
     for at opnå dette mål foreslås det, at der oprettes et landsdækkende register med oplys-
     ning om, hvem der ejer nedgravede ledninger i jorden, og hvorfra nærmere oplysning
     om disse ledninger kan hentes.
     når registret er oprettet, vil en entreprenør eller bygherre, som skal forberede et grave-
     arbejde, ved en enkelt forespørgsel i registret kunne få oplyst, hvem der eventuelt har
     ledninger på gravestedet. forespørgeren vil desuden få oplyst, hvordan man kontakter
     de pågældende ledningsejere for at få nærmere information om de enkelte ledninger.
     …
     entreprenøren skal derefter tilrettelægge og udføre gravearbejdet under hensyntagen til
     de indhentede oplysninger.
     …
     der påhviler i dag entreprenører og andre, som graver i jorden en ulovbestemt under-
     søgelsespligt, dvs. en pligt til at undersøge, om der er ledninger i jorden på gravestedet,
     forinden der graves i jorden. sædvanligvis indhenter entreprenøren derfor forud for ar-
     bejdet nærmere oplysninger om eventuelle ledninger hos de pågældende ledningsejere.
     igennem de senere år er det dog blevet vanskeligere for en entreprenør at finde frem til
     hvilke ledningsejere, som måtte have ledninger på gravestedet. årsagen er bl.a., at an-
     tallet af ledninger og ledningsejere har været stærkt stigende de seneste årtier, navnlig
     indenfor teleområdet. hertil kommer skiftende ejerforhold til eksisterende ledninger og
     ledningsnet samt navne- og adresseændringer, som tillige gør det vanskeligt at opfylde
     undersøgelsespligten.
     …
     gældende ret
     efter gældende ret påhviler der enhver entreprenør en pligt til at udføre gravearbejder
     forsvarligt og herunder i fornødent omfang at indhente ledningsoplysninger forud for
     ethvert gravearbejde, som kan beskadige nedgravede ledninger i jorden. forsømmer en
     entreprenør dette, og sker der skade på nedgravede ledninger, vil entreprenøren som ud-
     gangspunkt ifalde et erstatningsansvar.
     …
     lovforslagets indhold
     lovforslaget består af fire elementer, som tilsammen har til formål at reducere antallet
     af skader på nedgravede ledninger:
         ad 1) etablering af et landsdækkende register over ejere af nedgravede ledninger.
         ad 2) indberetningspligt til registret for de af lovforslaget omfattede ledningsejere.
         ad 3) forespørgselspligt forud for visse erhvervsmæssige gravearbejder.
         ad 4) pligt til at afgive ledningsoplysninger eller indgå aftale om påvisning.
                                        - 6 -
ad 1. etablering af et landsdækkende register over ejere af nedgravede ledninger.
lovforslaget fastlægger bestemmelserne for et nyt, landsdækkende register, som skal
indeholde oplysninger om størsteparten af landets ledningsejere, herunder især om de
områder som ledningerne er beliggende indenfor, og om hvorfra nærmere oplysninger
om ledningsejerne kan indhentes.
…
ad 2. indberetningspligt for de af lovforslaget omfattede ledningsejere.
registrets oplysninger hviler på, at de berørte ledningsejere indberetter og vedligeholder
oplysninger om deres ledninger, således at en entreprenør før et gravearbejde kan identi-
ficere og sætte sig i forbindelse med ledningens ejer.
…
loven pålægger enhver ledningsejer pligt til at indberette oplysning om deres identitet
og interesseområde, hvorved forstås et afgrænset område, som omfatter den pågældende
ledningsejers nedgravede ledninger, fastlagt i en afstand af mindst 1 meter fra ledningen
på begge sider af denne.
der er ikke hermed tilsigtet en ændring i de almindelige erstatningsretlige regler, som
gælder for vurderingen af ledningsejeres eventuelle ansvar.
da registret hviler på et selvangivelsesprincip, bærer ledningsejerne det fulde ansvar
for, at oplysningerne er indberettet korrekt til registret. dermed kan registret som ud-
gangspunkt ikke påtage sig noget ansvar for ledningsejernes forkerte indberetning, og
det påhviler ledningsejerne at berigtige sådanne fejl.
såfremt ledningsejeren afgiver urigtige oplysninger til registret eller ikke indberetter
fyldestgørende oplysninger, kan det formentlig indgå som et blandt flere momenter i
domstolenes bedømmelse af, om en graveaktør er erstatningsansvarlig.
…
ad 3. forespørgselspligt forud for visse erhvervsmæssige gravearbejder.
registrets formål er at reducere antallet af skader på nedgravede ledninger.
lovforslaget fastsætter derfor en pligt til at forespørge i registret forud for igangsættel-
sen af et erhvervsmæssigt gravearbejde. pligten omfatter kun gravearbejder på offentlig
vej eller privat fællesvej.
det bestemmes tillige, at gravearbejdet efterfølgende skal tilrettelægges ud fra de mod-
tagne oplysninger.
der er ikke med forespørgselspligten tilsigtet en skærpelse af den almindelige erstat-
ningsretlige retspraksis, som gælder for de professionelle entreprenørers udførelse af
gravearbejder i jorden.
bestemmelsen om forespørgselspligt vil dog kunne indgå som ét blandt flere elementer
i sagen, som får indvirkning på bedømmelsen af ansvarsspørgsmålet i graveskadesager,
såfremt en erhvervsmæssig entreprenør ikke har opfyldt sin forespørgselspligt.
…
ad 4. pligt til at afgive ledningsoplysninger eller indgå aftale om påvisning.
                                               - 7 -
      uafhængigt af indberetningspligten til registret foreslås det, at ledningsejere får pligt til
      at fremsende de nødvendige ledningsoplysninger, i anden række en pligt til at indgå af-
      tale om påvisning af ledningens forløb på stedet, uanset om ledningen ligger i vejareal
      eller på privat grund.
      påvisningspligten indebærer, at ledningsejeren skal give oplysninger om ledningens
      forløb, f.eks. ved markering på vejareal eller det tilgrænsende terræn og om nødvendigt
      ved frigravning.”
det hedder i bemærkningerne til lovforslagets § 8 og § 9 (folketingstidende 2003-04, tillæg
a, l 52, s. 1723-1724) bl.a.:
                                           ”til § 8
      det er hensigten med reglen i § 8 at sikre, at enhver af loven omfattet ledningsejer rea-
      gerer på den forespørgsel, som entreprenøren fremsender.
      registret vil understøtte en elektronisk fremsendelse af forespørgslen i det omfang, det
      er muligt, og på en sådan måde, at ledningsejeren kan få oplysninger om gravearbejdets
      placering, tidsrum, omfang og art.
      registret vil endvidere have en facilitet, som sikrer, at ledningsejeren efter kontakten fra
      entreprenøren kan besvare forespørgslen samme dag ud fra de angivne digitale kortdata
      om gravestedet.
      på grundlag af disse oplysninger må ledningsejeren vurdere, hvilke ledningsoplysnin-
      ger, der er relevante for det planlagte gravearbejde.
      med henblik på at sikre, at entreprenøren ikke unødigt må afvente oplysninger om led-
      ninger i graveområdet, skal ledningsejeren snarest muligt og senest inden 14 dage frem-
      sende de nødvendige ledningsoplysninger til forespørgeren.
      såfremt en ledningsejer ikke kan fremskaffe tilstrækkelige ledningsoplysninger skal
      denne indgå aftale med forespørgeren om påvisning på stedet.
      i henhold til § 8 i trafikministeriets standardregulativ for udførelse af ledningsarbejder
      og andre arbejder i og over veje fra februar 1995 gælder der en pligt for ejere af lednin-
      ger, beliggende i offentlig vej eller privat fællesvej til at lokalisere deres ledninger i vej,
      såfremt regulativet gælder i kommunen.
      ved påvisningspligten forstås en pligt til at oplyse om ledningens forløb, dvs. om nød-
      vendigt ved frigravning og/eller opsætning af tydelig markering i terræn at angive, hvor
      ledningen ligger.
      denne pligt til at påvise ledninger bliver nu udstrakt til også at gælde de af loven om-
      fattede ledningsejere, der ligger som gæst på privat grund.
      …
                                           til § 9
      …
      efter forespørgslen skal den pågældende entreprenør tilrettelægge gravearbejdet under
      hensyntagen til de indhentede oplysninger. normalt vil dette medføre, at entreprenøren
      kontakter de pågældende ledningsejere direkte og modtager mere detaljerede oplysnin-
      ger om de eventuelle ledningers beliggenhed, som omtalt under bemærkningerne til § 8.
                                              - 8 -
       der er ikke med forespørgselspligten tilsigtet en skærpelse af den almindelige erstat-
       ningsretlige praksis, som gælder for de professionelle entreprenørers udførelse af grave-
       arbejder i jorden.
       bestemmelsen om forespørgselspligt vil dog kunne indgå som ét blandt flere momenter
       i sagen, som får indvirkning på bedømmelsen af ansvarsspørgsmålet i graveskadesager,
       såfremt en erhvervsmæssig entreprenør ikke har opfyldt sin forespørgselspligt.”
anbringender
tdc har navnlig anført, at den udleverede kabelplan var uanvendelig eller i hvert fald ikke
tilstrækkelig til at sætte viborg kommune i stand til med blot nogenlunde sikkerhed at fastslå
placeringen af det projekterede og muligt senere etablerede tracé. kommunen burde derfor
forud for arbejdet have søgt uddybende oplysninger hos tdc ved henvendelse til denne om
nærmere forklaring og/eller påvisning af tracéet.
tdc havde mulighed for ved hjælp af de udlagte sondepunkter at fastslå præcis, hvor kabel-
tracéet var placeret. tdc ville således have været i stand til uden særlig udgift at gennemføre
påvisning på stedet, hvis tdc var blevet anmodet herom.
det er ikke relevant for ansvarsbedømmelsen, at der ikke efterfølgende er sket berigtigelse
med hensyn til angivelse af det etablerede tracé i kabelplan-databasen.
lov om registrering af ledningsejere og dens forarbejder handler ikke om kvaliteten af led-
ningsoplysninger. det fremgår endvidere af forarbejderne til loven, at der ikke med reglerne
om ledningsejeres indberetningspligt er tilsigtet nogen ændring i de almindelige erstatnings-
retlige regler, som gælder for vurderingen af ledningsejeres eventuelle ansvar. det fremgår
også, at der ikke med reglerne om forespørgselspligt er tilsigtet nogen skærpelse eller ændring
af den almindelige erstatningsretlige retspraksis, som gælder for professionelle entreprenørers
udførelse af gravearbejder. heri ligger modsætningsvis, at der heller ikke er tilsigtet nogen
erstatningsretlig relevant ændret bedømmelse, når det drejer sig om udlevering af utilstrække-
lige, urigtige eller misvisende ledningsoplysninger. der er heller ikke indtrådt eller tilsigtet
nogen ændring i den ansvarsbedømmelse, der i retspraksis har været anlagt over for entrepre-
nører, som har indledt gravearbejde eller lignende på grundlag af utilstrækkelige eller mangel-
fulde ledningsoplysninger.
                                               - 9 -
ifølge hidtidig praksis hæfter ledningsejere ikke på erstatningsretlig relevant måde for kvali-
teten af eller fejl i ledningsoplysninger. det påhviler entreprenører at vise omhu ved anven-
delsen af ledningsoplysninger og sikre indhentelsen af yderligere oplysninger eventuelt ved
påvisning, når beskaffenheden af ledningsoplysningerne giver anledning til tvivl eller usik-
kerhed.
det er umuligt at gennemføre en procedure, hvorefter hver enkelt kabelplan gennemgår en
manuel kontrol med henblik på at efterleve et krav om, at der kan tages initiativ til en aftale
med forespørgeren om påvisning i terrænet. tdc’s tegningsdatabase med kabelplaner rum-
mer planer og tegninger tilbage fra begyndelsen af 1900-tallet. tdc har en indlysende øko-
nomisk og teknisk interesse i at begrænse antallet af skader på infrastrukturen, herunder tele-
kabler af enhver art. tdc har derfor også interesse i til stadighed at kunne levere bedst mu-
lige og opdaterede ledningsoplysninger, og der arbejdes løbende med at ajourføre og forbedre
databasen og de heri indeholdte kabelplaner mv. det er imidlertid forventeligt allerede som
følge af en del af grundmaterialets alder, at der i databasen findes et ganske stort antal kabel-
planer og udsnit heraf, som efter det af landsretten anlagte kriterium kan betegnes som util-
strækkelige.
biintervenient til støtte for tdc, dansk ledningsejerforum, har tilsluttet sig tdc’s anbrin-
gender og har supplerende navnlig anført, at landsretten i sine præmisser introducerer en ud-
videt – og ensidig – handlepligt for ledningsejere til at tage initiativ til en påvisning, som i
praksis vil medføre en meget betydelig, forøget arbejdsbyrde for ledningsejerne. kabelplaner-
ne udleveres hovedsageligt elektronisk og automatisk til forespørgeren. på baggrund af det
meget betydelige antal forespørgsler hvert år vil det ikke i praksis være muligt for lednings-
ejerne at gennemføre en procedure, hvorefter hver enkelt udleveret kabelplan skal gennemgå
en manuel kontrol med henblik på at efterleve et i retspraksis udviklet krav om, at en led-
ningsejer på eget initiativ skal indgå aftale med forespørgeren om påvisning af stedet. der må
derimod i overensstemmelse med hidtidig retspraksis fortsat stilles betydelige krav til initiativ
fra den entreprenør/forespørger, som ønsker at foranstalte gravearbejder på et givet areal.
viborg kommune har navnlig anført, at skaden på tdc’s kabel alene skyldes det forhold, at
tdc ikke efter den faktiske nedlægning af kablet fik revideret sin egen tegning, hvilket tdc
                                              - 10 -
fortsat ikke har gjort. sagen falder ind under kerneformålet med etableringen af lednings-
ejerregisteret (ler), som er at undgå kabelskader, hvilket kun kan opnås, hvis lednings-
ejerens oplysninger er relevante og korrekte. det af tdc anførte om, at det er umuligt for
tdc at gennemføre en procedure, hvorefter hver enkelt udleveret kabelplan gennemgår en
manuel kontrol, er ikke relevant i forhold til de pligter, der påhviler tdc som ledningsejer.
en entreprenør bør kunne stole på de oplysninger, der fremkommer fra en ledningsejer, og
tdc må forvente, at den udleverede tegning vil være bestemmende for entreprenørens opfat-
telse af, hvor der befinder sig kabler i området. tdc har som kabelejer en grundlæggende
viden om den faktiske placering af sit kabel, og det må være rimeligt at forlange, at tdc af-
giver korrekte og opdaterede oplysninger i stedet for at overlade det til entreprenøren at vur-
dere, om man kan stole på tdc’s oplysninger. det er i øvrigt tdc selv, der forestår udleve-
ringen af sine kabelplaner, og tdc har derfor ved udleveringen heraf kunnet konstatere præ-
cis det samme som kommunen. den udleverede tegning indeholder endvidere ikke nogen ad-
varsel om, at indtegning på kortet af en ledning eller en projekteret ledning kan være ukorrekt.
man bemærker alene, at en projekteret ledning kan være etableret. derudover oplyses, at mål-
angivelser er vejledende, men dette skal sammenholdes med, at sikkerhedsafstanden på hver
side af ledningen kun er angivet til 0,5 m. tegningen indeholder ingen oplysninger om, at den
faktiske placering af en ledning kan ligge langt fra den på kortet indtegnede projekterede pla-
cering. tegningen indeholder heller ingen vejledning om en pligt til at anmode om påvisning
af den faktiske placering af en ledning, som på tegningen er indtegnet som projekteret. så-
fremt tdc får medhold i sagen, vil entreprenørerne fremover reelt være ansvarlige for, at
tdc ikke ønsker at afsætte de nødvendige ressourcer til løbende at ajourføre sine kabel-
tegninger eller alternativt at organisere påvisning på stedet i forbindelse med udlevering af
tegningen.
hvis viborg kommune har pådraget sig et medansvar for den skete skade, må ansvaret bort-
falde, subsidiært nedsættes som følge af medvirken fra tdc’s side.
biintervenient til støtte for viborg kommune, dansk byggeri, har tilsluttet sig kommunens
anbringender og har supplerende navnlig anført, at der nødvendigvis må gælde en formodning
for, at en ledningsejers anvisninger er korrekte, og at modtageren/entreprenøren alene har
pligt til at reagere, såfremt anvisningen er åbenbar forkert eller utilstrækkelig. en ledningsejer
                                               - 11 -
må derfor enten sørge for at føre et nøje og præcist register over beliggenhed af egne led-
ninger, hvorved anvisning af ledninger kan foretages elektronisk ved fremsendelse af kort,
hvorpå ledningen er indtegnet. eller ledningsejeren kan vælge ikke at føre nøjagtige optegnel-
ser over egne ledninger, men i stedet ved forespørgsel anvise ledninger på stedet evt. efter
frigravning. vælges den første af de to fremgangsmåder, vil ledningsejeren påføres omkost-
ninger til at føre et nøjagtigt register, men vil samtidig opnå besparelser ved anvisning af led-
ninger. vælges den anden metode, vil fordelingen af omkostninger forholde sig lige omvendt.
endelig fordeling af omkostninger vil i sidste ende være ledningsejerens eget valg.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om viborg kommune har handlet ansvarspådragende i forbindelse med udførel-
se af gravearbejder til et kloakanlæg, hvorved et fiberkabel tilhørende tdc a/s blev revet
over.
lov om registrering af ledningsejere har til formål at reducere antallet af skader på ned-
gravede ledninger gennem etablering af et ledningsejerregister bl.a. med henblik på at lette
entreprenørers og andres undersøgelser forud for gravearbejder i jorden, jf. § 1, nr. 1.
enhver, der erhvervsmæssigt udfører gravearbejder, skal indhente nødvendige ledningsoplys-
ninger, inden gravearbejdet påbegyndes, og tilrettelægge og udføre gravearbejdet under hen-
syntagen til de indhentede oplysninger, jf. lovens § 9.
enhver ledningsejer, som modtager forespørgsel om ledningsoplysninger, skal fremsende de
nødvendige ledningsoplysninger eller indgå aftale om påvisning på stedet, jf. lovens § 8. ud-
trykket ”nødvendige ledningsoplysninger” – eller med samme betydning i bemærkningerne til
loven ”tilstrækkelige ledningsoplysninger” – må i lyset af § 9 forstås som de oplysninger, der
er nødvendige for, at den, der skal udføre gravearbejdet, kan tilrettelægge og gennemføre det
på grundlag af oplysningerne.
det fremgår af forarbejderne til lovens § 8, at ledningsejerregisteret understøtter elektronisk
fremsendelse af en forespørgsel i det omfang, det er muligt, og på en sådan måde, at lednings-
ejeren kan få oplysninger om gravearbejdets placering, tidsrum, omfang og art. på grundlag af
                                               - 12 -
disse oplysninger må ledningsejeren vurdere, hvilke ledningsoplysninger, der er relevante for
det planlagte gravearbejde, og inden en nærmere angiven frist sende de nødvendige lednings-
oplysninger til forespørgeren. hvis en ledningsejer ikke kan fremskaffe tilstrækkelige led-
ningsoplysninger, skal ledningsejeren indgå aftale med forespørgeren om påvisning på stedet
(folketingstidende 2003-04, tillæg a, l 52, s. 1723).
efter at have modtaget ledningsoplysningerne påhviler det forespørgeren (entreprenøren) at
bedømme, om man har fået de oplysninger, der er nødvendige for tilrettelæggelsen af det på-
tænkte gravearbejde, herunder efter forholdene på stedet. entreprenøren skal endvidere tilret-
telægge og udføre gravearbejdet under hensyntagen til de modtagne oplysninger.
forud for udførelsen af gravearbejdet indhentede vejformand bjarne christensen på vegne af
viborg kommune ledningsoplysninger fra tdc, og han fik som svar tilsendt et kort over om-
rådet. kortet viser en stiplet linje hen over grunden fra nord til syd. linjen er i den tilhørende
signaturforklaring beskrevet som et projekteret tracé i jord. det er flere steder angivet, at det
projekterede tracé kan være etableret. det er endvidere anført, at målangivelser er vejledende,
og at sikkerhedsafstanden er 0,5 m på hver side af tracéet.
der er enighed om, at afstanden mellem det projekterede tracé og det sted på udgravningen,
hvor skaden skete, var på adskillige meter, og højesteret lægger efter bjarne christensens
forklaringer til grund, at afstanden var væsentligt mere end 10 meter.
imidlertid havde tdc ikke etableret fiberkablet som projekteret og vist på kortet. tdc har
erkendt, at det var en fejl, at kortet ikke var blevet rettet i overensstemmelse med den faktiske
placering af fiberkablet, og at kortet således var misvisende.
kortet blev af tdc som ledningsejer sendt til viborg kommune som ledningsoplysning efter
forespørgsel i forbindelse med gravearbejder og uden oplysning om den ændrede placering af
det faktisk etablerede fiberkabel.
kommunen måtte herefter gå ud fra, at kablet, hvis det var etableret, var placeret i det væ-
sentlige som projekteret og vist på kortet, idet der ikke var forhold ved kortet eller på stedet,
                                              - 13 -
der klart gav grundlag for mistanke om, at kortet var misvisende. det kan ikke føre til andet
resultat, at der ved gravearbejdets begyndelse var opført et hus beliggende hen over en del af
det område, hvor tracéet efter kortet skulle placeres, idet det efter bjarne christensens uimod-
sagte forklaring undertiden forekommer, at en ledning ligger under et hus. herefter finder
højesteret, at gravearbejdet blev tilrettelagt og udført under forsvarlig hensyntagen til de ind-
hentede ledningsoplysninger, og at viborg kommune derfor ikke har pådraget sig ansvar for
overrivningen af fiberkablet.
højesteret stadfæster herefter dommen.
under hensyn til sagens karakter og betydning skal tdc betale sagsomkostninger for høje-
steret til viborg kommune med 40.000 kr.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal tdc a/s betale 40.000 kr. til viborg kommune.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
 -
                              udskrift
                                 af
                    sø- og handelsrettens dombog
                             ──────────
den 28. august 2002 blev af retten i sagen
v-0016-00
sagsøger
(advokat jesper høy)
   mod
1) sagsøgte 1
   (advokat michael h. svendsen)
2) sagsøgte 2
   (advokat michael h. svendsen)
afsagt sålydende
                               d o m:
sagen   vedrører   væsentligst,   om   sagsøgte   2   har    videregivet
erhvervshemmeligheder fra sin tidligere arbejdsgiver sagsøger, som
producerer  bl.a.  fyrretræsmøbler  til  hjemmekontorer   under  navnene
                                         - 2 -
morsø og bornholm, til sagsøgte 1, som nu producerer en lignende
møbelserie under navnet sunny.
påstande
sagsøger har nedlagt følgende påstande:
1.det forbydes sagsøgte 1 at fremstille, lade fremstille, markedsføre
       samt  sælge   en  skrivebordsserie   samt   et  reolsystem   med  et
       udseende, som vist på bilag 5 og bilag 2 [dommens bilag 1 og
       2].
2. sagsøgte 1 tilpligtes at destruere det i behold værende lager af
       sagsøgte 1's reolsystemer og skrivebordsserier, begge kaldet
       "sunny".
3. sagsøgte 1 og sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende at        have handlet
       i strid med god markedsføringsskik.
4. sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at der er handlet i strid med
       markedsføringslovens § 10, stk. 4. sagsøgte 2 tilpligtes at
       anerkende at have handlet i strid med markedsføringslovens §
       10, stk. 3.
5.  de   sagsøgte,  principalt   in solidum,   subsidiært  hver   for  sig,
       tilpligtes at betale kr. 300.000, subsidiært et mindre beløb,
       med tillæg af sædvanlig procesrente fra den 3. april 2001.
de  sagsøgte,   sagsøgte   1  og  sagsøgte  2,   har  nedlagt  påstand   om
frifindelse.
sagsfremstilling
om sagsøger og morsø/bornholm
                                         - 3 -
sagsøger er en møbelfabrik, som væsentligst afsætter sine produkter i
tyskland bl.a. til forretninger, som hører til møbelkæden innatura.
sagsøger har fra omkring 1978 markedsført et reolsystem, kaldet mor-
sø, og fra omkring 1995 en skrivebordsserie, kaldet bornholm. morsø
og bornholm er modulopdelte og er produceret i fyrretræ. morsø og
bornholm   kan  sammen   anvendes   som   en  møbelserie   til  brug  for
hjemmekontorer.
på  dommens  bilag  1  er  vist  en  opstilling  af  morsø   og bornholm.
fotografiet har indgået i salgs- og markedsføringsmateriale for morsø
og bornholm.
omsætningen på morsø og bornholm i tyskland steg i perioden 1995 til
1998/1999, men faldt herefter. sagsøger har fremlagt en anonymiseret
kundeliste, udskrevet den 30. marts 2001, hvoraf det kan udledes, at
omsætningen af morsø og bornholm på 13 kunder var følgende:
1998: 102.513 dem
1999:  97.724 dem
2000:  34.027 dem
2001:   3.025 dem
om sagsøgte 2s ansættelser
sagsøgte 2 var ansat hos sagsøger i perioden fra 1. april 1996 til
31. december 1998 til at varetage salg af sagsøger's møbler i det
sydvestlige tyskland, herunder til forretninger i innatura-kæden.
det fremgår af en kontrakt mellem sagsøger og sagsøgte 2 at der
"[m]ed virkning fra 01.02.98" er indgået en "samarbejdsaftale" mellem
parterne. det fremgår af aftalen bl.a.:
      "...
      salgsmateriale:salgs- og billedmateriale stilles til rådighed.
      ...
      salgsområde :post numrene 35,(36),40,41,42,       44,45,46,47,5,6&7
                                         - 4 -
                                              i tyskland.
      produktportefølge  :sagsøgte    2  er   heltidsansat og kan i an-
                                              sættelsesperioden         ikke
                                              forhandle      med       eller
                                              repræsentere andre firmaer
                                              unden sagsøger's godkendel-
                                              se.
      virksomhedsbeskyttelse:   i   tilfælde    af afbrudt samarbejde -
                                              såvel under ansættelseskon-
                                              traktens forløb som efter
                                              kontraktens   udløb    -   kan
                                              sagsøgte 2 ikke påtage sig
                                              arbejde     i    konkurrende
                                              virksomhed inden for møbel-
                                              branchen-i det efter afbry-
                                              del sen følgende år - uden
                                              sagsøger's samtykke.
      ...
      kontraktsgyldighed :denne kontrakt er gældende i perioden fra
                                              01.02.1998 til 01.01.1999.
                                              ...
      ..."
kontrakten er den 30. januar 1998 underskrevet for sagsøger af per
sørensen. sagsøgte 2 underskrev ikke kontrakten.
sagsøgte  2  indgik  den  25.  januar    1999   en agentaftale   med   rasch
møbelagentur, hvori det anføres bl.a.:
      "...
      betreff.: agentur - gebiet: plz 54-55-56-57-6000-7000-88-89
      in obengenannte gebiete arbeitet handelsagentur karlsen für die
      von rasch möbelagentur untenstehende vertragspartner (fabri-
      ken):
      [overstreget]
        sagsøgte 1
      [overstreget]
      [overstreget]
      ..."
der er i agentaftalen i øvrigt angivet forskellige provisionssatser,
herunder  en  særlig  sats  for   innatura-kunder.    satserne   er   blevet
anonymiseret.
                                            - 5 -
sagsøgte 2 har herefter som underagent solgt bl.a. sagsøgte 1s møbler
i tyskland.
om sagsøgte 1 og sunny
sagsøgte 1 er en møbelproducent, som blev stiftet i 1996, og som
producerer bl.a. møbelserierne skagen og sunny. sagsøgte 1s møbler
sælges i tyskland, hvor sagsøgte 1 har ansat jens rasch som agent, og
hvor sagsøgte 2 arbejder som underagent. sagsøgte 1s største kunde er
møbelkæden innatura, og sagsøgte 1s møbler indgår i innatura-kædens
sortiment.  efter    det   oplyste   producerer     innatura-kæden     selv   alt
markedsføringsmateriale for møbelserierne, medens sagsøgte 1 alene
står for produktionen.
møbelserien sunny blev udviklet i 1999 og består af skriveborde og
reoler,  som   kan   opbygges    og   kombineres     i   moduler.    møbelserien
produceres   i  fyrretræ    og   købes    i   dele,   som   kunden    selv   skal
sammensætte.
på dommens bilag 2 er gengivet en opstilling af sunny.
som bilag 3 er gengivet billeder fra et katalog for sagsøgte 1s
møbelserie  skagen,    som  sagsøgte    1   gør   gældende,   at   sunny   er  en
videreudvikling af.
fritz  steltemeier   fra   innatura   -   agentur   har   den  14.   april   2000
afgivet følgende erklæring:
      "...
      seit 1997    arbeiten   wir   mit   der   firma   sunfurn  a/s   in   sunds
      zusammen.
      damals wurde gemeinsam das programm skagen                  exclusiv    für
      innatura entwickelt und ständig ausgebaut.
      im frühjahr     1999   wurde   das   programm    skagen   mit   büromöbeln
      ergänzt.
                                      - 6 -
      unter anderem entwickelten wir,      gemeinsam  mit   der  firma
      sunfurn, das büroprogramm sunny.
      ..."
øvrigt fremlagt materiale og fremsatte provokationer
sagsøgte 1 har under sagen fremlagt materiale, som giver eksempler på
kontormøbelserier fra andre producenter, som udgjorde konkurrenter på
markedet.
sagsøger's advokat har fremlagt sagsøger's produktfortegnelse og en
bestillingsliste til sunny-moduler og har anført, at følgende moduler
svarer til hinanden:
produkt                        sagsøgte 1 modelnummer         sagsøger
produktnummer
skrivebord                      5101                  49000
computerbord                    5104                  49001
hjørneplade 45 grader           5106                  49003
tastaturudtræk til computerbord 5109                  55534
container m/3 skuffer           5107                  49008
reol m/2 hylder                 5001                  24008
reol m/4 skuffer                5002                  24012
reol m/mell. side               5004 (2 stk.)         24002
sokkel                          5053 (2 stk.)         24021
sokkel                          5052                  24020
skuffeindsats m/4 skuffer       5006                  23027
sagsøger's  advokat  har  i den  forbindelse  oplyst, at  sagsøgte  1s
moduler er billigere end sagsøger's, hvilket sagsøgte 1 ikke har be-
stridt.
sagsøger's advokat har under skriftvekslingen opfordret sagsøgte 1
                                           - 7 -
til   at  fremlægge   en   opgørelse    over   størrelsen   af    sagsøgte   1s
omsætning vedrørende skriveborde og reolsystemer i sunny-serien for
det tyske marked fordelt på kunder. sagsøgte 1 har ikke imødekommet
provokationen.
forklaringer
sagsøgte 2 har forklaret, at hun er dansk, men har boet i tyskland i
de sidste 5-6 år.
hun har en baggrund inden for møbelbranchen og valgte at forbedre sit
tysk ved at sælge møbler i tyske møbelbutikker. efter 1 år og 3-4
måneder blev hun inviteret til at arbejde for sagsøger af sagsøger's
sælger, søren jørgensen. hun begyndte i april 1996 med en kontrakt,
der ligner den fremlagte i sagen, blot med andre postområder. hun øn-
skede   ikke  at  underskrive     den   fremlagte    kontrakt   på   grund   af
konkurrenceklausulen, men har underskrevet de tidligere kontrakter.
hun havde ikke tidligere prøvet at køre som sælger, og hun var med
søren   jørgensen   i  14   dage    på  introduktionstur.     hun   blev   ikke
introduceret til selve innatura-kæden, men var ude at se en enkelt
innatura-forretning.    hun   overtog  søren    jørgensens  kundeportefølje,
men har også selv fundet kunder til sagsøger's møbler. hun arbejdede
for  sagsøger   med   salg   og  markedsføring     i  den  vestlige    del   af
tyskland. sagsøger solgte ikke til alle innatura-forretninger, men
til dem, som havde ekstra plads og ikke var så bundet af kædens
udvalg. hun mener, at sagsøger solgte til ca. 10 butikker i innatura-
kæden.
hun var glad for at arbejde for sagsøger, men holdt op i slutningen
af 1998, da hun ville prøve noget andet. på en rasteplads afleverede
hun  salgsmapperne,    som   hun   havde   fået   fra  sagsøger,    til  peter
sørensen. hun har ikke udleveret noget af sagsøger's materiale til
jens rasch eller til andre.
                                          - 8 -
hun så en annonce i jyllandsposten om en stilling som møbelagent i
tyskland til at varetage salg for danske leverandører. annoncen var
indrykket af jens rasch, som hun kontaktede. jens rasch har agen-
turet,   og   det    er   rasch,   der    varetager    forhandlingerne   med
leverandørerne. rasch har haft kontakt til innatura i mange år. hun
er selvstændig i den forstand, at hun skal varetage salget af jens
raschs varer, men kan repræsentere andre leverandører. hun bruger
ikke sin energi på at sælge sunny, da innatura-forretningerne skal
købe et bestemt antal. det er de andre varer, som er interessante, og
som der kan tjenes ekstra penge på.
per sørensen kom hen til hende på en messe og sagde, at han ikke
ønskede,  at   hun   solgte   i  tyskland.   hun   forsøgte   at  ændre  sit
arbejdsområde hos jens rasch, og hun har nu det sydlige tyskland som
område. der er kun en enkelt overlapning i forhold til hendes område
under  sagsøger,   og   det  vedrører  en  kunde,   hedegaard,   som har  to
butikker  i  innatura-kæden.    hedegaard   var  en   af  sagsøger's  bedste
kunder. hun betjener i øvrigt de møbelbutikker i innatura-kæden, der
ligger i hendes område.
innaturas agenter bad på en messe sagsøgte 1 om at få produceret en
skrivebordsserie. det var automatisk rasch, der kom til at tale med
innatura. hun betjente de andre kunder, der kom i standen. hun har
ikke haft noget med produktudviklingen at gøre. hun kan ikke huske,
om prototypen til sunny var klar før eller efter industriferien i
1999. sunny blev solgt fra december 1999, hvor innatura udsendte
salgsmateriale herom. sagsøgte 1 og rasch har ikke selv brugt penge
på markedsføring af sunny.
hun kender morsø og bornholm fra sagsøger. morsø kom på markedet ef-
ter, at hun var blevet ansat. skrivebordet solgte godt, men hun havde
mange kunder, som ikke købte morsø-reolerne. morsø og bornholm blev
ikke  solgt  som    en   samlet  serie,   men  som   henholdsvis   morsø  og
bornholm. hun har ikke haft indflydelse på tilbagegangen i omsætning
for morsø og bornholm, der allerede skete i 1999, og sunny kom først
                                            - 9 -
på markedet i januar 2000.
sunny opfylder samme behov som morsø og bornholm. der er også andre
producenter, der laver en fuldstændig kontormøbelserie. hun ved ikke,
om der på markedet findes en anden serie med skrivebord og reoler i
fyrretræ.
per sørensen har forklaret, at han er direktør i sagsøger og har
været    indehaver    fra   1974.    sagsøger    laver   reoler,    møbler    til
soveværelser og kontorserier. møbler i massivt fyrretræ udgør 65-70%
af produktionen. sagsøger har solgt på det tyske marked siden 1976.
morsø-reolen blev udviklet i 1978 og er blevet produceret siden.
serien bornholm blev udviklet i 1994 - 1995 efter et kundeønske fra
en  importør     i  tyskland.   morsø   og   bornholm   passede   godt    sammen.
markedsføringen af morsø og bornholm påbegyndtes i tyskland i 1995.
skrivebordet fik senere tilføjet en mulighed for højdeindstilling,
for  at    imødekomme   ønsker    fra   tyske   importører.    inden   da   havde
skrivebordet et fast understel, ligesom sunny har. udviklingen af
morsø    og    bornholm   har    kostet    150.000    til   200.000     kr.   til
markedsføring har der været udgifter til messer, som udgør 300.000
til 400.000 kr. for 150 m² stand, hvor morsø og bornholm har udgjort
40-50 m². det kan tage 3-6 måneder at udvikle en prototype af reoler
eller   skriveborde.     han   kan   ikke   huske   præcist,    hvor   lang   tid
udviklingen af morsø og bornholm tog. hvis man har en konkurrents
forelæg, kan produktudviklingen ske på 14 dage til 3 uger.
han  ansatte    sagsøgte   2  i   foråret   1996.   den   indgåede   aftale   med
virkning fra 1. februar 1998 er en fornyelse af tidligere aftaler.
der   er    en   konkurrenceklausul     i  kontrakten     til   beskyttelse    af
sagsøger, men den kunne ikke håndhæves, da sagsøgte 2 ikke underskrev
aftalen.
sagsøgte    2  var  sælger   for   sagsøger,   og  området    var  det   vestlige
tyskland. sagsøgte 2 overtog området fra søren jørgensen, som havde
                                       - 10 -
sagsøgte 2 med rundt de første to måneder, og som introducerede hende
til kunderne. søren jørgensen fortsatte som sælger i den østlige del
af tyskland, og sagsøger blev herved stærkere repræsenteret i tysk-
land.
sagsøgte   2   skulle   sælge   hele    sagsøger's    program,   herunder
fyrretræsprogrammet med morsø og bornholm. sagsøgte 2 fik udleveret
et  katalog  og  prislister   samt  en   salgsmappe   og  brochurer.  den
opstilling, som er vist på et fotografi af morsø og bornholm [bilag
1], var en af de opstillinger, der blev brugt i forbindelse med
markedsføringen. fotografiet kan være udleveret til sagsøgte 2.
salget udviklede sig godt under sagsøgte 2, som var dygtig til at
sælge, og han var glad for at have hende ansat.
sagsøgte 2 forlod sagsøger med udgangen af 1998, fordi hun ville have
sit eget agentur. sagsøger ville ikke lade sagsøgte 2 repræsentere
sig som agent, da det er mod sagsøger's strategi at blive præsenteret
sammen med konkurrenter. han kan ikke huske, om sagsøger fik sit
salgsmateriale tilbage fra sagsøgte 2. han ved ikke, om sagsøgte 2
har arbejdet i samme område i tyskland efter sin fratræden.
innatura  er  en  gruppe  af  møbelforretninger.    sagsøger  solgte  til
innaturas forretninger enkeltvist. han ved ikke, om sagsøger solgte
til en stor del af forretningerne i innatura, men forretningerne var
gode kunder for sagsøger og betød afgjort noget for omsætningen.
innatura-forretninger  var   kunder  hos   sagsøger   inden  sagsøgte  2s
ansættelse.  han  vil  formode,   at  sagsøgte   2   indgik  aftaler  med
forretninger i innatura-kæden om køb af morsø og bornholm.
der er stadig omsætning på morsø og bornholm, men ikke til innatura-
forretninger. omsætningen ved salg af øvrige produkter til innatura
er også faldet.
morsø og bornholm er unikke derved, at der er gode muligheder for
                                       - 11 -
individuel opbygning til et godt hjemmekontor. sunny kan det samme
som morsø og bornholm og opfylder samme behov. man kan sammenligne
morsø og bornholm og sunny element for element.
af  forskelle  mellem  møbelserierne  er,   at sunny  er  lidt  enklere,
medens morsø og bornholm er et dyrere produkt. i bornholm er der
gjort mere ud af udtrækspladen til tastatur, og hjørnepladen er sat
på på en mere krævende måde, ligesom der er hæve/sænkefunktion. i
morsø er grebene blevet fræset ind, medens de er påsat på sunny. sun-
nys hylder og sider er udført i et tyndere materiale, og morsøs
bagbeklædning er kraftigere. sunny har afrundede kanter modsat morsø.
sunny er en beklagelig billiggørelse af sagsøger's produkt.
ligheden er, at begge serier har gennemgående dæk og bund. dette står
i modsætning til, at der ellers anvendes gennemgående sidestykker.
den af sagsøgte 1 tidligere producerede serie skagen minder ikke om
sunny eller om noget, der har med kontormøbler at gøre.
de af sagsøgte 1 fremlagt eksempler på andre producenters produkter
ligner ikke i helhed morsø og bornholm, selv om der er detaljer, der
ligner. således kan nogle konkurrerende produkter ikke sammenlignes
med morsø og bornholm på grund af manglende modulopdeling. dette kan
ses bl.a. af lukkede sider og hylder. nogle har dog delvist modulsy-
stem, men der er ikke tale om et gennemgående modulsystem. der er
flere eksempler på, at skrivebordene er beslægtede med bornholm, men
at reolerne ikke har modulsystem.
poul bøgsted har forklaret, at han er eneanpartshaver og direktør i
sagsøgte 1. han har tidligere været medejer af et møbelfirma med 150
ansatte, som han forlod i 1996, hvor han overdrog sin andel til en
kompagnon.
han  fandt  herefter  ledige  lokaler   til  møbelindustri  i  sunds  og
begyndte virksomheden sagsøgte 1. alle sagsøgte 1s møbler skal kunden
                                      - 12 -
samle selv.
han deltog i en messe i vamdrup med møbelserien skagen i 1997. jens
rasch, der stod i en stand ved siden af, fortalte, at han skulle til
at være selvstændig. på messen fik han besøg af en tysk agent for
innatura, som ville have skagen med i innaturas efterårskatalog.
innatura er en kæde, som i 1997 havde 50 deltagende forretninger, nu
nok lidt færre. innatura-kæden beslutter, hvilke møbler der skal med
i innaturas kataloger, og sørger for fotografering og sammensætning
af møbelserierne. sagsøgte 1 er kommet blandt innaturas 3 eller 4
største leverandører, idet sagsøgte 1 ud over skagen og sunny leverer
bl.a. garderobemøbler og entrémøbler. sagsøgte 1 eksporterer til hele
tyskland, men innatura er langt den største kunde med ihvertfald 80%
af omsætningen.
i foråret 1999 blev jens rasch ansat som agent for sagsøgte 1, og
jens  rasch  og sagsøgte  2  må have  kontaktet  hinanden   omkring  det
tidspunkt. han havde ikke selv kontakt med sagsøgte 2.
innatura kom med idéen om at få et modulopbygget kontorsystem med i
sagsøgte 1s udvalg. innatura bad om en skrivebordsserie i skagen-stil
med skrivebord og kassetter. skagen er ligesom sunny et byggesystem,
hvor kunder selv kan bestemme, hvilken front eller låger der skal
være.  innatura  kom ikke   med tegninger.  han  vidste   selv,  hvordan
produktionen skulle sættes sammen. da han udviklede sunny, havde han
ikke hørt om morsø og bornholm og fik heller ikke noget at vide om
serien fra innaturas agenter. han har heller ikke set fotografiet med
opstillingen af morsø og bornholm [dommens bilag 1]. sagsøgte 2 var
ikke med i forhandlingerne med innatura om udviklingen af sunny.
sunny blev udviklet i løbet af 2-3 måneder fra april 1999. prototypen
til sunny var klar i sommeren 1999 eller lidt senere.
sunny blev i slutningen af 1999 opstillet i forretningerne, først kun
i  5  butikker. innaturas  første  katalog  med sunny   blev  udsendt  i
                                          - 13 -
december 1999 eller januar 2000. han har ikke haft indflydelse på,
hvordan  innatura   har   opstillet   sunny   på  fotografiet    i  innaturas
materiale [dommens bilag 2].
morsø/bornholm   og   sunny   ligner   hinanden    ved,  at   de   har   samme
funktion,  men    der   er   ikke   hentet    inspiration   til    sunny   fra
morsø/bornholm. alle henter dog inspiration fra hinanden og mikser
det. han har nok mest fået inspiration fra sit eget kontor.
han ved ikke, om der er andre, der producerer møbler i kassetter i
fyrretræ, men der er moduler i alle professionelle kontorsystemer, og
den idé kommer ikke fra sagsøger. der er forskelle på morsø/bornholm
og sunny i materialets dimensionering, og sunny er et møbel, som
kunden selv skal samle. sunny hører sammen med skagen, som har samme
højde i soklen med enten kugler eller hjul under.
der er forskel på sunny og sagsøger's reol bl.a. ved hyldernes dybde
og udhænget på sagsøgte 1s reoler samt udfræsningen af låger. et
skuffesystem   i   de   to   serier   er   forskelligt   dimensioneret,     da
skuffesystemet i morsø er fritstående, medens skuffesystemet i sunny
kan placeres i reolen.
peter sørensen har forklaret, at han er søn af per sørensen og var
indtil oktober 2000 ansat i sagsøger, hvorefter han har arbejdet som
selvstændig med et handelsselskab i møbelbranchen.
i sagsøger var han ansvarlig for markedsføring og salg fra 1. januar
1995. morsø blev udviklet for 20-25 år siden, medens bornholm blev
udviklet i 1995. morsø og bornholm blev både markedsført hver for sig
og som et hele.
morsø og bornholm skulle sælges primært på det tyske marked. sagsøgte
2 blev ansat, da man ønskede en styrkelse af salget i tyskland.
sagsøgte 2 skulle sælge hele sagsøger's program og overtog søren
jørgensens  område   i   det  sydvestlige   tyskland.   hun  fik   overdraget
                                            - 14 -
området efter et par måneders indkøringsperiode.
det  var   ham,   der   udformede   sagsøgte    2s   første    kontrakt,   som   er
identisk med den fremlagte på nær mellemliggende lønforhøjelser. han
mener, at afsnittet om konkurrenceklusul også var med i den første
aftale. det må være en forglemmelse fra hans side, at kontrakten for
1998 ikke er krævet underskrevet. han mindes ikke at have hørt, at
sagsøgte 2 ikke ville underskrive på grund af konkurrenceklausulen.
sagsøgte    2  fik   materiale    i   form   af    fotomateriale,     prislister,
kundeinformation     og   salgsstatistik     om,    hvad   der    var  omsat    det
forgangne år. salget udviklede sig godt, og sagsøgte 2 var en god
sælger. salget af morsø og bornholm var også stærkt stigende, særligt
set i forhold til, at bornholm var et nyt produkt. sagsøger solgte
til innatura-forretninger i hele tyskland, og sagsøgte 2 solgte vel
til   15   forretninger,    herunder    hedegaard.     hedegaard     har   et   par
forretninger,    og   han   er  en   stærk    partner    i   innatura,    som   har
indflydelse på salg og produktudvikling.
sagsøgte 2 ophørte hos sagsøger den 31. december 1998, da hun ønskede
at være selvstændig. han husker ikke, at hun skulle have leveret
sagsøger's materiale tilbage til ham på en rasteplads.
han  hørte    om   sunny-serien    hen   over   sommeren     1999   gennem    søren
jørgensen. sunny-serien har uden tvivl påvirket salget af morsø og
bornholm i en negativ retning. sagsøger sælger nu stort set ikke
morsø   og   bornholm   til   innatura,   men    sælger    dog   andre   produkter
hertil. han har ikke fået nogen forklaring fra innatura, men innatura
har med sunny fået et substituerende produkt.
han har ikke kendskab til andre producenter, der sælger en lignende
komplet serie i fyrretræ. der kan findes skrivebordsprogrammer, der
har samme egenskaber, men der er ikke reoler med. han anser ikke
skagen-serien for et konkurrerende møbel, da skagen ikke er opbygget
i kasser eller modulbaseret.
                                       - 15 -
søren  jørgensen  har  forklaret,  at   han  er sælger  for  sagsøger  i
tyskland.
sagsøgte 2 overtog hans område i tyskland som sælger, medens han fik
et nyt område. han hjalp sagsøgte 2 igang med at sælge møbler til
møbelbutikker ved, at de arbejdede sammen i en periode på 6-8 uger.
sagsøgte 2 fik en introduktion til kunderne, herunder til innatura-
butikkerne.  han  kan  ikke  huske,   hvor  mange innatura-forretninger
sagsøgte 2 blev introduceret til, men det var mere end en. sagsøgte 2
fik udleveret det salgsmateriale, som skulle bruges i det daglige, og
som ud over brochurer bestod af prislister og kundelister med infor-
mation om omsætningstal på hver enkelt kunde fordelt på produkttyper.
sagsøgte 2 kunne således se omsætningen af morsø og bornholm på hver
enkelt innatura-forretning.
morsø og bornholm blev udviklet omkring det tidspunkt, og der var en
stærkt stigende tendens i salget af morsø og bornholm, da der var
marked for et kontormøbelprogram.
han forlod sagsøger i efteråret 1997, men begyndte igen i januar
1999, efter at sagsøgte 2 var fratrådt 31. december 1998. han overtog
sagsøgte 2s område.
han mener, at han hørte om sunny fra en kunde i slutningen af 1999.
han orienterede sagsøger om, at der var kommet et substituerende
program på markedet, som lignede sagsøger´s serier til forveksling.
han   kunne  meget   klart  mærke   konkurrencen.   kunderne  var   ikke
interesseret i morsø og bornholm mere.
han har mødt sagsøgte 2 en gang ganske tilfældigt hos en kunde.
sagsøgte 2 har solgt til innatura-forretninger, som hun også solgte
til under sin ansættelse hos sagsøger. der må være overlap på flere
butikker end hedegaards to innatura-butikker, for sagsøger kan se,
hvilke butikker der ikke mere sælges til. det er dog muligt, at bu-
                                       - 16 -
tikkerne køber andre møbler hos andre agenter.
hedegaard er en af de største deltagere i innaturakæden, og han har
en forestilling om, at hedegaard har en afgørende indflydelse på køb
i kæden. sagsøger har fortsat omsætning med hedegaard, men ikke på
morsø og bornholm. før sunny kom på markedet, var hedegaard en af de
større kunder på morsø og bornholm.
sunny og morsø/bornholm opfylder det samme behov, og han er ikke
stødt på andre producenter, der sælger en tilsvarende hel serie i
fyrretræ. tidligere så bornholms understel ud, som sunnys gør nu, men
understellet  på  bornholm  er  blevet   højdejusterbart.   denne  ændring
skete omkring begyndelsen af 1996.
jens rasch har forklaret, at han er agent for sagsøgte 1 og bor i
padborg.
han begyndte agenturvirksomhed for 10 år siden og repræsenterer flere
danske fabrikanter, hvis møbler han har fået introduceret på det
tyske marked gennem samarbejde med innatura-kæden.
innatura-kæden er en frivillig kæde, der selv laver kataloger, som de
enkelte forhandlere frivilligt kan købe og få husstandsomdelt. der er
idag 30 forretninger i innatura-kæden, da kæden er blevet splittet
op. der er 8- 10 store møbelkæder i tyskland, og innatura er en af de
mindre.  innatura  er  specialiseret   inden  for  salg  af   skandinavisk
producerede fyrretræsmøbler. innatura er hans vigtigste kunde.
sagsøgte 1 har været en af hans producenter, fra han begyndte som
handelsagent. det var en tilfældighed, der førte ham og sagsøgte 1
sammen. han stod på en messe i tyskland ved siden af, hvor sagsøgte 1
havde en stand, og han faldt i snak med "naboen", som han lærte at
kende. kort efter begyndte han som agent. innatura, som han kendte,
ville orienteres om mellemstore producenter, da sådanne producenter
er interessante for innatura. innatura ville besøge producenterne i
                                          - 17 -
danmark. han sørgede for, at innaturas agenter fik hilst på bøgsted.
sagsøgte 1 havde da bl.a. et almindeligt spisestueprogram og produ-
cerede møbler i samlesæt.
han fik brug for en underagent, da han efterhånden kørte for meget.
han satte en annonce i en tysk avis, men et problem var, at de danske
fabrikker var mindre velbevandret i tysk. han blev opmærksom på en
annonce i en dansk avis og kontaktede sagsøgte 2. han havde aldrig
set hende før, men fik fra bekendte i branchen at vide, at hun var
"tilforladelig". han kontaktede ikke sagsøger, som han fik oplyst,
hun nyligt havde opsagt sin stilling hos. sagsøgte 2 fik det sydlige
tyskland som område, medens han selv varetog det nordlige tyskland.
sagsøgte 2 kommer med idéer og indspil til, hvordan møbler kan se ud,
men har ikke foreslået, at sagsøgte 1 skulle lave et kontorprogram
som  sagsøger's.   sagsøgte   2   har  ikke   videregivet    materiale   eller
brochurer fra sagsøger.
på en ny messe, hvor sagsøgte 1 deltog, kom meissner og steltemeier
fra innatura forbi og kom med idéer til møbler, der kunne indgå i
innaturas   kataloger.    på   en    efterfølgende     messe   og   efter   et
mellemliggende fabriksbesøg ønskede innatura, at sagsøgte 1 skulle
lave en serie, som dækkede samtlige rum. det blev derfor en opgave at
udvide  skagen-serien    med  "flere    medlemmer".   under   udviklingen   af
møblerne   blev  der   talt   med   forhandlerne    og   med   innatura,   der
opfordrede til, at der kom et skrivebordssystem med i programmet, da
sagsøgte 1 allerede havde reoler, som kunne bruges til ringbind.
sagsøgte  2  var  med   i  standen   på   den  messe,   hvor  udviklingen   af
skrivebordssystemet blev drøftet. udviklingen tog 1½ års tid, hvor
der var et godt samarbejde med innatura samtidig med, at resultatet
ikke fraveg den bestående linie. sunny passede derfor til skagen-
programmet. materialetykkelse, siderne og lågerne ligner, men det kan
godt være, at serierne ikke direkte kan skrues sammen.
han kendte møblerne fra sagsøger, som han havde set ude i butikkerne
og  på  messer.  han  har   ikke   andet   kendskab   til  sagsøger,   end  at
                                         - 18 -
sagsøger opererer på det tyske marked. han ved ikke, om sagsøger har
et modulsystem. han ved, at sagsøger har et pladesystem på 45 og 90
grader, men det er en standard, som forbrugerne forlanger, og som
også andre producenter har. sagsøgte 1 og sagsøger konkurrerer om de
samme  kunder,   og   serierne  ligner  hinanden,  men sunny  er  ikke  en
efterligning af morsø og bornholm.
ikea har et lignende produkt, men han husker ikke, om serien er
kombinationsopbygget. han mener, at der er andre, der i de sidste 10
år har produceret lignende produkter, men han kan ikke huske, hvilke
producenter det er, ud over et firma, som ikke længere eksisterer,
ligesom mogens kochs reoler har et byggesystem.
procedure
sagsøger har anført, at sagsøgte 2 under sin ansættelse hos sagsøger
fik stillet salgsmateriale og billedmateriale til rådighed og blev
introduceret til de tyske kunder, herunder innatura og hedegaard.
under ansættelsen fik sagsøgte 2 kendskab til sagsøger's produkter og
produkternes omsætningstal og salgbarhed.
da sagsøgte 2 ophørte hos sagsøger, var sunny ikke udviklet. sagsøgte
2 indgik umiddelbart herefter agenturaftalen med rasch møbelagentur
og skulle sælge på det tyske marked bl.a. til de samme forretninger,
som hun havde solgt til for sagsøger, herunder innatura-forretninger.
udviklingen   af   sunny  foregik  umiddelbart  efter,  at  kontakten  til
sagsøgte 1 var etableret, og sagsøgte 2 deltog i den messe, hvor
spørgsmålet om kontormøbelserien drøftedes.
sunny   ligner   morsø   og  bornholm  og  har  samme  moduler,   koncept,
opbygning og mål. omsætningen på morsø og bornholm faldt, efter sunny
kom   på   markedet,    hvilket  også  viser   substituerbarheden   mellem
møblerne. de sagsøgte har trods forsøg ikke kunnet påvise, at der
fandtes en hjemmekontorserie opbygget af moduler på markedet, der
kunne erstatte morsø og bornholm. møbelserien skagen adskiller sig
                                        - 19 -
klart fra sunny, og serierne kan ikke sammenbygges, ligesom skagen
ikke er en modulserie. skagen er heller ikke en kontormøbelserie. når
også tidsfaktoren og personsammenfaldet tages i betragtning, må det
lægges til grund, at sagsøgte 2 aktivt har deltaget i udviklingen af
sunny.
hændelsesforløbet   viser,  at   sagsøgte   2   har   optrådt   illoyalt   og
overtrådt markedsføringslovens §§ 1 og 10, stk. 3. det må anses for
en  skærpende   omstændighed,   at   ansættelsesforholdet      med   sagsøger
byggede på en konkurrenceklausul, og at sagsøgte 2 umiddelbart efter
ansættelsens ophør indgik en aftale om at arbejde som møbel- agent.
sagsøgte 2 kunne ikke være i tvivl om sine loyalitetsforpligtelser
over for sagsøger.
sagsøgte 1 har modtaget oplysninger fra sagsøgte 2, hvilket kan ses
af ligheden af de to serier. sagsøgte 1 ville ikke have påbegyndt en
kostbar produktion uden viden om, at der var salg i produktet, og
sagsøgte 1 ville ikke have solgt et lignende produkt til den samme
kunde, hvis der ikke blev brugt fortrolige oplysninger fra sagsøgte
2. under disse omstændigheder må de sagsøgte bære risikoen for, at
det  ikke  kan  afvises,   at  sagsøgte   1   har   brugt  oplysninger    fra
sagsøgte 2. sagsøgte 1 har derfor tilsidesat markedsføringslovens §§
1 og 10, stk. 4.
den   manglende   opfyldelse    af    provokationen     om    at    fremlægge
omsætningstal for sunny må komme sagsøgte 1 bevismæssigt til skade.
ingen af de sagsøgte har bestridt betalingspåstandens størrelse, og
de sagsøgte skal derfor in solidum betale 300.000 kr. for tab og
markedsforstyrrelse.
det  følger   af   overtrædelsen   af   markedsføringslovens       §   1,  at
restlageret af sunny skal destrueres, og at produktion af lignende
serier skal forbydes.
sagsøgte 2s formalitetsindsigelse om værneting må afvises. der er
                                         - 20 -
værneting  efter   ef-domskonventionens    artikel  6,  nr.  1,  subsidiært
efter artikel 5, nr. 3. sagsøgte 1 har værneting i danmark, og det er
samme faktiske omstændigheder, der skal pådømmes i forhold til begge
de sagsøgte. sagen fremtræder som en helhed, og der er sammenhæng
mellem kravene mod de sagsøgte, hvorfor det er hensigtsmæssigt, at
der træffes afgørelse samlet. skadestilføjelsen og skadevirkningen er
foretaget og indtruffet i danmark. det er i danmark, at møblerne er
produceret,   og   det   er   samme   sted,   markedsføringsmaterialet   er
udviklet. sagen har nærmest tilknytning til danmark.
sagsøgte 1 og sagsøgte 2 har anført, at markedsføringsloven ikke
omfattet aktiviteter, som er udført i tyskland. sunny bliver ikke
markedsført i danmark, og det er innatura, der står for markedføring
uden for danmarks grænser. at møblerne produceres i danmark, udvider
ikke anvendelsesområdet for markedsføringsloven. markedsføringsloven
omhandler   markedsføring      på   markedet,    hvor   varen   sælges   og
markedsføringen finder sted. allerede fordi markedsføringsloven ikke
finder anvendelse, må de sagsøgte frifindes. sagsøgte 2 er en tysk
erhvervsdrivende, som bor og arbejder i tyskland. at der er værneting
for sagsøgte 1 giver ikke værneting for sagsøgte 2. dette måtte kræve
et  solidarisk   ansvar,   som  ikke  foreligger.   et  eventuelt  tab  hos
sagsøger er nok bogført i danmark, men dette betyder ikke, at tabet
er lidt i danmark.
selv om markedsføringsloven skulle finde anvendelse, må det lægges
til grund, at den ikke er overtrådt. efter bevisførelsen i sagen har
sagsøger ikke kunnet konkretisere, hvilke tekniske eller kommercielle
hemmeligheder der er blevet overgivet fra sagsøgte 2 til sagsøgte 1,
og sagsøger har bevisbyrden for, at dette er sket. sagsøgte 2 kan
godt udnytte sin almindelige viden om markedet, uden at dette strider
mod markedsføringsloven.
møbelserierne tjener samme funktion, er begge udført i fyrretræ og
har nogle ligheder, men der er i det hele taget mange ligheder mellem
møbler, og det er ikke dokumenteret, at der er særlige finesser, som
                                          - 21 -
nyder ophavsretlig beskyttelse, eller at sunny er et plagiat. der er
flere  forskelle    mellem   møblerne.    der  var   andre   producenter    på
markedet med substituerbare varer, og anvendelsen af fyrretræ gør
ikke sagsøger's møbelserie speciel. sagsøgte 1 har anvendt en teknik,
som tidligere er anvendt af ikea og andre, og sagsøgte 1s serie
skagen matcher fuldstændig sunny. udviklingen af sunny skyldtes, at
innaturaindkøberene    var  kreative    og  ville  have   et   kontormøbel   i
fortsættelse af, hvad sagsøgte 1 allerede solgte til innatura.
personsammenfaldet i sagen er forklarligt, og sagsøger har aldrig
leveret til selve innatura-kæden, som sagsøgte 1 kom til at gøre.
der er derfor ikke i sagens omstændigheder belæg for at dømme de
sagsøgte.
rettens afgørelse:
retten finder, at sagsøgte 2 kan sagsøges ved sø- og handelsretten
efter ef-domskonventionens artikel 6, nr. 1, idet sø- og handels-
retten   er  værneting    for   sagen   mod   sagsøgte   1   a/s,   jf.   mar-
kedsføringslovens § 14, stk. 1, og idet der findes at være sammenhæng
mellem de krav, der er rejst mod de sagsøgte.
retten  finder,    at  det  er   nødvendigt   at  foretage   en   bevismæssig
vurdering af sagen, forinden det kan konstateres, om der foreligger
handlinger,    som   henhører   under    markedsføringslovens     geografiske
anvendelsesområde.
sagsøger   har  bevisbyrden    for,  at   sagsøgte  2   og  sagsøgte    1  har
foretaget handlinger, som strider mod god markedsføringsskik og mod
markedsføringslovens § 10, stk. 3 og 4. i det efterfølgende vurderes
bevisspørgsmålet først ud fra de afgivne vidneforklaringer og det
fremlagte materiale, og herefter vurderes bevisspørgsmålet ud fra,
hvad der kan sluttes ud fra møbelseriernes ligheder og sagens øvrige
omstændigheder.
                                       - 22 -
for så vidt angår sagsøgte 2 må retten lægge til grund, at sagsøgte
2s adfærd alene skal bedømmes efter markedsføringsloven, idet hun
ikke underskrev samarbejdsaftalen med virkning fra 1. februar 1998,
som indeholdt en klausul om virksomhedsbeskyttelse.
sagsøgte 2 fik fra sagsøger udleveret salgsmateriale, men indholdet
heraf er ikke fremlagt i sagen, hvorfor det ikke er godtgjort, at det
er omfattet af markedsføringslovens § 10, stk. 3. hertil kommer, at
det skal bevises, at sagsøgte 2 ubeføjet har benyttet dette materiale
eller  sat  andre  i  stand  hertil.  efter  sagsøgte  2s  forklaring  er
materialet tilbageleveret med ansættelsesforholdets ophør. efter de
afgivne forklaringer er det ikke godtgjort, at betroet materiale er
blevet udnyttet af sagsøgte 2 eller af sagsøgte 1. dommens bilag 2
viser en lignende opstilling af sunny som opstillingen af morsø og
bornholm på bilag 1, men retten finder ikke, at et fotografi af en
helt almindelig møbelopstilling falder ind under markedsføringslovens
§ 10, stk. 3, eller at man af opstillingen kan slutte, at sagsøgte 2
har videregivet idéen hertil.
efter de afgivne vidneforklaringer er det ikke godtgjort, at sagsøgte
1 a/s skulle have modtaget erhvervshemmeligheder fra sagsøgte 2.
spørgsmålet er herefter, hvad der kan udledes af ligheden mellem
møbelserierne sunny og morsø/bornholm.
retten finder, at der mellem møbelserierne foreligger såvel ligheder
som forskelle. en række af lighederne er efter rettens opfattelse og
kendskab   til  møbelbranchen   dikteret  af   kutymer  med   hensyn  til
funktionalitet  og   dimensionering.  per  sørensen  påpegede  under  sin
vidneforklaring flere forskelle mellem serierne, herunder afrunding
af  kanter,  hæve/sænkefunktion   på  sagsøger'skrivebord,   trætykkelse,
forskelle i udtræksplade til computertastatur og indfræsning af greb.
poul bøgsted fremhævede i sin forklaring forskellen på hyldernes dyb-
de og udhænget på sagsøgte 1s reoler samt udfræsningen af låger m.v.
                                           - 23 -
et   skuffesystem     i    de   to   serier    var   endvidere     forskelligt
dimensioneret,   da   skuffesystemet    i   morsø  var   fritstående,    medens
skuffesystemet i sunny kunne placeres i reolen.
retten finder derfor ikke, at det ud fra de foreliggende ligheder
mellem   sunny   og    morsø/bornholm     foreligger    en   overtrædelse    af
markedsføringslovens § 1.
for så vidt angår den idé, som består i, at morsø og bornholm udgør
en møbelserie, som gør det muligt frit at kombinere et kontormiljø,
idet   serien   ikke    har   gennemgående    sidestykker,     men   i   stedet
gennemgående dæk og bund, er det rettens opfattelse, at denne ikke er
ny for så vidt angår reoler. retten finder heller ikke, at der i
kombinationen af en reol bestemt til kontorbrug og et skrivebord
ligger en idé, som har sådanne kvaliteter, at der herfra kan sluttes
til, at sagsøgte 1 har benyttet sig af erhvervshemmeligheder eller
handlet i strid med god markedsføringsskik. at begge møbelserier er
udført i fyrretræ, findes ikke at gøre nogen forskel herpå.
hertil   kommer,    at    retten   finder    flere   lighedspunkter      mellem
møbelserien sunny og sagsøgte 1s møbelserie skagen end mellem sunny
og morsø/bornholm. skagen giver endvidere muligheder for at kombinere
forskellige møbler.
sammenfaldet   mellem    sagsøgte   1s  udvikling    af   møbelserien    sunny,
sagsøgte 2s ansættelse hos jens rasch og jens raschs agentvirksomhed
for sagsøgte 1 har åbnet for muligheden af, at sagsøgte 2 kunne have
videregivet videregivet oplysninger til sagsøgte 1. imidlertid kan
der ikke bortses fra de forklaringer, der er afgivet af sagsøgte 2,
poul  bøgsted   og   jens   rasch,   hvorefter   idéen   til   sunny   kom  fra
innaturas programudviklere, som ville have møbelserien skagen og en
tilsvarende garderobeproduktion kombineret med et hjemmekontormøble-
ment. det bemærkes, at disse programudviklere kan have haft kendskab
til morsø og bornholm, som på det tidspunkt blev solgt til butikker i
innatura-kæden.    endvidere     kan   møbelserien    sunny    efter    rettens
                                       - 24 -
opfattelse være udviklet af poul bøgsted - som havde erfaring inden
for branchen - uden udnyttelse af erhvervshemmeligheder eller betroet
materiale.
retten finder det således ikke bevist, at sagsøgte 1 eller sagsøgte 2
har handlet i strid med god markedsføringsskik jf. markedsføringslo-
vens § 1 eller markedsføringslovens § 10, stk. 3 og 4.
                         thi kendes for ret:
de sagsøgte, sagsøgte 1 og sagsøgte 2, frifindes.
i sagsomkostninger betaler sagsøger inden 14 dage til hver af de
sagsøgte, sagsøgte 1 og sagsøgte 2, 20.000 kr.
                          mette christensen
vagn jacobsen                       rolf malling petersen
                               (sign.)
                   udskriftens rigtighed bekræftes
                 p. j. v. sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
v001000d - msl
                                       udskrift
                                            af
                       sø- & handelsrettens dombog
                                      ____________
den 10. marts 2003 blev der i sagen
v-10-02
jutlandia døre a/s
(advokat kim ricken jørgensen)
  mod
jutlandoor a/s
(advokat uffe baller)
afsagt følgende
                                         d o m:
sagens spørgsmål er om jutlandoor a/s ved brug af navnet ”jutlandoor” i forbin-
delse med produktion og salg af døre har krænket jutlandia døre a/s’ rettigheder i
henhold til varemærkeloven og markedsføringsloven, eller om jutlandoor ved aftale
har erhvervet ret til at benytte dette navn.
jutlandia døre har nedlagt påstand om at jutlandoor tilpligtes at anerkende at være
uberettiget til og ophøre med at bruge navnet ”jutlandoor” i forbindelse med pro-
duktion, salg og markedsføring af døre, subsidiært døre til indvendig brug.
                                            - 2 -
jutlandia døre har endvidere nedlagt påstand om at jutlandoor i erstatning og veder-
lag tilpligtes at betale 200.000,00 kr. til jutlandia døre med procesrente fra sagens
anlæg den 23. januar 2002.
jutlandoor har påstået frifindelse.
sagens omstændigheder
jutlandoor drev oprindeligt virksomhed med produktion og salg af døre under navnet
handelsselskabet jutlandia døre a/s. selskabets navn blev i 1986 ændret til jutlan-
dia døre a/s. selskabets direktør var og er peter bennedsen der tillige kontrollerede
selskabet gennem selskabet jutlandia holding aps. selskabets navn blev i forbin-
delse med den nedenfor omtalte overdragelse ændret til jutlandia industri a/s.
den 21. januar 1994 indgik peter bennedsen på vegne af jutlandia døre a/s og jut-
landia holding aps (nedenfor i aftalen benævnt jutlandia) samt aktionærerne i disse
selskaber aftale med kilsgaard international a/s (i aftalen benævnt kilsgaard) og
aktionærerne i dette selskab om at virksomheden i jutlandia døre skulle overdrages
til kilsgaard international a/s med virkning fra 1. januar 1994. vederlaget herfor var
aktier i kilsgaard international. overdragelsessummen blev aftalt til 32.500.000,00
kr. som led i aftalen fik kilsgaard international endvidere optionsret til hele aktieka-
pitalen i selskaberne jutlandia innerdörr ab og jutlandia døre. denne optionsret
blev ikke udnyttet.
af overdragelsesaftalen fremgår bl.a.:
       ”…
                                                 7.
                                      aktiebeholdninger.
       såfremt optionsretten ikke udnyttes i relation til de af jutlandia 100 % ejede
       selskaber, jutlandia innerdörr ab og jutlandia døre a/s, er de nævnte selska-
       ber pligtige at ændre navn i overensstemmelse med pkt. 8 stk. 1, ligesom en-
       hver aktivitet i de nævnte selskaber der er identiske eller vedrører den af jut-
       landia drevne aktivitet medoverdrages uden særskilt vederlag.
       …
                                           - 3 -
                                                 8.
                                               navn.
       kilsgaard overtager navnet jutlandia døre, og jutlandia er forpligtet til at op-
       høre med brugen af dette navn eller navne, der indeholder ordet ”døre”.
       jutlandia oplyser samtidig med nærværende aftales underskrift de jutlandia/
       pb [peder bennedsen] tilhørende virksomheder eller selskaber, der indeholder
       ordet ”døre” eller ”jutlandia døre”.
       endvidere oplyser jutlandia/pb de de pågældende tilhørende virksomheder el-
       ler selskaber, der driver virksomhed indenfor træindustrien, jfr. neden for pkt.
       14 [skal være 15].
       …
                                                15.
                                      konkurrenceklausul.
       tilsvarende konkurrenceklausul som direktør svend kilsgaard har accepteret,
       såfremt han udnytter sin aktieoptionsret og tidsmæssigt tillige gældende i 5 år
       efter aktiebeholdningens afhændelse nom. kr. 10.000.000,- i kilsgaard, tiltræ-
       des og accepteres af direktør peter bennedsen og selskaber, hvori direktør pe-
       ter bennedsen og/eller dennes ægtefælle har en væsentlig indflydelse eller får
       en bestemmende indflydelse (i det følgende kaldet pb).
       direktør peter bennedsen oplyser, at jutlandia/pb ved nærværende aftales un-
       derskrift ejer hele aktiekapitalen i jutlandoor international a/s, hvilket selskab
       ejer hele aktiekapitalen i:
       selandia paneler a/s, herning
       selandia parket aps, give og
       jutlan profil aps, sdr. felding.
       jutlandoor international a/s sælger træindustrianlæg til udviklingslande m.v.
       pb accepterer, at de nævnte selskaber er omfattet af den af jutlandia/pb foran
       accepterede konkurrenceklausul.
       jutlandia oplyser hermed at have opfyldt sin oplysningspligt i henhold til afta-
       lens pkt. 8 stk. 3.
       …”
pr. 1. april 1995 overtog vest-wood koncernen dele af kilsgaard international.
overtagelsen omfattede dog ikke den del af virksomheden, som lå i jutlandia døre.
denne virksomhed blev lagt over i afviklingsselskabet af 1.4.1995 a/s under stif-
telse, der samme dag overdrog virksomheden til t. bækgaard holding aps og ham-
merum døren a/s. af overdragelsesaftalen fremgår bl.a.:
                                            - 4 -
       ”…
                                               § 4.
       navn og bomærke:
       4.1.    sælger overdrager til køber den til virksomheden hørende ret til navnet
               ”jutlandia døre”
       4.2.    sælgers ret til at benytte navnet ”jutlandia” bortfalder fra og med over-
               tagelsesdagen.
       4.3.    sælger overdrager endvidere til køber samtlige virksomheden tilhø-
               rende varemærker, bomærker og mønstre (bilag d), ligesom de af sæl-
               ger tidligere udnyttede rettigheder til virksomhedens markedsføring, lo-
               go, kataloger og brochurer af hvad art tænkes kan endvidere er omfattet
               af overdragelsen.
       …”
aftalens § 13 indeholdt nogle bestemmelser om lejemål. købesummen var i § 15
fastsat til 30.818.000,00 dkk. aftalen blev tiltrådt af peter bennedsen dels på vegne
af udlejer k/s lillelundvej/vardevej, dels på vegne af aktionæren jutlandia holding.
i en telefax af 30. marts 1995 til afviklingsselskabet af 1.4.1995 a/s skrev peter
bennedsen bl.a.:
       ”vedlagt følger den netop fremsendte aftale underskrevet på vegne anpartssel-
       skabet jutlandia holding.
       underskriften er afgivet under forudsætning af at køber accepterer
       -       at navnet jutlandia er et neutralt stednavn for jylland, der kan benyttes
               af enhver når blot det ikke sker i forbindelse med ordet døre.
       -       at figurmærket med de tre firkanter også tilhører andre selskaber til-
               knyttet peter bennedsen og at disse blot ikke kan anvende mærket i
               forbindelse med døre.
       …”
i 1998 overtog vest-wood jutlandia døre fra bækgaard-koncernen og videreførte
virksomhedens produktion og salg af døre under navnet jutlandia døre a/s.
i 2000 fusioneredes jutlandia døre a/s og hammerum døren a/s med sidstnævnte
som fortsættende selskab der i 2001 ændrede navn til jutlandia døre a/s.
                                           - 5 -
i august 2000 overdrog jutlandia døre og vest-wood et presseanlæg der bl.a. kan
benyttes til produktion af døre, til de af peter bennedsen kontrollerede selskaber
vardevej ks, jutlanprofil a/s og jutlandia holding.
det fremgår af en brochure for jutlandoor at der under dette navn fremstilles, mar-
kedsføres og sælges døre til indvendig brug.
sagsøgte har oplyst at der ikke er udarbejdet regnskaber for aktiviteten i selskabet
jutlandoor, der i øvrigt angives at foregå i selskabet jutlanprofil. produktionen er på
et forsøgsstadium og vil blive udskilt når omsætningen har nået 10 mio. kr. fakture-
ringen over 18 måneder indtil den 31. maj 2002 udgjorde 336.977 kr. fordelt på 228
døre. der er investeret ca. 5 mio. kr. i maskiner, og der er indrettet et fabriksareal på
ca. 4.000 m2. endvidere er oplyst at omsætningen af døre skønnes at nå et niveau på
ca. 10 mio. kr. i 2003.
forklaringer
asbjørn berge har forklaret at han siden maj 2002 har været administrerende di-
rektør i vest-wood og i jutlandia døre. han har været ansat i vest-wood siden 1983
og har været en del af direktionen siden 1990.
i 1995 forhandlede vest-wood om overtagelse af kilsgaard international. man valg-
te imidlertid kun at overtage den del af kilsgaard international som producerede
fyldningsdøre, fordi det var den type produktion som vest-wood havde forstand på.
derimod havde man ikke erfaring med produktion af glatte døre og var ikke sikker
på at denne produktion kunne gøres rentabel. virksomheden med produktion af glat-
te døre der lå i jutlandia døre, blev derfor skilt fra og solgt til bækgaard-koncernen.
vest-wood har siden hen erhvervet jutlandia døre herfra. vest-wood var ved over-
tagelsen bekendt med overdragelsesaftalen fra 1994.
jutlandia døre har 170 ansatte og en årlig omsætning på 150 mio. kr. der produceres
ca. 100.000 døre om året. dørene afsættes primært til det danske marked. virksom-
hedens hovedområde er projektordrer til især offentlige byggerier. han skønner at
jutlandia døre har en markedsandel på 40-50 % inden for projektordrer. gallup har
                                           - 6 -
lavet en markedsanalyse for vest-wood der viser at jutlandia døre er det mest kend-
te navn for indvendige døre. mere end 50 % af de adspurgte reflekterede på navnet.
det er tanken at alle de selskaber som vest-wood har opkøbt, med tiden skal samles
under navnet jutlandia døre.
jutlandia døre blev bekendt med at der blev produceret indvendige døre under nav-
net ”jutlandoor” gennem det fremlagte markedsføringsmateriale. desuden er jutlan-
dia døre flere gange blevet ringet op af folk som viste sig at være jutlandoors kun-
der. navnene ligger så tæt på hinanden, at kunderne ikke kan skelne.
peter bennedsen har forklaret at handelsselskabet jutlandia døre blev skabt af hans
far og en kompagnon i slutningen af 1950’erne. han overtog virksomheden i 1977,
og den forblev under familiens kontrol indtil overdragelsen til kilsgaard inter-
national i 1994. markedet var på det tidspunkt trængt, og der var meget hård konkur-
rence. begge parter var derfor meget interesserede i en sammenlægning. der var i
forbindelse med sammenlægningen stor diskussion om hvad den fortsættende virk-
somhed skulle hedde. han måtte acceptere at jutlandia ikke kom til at indgå i navnet.
til gengæld fik han ret til at benytte alle navne hvori jutlandia indgik bortset fra
kombinationen jutlandia og døre. navnet ”jutlandia døre” blev ikke benyttet af
kilsgaard international da man ikke anså navnet for værdifuldt. kilsgaard repræ-
senterede den største del af den sammenlagte virksomhed, og på alle fakturaer blev
navnet ”kilsgaard” brugt.
da kilsgaard ikke benyttede sin optionsret ifølge aftalen, skiftede de i aftalens pkt. 7
nævnte selskaber navn. jutlandoor international skulle ikke ændre navn. selskabet
beskæftigede sig med salg af træindustrianlæg til u-landene. selskabet producerede
ikke døre.
konkurrenceklausulen betød at ingen af de af ham kontrollerede selskaber måtte
konkurrere med kilsgaard ved produktion af indvendige døre i den aftalte periode.
overdragelsesaftalen blev udformet af kilsgaards advokat. vidnet besad en andel på
27 % af aktierne i det fusionerede selskab.
                                           - 7 -
selskabet blev meget hurtigt meget underskudsgivende. han trådte derfor ud af be-
styrelsen og kontaktede vest-wood for at forhøre sig om man var interesseret i at
købe virksomheden. vest-wood var gode til at producere fyldningsdøre og købte
derfor i første omgang den del af kilsgaard som vedrørte produktionen af fyldnings-
døre. glatdørsproduktionen som lå i jutlandia døre, blev skilt ud. han forhandlede i
konkurrence med bækgaard om at købe glatdørsproduktionen. der var en dårlig
stemning mellem ham og de øvrige aktionærer som ønskede at bækgaard skulle
overtage virksomheden.
han modtog overdragelseskontrakten pr. fax og blev bedt om at skrive under inden
for en time. da han returnerede den underskrevne kontrakt, sendte han samtidig tele-
faxen af 30. marts 1995. han ønskede at understrege at han ikke ville forpligte sig i
relation til brug af navnet jutlandia ud over hvad der fremgik af overdragelsesaftalen
fra 1994.
bækgaard benyttede navnet jutlandia døre som betegnelse for sin produktion og salg
af glatte døre. han ved ikke hvordan navnet bruges af vest-wood.
jutlandoor er et rent administrationsselskab uden nogen omsætning. produktionen af
døre ligger i selskabet jutlanprofil der er en listefabrik, men det er tanken at produk-
tionen med tiden skal udskilles til sit eget selskab. han ved ikke hvorfor der i mar-
kedsføringsmaterialet for dørene er anført jutlandoor. det er ikke et materiale som
han har stået for udformningen af.
der findes ingen separate regnskabstal for dørproduktionen i jutlanprofil, og der er
på domsforhandlingstidspunktet den 9. januar 2003 ikke budgetter for 2003. de bli-
ver udarbejdet senere på måneden. det er hans skøn, at omsætningen de sidste to år
har ligget på ca. 1 mio. kr. med en samlet produktion på ca. 750 døre til dato. det er
en stærkt tabsgivende aktivitet da produktionen er så lille. der er ingen større stig-
ning i omsætningen, men der er dog solgt mere i gennemsnit i de sidste 4 måneder
end i de foregående 18 måneder.
de døre som produceres under navnet jutlandoor, er lidt dyrere døre med en massiv
kerne. dørene afsættes primært til det danske marked. det var hans tanke at produk-
tionen skulle afsættes som standardvarer og ved salg til andre dørfabrikker. 80 % af
                                            - 8 -
produktionen er dog faktisk solgt som projektordrer. konkurrenterne er vest-wood
som efter hans vurdering sidder på 80 % af markedet, og to mindre dørfabrikanter.
han valgte navnet jutlandoor i et forsøg på at skabe et eksportvenligt navn. han
fandt på navnet i begyndelsen af 1970’erne da han oprettede et eksportselskab. han
fik ret til at beholde navnet i forbindelse med aftalen fra 1994.
torben klejnstrup har forklaret at han er salgschef hos jutlandia døre hvor han har
været ansat siden 1996. han har ansvaret for salg på projektsiden. de døre som sæl-
ges i projektordrer, er af en højere kvalitet end standarddørene. han er i løbet af det
sidste halve år stødt på jutlandoor 15-20 gange i forbindelse med projektordrer. han
har også oplevet at der på grund af navneligheden er opstået forvirring og usikkerhed
blandt kunderne. fx blev han i efteråret ringet op af en arkitekt som klagede over at
de leverede døre ikke svarede til den prøve som han havde modtaget fra jutlandia
døre. vidnet vidste imidlertid at dørene var leveret af jutlandoor. han er bekendt
med at jutlandia døre inden for det sidste år har mistet i hvert fald to ordrer til en
værdi af i alt 300.000 kr. til jutlandoor.
parternes procedure
jutlandia døre har anført at det er ubestridt at sagsøgeren har retten til varemærket
og forretningskendetegnet ”jutlandia døre” der er benyttet gennem mange år. navnet
”jutlandoor” er klart forveksleligt med ”jutlandia døre”, og sagsøgte producerer og
markedsfører under dette navn varer af samme eller lignende art som sagsøgerens.
brugen af navnet ”jutlandoor” er derfor som udgangspunkt en krænkelse af sagsøge-
rens rettigheder efter varemærkeloven og markedsføringsloven. sagsøgte er derfor
uberettiget til at bruge dette navn, jf. varemærkelovens § 4 og markedsføringslovens
§§ 1 og 5, medmindre sagsøgte kan bevise at der foreligger en aftale hvorefter sel-
skabet er berettiget til at benytte navnet i forbindelse med produktion og salg af døre.
jutlandoor har ikke bevist at der foreligger en sådan aftale mellem parterne. ingen af
de under sagen gennemgåede aftaler giver holdepunkter for at jutlandoor skulle have
erhvervet en sådan ret. ved aftalen fra 1994 blev navnet ”jutlandia døre” overdraget
til kilsgaard, og sagsøgte og peter bennedsen forpligtede sig samtidig til ikke at an-
                                          - 9 -
vende navnet eller navne der indeholder ordet ”døre” eller ”jutlandia døre”. aftalen
suppleres af de rettigheder som følger af varemærkeloven og markedsføringsloven.
det er rigtigt at det fremgår af konkurrenceklausulen i aftalen fra 1994 at peter ben-
nedsen og de af ham kontrollerede selskaber beholdt retten til navnet jutlandoor in-
ternational, under hvilket navn der blev solgt træindustrianlæg til udviklingslandene.
denne bestemmelse indeholder ikke accept af at sagsøgte benytter navnet ”jutlan-
door” i forbindelse med produktion af døre.
aftalen om overdragelsen af et presseanlæg er irrelevant for nærværende sag. der er
intet anført i aftalen om brug af navn. sagsøgeren protesterer ikke mod sagsøgtes
produktion af døre, men mod at produktion og salg sker under et navn der krænker
sagsøgerens varemærke.
som følge af krænkelsen skal jutlandoor betale erstatning og vederlag til jutlandia
døre, jf. varemærkelovens § 43 og markedsføringslovens § 13. bag sagsøgte står en
koncern der kontrolleres af peter bennedsen som er særdeles godt bekendt med nav-
net ”jutlandia døre” da han selv i sin tid har solgt det. sagsøgtes krænkelse af sag-
søgerens varemærke må derfor betragtes som forsætlig eller i hvert fald groft uagt-
som. det er ikke undskyldeligt at peter bennedsen troede at han havde en aftale der
berettigede til hans navnebrug.
det må komme sagsøgte til skade at der ikke er fremlagt nærmere dokumentation for
selskabets omsætning. det kan efter torben klejnstrups forklaring om oplevelserne
med sagsøgte ude i markedet lægges til grund at sagsøgtes omsætning har været be-
tydeligt højere end det oplyste.
jutlandoor har gjort gældende at selskabet ikke har krænket jutlandia døres vare-
mærke. der foreligger en aftale om at selskabet bevarede retten til brug af navnet
”jutlandoor”. i 1994-aftalens pkt. 7 sammenholdt med pkt. 8 blev der gjort ud-
tømmende op med hvilke navne der for fremtiden ikke måtte benyttes af peter ben-
nedsen-koncernen. det var alene selskabsnavne hvori ordet ”døre” indgik. af samme
aftales bestemmelse om konkurrenceklausul kan udledes at kilsgaard accepterede at
der i peter bennedsen-koncernen var et selskab ved navn jutlandoor international, og
at dette selskab måtte beskæftige sig med hvad som helst, også produktion af døre,
                                         - 10 -
efter at konkurrenceklausulens femårs-periode var udløbet. denne aftale er på ingen
måde uklar. enhver uklarhed må desuden komme sagsøgeren til skade da aftalen er
formuleret af sagsøgerens advokat. peter bennedsen deltog ikke i forhandlingerne
om aftalen fra 1995, men skrev alene under som udlejer og aktionær. samtidig til-
kendegav han i sin telefax af 30. marts 1995 at bækgaard ikke erhvervede yderligere
navnerettigheder end dem der var overdraget til kilsgaard i 1994.
da jutlandia døre overdrog et presseanlæg til selskaber der kontrolleres af peter
bennedsen, velvidende at der på anlægget kan produceres døre som kan konkurrere
med jutlandia døres egne produkter, har jutlandia døre herved accepteret at der dri-
ves konkurrerende virksomhed også i selskabet jutlandoor.
såfremt retten måtte komme frem til at der foreligger en krænkelse af sagsøgerens
varemærke, skal et eventuelt vederlag være meget lille. det kan ikke bebrejdes sag-
søgte at aftalen er blevet misforstået. vederlaget skal endvidere kun beregnes på
grundlag af sagsøgtes omsætning på det tidspunkt da sagen blev rejst. det skal ikke
komme sagsøgte til skade at der ikke er fremlagt regnskab idet man ud af regnskabet
ikke kan se omsætningen på døre.
rettens begrundelse og resultat
navnet ”jutlandia døre”, der har været benyttet gennem en årrække, nyder ubestridt
beskyttelse efter varemærkeloven og markedsføringsloven. navnet blev ved aftale
overdraget fra de af peter bennedsen kontrollerede selskaber til kilsgaard internatio-
nal i 1994 og er siden hen gennem flere virksomhedsoverdragelser erhvervet af vest-
wood-koncernen der benytter det som produktkendetegn og selskabsnavn.
navnet ”jutlandoor” er betydningsmæssigt sammenfaldende med ”jutlandia døre”.
der er endvidere visuel og auditiv lighed mellem navnene. der foreligger således
navnelighed eller mærke-lighed. begge parter driver virksomhed med produktion og
salg af døre. jutlandoors benyttelse af denne betegnelse indebærer således som ud-
gangspunkt en krænkelse af jutlandia døres varemærke og forretningskendetegn.
dette gælder dog ikke hvis jutlandoor kan påvise at parterne eller parternes forgæn-
gere har indgået aftale om anvendelse af navnet ”jutlandoor” der fører til en anden
                                           - 11 -
retsstilling. jutlandoor har ikke påvist eksistensen af en sådan aftale. det kan således
ikke af aftalen fra 1994 udledes at sagsøgte er frit stillet til at fremstille og sælge
konkurrerende produkter under ethvert navn, blot det ikke indeholder ordet ”døre”.
det forhold at der i aftalen er nævnt selskabet jutlandoor international, der som
nævnt i aftalen solgte træindustrianlæg til udviklingslande m.v. og således ikke drev
konkurrerende virksomhed, bevirker ikke at sagsøgte under navnet ”jutlandoor” har
ret til at fremstille og sælge konkurrerende produkter. heller ikke de øvrige aftaler
støtter jutlandoors synspunkt om at der skulle foreligge en sådan aftale. jutlandia
døres første påstand tages derfor til følge i den principale udformning.
da jutlandoor således med kendskab til jutlandia døres rettigheder har krænket sel-
skabets rettigheder, skal jutlandoor betale jutlandia døre vederlag for den uberetti-
gede brug af ”jutlandoor” samt erstatning for markedsforstyrrelse. jutlandoor har
trods opfordringer ikke givet nærmere oplysninger om selskabets omsætning angivet
i styktal eller i priser end hvad der fremgår ovenfor. på denne baggrund fastsættes
erstatning og vederlag samlet til 100.000 kr.
                                    thi kendes for ret:
jutlandoor a/s skal anerkende at være uberettiget til og ophøre med at bruge navnet
”jutlandoor” i forbindelse med produktion, salg og markedsføring af døre.
inden 14 dage skal jutlandoor a/s til jutlandia døre a/s betale 100.000 kr. med
procesrente fra den 23. januar 2002 samt sagens omkostninger med 32.000 kr.
                                        jens feilberg
torben svanberg                                                         flemming skouboe
                                           (sign.)
                                        ___ ___ ___
                             udskriftens rigtighed bekræftes
                             p.j.v. sø- og handelsretten, den