text:
pej                                     udskrift
                                            af
                         sø- & handelsrettens dombog
                                       ____________
                                         kendelse
afsagt den 19. maj 2015
b-74-14
s aps under konkurs
(advokat nete weber)
mod
x
(advokat ole larsen)
indledning
denne sag drejer sig om konkurskarantæne i tilknytning til behandling af konkursboet s
aps. selskabet er ifølge en fuldstændig rapport fra erhvervsstyrelsen stiftet den
15.november 2011. x har siden den 1. februar 2013 og frem til den 10. december 2013, hvor
selskabet blev taget under likvidation, været registreret som direktør i selskabet. selskabets
formål var at drive døgn kiosk.
                                               -2-
erhvervsstyrelsen traf den 4. november 2013 beslutning om at anmode om tvangsopløsning
af selskabet, og den 28. december 2013 blev advokat nete weber udnævnt som likvidator. på
dennes anmodning blev selskabet den … 2014 taget under konkursbehandling, og likvidator
blev samtidig udpeget som kurator i konkursboet.
skifteretten har den 28. maj 2014 taget kurators indstilling om at indlede konkurskarantæne-
sag mod x til følge.
fristdagen er 4. november 2013.
påstande
i et processkrift modtaget i sø- og handelsretten den 27. juni 2014 har kurator nedlagt på-
stand om, at x pålægges konkurskarantæne i tre år.
idet x har ukendt adresse beskikkede retten i medfør af konkurslovens § 163 den 30. juni
2014 advokat ole larsen for x med henblik på at etablere kontakt med den pågældende samt
at varetage dennes interesser.
den beskikkede advokat meddelte ved brev af 9. september 2014, at det ikke var lykkedes at
komme i kontakt med x.
den 23. september 2014 indrykkede retten annonce i statstidende med oplysning om, at der
var indledt konkurskarantænesag mod x og med opfordring til, at denne kontaktede den be-
skikkede advokat snarest.
hverken retten eller den beskikkede advokat blev kontaktet af x.
sagen er herefter behandlet på skriftligt grundlag.
                                                        -3-
den beskikkede advokat har i et svarskrift modtaget den 24. oktober 2014 nedlagt påstand
om frifindelse, subsidiært at der pålægges konkurskarantæne i et af retten fastsat kortere
tidsrum.
oplysninger i sagen
det hedder i kurators processkrift blandt andet:
      ‛s aps (herefter ‘selskabet’) blev erklæret konkurs ved dekret afsagt af sø- og handelsrettens skifteret den
      … 2014 på grundlag af en egen konkursbegæring. boets fristdag er den 4. november 2013.
      selskabet var forud herfor taget under tvangsopløsning af sø- og handelsrettens skifteret den 10. decem-
      ber 2013 på grundlag af en opløsningsbegæring af 4. november 2013 fra erhvervsstyrelsen.
      under konkursboets foreløbige behandling har der været gennemført undersøgelser af dispositioner fore-
      taget i regi af selskabet. som bilag 3 — 4 fremlægges redegørelser i medfør af konkurslovens § 125, stk. 1
      og 2, af henholdsvis den 13. februar 2014 og 26. maj 2014. redegørelserne indeholder en detaljeret beskri-
      velse af de konstaterede forhold, hvortil overordnet henvises.
      selskabet blev stiftet med navnet selskab1 den 15. november 2011 af p1 med en kapital, stor kr. 80.000.
      selskabets registrerede formål var at drive ‚døgn kiosk.‛
      p1 tiltrådte som direktør for selskabet ved stiftelsen. ændring af ledelsen foretoges efterfølgende pr. 1. de-
      cember 2011, hvor p2 tiltrådte som direktør for selskabet. pr. 1. februar 2013 foretoges ny ændring af le-
      delsen, idet x tiltrådte som direktør for selskabet, hvilket fortsat var gældende på tidspunktet for tvangs-
      opløsningsbegæringen den 10. december 2013. fuldstændig selskabsudskrift fremlægges som bilag 5.
      for selskabet blev der ikke aflagt årsrapport. udskrifter af bogføring, råbalancer, regnskabsbilag mm. er
      ikke udleveret, svarende til at det ikke har været muligt at fastslå omfanget af selskabets drift, stiftede for-
      pligtelser mm., jf. dog tillige nedenfor.
                                                   -4-
selskabet var registreret i medfør af momsloven fra 1. januar 2012 til 19. juli 2013. der er ikke p.t. frem-
kommet oplysninger om, hvorfor nævnte pligt blev slettet. selskabet blev registreret som indeholdelses-
pligtig arbejdsgiver i medfør af kildeskatteloven m.fl. pt. 31. januar 2012.
for selskabet blev der pr. 10. januar 2012 oprettet en bankkonto nordea bank danmark a/s. på kontoen
har der kunnet konstateres posteringer i perioden fra 10. januar 2012 til 15. februar 2013, hvor kontoen
blev ophævet. i den nævnte periode på ca. 13 måneder blev kontoen krediteret ca. kr. 7.120.000, hvilket
blev modsvaret af debiteringer i samme niveau.
af de samlede krediteringer blev ca. kr. 3.180.000 foretaget i perioden fra november 2012 til februar 2013,
mens der i perioden fra den 31. januar 2013 og frem til kontoens ophør blev krediteret ca. kr. 187.000.
redegørelsen fremlagt som sagens bilag 4 indeholder en detaljeret redegørelse for pengestrømme på bank-
kontoen, herunder oplysninger om tilknyttede selskaber, hvor lignende forhold har kunnet konstateres.
pengestrømmene i regi af de i redegørelsen omtalte selskaber indikerer, at selskaberne og antageligt til-
knyttede selskaber har været involveret i/brugt til momssvig. de foretagne undersøgelser indikerer såle-
des, at midler blev overført fra et selskab til et andet uden nærmere begrundelse herfor. ordinære drifts-
udgifter har kun kunnet konstateres i minemalt omfang.
skat fremkom den 17. juni 2014, blandt andet baseret oplysninger modtaget fra konkursboet, med:
‚forslag til afgørelse vedr. moms, a-skat og am-bidrag for perioden 10.01.2012 — 15.02.2013‛. agter-
skrivelsen fremlægges som bilag 6.
det følger heraf, at skat efter en gennemgang af bankkontoudskrifter er af den opfattelse, at selskabet
har været anvendt i forbindelse med kædesvig. af forslaget fremgår følgende:
‚skat har ud fra bankkontoudtoget samt modtagne fakturaudskrifter opgjort den for lidt angivne moms,
a-skat og am-bidrag for perioden 10.01.2012 - 15.02.2013 til i alt 3.486.059 kr., hvilket beløb vi har til
hensigt at opkræve selskabet, jf. opkrævningslovens 5, stk. 1 og 2.‛
det følger af forslaget, at skat finder, at selskabet i den omtalte periode har angivet kr. 1.150.869 for lidt
i momstilsvar, kr. 2.016.393 for lidt i a-skat og kr. 318.797 for lidt i am-bidrag.
                                                        -5-
     af begrundelsen for forslaget til ændringen af selskabets momsangivelser følger blandt andet: ‚skat har
     ud fra kontoudtoget opgjort omsætning for perioden 10.01.2012-15.02.2013 til i alt 7.004.852 kr., heraf
     salgsmoms 1.400.970 kr. selskabet har ikke fremlagt regnskab, og er således ikke berettiget til momsfra-
     drag. uagtet at selskabet ikke er berettiget til fradrag, så har skat givet et udokumenteret fradrag på
     10 % af salgsmomsen til dækning af kontorhold, telefon mv. skat har endvidere givet et fradrag for
     overførsler til cvr …, selskab2 u/konkurs, idet den overførte moms, i alt 77.176 kr., indgår i skats afgø-
     relse for dette selskab… skat kan ikke udelukke, at noget af selskabets omsætning hidrører fra ‚salg‛ af
     fiktive fakturaer til brug for uberettiget fradrag hos momsmodtagerne...‛
     omkring forslaget til fastsættelsen af yderligere a-skat og am-bidrag for den omtalte periode, er det i ag-
     terskrivelsen anført, at skat anser selskabets overskud, bortset fra et mindre beløb, for at være anvendt
     til betaling af ‚sorte‛ lønninger.‛
den beskikkede advokat har oplyst, at det ikke har været muligt at komme i kontakt med x.
det hedder i kurators supplerende processkrift af 7. januar 2015 blandt andet:
     ‛konkursboet har kontaktet skat v/lars jordansen med henblik på at få klarlagt, hvornår indberetnin-
     gerne af a-indkomst for 2013 foretoges.
     som bilag 7 fremlægges e-mail af 6. januar 2015 med tilhørende oversigt over de foretagne indberetnin-
     ger. det følger heraf, at indberetningerne skete i perioden 2. februar 2013 til 4. juni 2013.
     da indberetningerne blev foretaget med selskabets tast-selv-kode, er det ikke muligt for skat at oplyse,
     hvem der foretog indtastningerne.‛
synspunkter
kurator har i sit processkrift til støtte for påstanden anført:
     ‛det er konkursboets opfattelse, at de ovenfor beskrevne forhold sammenholdt med agterskrivelsen fra
     skat understøtter, at … x bør pålægges konkurskarantæne.
                                                  -6-
… x må på grund af groft uforsvarlig forretningsførelse anses for at være uegnet til at deltage i ledelsen
af en erhvervsvirksomhed.
ved konkursboets vurdering er det tillagt betydning, at der i regi af selskabet blev stiftet betydelige for-
pligtelser over for skat, og at selskabet må anses at have været involveret i/anvendt til kædesvig.
herudover tillægges det betydning, at der ikke er fremkommet oplysninger om bogføring, råbalancer,
regnskabsmateriale m.m.
den for selskabet oprettede bankkonto blev som oven for nævnt ophævet pr. 15. februar 2013, hvor rest-
saldoen blev overført til en anden bankkonto, hvis kontohaver foreløbigt ikke er identificeret. penge-
strømme har foreløbigt ikke kunne konstateres for perioden fra 15. februar 2013 til tvangsopløsningsbe-
gæringen den 4. november 2013. det har ikke kunnet fastlægges, om der var driftsmæssige aktiviteter i
regi af selskabet efter 15. februar 2013, dog således at selskabet lejede lokaler på …..,glostrup, i den efter-
følgende periode.
i forhold til x er det tillagt betydning, at pågældende må anses at have holdt selskabet i live i 2013, og at
angivelser af lønninger m.m. fremstår som fiktive. den groft uforsvarlige forretningsførelse består i for-
hold til pågældende således også i, at denne ved at acceptere registreringen som direktør for selskabet i pe-
rioden efter 1. februar 2013 reelt var stråmand for de egentlige disponenter, svarende til at offentlige
myndigheder ikke havde anledning til/grundlag for at iværksætte tiltag over for selskabet. pågældende bi-
stod dermed til opretholdelse af status quo med den direkte følge, at kreditorerne led betydelige tab. herud
over er det tillagt vægt, at x har været registreret som direktør for selskab3, cvr-nr. …, siden 6. august
2013.
til støtte for den nedlagte påstand 2 gøres det gældende,
at selskabets tidligere direktør, x, inden for det sidste år forud for fristdagen, den 4. november 2013, har
drevet virksomheden groft uforsvarligt,
at x dermed er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed, og
at x derfor skal pålægges konkurskarantæne i tre år.‛
                                                        -7-
den beskikkede advokat har i sit svarskrift til støtte for sin påstand anført:
     ‛den relevante periode for bedømmelse af konkurskarantæne:
     det må lægges til grund, at x indtrådte i virksomhedens ledelse den 1. februar 2013, jf. bilag 5, og at
     virksomhedens drift blev indstillet den 15. februar 2013 jf. bilag 4, s6n-7ø, hvorefter den relevante periode
     for bedømmelse af konkurskarantæne for x alene er den 1. februar 2013 til 15. februar 2013.
     bagatelgrænse:
     manglende indberetning og efterfølgende afregning at salgsmoms i den sidste korte periode (1. februar
     2013 til 15. februar 2013) før virksomhedens drift ophørte, er ikke i sig selv nok til at kunne begrunde
     konkurskarantæne iht. betænkning nr. 1525 om konkurskarantæne side 970. uddrag indsat neden for:
     ‚heri ligger også, at det normalt ikke i sig selv vil kunne begrunde en konkurskarantæne, hvis virksom-
     heden alene har tilsidesat pligter til bogføring og angivelse af moms eller a-skat i den sidste korte periode,
     før virksomhedens drift ophørte, eller før virksomheden blev taget under rekonstruktionsbehandling eller
     konkursbehandling‛.
     skat’s afgørelse:
     der er ikke ført bevis for, at x har medvirket eller anstiftet til kædesvig og dermed er skyldig i groft ufor-
     svarlig forretningsførelse, ligesom at der heller ikke er ført bevis for at indberetningen at lønmodtagere i
     bilag 6 i skat’s afgørelses bilag 6 er sket efter den 1. februar 2013, hvor x indtrådte som direktør, og at
     denne indberetning i øvrigt skulle være fejlagtig.
     der er alene tale om formodninger på baggrund af skat’s opfattelse i en foreløbig afgørelse på baggrund
     af ensidige indhentede oplysninger, jf. bilag 6.
     bogføringsmateriale og udarbejdelse af regnskab:
     det er ikke muligt at fastslå, hvorvidt x eller selskabet i øvrigt har bogført i overensstemmelse med bogfø-
     ringslovens bestemmelser herom. der er udelukkende tale om kurators formodning, idet det ikke har været
     muligt for kurator at komme i kontakt med x. det kan derfor ikke udelukkes, at der foreligger en fuld-
     stændig bogføring i selskabet.
     yderligere kan der ikke stilles krav om, at selskabet skal aflægge årsregnskab, hvis selskabet er uden mid-
     ler hertil.
     tillige direktør i selskab3:
     det er ikke relevant for nærværende bedømmelse at konkurskarantæne, at x den 6. august 2013 blev regi-
     streret som direktør for selskab3.
                                                          -o0o-
     det gøres på baggrund af ovenstående overordnet gældende:
                                                          -8-
     at den relevante periode for bedømmelse af dispositioner, der kan medføre pålæg af konkurskarantæne, er
     fra den 4. november 2012 og perioden fremefter, men at den reelle periode alene er fra den 1. februar 2013
     til den 15. februar 2013,
     at skat’s afgørelse alene er sket på baggrund af ensidige indhentede oplysninger uden at x har haft mu-
     lighed for at svare for sig,
     at det ikke er bevist, at der ikke foreligger en fuldstændig bogføring i s aps,
     at det ikke er groft uforsvarlig forretningsførelse, hvis virksomheden alene har tilsidesat pligter til bogfø-
     ring og angivelse af moms eller a-skat i den sidste korte periode, før virksomhedens drift ophørte,
     at det ikke er relevant for sagen, at x den 6. august 2013 blev registreret som direktør for selskab3, og
     at der i nærværende sag ikke foreligger groft uforsvarlig forretningsførelse, der kan begrunde et pålæg af
     konkurskarantæne.
det hedder i kurators replik af 11. november 2014 blandt andet:
     ‛sagsfremstillingen udarbejdet på vegne af såvel p2 som x efterlader det indtryk, at man gør gældende,
     at de tidligere direktører ikke kan pålægges konkurskarantæne, fordi konkursboet — der ikke har kunnet
     skabe kontakt til disse personer — ikke har ført tilstrækkeligt bevis for, at virksomheden blev drevet groft
     uforsvarligt. det bemærkes, at advokaten heller ikke har kunnet skabe kontakt.
     de manglende oplysninger om selskabets forhold kan udelukkende tilskrives det forhold, at p2 angiveligt
     er udrejst til indien, og at x efterlader selskabet — efter i en periode at have holdt dette i live — uden mu-
     lighed for, at offentlige myndigheder, kuratorer m.fl. kan skabe kontakt til hende.
     formålet med konkurskarantænereglerne er at fratage en person, der har drevet en virksomhed groft ufor-
     svarligt, muligheden for i en periode på som udgangspunkt 3 år at deltage i ledelsen af en erhvervsvirk-
     somhed. formålet med reglerne er tillige at gribe ind over for konkursmisbrug/konkursrytteri.
     i betænkning nr. 1525 om konkurskarantæne side 93f er det om definitionen af, hvad der forstås ved groft
     uforsvarlig forretningsførelse blandt andet anført:
     ‘.. er det efter en samlet vurdering konkursrådets opfattelse, at konkurskarantæne kun bør anvendes i til-
     fælde, der både objektivt og subjektivt henseende kan betegnes som grove og har karakter af misbrug af
     reglerne. som nærmere beskrevet i det følgende er der tale om forhold, hvor gerningsindholdet i en straf-
     bestemmelse (i modsætning til en særlovsbestemmelse) typisk objektivt vil være realiseret, og hvor den
     pågældende vil have udvist grov uagtsomhed.‛
                                                   -9-
i nærværende sag har skat ved den gennemførte kontrol af selskabets forhold konkluderet, at selskabet
har været anvendt i forbindelse med kædesvig, og at betydelige midler har været anvendt til betaling af
‚sorte‛ lønninger.
der henvises til sagsfremstillingen i processkriftet af 27. juni 2014 samt sagens bilag 6.
undersøgelserne foretaget af skat har været grundige og baseret på objektivt konstaterbare penge-
strømme på den for selskabet oprettede bankkonto, jf. sagens bilag 3. resultatet af undersøgelserne viser
betydelige og grove pligtforsømmelser i forhold til offentlige myndigheder (skat), hvorved disse myn-
digheder er påført betydelige tab.
der et ikke i svarskriftet fremkommet oplysninger, som konkret giver anledning til en ændret bedømmel-
sen af de af skat afdækkede forhold, hvorfor de af skat konstaterede forhold må lægges til grund for
bedømmelsen af, om det skal pålægges konkurskarantæne.
det forhold at relevant regnskabsmateriale ikke har kunnet fremskaffes understøtter blot formodning for,
at hverken p2 eller x har ønsket at varetage selskabets interesser. det bestrides, at den omstændighed, at
det ikke kan udelukkes, at bogføring har været foretaget, skal tillægges betydning for afgørelsen af sagen.
i forhold til x er det konkursboets centrale argument, at x holdt selskabet i live i 2013, og at angivelserne
over for skat fremstår som værende fiktive. der henvises til det anførte i sagsfremstillingen i proces-
skriftet af 27. juni 2014.
det gøres gældende, at det i svarskriftet anførte vedrørende en given bagatelgrænse er uden betydning i
situationer, hvor der bevidst er disponeret til skade for skat.
det bestrides, at det forhold, at x ikke har kunnet fremkomme med bemærkninger til skats sagsfremstil-
ling kan tillægges betydning for sagens afgørelse, idet det udelukkende kan tilskrives x egne forhold, at
skat ikke har kunnet komme i kontakt med hende.
det gøres derfor fortsat gældende, at der i hele perioden, hvor x var registreret som direktør for selskabet,
var tale om groft uforsvarlig virksomhedsførelse.
                                                        - 10 -
        konkursboet er ikke bekendt med, hvornår der skete indberetning af a-skat i 2013. modparten opfordres
        til selv at rette henvendelse til skat herom.‛
den beskikkede advokat har i sin duplik af 5. december til yderligere støtte for sin påstand
anført:
        ‛indberetning af a-indkomst 2013
        trods opfordret har kurator ikke oplyst, hvornår der er sket indberetning af a-indkomst i 2013, jf. bilag 6
        i skat’s afgørelses bilag 6. det er således uafklaret, hvornår indberetningerne er sket og af hvem, hvilket
        ikke kan komme x til skade.‛
sø- og handelsretten skal udtale:
x var i perioden fra den 1. februar 2013 og frem til likvidationen registreret som direktør i
selskabet. selskabet blev begæret tvangsopløst af erhvervsstyrelsen på grund af manglende
årsregnskabsafgivelse. selskabet har på intet tidspunkt afgivet årsregnskab. selskabet var
momsregistreret frem til den 19. juli 2013, hvor momspligten blev slettet. det har ikke været
muligt at få oplyst, hvem der foretog sletningen. der blev på selskabets bankkonto i den re-
levante periode fra 1. februar 2013 og indtil ophævelsen den 15. februar 2013 indsat ca.
187.000 kr. og tilsvarende overført i alt ca. 218.500 kr., heraf 202.700 kr. til ”selskab4”, der nu
er under konkurs. direktør i selskab4 var p2, der tidligere var direktør for sagsøger. bank-
kontoens restsaldo på ca. 15.700 kr. blev overført til en anden bankkonto, hvis kontohaver
ikke er identificeret. idet bankkontoen blev ophævet, har der ikke kunnet konstateres drift i
selskabet efter den 15. februar 2013. dog var selskabet fortsat lejer af lokaler i glostrup. sel-
skabets adresse blev pr. 13. februar 2013 ændret til ….., københavn. endvidere blev der i pe-
rioden fra 2. februar 2013 og frem til 4. juni 2013 foretaget indberetninger af lønmodtagerop-
lysninger til skat. lønformen er angivet som ”bagud”. indberetningerne blev foretaget
med selskabets tast-selv-kode. det er således af selskabet angivet, at selskabet i perioden fra
1. februar 2013 til og med maj 2013 har haft ansatte, der har modtaget løn med i alt ca.
270.000 kr. der er ikke for 2013 angivet momstilsvar, men lønudgiften blev for 2013 angivet
til i alt 477.526 kr.
                                               - 11 -
skat har i agterskrivelse af 17. juni 2014 anført, at selskabet efter skats opfattelse har væ-
ret anvendt til kædesvig, og skat har i den forbindelse opkrævet selskabet i alt 3.486.059 kr.
i for lidt angivet moms, a-skat og am-bidrag for perioden 10. januar 2012 – 15. februar 2013.
momstilsvar for perioden 1. februar 2013 til 5. februar 2013 er beregnet til ca. 37.000 kr. a-
skat og am-bidrag for perioden 1. januar 2013 til 15. februar 2013 er af et beregnet overskud
opgjort til hhv. 47.096 kr. og 297.883 kr.
selskabet har ikke aflagt årsrapport, og bogføringsbilag er ikke blevet udleveret til kurator.
uagtet at x alene har været registreret som direktør i en kort periode, finder retten, at det for
den relevante periode må lægges til grund, at der har været drift i selskabet, idet der er fore-
taget dispositioner på selskabets bankkonto og foretaget indberetninger af lønmodtagerop-
lysninger. retten finder endvidere ikke, at der er tale om bagatelagtige beløb, idet det und-
dragne beløb til skat ud over momstilsvar skal tillægges a-skat og am-bidrag af overskud
og lønmodtagerudgifter. at det ikke har været muligt at efterkontrollere skats angivelser
skyldes alene, at x som senest registrerede direktør, ikke har udleveret bogføringsmateriale.
herefter, og under hensyn til omstændighederne i øvrigt, finder skifteretten, at det er rime-
ligt at pålægge x konkurskarantæne, jf. konkurslovens § 157, stk. 1 og 2.
den pålagte karantæne løber i tre år, jf. konkurslovens § 158, stk. 1, og regnes fra det tids-
punkt, hvor kendelsen er endelig.
                                       derfor bestemmes:
x pålægges konkurskarantæne i tre år.
x betaler inden 14 dage fra dato til statskassen sagens omkostninger med 16.000 kr.
                                         camilla ljørring
              - 12 -
            (sign.)
         ___ ___ ___
udskriftens rigtighed bekræftes
  sø- og handelsretten, den


text:
                                         udskrift
                                              af
                           sø- & handelsrettens dombog
                                        ____________
                                         kendelse
afsagt den 22. september 2009
v‐91‐08
martina of sweden aps
(advokat hanne weywardt)
mod
ronald a/s
(advokat thorbjørn swanstrøm)
bestseller a/s
(advokat claus barrett christiansen)
indledning
denne kendelse vedrører spørgsmålet, om sø‐ og handelsretten i medfør af rådets
forordning (ef) nr. 6/2002 af 12. december 2001 om ef‐design (designforordningen) artikel
86, stk. 3, skal opfordre ronald a/s og bestseller a/s til at indgive begæring til ohim om de
i sagen omhandlede designregistreringers ugyldighed.
                                                ‐2‐
påstande
martina of sweden aps (martina of sweden) anmoder retten om at opfordre ronald a/s og
bestseller a/s til inden for en nærmere fastsat frist at indgive begæring til ohim om de
omhandlede designregistreringers ugyldighed i henhold til ef‐designforordningens artikel
86, stk. 3.
ronald a/s og bestseller a/s har protesteret imod anvendelse af artikel 86, stk. 3.
oplysningerne i sagen
martina of sweden aps er et anpartsselskab stiftet i november 2006, som driver virksomhed
med design, produktion og salg af smykker i danmark og internationalt. martina of sweden
sælger armbåndet ”la chance ® lykkearmbånd” og har 13 ef‐designregistreringer, rcd nr.
000786116‐0001 til 000786116‐0013, med retsvirkning fra den 30. august 2007.
registreringerne omfatter dels armbåndet, dels 12 individuelt udformede stjernetegn.
       ronald a/s er importør og distributør af et armbånd sammensat af 12 stjernetegn og
har været leverandør heraf til bestseller a/s.
       bestseller a/s forhandler sine produkter, herunder det førnævnte armbånd i en række
af sine forretninger, herunder vero moda, vila og pieces.
       martina of sweden konstaterede i august 2008, at bestseller a/s i sine butikker solgte
det i bilag 1 viste armbånd under navnet ”lucky bracelets.”
       ved fogedrekvisition af 11. august 2008 anmodede martina of sweden fogedretten i
københavn om gennemførelse af bevissikring og nedlæggelse af forbud over for ronald a/s
og bestseller a/s.
       den 21. august 2008 blev der gennemført bevissikring på ronald a/s’ adresse.
       den 3. september 2008 nedlagde københavns byrets fogedret forbud mod ronald a/s’
salg af armbåndet. martina of sweden stillede en sikkerhed på 250.000 kr. ronald a/s
påkærede forbuddet til østre landsret, der den 31. marts 2009 ophævede dette.
       fogedforretning mod bestseller a/s blev afværget.
       martina of sweden indgav den 18. september 2008 justifikationsstævning bl.a. med
påstand om, at ronald a/s og bestseller a/s skal anerkende, at design, produktion, import,
                                                ‐3‐
markedsføring, salg og/eller anden form for disponering over armbånd, som afbildet i bilag
1, krænker martina of swedens rettigheder til deres armbånd, samt at ronald a/s og
bestseller a/s betaler erstatning og vederlag.
      martina of sweden har udover denne sag anlagt sag mod en række andre danske
selskaber, herunder kranz & ziegler. dette selskab indgav den 28. august 2008 begæring til
ohim om, at designregistreringerne ophæves. disse begæringer er den 26. juni 2009 blevet
tilbagekaldt.
      den 9. juni 2009 nedlagde ronald a/s i nærværende sag påstand om, at
designregistreringerne erklæres ugyldige.
parternes synspunkter
martina of sweden har anført, at ohim har en særlig kompetence, idet ohim har truffet en
lang række afgørelser i sager om ugyldighed, hvorimod danske domstole kun i ringe omfang
har behandlet dette spørgsmål. en afgørelse har virkning i hele eu, og det er derfor
afgørende, at retten har et godt indblik i, om designet har nyhedskarakter, og om
offentliggørelsestidspunktet for evt. lignende design. da martina of sweden sælger sine
produkter i flere europæiske lande, er det ligeledes vigtigt, at en dom foreligger på engelsk.
        martina of sweden har ikke mulighed for at anlægge en sag ved ohim. denne sag,
der er en sag mod to danske krænkere af et design, kan kun anlægges i danmark. da der en
formodningsregel for gyldighed, kunne et ugyldighedsspørgsmål ikke afgøres af
fogedretten. ronald a/s og bestseller a/s kunne have anlagt sag ved ohim. martina of
sweden har været trukket ind i en sag i ohim, og denne sag er først meget sent i forløbet,
hvor den næsten var færdigbehandlet, blevet tilbagekaldt. dette har været unødvendigt
belastende for martina of sweden. ronald a/s har dernæst først meget sent under den
danske sag nedlagt påstand om ugyldighed.
      det er uden betydning, at nærværende sag også omhandler andre spørgsmål end ugyl‐
dighedsindsigelsen, idet designforordningens artikel 86 ikke er begrænset til kun at omfatte
rene designsager.
      der er intet hensyn, der taler mod at pålægge ronald a/s og bestseller a/s at
indbringe ugyldighedsspørgsmålet for ohim. der er samme retsgarantier ved ohim,
selvom det er en administrativ myndighed, og det er også muligt at føre vidner under en
                                                   ‐4‐
ugyldighedssag ved ohim. sagsbehandlingstiden havde ikke været et problem, såfremt den
verserende sag ikke var blevet tilbagekaldt.
ronald a/s har anført, at sø‐ og handelsretten er et med ohim sideordnet organ til at træffe
afgørelse om et designs ugyldighed. både ohim og sø‐ og handelsretten skal foretage en
bedømmelse af, om nyhedskravet er opfyldt. sø‐ og handelsretten er en specialdomstol med
stor erfaring inden for området. martina of sweden har selv anlagt sagen og må derfor
acceptere, at sagen færdigbehandles i danmark. selvom det måtte være nemmere og
billigere at appellere en sag til board of appeal end til højesteret, så vil en afgørelse fra
ohim ikke afgøre sagen, der tillige indeholder spørgsmål af varemærkeretlig og
markedsføringsretlig karakter. det er derfor ikke procesøkonomisk at indbringe
ugyldighedsspørgsmålet for ohim, ligesom sagen vil få en urimelig tidsmæssig
udstrækning. martina of swedens begæring bør derfor ikke tages til følge.
bestseller a/s har anført, at artikel 86, stk. 3, er en undtagelsesbestemmelse, og at den er
fakultativ. ohim har ikke muligheden for at henvise en sag til de nationale domstole. denne
sag adskiller sig ikke fra andre sager, og såfremt denne sag skal indbringes for ohim, vil sø‐
og handelsretten reelt fralægge sig sin kompetence i sager om registreret design. såfremt der
er tale om et uregistreret design, skal spørgsmål om ugyldighed afgøres af de nationale
domstole. indbringelse efter artikel 86, stk. 3, bør kun anvendes, hvis der verserer flere sager
ved forskellige nationale domstole, eller hvis sagen har principiel betydning, og artikel 86,
stk. 3, tager kun sigte på rene designsager. der er intet vundet i tidsmæssig henseende ved
en artikel 86, stk. 3‐procedure, da de øvrige spørgsmål skal afgøres af sø‐ og handelsretten.
desuden vil en afhøring i sø‐ og handelsretten ske under strafansvar i modsætning til ved
ohim.
       martina of sweden bad ohim om en forsinket offentliggørelse, hvilket kun kan ses
som et forsøg på at bevare retten så længe som muligt.
sø‐ og handelsrettens afgørelse
efter designfordningens artikel 24 kan et ef‐design erklæres ugyldigt enten efter ansøgning
til ohim eller ved fremsættelse af modkrav under en sag om krænkelse. efter ordlyden i
                                                  ‐5‐
forordningens artikel 24 er der således valgfrihed mellem ohim og den nationale domstol
for den, der ønsker at anfægte gyldigheden af et registreret design i forbindelse med en
krænkelsessag.
      formålet med forordningen er at skabe en harmonisering mellem medlemslandene på
designområdet. der kan derfor være behov for, at der på centralt niveau – ohim – træffes
afgørelse i en sag om ugyldighed, hvor samme spørgsmål verserer samtidig for flere
nationale domstole. i de tilfælde, hvor sagerne kun verserer ved én national ef‐
designdomstol, må der foreligge særlige forhold for at opfordre en part til at indgive
begæring til ohim, idet den nationale ef‐designdomstol ellers vil fralægge sig den
kompetence, den er tillagt i forordningen. da sådanne særlige forhold ikke er godtgjort,
tages martina of swedens begæring efter artikel 86, stk. 3, ikke til følge.
                                         thi bestemmes
den af martina of sweden a/s fremsatte begæring tages ikke til følge.
                                        mette christensen
                                               (sign.)
                                            ___ ___ ___
                                udskriftens rigtighed bekræftes
                                 p.j.v. sø- og handelsretten, den

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                                           udskrift
                                                af
             højesterets anke- og kæremålsudvalgs dombog
                       højesterets kendelse
                           afsagt onsdag den 18. april 2012
sag 321/2011
radio- og tv-nævnet
påkærer østre landsrets afgørelse om retsafgift i sagen:
talpa radio international b.v.
(advokat henrik peytz)
mod
radio- og tv-nævnet og kulturministeriet
(kammeradvokaten ved advokat søren horsbøl jensen)
i tidligere instans er afsagt kendelse af østre landsrets 19. afdeling den 14. september 2011.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: lene pagter kristensen, marianne højgaard
pedersen og vibeke rønne.
påstande
radio- og tv-nævnet har nedlagt påstand om, at landsrettens afgørelse ændres, således at be-
rammelsesafgiften for hovedforhandlingen nedsættes til 2.000 kr.
anbringender
radio- og tv-nævnet har gjort gældende, at den selvstændige påstand, som er nedlagt under
hovedsagen, er baseret på et krav rejst i anledning af og med en særlig tilknytning til den virk-
somhed, som det efter radio- og fjernsynsloven påhviler nævnet at udøve. sagen angår der-
med prøvelse af myndighedsudøvelse og er derfor omfattet af retsafgiftslovens § 2, stk. 3, 2.
pkt. programtilladelsen og vilkåret om betaling af en fast årlig koncessionsafgift svarende til
                                               - 2 -
det vindende bud er meddelt og fastsat i henhold til § 4, stk. 2 og 6, i bekendtgørelse nr. 168
af 17. marts 2003 om radio- og tv-nævnets udbud af den femte og sjette jordbaserede fm-
radiokanal. det fremgår af programtilladelsens pkt. 11, at talpa radio international b.v. bl.a.
skal betale en fast årlig koncessionsafgift.
programtilladelsen kan ikke betragtes som en aftale, men er derimod en afgørelse i forvalt-
ningsretlig forstand. koncessionsafgiften er ikke et løbende vederlag for en ydelse, der er le-
veret mod en modydelse. i givet fald skulle tildelingen af koncession være momspligtig, jf.
momslovens § 4.
i henhold til radio- og fjernsynslovens § 42, nr. 3, har radio- og tv-nævnet til opgave at påtale
overtrædelser af loven og bestemmelser fastsat efter loven samt vilkår fastsat i forbindelse
med udstedelse af programtilladelse.
når en tvist om vilkårene for tilladelsen indbringes for domstolene, medfører det en domstols-
kontrol, som har hjemmel i grundlovens § 63.
såvel konkrete som generelle betragtninger fører til, at man ikke bør skille meddelelsen af
tilladelsen fra betalingen af koncessionsafgiften. det er irrelevant, at indsigelsen mod vilkåret
er rejst, efter meddelelsen om tilladelse er givet. forarbejderne til retsafgiftslovens § 2, stk. 3,
giver ingen støtte for en indskrænkende fortolkning, således at indsigelsen skulle have fore-
ligget på tidspunktet for meddelelsen af tilladelsen for, at en sag om prøvelse af indsigelsen er
afgiftsfri.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår beregning af retsafgift i en sag, hvor radio- og tv-nævnet har nedlagt påstand om
betaling af koncessionsafgift for den sjette fm-radiokanal udbudt i henhold til bekendtgørelse
nr. 168 af 17. marts 2003 om radio- og tv-nævnets udbud af den femte og sjette jordbaserede
fm-radiokanal.
programtilladelsen og vilkåret om betaling af en fast årlig koncessionsafgift svarende til det
vindende bud er meddelt og fastsat i henhold til bekendtgørelsen.
                                                  - 3 -
sagen har således en sådan nær tilknytning til programtilladelsen og udøvelsen af radio- og
tv-nævnets virksomhed, at den angår prøvelse af myndighedsudøvelse. berammelsesafgiften
fastsættes derfor til 2.000 kr., jf. retsafgiftslovens § 2, stk. 3, 2. pkt.
                                          thi bestemmes:
landsrettens kendelse ændres, således berammelsesafgiften nedsættes til 2.000 kr.
                                                --oo0oo--
                                 udskriftens rigtighed bekræftes.
                                            højesteret, den


text:
                               højesterets dom
                   afsagt tirsdag den 14. november 2017
sag 299/2016
(1. afdeling)
3f som mandatar for a
(advokat rune asmussen)
mod
x entreprenør & maskinstation ved b
(advokat thomas hede sørensen)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i sønderborg den 23. juli 2015 og af vestre
landsrets 15. afdeling den 17. juni 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: marianne højgaard pedersen, poul dahl jensen,
henrik waaben, lars hjortnæs og kurt rasmussen.
påstande
appellanten, 3f som mandatar for a, har nedlagt påstand om, at indstævnte, x entreprenør &
maskinstation ved b – ud over de 50.000 kr., som landsretten har tilkendt – skal betale
yderligere 77.598,04 kr. med nærmere angivet procesrente.
x entreprenør & maskinstation ved b har påstået frifindelse, og at a skal tilbagebetale
25.000 kr. med procesrente. subsidiært påstås stadfæstelse.
x entreprenør & maskinstations påstand om tilbagebetaling af 25.000 kr. er begrundet i, at
virksomheden har betalt 50.000 kr. til opfyldelse af byrettens og landsrettens dom og for
højesteret gør gældende, at en godtgørelse på 25.000 kr. er passende.
                                                - 2 -
supplerende sagsfremstilling
a blev ansat som traktorfører hos x entreprenør & maskinstation fra den 1. juli 2008, og
ansættelsesforholdet ophørte primo 2014.
af ansættelseskontrakten fremgår bl.a.:
       ”lønnen er fastsat til kr. 115,00 pr. time …
       overarbejde honoreres med en timeløn på kr. 140,00
       den gennemsnitlige ugentlige arbejdstid er aftalt til antal timer: 42½.
       den daglige arbejdstid placeres i tidsrummet: 07.30-17.00.
       pauser ud over 30 minutter: ingen.
       i den ugentlige arbejdstid er indeholdt arbejde i weekend- lørdag og søndag, som har
       følgende omfang: i sæson.
       lønnen er individuel aftalt.”
ved et tillæg til ansættelseskontrakten af 24. august 2009 blev as timeløn hævet til 120 kr. pr.
time, og timelønnen for overarbejde blev hævet til 155 kr. pr. time.
parterne er enige om, at as månedsløn i henhold til ansættelseskontrakten var 23.003,12 kr.,
da ansættelsesforholdet ophørte, idet timelønnen forinden var blevet hævet til 125 kr.
a tjente i 4-års perioden 2010-2013 en gennemsnitlig månedsløn på 31.899,51 kr., inklusive
overarbejdsbetaling.
parterne er enige om, at a i 32 referenceperioder på 4 måneder i 2010-2013 har arbejdet mere
end 48 timer om ugen i gennemsnit.
i 2010 arbejdede han i alt gennemsnitligt 50,91 timer pr. uge, og han arbejdede gennemsnit-
ligt 57,99 timer pr. uge i den 4-måneders periode, hvor han arbejdede mest. de tilsvarende tal
var i 2011 henholdsvis 51,44 timer og 61,17 timer, i 2012 henholdsvis 53,27 timer og 61,47
timer, og i 2013 henholdsvis 53,40 timer og 65,48 timer.
parterne er endvidere enige om, at a har fået løn i form af timeløn og overarbejdsbetaling (for
arbejde ud over 42½ timer pr. uge) for alle arbejdstimer, og at der er betalt feriepenge.
                                               - 3 -
anbringender
3f som mandatar for a har anført navnlig, at det ved udmåling af en godtgørelse efter § 8,
stk. 1, i loven om gennemførelse af dele af arbejdstidsdirektivet ikke kan tillægges nogen
betydning i formildende retning, at a selv har fremsat ønske om at få mange arbejdstimer, og
at han har fået fuld løn for alle præsterede arbejdstimer. det afgørende er alene, at 48-timers
grænsen er overskredet, idet formålet med reglerne er at beskytte lønmodtagernes sikkerhed
og sundhed. der foreligger desuden skærpende omstændigheder, fordi overskridelserne af 48-
timers grænsen har haft et meget betydeligt omfang. der bør udmåles en godtgørelse svarende
til 4 måneders løn beregnet på grundlag af as samlede indtjente løn i den seneste 4 års
ansættelsesperiode.
x entreprenør & maskinstation ved b har anført navnlig, at 25.000 kr. vil være en passende
godtgørelse under hensyn til sagens konkrete omstændigheder. der må lægges betydelig vægt
på, at a selv har ønsket at arbejde mest muligt og endda bad om tilladelse til at påtage sig et
yderligere job, hvilket b afslog. han er således ikke blevet pålagt at arbejde så meget over.
der må også lægges vægt på, at han har fået fuld løn, inklusive overarbejdsbetaling og
feriepenge, for samtlige arbejdstimer. ved udmåling af godtgørelsen bør der tages
udgangspunkt i den aftalte månedsløn uden overarbejdstimer.
retsgrundlag
eu-reguleringen af arbejdstid blev indført ved direktiv 93/104/ef af 23. november 1993 om
visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden og direktiv 2000/34/ef af 22.
juni 2000. reglerne findes nu i europa-parlamentets og rådets direktiv 2003/88/ef af 4. no-
vember 2003.
i præamblen til det gældende direktiv fra 2003 hedder det i punkt 4:
       ”(4) forbedring af arbejdstagernes sikkerhedsmæssige, hygiejnemæssige og sundheds-
       mæssige vilkår under arbejdet er et mål, der ikke bør underordnes rent økonomiske hen-
       syn.”
direktivet fra 2003 indeholder følgende bestemmelser vedrørende maksimal ugentlig arbejds-
tid:
       ”artikel 2
                                         - 4 -
definitioner
i dette direktiv forstås ved:
1) ”arbejdstid”: det tidsrum, hvori arbejdstageren er på arbejde og står til arbejdsgive-
     rens rådighed under udførelsen af sin beskæftigelse eller sine opgaver i overens-
     stemmelse med national lovgivning og/eller praksis
…
artikel 6
maksimal ugentlig arbejdstid
medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for, at det, henset til kravene
om at beskytte arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, sikres:
a) at den ugentlige arbejdstid begrænses ved love eller administrative bestemmelser el-
     ler ved kollektive overenskomster eller aftaler mellem arbejdsmarkedets parter
b) at den gennemsnitlige arbejdstid i løbet af en syvdagesperiode ikke overstiger 48
     timer, inklusive overarbejde.
…
artikel 16
referenceperioder
medlemsstaterne kan fastsætte følgende:
…
b) for gennemførelsen af artikel 6 (maksimal ugentlig arbejdstid): en referenceperiode
på ikke over fire måneder.
…
artikel 22
diverse bestemmelser
1. en medlemsstat kan undlade at anvende artikel 6 under overholdelse af de almindeli-
ge principper for beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed og forudsat, at
den ved nødvendige foranstaltninger, som er truffet med henblik herpå, sikrer:
a) at ingen arbejdsgiver kræver, at en arbejdstager præsterer mere end 48 timers arbejde
i løbet af en syvdagesperiode, beregnet som gennemsnit i den referenceperiode, der er
omhandlet i artikel 16, litra b), medmindre arbejdstageren har samtykket i at udføre et
sådant arbejde
b) at det ikke lægges arbejdstageren til last, at vedkommende ikke er indstillet på at give
sit samtykke til at udføre et sådant arbejde
                                                - 5 -
      c) at arbejdsgiveren fører ajourførte registre over de arbejdstagere, der udfører et sådant
      arbejde
      …”
lov om gennemførelse af dele af arbejdstidsdirektivet (lovbekendtgørelse nr. 896 af 24. au-
gust 2004) indeholder bl.a. følgende bestemmelser:
      ”§ 4. den gennemsnitlige arbejdstid i løbet af en syvdagesperiode beregnet over en pe-
      riode på 4 måneder må ikke overstige 48 timer inkl. overarbejde. perioder med årlig be-
      talt ferie og perioder med sygeorlov medtages ikke i eller er neutrale i forhold til bereg-
      ningen af gennemsnittet.
      …
      § 8. en lønmodtager, hvis rettigheder i henhold til denne lov er krænket, kan tilkendes
      en godtgørelse.
      stk. 2. afskediges en lønmodtager, fordi denne har rejst krav i henhold til denne lov,
      skal arbejdsgiveren betale en godtgørelse.
      stk. 3. for lønmodtagere, der er omfattet af en overenskomst som nævnt i § 1, stk. 1, jf.
      herved tillige § 1, stk. 2, kan sager om krænkelse af rettighederne efter sådan en over-
      enskomst, herunder om den i stk. 1 og 2 nævnte godtgørelse, som ikke bliver behandlet
      ad fagretlig vej, afgøres ved de civile domstole.”
i bemærkningerne til det pågældende lovforslag hedder det bl.a. (lovforslag nr. l 83, ft
2001-02, 2. samling, s. 2377 ff.):
      ”til § 4
      i overensstemmelse med direktivets artikel 6 foreslås en maksimal ugentlig gennemsnit-
      lig arbejdstid på 48 timer over en periode på 4 måneder.
      beregningsteknisk indgår perioder med årlig betalt ferie og perioder med sygeorlov ikke
      i eller er neutrale i forhold til beregningen af gennemsnittet.
      som omtalt i de almindelige bemærkninger kan referenceperioderne udvides under
      nærmere betingelser ved kollektive aftaler mellem arbejdsmarkedets parter.
      begrænsningen gælder i forhold til den enkelte arbejdsgiver.
      for så vidt angår den maksimale ugentlige arbejdstid for unge under 18 år, henvises til
      arbejdsmiljølovens bestemmelser herom.
      …
      til § 8
                                                - 6 -
       i stk. 1 foreslås det, at hvis lønmodtagerens rettigheder efter loven er krænkede, kan
       lønmodtageren få tilkendt en godtgørelse. de krænkede rettigheder kunne fx være på-
       læg om arbejde, der medfører, at arbejdstiden i gennemsnit over en 4 måneders periode
       overstiger 48 timer.
       sager om krav fra organiserede lønmodtagere, der er omfattet af en kollektiv overens-
       komst, som implementerer direktivet, skal afgøres efter de fagretlige regler.
       sager om krav fra uorganiserede lønmodtagere, hvis ansættelsesgrundlag tillige omfat-
       ter bestemmelserne i en overenskomst skal afgøres ved de civile domstole, som i den
       forbindelse skal lægge bestemmelserne i den kollektive overenskomst til grund.
       dette gælder også lønmodtagere, der i medfør af en individuel aftale efter § 1, stk. 2, er
       sikret direktivets rettigheder i henhold til en kollektiv overenskomst.
       de civile domstole afgør ligeledes sager om krænkelse af rettigheder i henhold til en
       kollektiv overenskomst, såfremt en organiseret lønmodtager godtgør at vedkommende
       faglige organisation ikke agter at iværksætte fagretlig behandling af kravet, jf. arbejds-
       retslovens § 11, stk. 2. ved fagretlig behandling menes tillige tjenestemandsretterne.
       i stk. 2 foreslås det, at en lønmodtager, som afskediges efter at have fremsat krav i hen-
       hold til loven, skal have ret til en godtgørelse fra arbejdsgiveren. godtgørelsens størrel-
       se fastsættes efter sagens øvrige omstændigheder. muligheden for at få godtgørelse i
       henhold til forslaget til stk. 2 medfører dog ikke, at en lønmodtager, der tillige har ret til
       godtgørelse efter fx funktionærloven, får ret til godtgørelse for usaglig afskedigelse i
       medfør af flere regelsæt.
       …”
til brug for folketingets behandling af lovforslaget fremsendte beskæftigelsesministeren et
notat af 19. februar 2002 om høringssvarene vedrørende et udkast til lovforslaget. i hørings-
notatet hedder det vedrørende den foreslåede godtgørelsesregel (§ 8) bl.a.:
       ”advokatrådet efterlyser en stillingtagen til godtgørelsesniveauet. som minimum fore-
       slås det, at der i bemærkningerne opstilles en fælles ramme for hovedkriterier til brug
       for den skønsmæssige vurdering. for at illustrere behovet for retningslinier henviser
       advokatrådet til, at f.eks. hovedaftalens § 4 og funktionærlovens § 2 b, medfører for-
       skelligt godtgørelsesniveau.”
i det fremsatte lovforslag var der ikke foretaget nogen ændringer af § 8 eller bemærkningerne
hertil i forhold til det lovudkast, som havde været i høring.
                                               - 7 -
højesterets begrundelse og resultat
a var ansat som traktorfører hos x entreprenør & maskinstation. i 2010 arbejdede han
gennemsnitligt 50,91 timer pr. uge, og han arbejdede gennemsnitligt 57,99 timer pr. uge i den
4-måneders periode, hvor han arbejdede mest. i 2011-2013 var de tilsvarende gennemsnitstal
henholdsvis 51,44 og 61,17 timer (2011), 53,27 og 61,47 timer (2012) og 53,40 og 65,48
timer (2013). parterne er enige om, at han i årene 2010-2013 arbejdede mere end 48 timer om
ugen i gennemsnit i 32 referenceperioder (4-måneders perioder).
efter § 4 i lov om gennemførelse af dele af arbejdstidsdirektivet må en lønmodtagers gennem-
snitlige arbejdstid i løbet af en syvdagesperiode beregnet over en periode på 4 måneder ikke
overstige 48 timer inklusive overarbejde. efter lovens § 8, stk. 1, kan en lønmodtager, hvis
rettigheder i henhold til loven er krænket, tilkendes en godtgørelse.
sagen angår for højesteret, hvor stor en godtgørelse a skal tilkendes i henhold til § 8, stk. 1.
i forarbejderne til lovens § 8, stk. 1, er som eksempel på en krænkelse af lønmodtagerens ret-
tigheder nævnt, at lønmodtageren har fået pålæg om arbejde, der medfører, at arbejdstiden
overstiger 48-timers grænsen i § 4. der er ikke i øvrigt anført noget om niveau eller kriterier
for udmåling af den godtgørelse, der kan tilkendes lønmodtageren i medfør af § 8.
det fremgår af arbejdstidsdirektivet, at dets bestemmelser om en maksimal ugentlig arbejdstid
har til formål at beskytte arbejdstagernes sikkerhed og sundhed.
eu-direktivet giver mulighed for, at en medlemsstat under visse nærmere betingelser kan
undlade at gennemføre forbuddet mod, at arbejdstagerens gennemsnitlige arbejdstid i en 4-
måneders periode overstiger 48 timer pr. uge, hvis arbejdstageren har samtykket i at udføre
arbejde ud over denne grænse. denne mulighed er ikke benyttet i den danske gennemførelses-
lov.
godtgørelse efter lovens § 8, stk. 1, i anledning af overskridelse af 48-timers grænsen i lovens
§ 4 er ikke en kompensation for et økonomisk tab, men en godtgørelse for den særlige ar-
bejdsbelastning, som overtrædelsen af § 4 indebærer.
                                                - 8 -
højesteret finder, at godtgørelse i medfør af lovens § 8, stk. 1, ved overtrædelse af lovens § 4
som udgangspunkt bør udmåles til 25.000 kr., medmindre der er særlige holdepunkter for at
gå op eller ned.
formildende omstændigheder, der taler for at udmåle en godtgørelse under 25.000 kr. eller i
særlige tilfælde ingen godtgørelse, kan f.eks. være, at overskridelsen af 48-timers grænsen er
bagatelagtig, eller at der i øvrigt er tale om en enkeltstående, tilfældig eller undskyldelig over-
skridelse, og arbejdsgiveren straks har taget skridt til at undgå gentagelser.
skærpende omstændigheder, der taler for at udmåle en godtgørelse på over 25.000 kr. og op
til 50.000 kr., kan f.eks. være, at overskridelsen af 48-timers grænsen har et meget betydeligt
omfang eller i øvrigt er foregået i flere eller længere perioder. det kan også tale for at udmåle
en godtgørelse på over 25.000 kr., hvis lønmodtageren har fået pålæg om at arbejde ud over
48-timers grænsen, eller arbejdsgiveren har truet med afskedigelse, hvis lønmodtageren ikke
ville udføre sådant arbejde. det samme gælder, hvis lønmodtageren ikke har fået betaling for
overarbejdet. i ganske særlige tilfælde, f.eks. hvis der foreligger flere forskellige skærpende
omstændigheder, kan der udmåles en godtgørelse på over 50.000 kr.
som ovenfor anført arbejdede a gentagne gange inden for en flerårig periode ud over lovens
48-timers grænse, og i flere referenceperioder arbejdede han betydeligt ud over grænsen. han
udførte dette overarbejde efter eget ønske og har modtaget fuld betaling herfor.
under hensyn til de omfattende og gentagne overskridelser af 48-timers grænsen tiltræder
højesteret, at godtgørelsen til a er fastsat til 50.000 kr.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
                                       thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
3f som mandatar for a skal i sagsomkostninger for højesteret betale 25.000 kr. til x
entreprenør & maskinstation ved b.
                                              - 9 -
det idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms
afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
                             højesterets dom
                       afsagt fredag den 10. september 2010
sag 30/2009
(1. afdeling)
helle midtgaard,
jesper levin aamand og
luke simmonds
(advokat jens jordahn for alle)
mod
nykredit forsikring a/s
og
lokal forsikring g/s
(advokat morten erritzøe christensen for begge)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 7. december 2007 og af østre
landsrets 9. afdeling den 2. oktober 2008.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, peter blok, lene pagter kristensen,
marianne højgaard pedersen og michael rekling.
påstande
appellanterne, helle midtgaard, jesper levin aamand og luke simmonds, har nedlagt føl-
gende påstande:
1. stadfæstelse af byrettens dom.
                                                 - 2 -
2. nykredit forsikring a/s og lokal forsikring g/s skal solidarisk betale 250.000 kr. med
    renter fra den 10. oktober 2008.
påstand 2 vedrører tilbagebetaling af det beløb, som landsretten dømte helle midtgaard, je-
sper levin aamand og luke simmonds til at betale i sagsomkostninger for byret og landsret,
og som disse har betalt den 10. oktober 2008 forud for anketilladelsen.
de indstævnte, nykredit forsikring og lokal forsikring, har påstået stadfæstelse af landsret-
tens dom.
supplerende sagsfremstilling
i forsikringsbetingelserne for ejerskifteforsikringen, hvorfra der også er citeret i byrettens
dom, hedder det i pkt. 3.3, litra a:
       ”3.3
       dækningen er betinget af:
   a) at skaden/årsagen til skaden er til stede ved købers overtagelse af ejendommen, …”
anbringender
helle midtgaard, jesper levin aamand og luke simmonds har til det, som nykredit forsik-
ring og lokal forsikring har anført med støtte i forsikringsbetingelsernes pkt. 3.3, litra a, an-
ført, at årsagen til skaderne var til stede ved overtagelserne af de respektive lejligheder i 2000
og 2001. det er nykredit forsikring og lokal forsikring, der har bevisbyrden for, at årsagen
til skaderne skyldes forhold efter overtagelserne, og denne bevisbyrde er ikke løftet.
vedrørende påstand 2 har helle midtgaard, jesper levin aamand og luke simmonds anført,
at princippet i rentelovens § 8 a fører til, at de har krav på renter af det betalte sagsomkost-
ningsbeløb fra betalingstidspunktet.
nykredit forsikring og lokal forsikring har under henvisning til forsikringsbetingelsernes
pkt. 3.3, litra a, yderligere anført, at helle midtgaard, jesper levin aamand og luke sim-
monds ikke har bevist, at der på tidspunktet for ejendommens overtagelse objektivt set forelå
                                                - 3 -
sætninger i et omfang som beskrevet i skønsrapporten, herunder at der på tidspunktet for
ejendommens overtagelse forelå risiko for kollaps.
vedrørende helle midtgaard, jesper levin aamand og luke simmonds’ påstand 2 har ny-
kredit forsikring og lokal forsikring anført, at dette spørgsmål må indgå i højesterets sam-
lede omkostningsfastsættelse. forsikringsselskaberne kan alene pålægges at forrente det sag-
somkostningsbeløb, som højesteret i givet fald måtte tilkende helle midtgaard, jesper levin
aamand og luke simmonds, efter bestemmelsen i rentelovens § 8 a.
regelgrundlaget
i § 2, stk. 1, i lov nr. 391 af 14. juni 1995 om forbrugerbeskyttelse ved erhvervelse af fast
ejendom m.v. hedder det:
       ”§ 2.
       har køberen fra sælgeren modtaget en rapport om bygningernes fysiske tilstand (en til-
       standsrapport) og oplysning om ejerskifteforsikring, jf. §§ 4 og 5, kan køberen ikke over
       for sælgeren påberåbe sig, at en bygnings fysiske tilstand er mangelfuld, jf. dog stk. 2-6.
       køberen kan heller ikke over for sælgeren påberåbe sig, at en fejl burde have været
       nævnt i tilstandsrapporten.”
ved lov nr. 437 af 31. maj 2000 ændredes bl.a. § 5, stk. 1, nr. 1, i loven, således at ordene
”eller er klart forkert beskrevet” blev indsat i bestemmelsen. herefter har § 5, stk. 1, nr. 1,
følgende ordlyd:
       ”§ 5.
       oplysning om ejerskifteforsikring skal for at have de i § 2 nævnte retsvirkninger være
       skriftlig og indeholde en meddelelse fra et forsikringsselskab om,
   1) på hvilke vilkår køberen kan tegne en forsikring vedrørende ejendommen, som i mindst
       5 år efter overtagelsesdagen og med mulighed for forlængelse til i alt mindst 10 år dæk-
       ker for fejl ved bygningernes fysiske tilstand, der var til stede ved købers overtagelse af
       ejendommen, og som ikke er nævnt eller er klart forkert beskrevet i tilstandsrapporten,
       …”
i bemærkningerne i lovforslaget hedder det om denne ændring bl.a. (folketingstidende 1999-
2000, tillæg a, l 152, side 4161):
       ”med den foreslåede ændring præciseres det, at den ejerskifteforsikring, som tilbydes
       køberen, ikke kun skal dække fejl, der slet ikke er omtalt i tilstandsrapporten, men også
       fejl, som nok er berørt i rapporten, men som er beskrevet misvisende eller klart ufyl-
       destgørende, således at køberen ikke på grundlag af rapporten har haft mulighed for at
                                                 - 4 -
       tage fejlens reelle karakter, omfang eller betydning i betragtning ved sin beslutning om
       at købe ejendommen.
       den foreslåede tilføjelse til bestemmelsen tager som nævnt sigte på klart ufyldestgø-
       rende eller misvisende beskrivelser i tilstandsrapporten. udtrykket ”forkert beskrevet”
       er et objektivt kriterium i den forstand, at det er uden betydning, om der eventuelt vil
       kunne gøres erstatningskrav gældende mod den bygningssagkyndige. udtrykket omfat-
       ter både tilfælde, hvor fejlens fysiske karakter og omfang er forkert beskrevet, og til-
       fælde, hvor fejlen er forkert kategoriseret med hensyn til dens betydning og behovet for
       udbedring, jf. de anvendte rapportskemaers inddeling af skaderne i kategorierne k0-k3.
       det vil bero på en konkret vurdering, om en beskrivelse i tilstandsrapporten er ”klart”
       forkert. det er ikke i sig selv tilstrækkeligt, at den bygningssagkyndiges faglige be-
       dømmelse af et forhold kan anfægtes, og afvigelser, der er uden væsentlig praktisk be-
       tydning for en køber, falder også uden for. det afgørende er, om en køber på grundlag
       af rapportens beskrivelse af det pågældende forhold har været tilstrækkeligt advaret om
       fejlens karakter, omfang og betydning.
       forsikringen skal f.eks. dække i tilfælde, hvor det i tilstandsrapporten er anført, at der er
       revner i muren, som ikke behøver at blive udbedret, men hvor det viser sig, at de pågæl-
       dende revner er sætningsrevner, som skyldes udbedringskrævende mangler ved funde-
       ringen (en ”k1- skade”, der viser sig at være en ”k3-skade”). er det derimod anført i
       tilstandsrapporten, at et bestemt forhold bør undersøges nærmere (kategori ”un”), skal
       forsikringen ikke dække de fejl, der må antages at ville være blevet opdaget ved en så-
       dan grundigere sagkyndig undersøgelse.”
i den dagældende bekendtgørelse nr. 542 af 30. juni 1999 om huseftersynsordningen hedder
det i § 6 og § 14 bl.a.:
       ”§ 6. den bygningssagkyndige skal
       1) følge by- og boligministeriets retningslinier for gennemgang af bygninger og for af-
       givelse af tilstandsrapport på grundlag af gennemgangen,
       …
       5) ved rapporteringen benytte de skemaer, som udleveres af sekretariatet for husefter-
       syn, …
       § 14. tilstandsrapporten indeholder resultatet af bygningsgennemgangen og afgives på
       særlige skemaer, jf. § 6, nr. 5. …”
i skemaerne for tilstandsrapporterne udarbejdet i den foreliggende sag er følgende anført om
karakterskalaen:
       ”ib: ingen bemærkninger
       k0: kosmetiske skader
                                                - 5 -
       beskriver skader eller forhold, som kan påvirke købers indtryk af ejendommen.
       k1: mindre alvorlige skader
       beskriver skader, som ikke har nogen indflydelse på bygningsdelens eller bygningens
       funktion.
       k2: alvorlige skader
       beskriver skader, som medfører, at bygningsdelens funktion svigter inden for oversku-
       elig tid. dette vil ikke medføre skader på andre bygningsdele.
       k3: kritiske skader
       beskriver skader, som vil medføre, at bygningsdelens funktion svigter inden for over-
       skuelig tid. dette svigt risikerer at medføre skader på andre bygningsdele.
       un: bør undersøges nærmere
       beskriver forhold, hvis konsekvens ikke kan fastlægges tilstrækkelig ved den visuelle
       gennemgang. det kan være en alvorlig skade. derfor bør art, omfang og konsekvens al-
       tid afklares.”
i bekendtgørelse nr. 705 af 18. juli 2000 om dækningsomfanget for ejerskifteforsikringer i
henhold til lov om forbrugerbeskyttelse ved erhvervelse af fast ejendom m.v. hedder det bl.a.:
       ”§ 1.
       tilbud på ejerskifteforsikring, jf. lovens § 5, stk. 1, nr. 1, og stk. 2, skal for at kunne
       medføre de i lovens § 2 nævnte retsvirkninger opfylde følgende betingelser ud over
       dem, der fremgår af lovens § 5:
       1)       tilbudet skal indeholde vilkår om dækningsomfanget, der medfører mindst
                samme dækning som de vilkår, der er anført i bilaget til denne bekendtgørelse.
                der kan dog på grundlag af oplysninger i en foreliggende tilstandsrapport tages
                forbehold for dækning vedrørende bestemte bygningsdele.
                …
       3)       det skal fremgå af tilbudet, om og i givet fald på hvilke punkter
                dækningsomfanget er udvidet i forhold til de vilkår, der er anført … og i bila-
                get.”
i bilaget til bekendtgørelsen hedder det bl.a.:
       ”bilag
                                               - 6 -
       dækningsomfang for ejerskifteforsikringer, der tilbydes i henhold til lov om forbruger-
       beskyttelse ved erhvervelse af fast ejendom m.v.
       …
       2)     forsikringen dækker udbedring af aktuelle skader samt fysiske forhold ved
              bygningerne, der giver nærliggende risiko for skader på de forsikrede bygninger
              eller bygningsdele.
              ved skade forstås brud, lækage, deformering, svækkelse, revnedannelse,
              ødelæggelse eller andre fysiske forhold i bygningen, der nedsætter bygningernes
              værdi eller brugbarhed nævneværdigt i forhold til tilsvarende intakte bygninger
              af samme alder i almindelig god vedligeholdelsesstand. manglende bygnings-
              dele kan være en skade.
              ved nærliggende risiko for skade forstås, at der erfaringsmæssigt vil udvikle sig
              en skade, hvis der ikke sættes ind med særligt omfattende vedligeholdelsesarbej-
              der eller andre forebyggende foranstaltninger.
       3)     forsikringen dækker skader/skadesrisici, som var til stede, da køberen overtog
              ejendommen, og som konstateres og anmeldes i forsikringstiden.
       4)     følgende er undtaget fra den anførte forsikringsdækning:
              - forhold, som er nævnt i tilstandsrapporten, medmindre forholdet er klart forkert
              beskrevet i rapporten. et forhold anses for klart forkert beskrevet, hvis beskrivel-
              sen er misvisende eller klart ufyldestgørende, således at en køber ikke på grund-
              lag af rapporten har haft mulighed for at tage forholdets reelle karakter, omfang
              eller betydning i betragtning.
       …
              - forhold, som det godtgøres, at køberen havde kendskab til, før køberen overtog
              eller på lignende måde fik rådighed over ejendommen.”
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, der er anført af byretten, tiltræder højesteret, at helle midtgaard, jesper levin
aamand og luke simmonds måtte være klar over, at ejendommen havde sætningsproblemer
beskrevet ved karaktererne k1 og k2, men at det ikke er bevist, at de forud for overtagelsen
af deres andele af ejendommen havde kendskab til, at sætningsskaderne ville udvikle sig så
hurtigt og voldsomt, som det senere har vist sig at være tilfældet, således at ekstrafundering af
ejendommen ville blive nødvendig. de nu konstaterede sætningsskader er derfor ikke undta-
get fra forsikringsdækning i medfør af forsikringsbetingelsernes pkt. 4, litra e (jf. bilaget til
bekendtgørelsen om dækningsomfanget, pkt. 4, om forhold, som køberen havde kendskab til
før overtagelsen).
                                                  - 7 -
af de samme grunde må sætningsskaderne objektivt set anses for klart forkert beskrevet i til-
standsrapporterne. disse beskrev således skaderne med karakteren k1 og k2 og ikke med k3
eller un, og det fremgik heller ikke på anden måde, herunder af henvisningen til geoteknisk
instituts rapport af 27. juni 1996, at der var risiko for, at sætningerne ville udvikle sig på en
sådan måde, at en ekstrafundering af ejendommen ville blive nødvendig. helle midtgaard,
jesper levin aamand og luke simmonds har derfor ikke fået sådanne oplysninger, at de har
haft mulighed for at tage sætningsskadernes reelle betydning i betragtning. de nu konstate-
rede sætningsskader er herefter heller ikke undtaget fra forsikringsdækning i medfør af forsik-
ringsbetingelsernes pkt. 4, litra a (jf. bilaget til bekendtgørelsen om dækningsomfanget, pkt. 4,
første underpunkt).
forsikringsselskabernes anbringende om, at dækning er undtaget i medfør af forsikringsbetin-
gelsernes pkt. 3.3., litra a (jf. bilaget til bekendtgørelsen om dækningsomfanget, pkt. 3), kan
ikke tages til følge, da det må lægges til grund, at årsagen til sætningsskaderne er, at huset er
funderet på et ikke funderingsegnet jordlag, og at årsagen til skaderne således var til stede ved
helle midtgaard, jesper levin aamand og luke simmonds’ overtagelse af deres andele af
ejendommen.
højesteret tager herefter helle midtgaard, jesper levin aamand og luke simmonds’ påstand
1 om stadfæstelse af byrettens dom til følge.
efter sagens udfald skal der ske tilbagebetaling af sagsomkostningsbeløbet på 250.000 kr.,
som helle midtgaard, jesper levin aamand og luke simmonds har betalt i henhold til lands-
rettens dom, og højesteret finder, at der i denne sag foreligger sådanne særlige forhold, at
beløbet som påstået bør forrentes fra betalingsdagen.
højesteret tager således også helle midtgaard, jesper levin aamand og luke simmonds’
påstand 2 til følge.
de sagsomkostninger, som forsikringsselskaberne skal betale, er fastsat til dækning af advo-
katudgift for byret, landsret og højesteret med 300.000 kr. og af retsafgift for byret og høje-
steret med 108.460 kr., i alt 408.460 kr.
                                            - 8 -
                                   thi kendes for ret:
byrettens dom stadfæstes.
nykredit forsikring a/s og lokal forsikring g/s skal solidarisk til helle midtgaard, jesper
levin aamand og luke simmonds betale 250.000 kr. med rente efter renteloven fra den 10.
oktober 2008.
i sagsomkostninger for byret, landsret og højesteret skal nykredit forsikring a/s og lokal
forsikring g/s solidarisk betale 408.460 kr. til helle midtgaard, jesper levin aamand og
luke simmonds.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. sagsom-
kostningsbeløbet på 408.460 kr. forrentes efter rentelovens § 8 a.
                                          --oo0oo--
                              udskriftens rigtighed bekræftes.
                                       højesteret, den


text:
 -
                                    udskrift
                                        af
                     sø- og handelsrettens dombog
                                   ──────────
den 20. juni 2000 blev af skifteretten i sagen
p-0040-99
torben søndergaard
(advokat steen klein)
   mod
lyngby boligkontor aps under konkurs
(kurator sten hellstrøm-møller v/ advokat henrik sjørslev)
afsagt sålydende
                                     d o m:
under denne sag har anmelderen, torben søndergaard, nedlagt påstand om, at boet, lyngby
boligkontor aps under konkurs ved kurator, advokat sten hellstrøm-møller, tilpligtes at
anerkende anmelderens fordring på 39.078,67 kr. som separatistkrav i henhold til
konkurslovens § 82. beløbet er påstået forrentet i overensstemmelse med rentelovens
bestemmelser fra sagens anlæg, den 10. november 1999.
boet har påstået frifindelse, subsidiært frifindelse mod betaling af 33.548,11 kr.
                                                - 2 -
det påståede beløb udgør et depositum på 39.078,67 kr., som af en lejer blev betalt for et
lejemål tilhørende anmelderen.
i sagen er det omtvistet, hvorvidt dette depositum, som blev afleveret sammen med en
underskrevet lejekontrakt på lyngby boligkontor aps' adresse på fristdagen den 16. november
1998 og samme dag indsat på klientkonto hos lyngby boligkontor aps' advokat lars borring,
er omfattet af konkursmassen eller giver anmelderen separatiststatus.
sagens nærmere omstændigheder er følgende:
i september 1998 indgik anmelderen en aftale med lyngby boligkontor aps om at formidle
fremleje af anmelderens boliglejemål.
den 11. november 1998 orienterede advokat lars borring på vegne lyngby boligkontor aps
selskabets kreditorer om, at selskabets ledelse var bekymret over den økonomiske situation og
ønskede en løsning med kreditorerne. af brevet fremgår det blandt andet:
"... hvis en løsning skal gennemføres, skal den have tilslutning fra en stor del af kreditorerne.
... de må samtidigt have forståelse for, at der ikke i denne situation vil kunne udbetales beløb
til nogen kreditorer overhovedet, idet enhver betaling vil kunne omstødes ved evt. konkurs.
samtidigt kan jeg oplyse, at alle indbetalinger til selskabet fra d.d. og indtil en løsning er
gennemført vil blive indsat på separat klientkonto til fordel for rette kreditor. ...".
af en vedlagt redegørelse fremgår det blandt andet:
"... nuværende kreditorer
der er som anført 3 typer kreditorer, nemlig
a. udlejere med huslejetilgodehavender
b. udlejere, hvor deposita i dag skal afregnes overfor
   lejere, hvor udlejer jo hæfter for betaling, og
c. udlejere, hvor deposita senere skal afregnes overfor
   lejere.
a: huslejetilgodehavender kan ikke udbetales, og skal
                                                 - 3 -
   derfor indestå som lån i selskabet.
b: deposita må af udlejer i dag betales til lejer, og
   selskabets heraf følgende gæld til udlejer må
   ligeledes indestå som lån fra udlejer til selskabet.
c: deposita må af udlejer på forfaldstidspunktet betales
   til lejer, og selskabets heraf følgende gæld til
   udlejer må ligeledes indestå som lån fra udlejer til
   selskabet.
disse samlede lån vil af selskabet blive forrentet fra lånetidspunktet med diskonto + 5 % og vil
blive afviklet med halvårlige ydelser og vil forventelig være indfriede i løbet af 5-6 år, jfr.
nærmere nedenfor.
...
ad den fortsatte drift
...
alle deposita vil fremover blive indsat på særskilt hertil oprettet bankkonto.
...
såfremt ordningen vil kunne gennemføres, har jeg overfor selskabet indvilget i at forestå den
overordnede styring af selskabet som direktør, ligesom jeg i min egenskab af selskabets
advokat sammen med selskabets statsautoriserede revisor, baltzer revision, kbh., løbende vil
sikre tilstedeværelse af alle deposita- og huslejebeløb på de respektive særskilte konti. ..."
den 16. november 1998 indgav lyngby boligkontor aps' ledelse uden advokat lars borrings
viden konkursbegæring. ved dekret afsagt den 20. november 1998 blev selskabet taget under
konkursbehandling i sø- og handelsrettens skifteafdeling med fristdag den 16. november 1998.
som kurator er udpeget advokat sten hellstrøm-møller.
ved skrivelse af 23. november 1998 redegjorde advokat lars borring over for kurator for
modtagelsen af det i sagen omhandlede beløb. af skrivelsen fremgår blandt andet:
"... efter min cirkulæreskrivelse af 11/11 til diverse kreditorer rettede en potentiel lejer
henvendelse omkring et lejemål, der var i kommission. henvendelsen skete den 16. november,
før det tidspunkt hvor jeg havde fået oplyst, at konkursbegæring var blevet indleveret.
undertegnede modtog derfor lejers underskrift og indbetaling.
                                               - 4 -
der er for mig under disse omstændigheder ingen tvivl om, at dette lejemål ikke vedrører
konkursboet og at udlejers midler, da indbetaling skete til mit kontor, er separeret, men for
god ordens skyld vil jeg foretrække, at de foretager afregning overfor udlejer.
jeg vedlægger kopi af skrivelse af 10/11 1998 til irans ambassade med opgørelse på ialt kr.
39.078,67, hvilket beløb er indbetalt til mit kontor. jeg vedlægger endvidere kopi af skrivelse
af 16/11 til udlejer samt den originale lejekontrakt.
...
boligkontorets honorar mener jeg under disse omstændig heder bør indgå sammen med de hos
mig deponerede beløb til sikring af min bistand, lønbetalinger m.v. jeg tillader mig derfor at
fradrage honoraret på 5.530,56 og vedlægger differencen kr. 33.548,11 i check, idet jeg på det
foreliggende grundlag er af den opfattelse, som ovenfor anført, at de herefter skal afregne
dette beløb til udlejer samtidig med, at udlejer skal have den originale lejekontrakt til videre
foranstaltning. ...".
ved cirkulæreskrivelse af 27. november 1998 meddelte kurator kreditorerne, at han ikke fandt
grundlag for at videreføre selskabets virksomhed eller for at indtræde i bestående
administrations- eller formidlingsaftaler. i oversigt af 10. december 1998 til kreditorerne
oplyste kurator blandt andet følgende vedrørende selskabets aktiver:
"...
5.
afregnet indestående på klientkonto hos advokat lars borring kr. 80.628,00.
førnævnte beløb vedrører 2 umiddelbart forinden konkursen indgåede lejemål. lejerne har
indbetalt på den advokat lars borring tilhørende klientkonto. det vil være nærmere at
undersøge for kurator i hvilket omfang udlejerne af disse lejemål måtte være separatister til de
indbetalte beløb, hvorfor aktivet foreløbigt optages til erindringsværdi kr. 1,00
...
6.
yderligere indestående hos advokat lars borring, der ifølge det for kurator oplyste andrager kr.
40.000,00.
beløbet er endnu ikke afregnet til konkursboet, idet bemærkes, at lars borring har gjort
gældende at have modtaget beløbet som forudbetaling for sit honorarkrav. aktivet optages
foreløbig til erindringsværdi kr. 1,00
...
aktiver i alt     kr. 469.237,80
                                                - 5 -
...
ii. passiver:
...
3. den selskabet påhvilende simple gæld jf. konkurslovens § 97 - optages anslået til
                          kr. 6.000.000,00
passiver i alt               kr. 6.500.000,00
..."
ved skrivelse af 9. juli 1999 meddelte kurator anmelderen, at han havde afgivet følgende
indstilling til prøvelse af anmelderens krav i boet:
"... den simple fordring indstilles udsat i medfør af konkurslovens § 130, stk. 3.
indledningsvis bemærkes, at betaling af det omhandlede beløb kr. 39.078,67 er sket forinden
konkursdekretets afsigelse. betaling er pr. check tilgået lyngby boligkontor aps' daværende
advokat, advokat lars borring, der har hævet checken og efter modregning af lyngby bolig-
kontor aps' formidlingshonorar - til sikring af advokat lars borrings eget honorarkrav - har
afregnet differencebeløbet - eller kr. 33.548,11 - til konkursboet.
ydermere bemærkes, at lyngby boligkontor aps ikke har været forpligtet til at holde de
oppebårne beløb adskilt fra selskabets øvrige midler.
det anmeldte krav om separatiststilling indstilles afvist, idet bemærkes, at de af det
konkursramte selskab oppebårne betalinger af huslejer og deposita ikke har været adskilt fra
selskabets øvrige midler - ligesom selskabet ej heller har haft pligt hertil. de omhandlede beløb
er således forinden konkursen indgået i boets almindelige masse.
...".
den 10. august 1999 blev der på kurators kontor med deltagelse af anmelderen afholdt
fordringsprøvelse af anmelderens krav. kurator fastholdt sin indstilling.
ved skrivelse af 4. november 1999 redegjorde advokat lars borring på foranledning af
anmelderens advokat over for denne for forløbet omkring indbetalingen af det omhandlede
depositum. af skrivelsen fremgår blandt andet:
"...
den 16/11 1998 ankommer til lyngby boligkontor aps en repræsentant fra den iranske
ambassade med dels en lejekontrakt, dels en check på depositum m.v.
                                              - 6 -
en medarbejder fra lyngby boligkontor aps retter henvendelse til mig. dengang var der
kontorfællesskab mellem lyngby boligkontor aps og mig, idet jeg rent faktisk havde udlejet en
del af mine kontorer til lyngby boligkontor aps. jeg talte herefter med repræsentanten fra den
iranske ambassade, der til mig afleverede såvel lejekontrakt som check.
det var således fuldstændigt klart, at lyngby boligkontor aps afviste at modtage lejekontrakt
og betaling og at det var mig personligt, der modtog betaling fra ambassaden.
det er efter min opfattelse således ukorrekt, når advokat henrik sjørslev anfører, at det var en
medarbejder i lyngby boligkontor aps der foranledigede, at den af boligkontoret modtagne
check blev indsat på min klientkonto.
da jeg modtog checken, indsatte jeg den på den klientkonto, jeg havde oprettet til lyngby
boligkontor aps, hvilken konto bærer navnet "lyngby boligkontor - rekonstruktion".
jeg modtog derfor efter min opfattelse beløbet under de forudsætninger, jeg havde anført i min
cirkulæreskrivelse til diverse kreditorer.
beløbet er således efter min opfattelse aldrig indgået til lyngby boligkontor aps.
det er korrekt, at jeg ved min afregning af beløbet til advokat henrik sjørslev fratrak lyngby
boligkontor aps' salær som fortsat henstod på min konto og som herefter indgik i min
afregning, men det mener jeg ikke har noget med sagen at gøre. det er min opfattelse, at
lyngby boligkontor aps havde optjent sit salær førend konkursdag.
det er således fortsat min opfattelse, at depositumbeløbet aldrig er indgået i lyngby
boligkontor aps' økonomi.
...".
efter en yderligere henvendelse til kurator udtog anmelderens advokat den 10. november 1999
stævning mod boet.
der er under domsforhandlingen afgivet forklaring af anmelderen og af advokat lars borring.
anmelderen har forklaret, at det var på anbefaling af nogle bekendte, at han i september
1998 henvendte sig til lyngby boligkontor aps med henblik på fremleje af sin lejlighed i to år.
han indgik en formidlingsaftale, men hørte herefter ikke noget fra boligkontoret. i slutningen af
november 1998 fortalte nogle naboer ham, at der var flyttet nogle iranere ind i lejligheden.
efter at have ringet forgæves til lyngby boligkontor aps henvendte han sig til den iranske
ambassade, hvor han fik at vide, at der var betalt depositum for lejemålet.
                                                 - 7 -
advokat lars borring har vedstået sine skriftlige redegørelser i sagen og har endvidere
forklaret, at lyngby boligkontor fra 1984 og frem til slutningen af 1997 var ejet af hans
tidligere samarbejdspartner, advokat bent aage siim og dennes hustru. hans samarbejde med
advokat bent aage siim var ophørt i 1990, men i 1995 var lyngby boligkontor aps flyttet ind i
lejede lokaler hos ham. boligkontorets lokaler var beliggende ved indgangen til hans egne
kontorlokaler og forbundet med disse med en lang gang. man skulle således passere
boligkontorets lokaler for at komme hen til hans kontorlokaler. i 1997 blev lyngby boligkontor
aps solgt til olav rohde, som i slutningen af 1998 rettede henvendelse til ham, fordi selskabet
ikke var i stand til at betale sine kreditorer. efter møde med blandt andet en af selskabets
medarbejdere og revisoren fremkom forslaget til kreditorerne af 11. november 1998. det var
indlysende, at selskabet var insolvent, og han gav instruks om, at der ikke måtte modtages
indbetalinger. der blev efterfølgende modtaget to indbetalinger, hvoraf det omhandlede
depositum var den ene. den pågældende indbetaling skete ved, at en ansat i lyngby
boligkontor aps kom hen på hans kontor og fortalte, at der på boligkontoret stod en mand
med en underskreven lejekontrakt og en check. han bad medarbejderen sende manden hen til
sig, og her tog han imod lejekontrakt og checken, som han satte ind på sin klientkonto. den
efterfølgende skrivelse til den iranske ambassade, om hvad der skulle betales, blev udfærdiget
af boligkontorets medarbejder. det var af forsigtighed, at han valgte at afregne via kurator i
stedet for direkte over for udlejer. det var på sigt meningen, at kontoen med betegnelsen
"lyngby boligkontor - rekonstruktion" skulle splittes op på de enkelte udlejere. det nåede han
imidlertid ikke, før selskabet gik konkurs.
anmelderen har til støtte for sin påstand gjort gældende,
at det af irans ambassade indbetalte beløb stedse har været holdt adskilt fra det senere
konkursramte selskabs øvrige midler som indsat på klientkonto hos advokat lars borring, og
at der er sket den for opnåelse af separatiststatus fornødne individualisering.
anmelderen har uddybende anført, at det indbetalte beløb ikke er indgået i lyngby boligkontor
aps' formuesfære, idet det blev indbetalt på advokat lars borrings klientkonto. beløbet var
således øremærket til udbetaling til anmelderen. det forhold, at advokat lars borring har fo-
retaget modregning i en del af beløbet, kan ikke medføre, at indbetalingen kan anses for
sammenblandet med konkursboets øvrige formue.
                                               - 8 -
boet har til støtte for sin påstand om, at anmelderen ikke kan anerkendes som separatist til en
del af det omhandlede beløb på klientkontoen, gjort gældende,
at det påstævnte beløb på 39.078,67 kr. er indgået i boets almindelige masse før konkursen,
idet den omhandlede check er udstedt og indløst forinden konkursens indtræden og indgået på
boets klientkonto hos advokat lars borring,
at lyngby boligkontor aps nu under konkurs ikke har været forpligtet til at holde det
oppebårne beløb adskilt fra selskabets øvrige midler,
at det omhandlede beløb ikke har været tilstrækkeligt adskilt fra selskabets øvrige midler, idet
det særligt bemærkes,
at advokat lars borring alene har foretaget delvis afregning til konkursboet af det oppebårne
beløb. det afregnede beløb på 33.548,11 kr. udgør advokat lars borrings videreafregning til
konkursboet af restbeløbet efter fradrag af det konkursramte selskabs honorar til sikring af
advokat lars borrings eget honorarkrav.
sagsøgte har uddybende anført, at checken ikke var indsat på en separat, men på en fælles
klientkonto hos advokat lars borring, og at dispositionsretten til denne konto frem til
konkurstidspunktet tilkom ledelsen i lyngby boligkontor aps. det er således uden betydning,
om der var tale om en almindelig bankkonto eller en klientkonto, idet kontoen uanset
intentionerne om en senere opsplitning var oprettet i boligkontorets navn. beløbet var heller
ikke det eneste, der inden konkursen blev indsat på den pågældende konto. der var intet selv-
stændigt aftaleforhold mellem advokat lars borring og de omhandlede lejere og udlejere, idet
advokat lars borring alene agerede som advokat og fuldmagtshaver for lyngby boligkontor
aps. endeligt kan anmelderens krav ikke overstige det beløb, som advokat lars borring har
afregnet over for boet efter fradrag af lyngby boligkontor aps' formidlingshonorar.
skifteretten skal udtale:
det er ubestridt, at der ikke var noget aftaleforhold mellem anmelderen og lyngby boligkontor
aps' advokat, ligesom der ikke var nogen pligt for boligkontoret til at holde det omhandlede
depositum adskilt fra selskabets øvrige formue.
ved modtagelsen af depositummet indsatte boligkontorets advokat det på en klientkonto, der
                                                - 9 -
var oprettet til boligkontoret som en sædvanlig klientkonto, og på hvilken der også indgik et
andet beløb fra en lejer. boligkontorets ledelse havde dispositionsret over kontoen, og bo-
ligkontorets advokat havde modregningsadgang.
uanset om meningen på sigt var at overføre de enkelte indbetalinger til separate konti lydende
på de enkelte udlejeres navne, findes det beløb, der ved konkursen i boligkontorets navn
indestod på klientkontoen, således ikke at have været holdt adskilt fra selskabets øvrige
formue på en sådan måde, at det ikke indgår i boets almindelige masse.
                                 thi kendes for ret:
boet, lyngby boligkontor aps under konkurs, frifindes for den af anmelderen, torben
søndergaard, nedlagte påstand.
anmelderen betaler inden 14 dage 7.500 kr. i sagsomkostninger til boet.
                                   jeanette melchior
                                       (sign.)
                          udskriftens rigtighed bekræftes
                         p. j. v. sø- og handelsretten, den