text:
- mne
                                    udskrift
                                        af
                      sø- & handelsrettens dombog
                                   ____________
                                      dom
afsagt den 2. august 2016.
h-74-15
                                 nonius
                                 (advokat henrik andersen)
                                 mod
                                 q apartments dk a/s
                                 (advokat anders lorentzen)
sagens baggrund og parternes påstande
sagens spørgsmål er, om der er værneting i danmark, eller om sagen skal afvises.
                                              -2-
dette spørgsmål er udskilt til særskilt forhandling og afgørelse i medfør af retsplejelo-
ven § 253, stk. 1 og 2.
sagsøgte, q apartments har nedlagt påstand om, at sagen afvises.
sagsøgeren, nonius har påstået sagen fremmet.
oplysningerne i sagen
ved stævning af 30. oktober 2015 anlagde nonius sag mod q apartments ved sø- og
handelsretten med påstand om betaling af 92.442,69 euro med tillæg af rente 8 % fra
den 1. november 2015. beløbet vedrører udestående betaling for de ydelser, som noni-
us havde leveret til q apartments i henhold til parternes aftale.
de nærmere omstændigheder er følgende:
nonius driver en it virksomhed, der leverer interaktive tv-løsninger til hoteller, hospi-
taler m.m. baseret på egen udviklet software.
q apartments disponerer over et større antal lejligheder i københavn, der på hotellig-
nende vilkår udlejes typisk for kortere perioder. de pågældende lejligheder er møble-
rede, herunder forsynet med tv.
den 2. juli 2012 sendte nonius et aftaleudkast til q apartments vedrørende levering af
en interaktiv tv-løsning til 650 af q apartments lejligheder.
den 25. juli 2012 indgik parterne en aftale om, at nonius skulle levere sin interaktive
tv-løsning til 350 af q apartments lejligheder i københavn. af såvel aftaleudkastet som
den endelige aftales artikel 13, pkt. 3 og artikel 15 fremgår følgende:
      ”…
                                       article thirteen
                                                   -3-
                                        termination of contract
       …
       in case of doubt or disputes between the two parties, in the manner of a technical
       nature in relation to operational functionality and goal, the matter shall be submit-
       ted to an expert appointed by common agreement. in case the parties do not come
       to an agreement on the appointment of an expert, then one will be appointed by
       the engineering faculty of porto. both parties agree that they will respect the deci-
       sion and adopt procedures for its implementation. the second party shall commu-
       nicate in writing to the first party the intention to terminate unilaterally, stating the
       reasons and justifying them, with a 60-day advance notification before the date of
       termination.
       …
                                             article fifteen
                                            applicable law
       the contract is governed by the law of the portuguese republic.
       any dispute concerning the interpretation, validity and performance of this con-
       tract shall be resolved between both parties amicably and, failure to reach an
       agreement shall be resolved by the district court of porto; expressly waiving any
       other court of law.
       …”
nonius leverede efterfølgende i overensstemmelse med kontrakten det til styring af
den interaktive tv-løsning nødvendige software inkl. tilpasning og installerede dette på
en af nonius ligeledes leveret server, som blev placeret hos q apartments. endvidere
leverede nonius 360 tilslutningsbokse (top-boxes) med kabler, fjernbetjening og tråd-
løst tastatur til installation i de 350 lejligheder.
efter at nonius havde installeret serveren med software på q apartments forretnings-
adresse og tilslutningsbokse med tilhørende kabler, fjernbetjening og trådløst tastatur i
et antal lejligheder, blev systemet afprøvet og godkendt, i hvilken forbindelse martin
lillegaard fra q apartments den 22. februar 2014 underskrev et ”customer acceptance
certificate” uden anmærkninger.
i marts 2014 ophørte q apartments med at betale de aftalte månedlige ydelser. da no-
nius rykkede for betaling, meddelte q apartments i juni 2014, at man holdt betalinger-
ne tilbage, fordi man mente, at det leverede system led af mangler.
                                            -4-
nonius har til brug for afgørelse af værnetingsspørgsmålet fremlagt en anden kontrakt
indgået mellem nonius og tredjemand, hvoraf fremgår en værnetingsklausul med
samme ordlyd som den, der er genstand for nærværende tvist.
forklaringer
søren meinertz har forklaret bl.a., at han blev partner i nonius i 2009, hvor han repræ-
senterede nonius i skandinavien. nonius har udviklet et ”in room infotainment sy-
stem”, som bruges på hoteller mv.
i november 2011 ringede martin lillegaard fra q management til ham. q management
havde hotellignende lejligheder flere steder i københavn, og de ønskede at undersøge
muligheden for, at q management fik sit eget netværk. da dette ikke kunne lade sig
gøre, genforhandlede han i stedet q managements aftale med tdc og opnåede heref-
ter en stor besparelse for q management.
parterne indgik aftale om, at nonius skulle levere sit ”in room infotainment-system”
med alle de services, der skulle bruges i lejlighederne, herunder tilkobling til internet
via tv-skærm, velkomsthilsen på tv-skærm, mulighed for at tjekke flyafgange, varme-
regulering på skærmen mv.
han udarbejdede først et tilbud, der gjaldt 750 enheder, hvilket var for dyrt for q ma-
nagement. han lavede herefter et tilbud på 350 enheder.
ifølge aftalen skulle q management selv tilpasse og installere systemerne i deres lejlig-
heder. han havde alene konfigureret systemerne.
q management stoppede pludseligt med at betale afdrag for systemerne. de forsøgte
herefter forgæves at indgå forlig.
                                                 -5-
parternes synspunkter
for sagsøger, nonius, er der i det væsentlige procederet i overensstemmelse med på-
standsdokumentet af 25. maj 2016, hvoraf bl.a. fremgår:
      ”den i sagen anvendte kontrakt (bilag 2), der er udarbejdet af sagsøger, er baseret på sag-
      søgers standardkontrakt. som det fremgår af artikel 15 indeholder denne en værnetings-
      aftale, hvorefter tvister mellem parterne skal afgøres af distriktsretten i porto. den på-
      gældende bestemmelse, der alene er til sagsøgers fordel, har ikke været forhandlet mel-
      lem parterne. sagsøger er derfor berettiget til, jfr. domskonventionens artikel 17, stk. 5 nu
      domsforordningens artikel 23, stk. 4, i stedet at anlægge sag ved sagsøgte hjemting i
      overensstemmelse med domsforordningens artikel 2. det bemærkes, at undertegnede af
      flere omgange har gjort sagsøgtes advokat opmærksom på, at sagsøger overvejede at an-
      lægge sagen ved sagsøgte hjemting. dette har ikke givet sagsøgte anledning til bemærk-
      ninger.
      når sagsøger har valgt at anlægge sagen ved sagsøgtes hjemting, er det fordi denne fin-
      der at det både processuelt og økonomisk er mere hensigtsmæssigt, idet den systemleve-
      rance der er baggrunden for tvisten befinder sig her.
      sagsøger er, forudsat at sagen fremmes ved nærværende ret, tillige indforstået med at sa-
      gen behandles efter dansk ret og at sagsøgte, såfremt denne ønsker det kan få udmeldt
      syn og skøn i overensstemmelse med retsplejelovens regler, dvs. at sagsøger tillige er
      indforstået med, at den i artikel 13, pkt. 3 foreskrevne fremgangsmåde vedrørende påbe-
      råbte mangler ved det af sagsøger leverede system ikke finder anvendelse i denne sag.
      til dokumentation for at kontrakten, bortset fra antal enheder og pris, ikke har været un-
      dergivet forhandling fremlægges første udkast dateret 2. juli 2012 *…+. som det vil kunne
      ses er den eneste ændring i forhold til kontrakten af 25. juli 2012 *…+ at antal enheder er
      reduceret fra 650 til 350, idet de resterende 300 enheder er lagt over i optionsaftalen *…+.
      som konsekvens er de månedlige betalinger i artikel 9 pkt. 2 reduceret fra € 7.800 til €
      4.200 med bibeholdelse af pris pr. lejlighed på €12. herudover er kontrakterne helt iden-
      tiske, hvilket også bekræftes af fremsendelsesmailen af 25. juli 2012 *…+ fra sagsøgers gi-
      useppe carpintieri til sagsøgtes martin lillegaard. som det ses er optionsaftalen også
      vedlagt denne mail. i denne er der alene ændret det nødvendige af hensyn til dennes ka-
      rakter af en supplementskontrakt. i forhold til det oprindelige udkast til kontrakt er det
      den eneste ændring, som sagsøgte har bedt om, nemlig en opdeling på to kontrakter,
      hvilket sagsøger som det ses har efterkommet.
      endelig fremlægges til dokumentation for at der er tale om en af sagsøger udarbejdet
      standard tillige en anden af sagsøgeres kontrakter til en i uk bosiddende kunde - sag
      cpe1400002 af 26. marts 2014 *…+.
      artikel 15 og 13 er således ikke et resultat af en forhandling. et vilkår i en international
      kontrakt udarbejdet af den ene part og gående ud på at tvistløsning skal ske ved domsto-
      lene i dennes hjemland og efter de her gældende retsregler er fastsat til fordel for denne,
      når det er en fravigelse af de alm. værnetingsregler der ellers ville gælde, medmindre der
                                                  -6-
      anføres konkrete omstændigheder som taler mod dette. sagsøgte har ikke anført sådanne
      omstændigheder.
      sagsøgte har herefter anført den ydelse sagsøger har leveret ikke i højere grad kan sted-
      fæstes til danmark end portugal. dette bestrides. som det fremgår af artikel 2 bestod
      ydelsen i central server der er placeret på sagsøgtes forretningssted, endvidere levering af
      350 boxe og 350 trådløse tastaturer til placering i 350 lejligheder i københavn, som sag-
      søgte administrer. herudover bestod ydelsen i en software tilpasning til kundens andre
      systemer, træning af sagsøgtes personale, vedligeholdelse og teknisk bistand alt nærmere
      beskrevet i til 2 til kontrakten. det forhold at de sidstnævnte ydelser varetages af sagsø-
      gers personale placeret i sagsøger hjemland / andetsteds ændre ikke ved at den leverede
      ydelse i al væsentlighed kan stedfæstes til danmark. sagsøger er i danmark repræsente-
      ret af søren meinertz – nonius danmark aps, som det fremgår af bilag 4. denne har bi-
      stået ved indgåelse af aftalen og i afviklingen af denne. sagsøgtes væring ved at betale er
      begrundet i at den leverede ydelse ikke fungerer og tvisten kan dermed også stedfæstes
      til danmark. et evt. syn og skøn til klarlæggelse om den leverede ydelse er behæftet med
      mangler vil også skulle ske i danmark. det er således procesøkonomisk en fordel af sa-
      gen i det hele behandles i danmark.
      endelig har sagsøgte gjort gældende at det af procesøkonomiske årsager er mere hen-
      sigtsmæssigt at sagen foretages i portugal og til støtte herfor anført at sagen efter lov-
      valgsbestemmelsen skal afgøres efter portugisisk ret. sagsøger går ud fra at dette beror
      på en lapsus, idet sagsøger i stævningen, forudsat at sagen behandles ved nærværende
      ret, ikke alene vil frafalde lovvalgsbestemmelsen, men tillige artikel 13.3 og evt. andre be-
      stemmelser i kontrakten der skulle kunne stille sig hindrende i vejen for at fremme sagen
      på en hensigtsmæssig måde ved nærværende ret.”
for sagsøgte, q apartments, er der i det væsentlige procederet i overensstemmelse med
påstandsdokumentet af 15. juni 2016, hvoraf bl.a. fremgår:
      ”der foreligger ingen aftale parterne imellem om at kontraktens lovvalgs- og værne-
      tingsbestemmelser frafaldes, hverken konkret eller stiltiende accepteret.
      generelt:
      uanset at sagsøger gør gældende at den indgåede kontrakt baserer sig på sagsøgers stan-
      dardkontrakt – hvilket sagsøger gør gældende til støtte for sit synspunkt om at kontrak-
      tens artikel 15 ikke har været genstand for forhandling mellem parterne – så er det et fak-
      tum, at sagsøger overfor sagsøgte ved kontraktens indgåelse har præsenteret sine sam-
      handelsvilkår som indeholdt lovvalgs- og værnetingsbestemmelser (artikel 15). disse
      lovvalgs- og værnetingsbestemmelser er tillige indarbejdet i kontraktens øvrige vilkår,
      herunder artikel 11, 13 og 14, hvor der direkte henvises til det aftalte lovvalg.
      dette har begge parter ved aftalens indgåelse forholdt sig til og accepteret, og dette må
      begge parter følgelig efterleve i tilfælde af tvister som denne.
      om lovvalgsaftalen:
                                           -7-
lovvalget er udtrykkeligt og omfatter aftalen i sin helhed. det bemærkes herunder at
lovvalget ikke alene omtales i aftalens artikel 15, men at der tillige i aftalens øvrige vilkår,
herunder artikel 11, 13 og 14, direkte henvises til det aftalte lovvalg.
aftalen er bindende mellem parterne jfr. rom-konventionens artikel 3 stk. 1, og sagsøgte
henholder sig hertil.
der er ikke grundlag for tilsidesættelse af lovvalgsaftalen, idet denne er udtrykkeligt ved-
taget mellem parterne ved indgåelsen af aftalen *…+.
det bestrides at sagsøgtes betalingsvægring grundet mangler ved sagsøgers ydelser skal
medføre at tvisten kan stedfæstes til danmark – hvilket i øvrigt også er irrelevant, idet
den relevante bedømmelse vedrører forholdet om hvor den for aftaleforholdet karakteri-
stiske ydelse har sin nærmeste tilknytning, hvilket in casu er portugal.
såfremt lovvalgsaftale ikke var indgået ville det under alle omstændigheder være portu-
gisisk lovgivning som skulle finde anvendelse, idet aftalen er underkastet loven i det land
som den har sin nærmeste tilknytning til, hvilket er portugal, jfr. rom-konventionens ar-
tikel 4 stk. 2.; det fastholdes at den ydelse der er karakteristisk for aftaleforholdet ikke er
betalingen men derimod indholdsleverancen (”software engineering and customization,
training, remote maintenance and technical support”, jfr. aftalens artikel 2) som ikke blev
foretaget i danmark. levering af bokse og tastaturer er sket med fragtmand, og instrukti-
on/support er sket telefonisk fra sagsøgers hjemsted i portugal. det skal hertil også be-
mærkes – jfr. nedenfor ad værnetingsaftalen – at kontraktens artikel 13 pkt. 3 specifikt
angiver at tvister mellem parterne om leverancens funktionalitet skal afgøres af en sag-
kyndig ekspert som udpeges af the engineering faculty of porto – også dette forhold
stedfæster leverancen nærmeste tilknytning til portugal.
sagsøgte gør gældende at det herefter kan lægges til grund at portugisisk lovgivning fin-
der anvendelse ved pådømmelse af parternes tvist.
om værnetingsaftalen:
parterne har ved aftalens artikel 15 stk. 2 indgået værnetingsaftale, hvorefter tvister mel-
lem parterne afgøres ved distriktsretten i porto, portugal. denne værnetingsaftale er gyl-
digt vedtaget mellem parterne jfr. domsforordningens artikel 25 stk. 1. der er ikke
grundlag for tilsidesættelse af værnetingsaftalen.
af kontraktens artikel 13, pkt. 3 fremgår specifikt at tvist mellem parterne vedrørende le-
verancens funktionalitet skal afgøres af en sagkyndig ekspert, som i tilfælde af uenighed
om valget heraf udpeges af the engineering faculty of porto. værnetingsaftalen i artikel
15 stk. 2 skal ses i nøje sammenhæng med bestemmelsen i kontraktens artikel 13 pkt. 3.
sagsøgte bestrider sagsøgers anbringende om at værnetingsaftalen ”… der alene er til
sagsøgers fordel … har ikke været forhandlet mellem parterne”; lovvalgsaftalen har i sa-
gens natur afgørende relevans for bedømmelse af parternes indbyrdes retsstilling og er
herunder tillige direkte anført i en række af aftalens øvrige bestemmelser, herunder afta-
lens artikel 11, 13 og 14, ligesom det specifikt af aftalens artikel 13 pkt. 3 fremgår at tvist
mellem parterne vedrørende leverancens funktionalitet skal afgøres af en sagkyndig eks-
pert, som i tilfælde af uenighed om valget heraf udpeges af the engineering faculty of
porto.
                                                 -8-
       sagsøgte gør således gældende at værnetingsaftalen afspejler det mellem parterne gyldigt
       vedtagne lovvalg samt det forhold at parterne i tilfælde af tvist vedrørende leverancens
       funktionalitet har vedtaget at efterleve indholdet af sagkyndig erklæring fra en ekspert
       udpeget af the engineering faculty of porto. der er herefter ikke grundlag for tilsidesæt-
       telse af værnetingsaftalen, da værnetingsaftalen ikke er indgået til fordel for sagsøger
       alene. det bemærkes i relation hertil tillige, at formuleringen i den tidligere gældende
       domskonventions artikel 17 stk. 5 ikke fremgår af nugældende domsforordning efter se-
       neste ændring heri.
       sagsøger bestrider sagsøgtes anbringende om at ”den systemleverance der er baggrun-
       den for tvisten befinder sig her”; parternes tvist (sagsøgtes indsigelser vedrørende væ-
       sentlige relevante mangler) vedrører den del af sagsøgtes ydelse som i aftalen *…+ i arti-
       kel 2 er beskrevet som ”software engineering and customization, training, remote main-
       tenance and technical support”. disse ydelser kan ikke i højere grad stedfæstes til dan-
       mark end til portugal hvor de er produceret, hvorfor der må henses til den af parterne
       vedtagne bestemmelse i aftalens artikel 13 stk. 3 (om at tvist mellem parterne vedrørende
       leverancens funktionalitet skal afgøres af en sagkyndig ekspert, som i tilfælde af uenig-
       hed om valget heraf udpeges af the engineering faculty of porto). der er således ej heller
       godsværnetingshensyn der kan begrunde tilsidesættelse af værnetingsaftalen.
       sagsøgte bestrider, at et eventuelt syn og skøn – som anført af sagsøger i duplikken – un-
       der alle omstændigheder ville skulle foretages i danmark; grundlæggende har parterne
       jo allerede gyldigt og bindende aftalt at tvister vedrørende funktionalitet afgøres af en
       sagkyndig ekspert udpeget af the engineering faculty of porto (hvilken aftale sagsøger
       ikke har bestridt gyldigheden af) og dels er ydelsen – jfr. det herom ovenfor anførte – i al
       væsentlighed produceret og leveret i portugal.
       sagsøgte gør gældende at procesøkonomiske hensyn tilsiger at værnetingsaftalen ikke til-
       sidesættes, idet den mellem parterne gyldigt vedtagne lovvalgsaftale i modsat fald ville
       medføre at nærværende sag ved dansk domstol skulle afgøres efter portugisisk lovgiv-
       ning – hvilket ville medføre uforholdsmæssige omkostninger for begge parter. dette be-
       ror ikke – som anført af sagsøger – på nogen ”lapsus”, idet sagsøger ikke ensidigt kan be-
       slutte at hverken lovvalgs- og værnetingsaftale og/eller aftalen i artikel 13 stk. 3 om tvi-
       stebehandling ved sagkyndig ekspert i portugal skal bortfalde – dette vil kræve enighed
       herom mellem parterne hvilket ikke foreligger.”
sø- og handelsrettens begrundelse og resultat
parternes aftale af 25. juli 2012 indeholder i artikel 15 en udtrykkelig bestemmelse om,
at retssager skal anlægges ved retten i porto, og at dette udelukker enhver anden rets
kompetence. værnetingsbestemmelsen må således anses for aftalt mellem parterne.
dette gælder uanset, at samme værnetingsbestemmelse er brugt i en anden af nonius’
aftaler.
                                            -9-
efter de fremkomne oplysninger foreligger der ikke sikre holdepunkter for at lægge til
grund, at værnetingsaftalen alene er indgået i nonius’ interesse. retssag kan derfor ik-
ke mod q apartments’ protest anlægges andre steder end ved retten i porto.
da der som følge af det anførte ikke er værneting for sagen i danmark, tages q apart-
ments’ påstand om afvisning til følge.
nonius skal som følge af sagens udfald betale sagsomkostninger til q apartments. be-
løbet fastsættes under hensyn til sagens værdi og omfang, samt til at der alene har væ-
ret en kort procedure om værnetingsspørgsmålet, til 20.000 kr.
                                   thi kendes for ret:
sagen afvises.
nonius skal inden 14 dage betale 20.000 kr. i sagsomkostninger til q apartments dk
a/s. sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8a.
                                   mette skov larsen
                                         (sign.)
                                      ___ ___ ___
                            udskriftens rigtighed bekræftes
                               sø- og handelsretten, den


text:
                             højesterets dom
                          afsagt onsdag den 15. februar 2012
sag 159/2009
(2. afdeling)
a
(advokat steen petersen, beskikket)
mod
egedal kommune og
beskæftigelsesministeriet (tidligere ministeriet for indvandrere, flygtninge og integration)
(kammeradvokat k. hagel-sørensen for begge)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 20. afdeling den 24. april 2009.
i pådømmelsen har deltaget ni dommere: peter blok, asbjørn jensen, lene pagter kristensen,
niels grubbe, marianne højgaard pedersen, poul dahl jensen, henrik waaben, michael rek-
ling og oliver talevski.
påstande
appellanten, a, har påstået, at egedal kommune (tidligere ølstykke kommune) skal aner-
kende, at kommunens afgørelse af 2. juni 2003 er ugyldig, og at sagen hjemvises til fornyet
behandling. han har endvidere nedlagt påstand om, at egedal kommune og beskæftigelses-
ministeriet alternativt eller solidarisk skal betale 100.000 kr. med procesrente fra sagens an-
læg.
de indstævnte, egedal kommune og beskæftigelsesministeriet, har påstået stadfæstelse.
anbringender
a har til støtte for, at egedal kommunes afgørelse af 2. juni 2003 er ugyldig, præciserende
anført, at tildelingen af introduktionsydelse i stedet for den højere kontanthjælp er i strid med
grundlovens § 75, stk. 2, eller med den den europæiske menneskerettighedskonventions
                                                - 2 -
artikel 14, jf. artikel 8 og tillægsprotokol 1, artikel 1. han har til støtte for, at der foreligger
indirekte forskelsbehandling på grundlag af nationalitet i strid med artikel 14, bl.a. henvist til
forskellige internationale konventioner m.v., herunder flygtningekonventionen, den europæi-
ske socialpagt og fn’s konvention om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder. han har
anført, at der foreligger indirekte diskrimination, dels fordi opholdskravet oftere rammer ud-
lændinge end danskere, dels fordi situationen for danskere, som er født og opvokset i dan-
mark, og som vender hjem efter ophold i udlandet, ikke kan sammenlignes med hans situation
som udlænding med anden etnisk baggrund end dansk og med status som flygtning.
til støtte for betalingspåstanden har a anført bl.a., at han har krav på kompensation som følge
af, at afgørelsen af 2. juni 2003 var i strid med hans grundrettigheder, uanset om afgørelsen
opretholdes som gyldig eller ej. kompensationsansvaret er objektivt, og hjemlen til at yde
kompensation for den ængstelse, stress, uvished samt frustration, som han er blevet påført i
starthjælpssystemet fra juni 2003 til december 2007, fremgår af bl.a. den europæiske menne-
skerettighedskonventions artikel 13. det påståede beløb er baseret på et årligt tortbeløb på
3.500 eur. over for beskæftigelsesministeriet har a særligt anført, at ministeriet har en po-
sitiv pligt til at forhindre diskrimination.
egedal kommune og beskæftigelsesministeriet har for højesteret ikke bestridt, at grundlo-
vens § 75, stk. 2, giver en egentlig ret til hjælp. bestemmelsen fastlægger imidlertid ikke ni-
veauet herfor. højesterets dom refereret i ufr 2006, s. 2095/2, må forstås sådan, at mini-
mumsydelsen kan reduceres helt ned til et eksistensminimum, hvis det er sagligt begrundet.
grundloven skal ikke fortolkes dynamisk i lyset af den europæiske menneskerettighedskon-
vention eller andre folkeretlige regler, da disse hermed reelt ville få grundlovskraft. i øvrigt er
der hverken i praksis fra den europæiske menneskerettighedsdomstol eller i andre konventi-
oner fastsat bindende normer for det ydelsesniveau, der kan udledes af grundlovens § 75, stk.
2.
kommunen og ministeriet har ikke bestridt, at den europæiske menneskerettighedskonventi-
ons artikel 14 sammenholdt med artikel 1 i tillægsprotokol 1 finder anvendelse, men har be-
stridt, at der er sket krænkelse af bestemmelsen. for højesteret har de til støtte herfor yderli-
gere anført, at reglerne om starthjælp og introduktionsydelse var udtryk for, at retten til kon-
tanthjælp, ligesom talrige andre ydelser som f.eks. retten til social pension, beroede på et op-
                                              - 3 -
tjeningsprincip. når et optjeningsprincip principielt ikke knytter en forskelsbehandling til na-
tionalitet, er det uden betydning, at udlændinge faktisk oftere omfattes af den lave ydelse, jf.
højesterets dom refereret i ufr 2007, s. 341. om det er hensigtsmæssigt at have en lavere
ydelse for personer, der ikke har optjent ret til kontanthjælp, er et politisk spørgsmål, der ikke
henhører under domstolene.
ved vurderingen skal de samlede ydelser til a og hans husstand tages i betragtning, og det
skal endvidere tages i betragtning, at han af sin introduktionsydelse og de øvrige offentlige
ydelser, som han og hans ægtefælle modtog, forsørgede tre børn, der var fyldt 18 år, og som i
2006 og 2007 havde egne indtægter, men som ikke betalte noget for at bo hjemme. et af de
hjemmeboende børn, der levede af forældrenes starthjælp, kunne ved egne midler forsørge sin
hustru i afghanistan ved at sende et månedligt beløb på ca. 400 usd.
kommunen og ministeriet har over for as betalingspåstand supplerende anført, at den euro-
pæiske menneskerettighedsdomstols praksis om udmåling af erstatning i medfør af konventi-
onen ikke skal anvendes af danske domstole. endvidere knytter den af a anførte beregnings-
model an til overtrædelse af menneskerettighedskonventionens artikel 6, som ikke er gjort
gældende i denne sag. endelig har den konkrete afgørelse over for a utvivlsomt hjemmel i
lov, og der vil derfor alene kunne tillægges ham godtgørelse, hvis lovgivningsmagten anses
for at have pådraget staten et erstatningsansvar ved at have overtrådt grundloven. menneske-
rettighedskonventionen har ikke en sådan højere rang, at en mulig overtrædelse af konventio-
nen kan udløse erstatning eller godtgørelse ved danske domstole.
retsgrundlaget
beskæftigelsesministerens bemærkninger til punkt 12 i brev fra unhcr af 19. marts 2002,
der er medtaget som bilag 3 til betænkning af 17. maj 2002 over forslag til lov om ændring af
lov om aktiv socialpolitik og integrationsloven (ændring af reglerne om ret til kontanthjælp,
introduktionsydelse m.v.), har følgende ordlyd (lovforslag nr. l 126, folketingstidende
2001-02, 2. samling, tillæg b, s. 1374):
       ”ad punkt 12. sociale ydelser
       hvad angår starthjælpen og den lavere introduktionsydelse, konstaterer unhcr, at for-
       slaget gælder for både udlændinge og danske statsborgere. i forhold til det forslag, der
       blev diskuteret med den danske regering i 1998 i forbindelse med indførelsen af den
                                          - 4 -
danske integrationslov, anfører unhcr, at dette forslag adskiller sig derved, at »det til-
stræber at indføre en vis lighed i behandlingen mellem flygtninge og danske borgere«.
unhcr finder det klart, at »en flygtning, som ikke har samme baggrund i og kendskab
til samfundet, den samme sociale og familiemæssige tilknytning, et sammenligneligt
kendskab til sproget eller et økonomisk grundlag på lige fod med en hjemvendende
dansk statsborger, ikke kan siges at være i en sammenlignelig situation.« endvidere
skriver unhcr, at »flygtninge mangler de netværk, der kan kompensere for manglende
hjælp af den slags, som danske statsborgere normalt kan regne med.«
unhcr udtrykker betænkelighed ved, at reduktionen af ydelsen på en eller anden
måde vil udsende et negativt signal om de bidrag, som flygtninge yder til det danske
samfund, ved efter unhcr’s opfattelse med urette at antyde, at de ikke kan opveje den
eventuelle byrde for velfærdssamfundet, som de måtte udgøre.
unhcr stiller i forlængelserne af omtalen af de lave ydelsers negative signal spørgs-
målstegn ved den logiske begrundelse og lovligheden af denne bestemmelse i lovforsla-
get.
det er regeringens opfattelse, at de foreslåede nye regler om indførelse af et optjenings-
princip for ret til kontanthjælp er i fuld overensstemmelse med danmarks internationale
forpligtelser, herunder artikel 23 i flygtningekonventionen.
efter regeringens opfattelse er det således afgørende, at de foreslåede regler varetager et
sagligt formål, nemlig at få flere i arbejde og færre på offentlig forsørgelse. med de fo-
reslåede regler sikrer regeringen, at der er de nødvendige økonomiske incitamenter til at
søge arbejde og dermed komme i beskæftigelse. lovforslaget styrker dermed bl.a.
flygtninges integration på arbejdsmarkedet.
det er endvidere afgørende, at der med de foreslåede regler vil gælde samme regler om
ret til fuld kontanthjælp for nyankomne udlændinge, herunder nyankomne flygtninge,
som for danske statsborgere, der efter et udlandsophold vender tilbage til danmark.
dertil kommer, at reglerne i integrationsloven tager højde for den særlige situation, som
flygtninge befinder sig i, idet der tilbydes en permanent bolig inden for tre måneder,
intensiv danskundervisning og særlig aktivering. endvidere bibeholdes bestemmelserne
i § 81 i lov om aktiv socialpolitik og i § 35 i integrationsloven. dette indebærer, at per-
soner, herunder udlændinge, der er omfattet af de nye satser, vil have adgang til at få
dækket rimeligt begrundede enkeltudgifter, såfremt den pågældendes egen afholdelse af
udgifterne i afgørende grad vil vanskeliggøre den pågældendes og dennes families mu-
ligheder for at klare sig i fremtiden. endelig vil udlændinge, der er omfattet af integrati-
onsloven, efter § 34 i denne lov i et vist omfang have adgang til at få dækket nærmere
bestemte udgifter, som skyldes udlændingens deltagelse i introduktionsprogrammet.
det bemærkes endelig, at regeringen betragter flygtninge og indvandrere som borgere
med kvaliteter og kompetencer, som virksomhederne og det danske samfund har brug
for. de foreslåede regler om nye principper for ret til fuld kontanthjælp understøtter re-
geringens målsætning om at få flere i arbejde.”
                                                - 5 -
ved lov nr. 1364 af 28. december 2011 om ændring af lov om aktiv socialpolitik, integrati-
onsloven, lov om en aktiv beskæftigelsesindsats, lov om individuel boligstøtte og forskellige
andre love blev bl.a. starthjælpen ophævet, og introduktionsydelsen blev fastsat til et beløb
svarende til kontanthjælp. loven trådte i kraft den 1. januar 2012.
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstilling
efter § 11, stk. 1, i lov om aktiv socialpolitik som ændret ved lov nr. 361 af 6. juni 2002
ydede kommunen hjælp i form af kontanthjælp, starthjælp og aktivering. efter § 11, stk. 3, var
retten til kontanthjælp betinget af, at ansøgeren havde opholdt sig her i riget i sammenlagt 7 år
inden for de seneste 8 år. var denne betingelse ikke opfyldt, havde ansøgeren alene krav på
starthjælp, der var en lavere ydelse, men kommunen kunne også give hjælp til rimeligt be-
grundede enkeltudgifter, jf. nærmere lovens § 81. efter den dagældende integrationslov blev
der i op til tre år givet introduktionsydelse til udlændinge. introduktionsydelsen svarede til
starthjælpen, jf. den dagældende § 27, stk. 2, men kommunen kunne endvidere yde udlændin-
ge hjælp til rimeligt begrundede enkeltudgifter, jf. nærmere § 35.
ved flygtningenævnets afgørelse af 15. april 2003 fik a opholdstilladelse i medfør af udlæn-
dingelovens § 7, stk. 1, som omfattet af flygtningekonventionen af 28. juli 1951.
ved brev af 6. maj 2003 meddelte udlændingestyrelsen a de nærmere vilkår for opholdstil-
ladelsen. det fremgår af brevet bl.a., at han skulle bo i ølstykke kommune (nu egedal kom-
mune), at kommunen havde ansvaret for hans integration, og at kommunen over de næste tre
år ville tilbyde ham et introduktionsprogram, som han skulle deltage i. kommunen meddelte
ham ved brev af 2. juni 2003, at han fra den 1. juni 2003 var berettiget til introduktionsydelse,
og at den månedlige ydelse i alt udgjorde 5.266 kr. før skat.
i december 2003 fik as hustru og parrets 4 yngste børn, født i 1987, 1990, 1992 og 1997, op-
holdstilladelse efter udlændingelovens regler om familiesammenføring. a, hans hustru og
deres børn boede herefter sammen i en lejlighed, som kommunen fandt til dem. i 2004 fik
parrets ældste søn, født i 1986, ligeledes opholdstilladelse, og han boede herefter i samme
lejlighed som sine forældre og søskende.
                                                   - 6 -
ved brev af 21. februar 2008 meddelte egedal kommune a førtidspension med virkning fra
den 1. december 2007. kommunen havde forinden i 2004-2007 udbetalt offentlige ydelser til
a og hans ægtefælle. det drejede sig ikke alene om introduktionsydelse/starthjælp, men også
om andre ydelser, herunder boligsikring, dækning af medicinudgifter og enkeltudgifter, jf.
bl.a. integrationslovens § 35. efter skat udgjorde de samlede offentlige ydelser til a og hans
ægtefælle i årene 2004-2007 henholdsvis ca. 265.000 kr., 217.000 kr., 209.000 kr. og 244.000
kr.
sagen angår i første række, om kommunens afgørelse af 2. juni 2003 om tildeling af intro-
duktionsydelse til a svarende til starthjælp og ikke kontanthjælp er ugyldig, fordi den er i
strid med grundlovens § 75, stk. 2, eller med den europæiske menneskerettighedskonven-
tions artikel 14, jf. artikel 8, eller artikel 14, jf. artikel 1 i tillægsprotokol 1, sammenholdt
med bl.a. flygtningekonventionens artikel 23. i anden række er spørgsmålet, om kommunen
og beskæftigelsesministeriet skal betale godtgørelse til a.
grundlovens § 75, stk. 2
efter grundlovens § 75, stk. 2, er den, der ikke selv kan ernære sig eller sine, og hvis forsør-
gelse ikke påhviler nogen anden, berettiget til hjælp af det offentlige, dog mod at underkaste
sig de forpligtelser, som loven påbyder. højesteret finder, at denne bestemmelse må forstås
således, at det påhviler det offentlige at sikre et eksistensminimum for personer, der er om-
fattet af bestemmelsen, og at de ved domstolene kan få prøvet, om kravet er opfyldt.
a, der har opholdstilladelse her i landet som flygtning, er omfattet af den personkreds, som er
beskyttet af grundlovens § 75, stk. 2. efter størrelsen af den introduktionsydelse/starthjælp og
de andre ydelser, som han og hans ægtefælle modtog fra det offentlige, tiltræder højesteret, at
der ikke er grundlag for at fastslå, at a ikke modtog hjælp fra det offentlige i overensstem-
melse med grundlovens § 75, stk. 2.
den europæiske menneskerettighedskonvention
det følger af den europæiske menneskerettighedsdomstols praksis, at artikel 14 i den euro-
pæiske menneskerettighedskonvention sammenholdt med artikel 1 i tillægsprotokol 1 finder
anvendelse i en situation som den foreliggende, jf. bl.a. præmisserne 39 og 54-55 i afgørelse
af 6. juli 2005 i sagerne stec m.fl. mod uk (sag nr. 65731/01 og sag nr. 65900/01). det er
                                                - 7 -
herefter ikke nødvendigt at tage stilling til, om artikel 14 tillige finder anvendelse i sammen-
hæng med artikel 8.
bestemmelsen i § 11, stk. 3, i lov om aktiv socialpolitik, hvorefter retten til kontanthjælp var
betinget af, at ansøgeren havde haft ophold i danmark i sammenlagt 7 år inden for de seneste
8 år, omfattede ikke alene udenlandske statsborgere, men også danske statsborgere, eksempel-
vis udlandsdanskere, som vendte hjem til danmark, og danskere, som midlertidigt havde op-
holdt sig i udlandet i en længere periode. bestemmelsen indebar således ikke en direkte for-
skelsbehandling på grundlag af nationalitet.
a har imidlertid gjort gældende, at bestemmelsen indebar en indirekte forskelsbehandling på
grundlag af nationalitet, idet udlændinge langt oftere end danskere ikke kunne opfylde op-
holdsbetingelsen, og idet udlændinge, som kom til danmark, oftere end danskere, som kom
(tilbage) til danmark, havde behov for social bistand i en periode efter ankomsten.
efter den europæiske menneskerettighedsdomstols praksis omfatter artikel 14 i den euro-
pæiske menneskerettighedskonvention efter omstændighederne også indirekte forskelsbe-
handling, jf. bl.a. præmis 194 i dom af 13. november 2007 i sagen d.h. m.fl. mod tjekkiet
(sag nr. 57325/00) og præmis 150 i dom af 16. marts 2010 i sagen oršuš m.fl. mod kroatien
(sag nr. 15766/03). en indirekte forskelsbehandling er imidlertid – ligesom en direkte for-
skelsbehandling – ikke i strid med artikel 14, hvis den er sagligt begrundet og proportional.
det fremgår af forarbejderne til lov nr. 361 af 6. juni 2002 om ændring af lov om aktiv social-
politik og integrationsloven, at formålet med at yde en mere begrænset bistand i form af inte-
grationsydelse/starthjælp, indtil modtageren efter ophold i danmark i en vis periode havde
optjent ret til mere omfattende bistand i form af kontanthjælp, bl.a. var at få flere i arbejde og
færre på offentlig forsørgelse og – for udlændinges vedkommende – at styrke deres samlede
integration i det danske samfund.
et skattefinansieret velfærdssystem må nødvendigvis indeholde kriterier for afgrænsning af
den personkreds, der kan komme i betragtning til de ydelser, som stilles til rådighed, jf. præ-
mis 62 i dom af 16. marts 2010 i sagen carson m.fl. mod uk (sag nr. 42184/05). det må i
denne forbindelse anses for sagligt at anvende et optjeningsprincip, hvorefter en person, hvad
                                                - 8 -
enten denne er dansk statsborger eller udlænding, skal have opholdt sig i danmark i en vis
periode, inden den pågældende kan modtage den højeste bistandsydelse fra det offentlige.
dette må efter højesterets opfattelse gælde, selv om et sådant krav efter sin natur i højere grad
vil ramme udlændinge end danske statsborgere.
introduktionsydelsen eller starthjælpen, der svarede til su-satserne, var ikke den eneste
ydelse, som udlændinge havde mulighed for at få. herudover var der mulighed for enkelt-
ydelser og boligsikring m.v., således som dette illustreres af de offentlige ydelser, som a og
hans ægtefælle modtog. i forarbejderne til ændringslov nr. 361 af 6. juni 2002 er endvidere
anført, at reglerne i integrationsloven tager hensyn til den særlige situation, som flygtninge
befinder sig i, ”idet de tilbydes en permanent bolig inden for 3 måneder, intensiv danskunder-
visning og særlig aktivering”. der er herefter ikke grundlag for at fastslå, at § 11, stk. 3, i lov
om aktiv socialpolitik og § 27, stk. 2, i integrationsloven havde konsekvenser, der kan karak-
teriseres som uproportionale.
ved den samlede bedømmelse af reglernes forenelighed med artikel 14 må det endvidere ta-
ges i betragtning, at medlemsstaterne efter den europæiske menneskerettighedsdomstols
praksis har en forholdsvis bred skønsmargin, når det drejer sig om tilrettelæggelsen af den so-
ciale og økonomiske politik.
a har til støtte for, at artikel 14 i den europæiske menneskerettighedskonvention er krænket,
tillige henvist til en række andre internationale konventioner, herunder især artikel 23 i flygt-
ningekonventionen. i denne bestemmelse er fastsat, at de kontraherende stater med hensyn til
offentlig hjælp og understøttelse skal indrømme flygtninge, der lovligt bor inden for deres
område, ”samme behandling som deres egne statsborgere”. bestemmelsen omfatter efter sin
ordlyd alene direkte forskelsbehandling. efter højesterets opfattelse er der ikke tilstrækkeligt
grundlag for at antage, at bestemmelsen skal forstås således, at den også forbyder indirekte
forskelsbehandling, der – som den foreliggende – er sagligt begrundet og proportional.
på den anførte baggrund finder højesteret ikke tilstrækkeligt grundlag for at fastslå, at de
regler om introduktionsydelse og starthjælp, der blev gennemført ved lov nr. 361 af 6. juni
2002, i forhold til a indebar en indirekte forskelsbehandling på grundlag af nationalitet i strid
                                               - 9 -
med den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 14 sammenholdt med artikel 1 i
tillægsprotokol 1. de øvrige påberåbte konventioner kan ikke føre til en anden vurdering.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal statskassen betale 75.000 kr. til egedal kommune og
75.000 kr. til beskæftigelsesministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark