text:
h0015000 - kga
                               udskrift
                                   af
                  sø- & handelsrettens dombog
                              ____________
den 17. marts 2006 blev af retten i sagen
h-15-05
gamag aps
(advokat holger schöer)
  mod
j.a. mortensen a/s under konkurs v/kurator advokat ole borch
  og
advokat peter m. andersen
(advokat svend paludan-müller for begge)
afsagt sålydende
                                 d o m:
indledning og påstande
sagen vedrører fortolkning af en aftale hvori indgik overdragelse af en
fordring hvori der blev foretaget modregning. sagen vedrører endvidere
et muligt advokatansvar for rådgivning i forbindelse med aftalens indgå-
else.
gamag aps (gamag) har principalt nedlagt følgende påstande:
                                    - 2 -
1. j.a. mortensen a/s under konkurs (herefter benævnt j.a. mortensen)
   skal til gamag betale 1.584.873,87 kr. med rente i henhold til rentelo-
   ven fra den 20. juli 2002.
gamags krav fremkommer således, jf. nedenfor under sagsfremstillin-
gen:
 j. a. mortensen tilkendt                                2.721.375,63
 rente fra 30. maj 1998 til 20. juli
 2002                                                      995.210,85
 krav + rente                                            3.716.586,48
 advokatomkostninger                                       538.480,95
 egne omkostninger                                         200.000,00
 nettoprovenu                                            2.978.105,53
 halvdel af overskydende provenu                           739.052,77
 gamags krav
 krav + rente                                            3.716.586,48
 halvdelen af overskydende provenu                        -739.052,77
                                                         2.977.533,72
 pihlton betalt                                          1.392.659,94
 gamags krav herefter                                   1.584.873,78
2. for det tilfælde at gamag gives medhold i den over for j.a. mortensen
   nedlagte påstand, nedlægges følgende påstand:
   a) advokat peter m. andersen skal anerkende at han hæfter for ga-
       mags tab i anledning af, at gamags krav mod j.a. mortensen i
       henhold til den nedlagte principale påstand 1 viser sig helt eller
       delvist uerholdeligt.
   for det tilfælde at j.a. mortensen frifindes for den nedlagte påstand,
   nedlægges følgende påstand:
   b) advokat peter m. andersen skal til gamag betale 1.584.873,87 kr.
       med tillæg af rente i henhold til renteloven fra den 20. juli 2002.
                                     - 3 -
subsidiært har gamag nedlagt følgende påstande:
1. j.a. mortensen skal til gamag betale et mindre beløb end det principalt
   påståede, fastsat efter rettens skøn med tillæg af rente efter rentelo-
   ven fra et af retten fastsat tidspunkt.
2. advokat peter m. andersen skal anerkende, at han hæfter for gamags
   tab ved at gamags krav mod j.a. mortensen i henhold til den nedlagte,
   subsidiære påstand 1 viser sig helt eller delvist uerholdeligt.
3. advokat peter m. andersen skal til gamag betale et mindre beløb end
   det principalt påståede, fastsat efter rettens skøn med tillæg af rente
   efter renteloven fra et af retten fastsat tidspunkt.
de sagsøgte, j.a. mortensen og peter m. andersen har nedlagt påstand
om frifindelse.
sagens omstændigheder:
j.a. mortensen a/s trådte i betalingsstandsning den 26. maj 1998 med
advokat ole borch fra advokatfirmaet berning schlüter hald (i dag bech-
bruun) som tilsyn. gert gyldborg var direktør og eneaktionær i selskabet.
under betalingsstandsningen søgte man at rekonstruere selskabet gen-
nem en tvangsakkord. indregnet i akkorden var provenuet fra en vold-
giftssag som selskabet havde anlagt mod forsvarets bygningstjeneste.
provenuet fra voldgiftssagen blev imidlertid mindre end forventet, og
dermed bortfaldt forudsætningerne for akkorden. den 26. september
2000 blev j.a. mortensen erklæret konkurs med advokat ole borch som
kurator. advokat peter m. andersen, ligeledes bech-bruun, varetog den
praktiske del af bobehandlingen.
som led i bobehandlingen førtes der forhandlinger med gert gyldborg om
dennes overtagelse af boets aktiver og visse passiver for at gert gyld-
borg kunne drive virksomheden videre i selskabet gamag. gamag ejedes
oprindeligt med 50% af gert gyldborgs ægtefælle og med 50% af advo-
kat erik ginnerup-nielsen. som led i det samlede arrangement skulle
                                    - 4 -
gert gyldborg købe erik ginnerup-nielsens anparter hvorefter gamag
skulle overtage de væsentligste aktiver og visse passiver fra konkursbo-
et.
blandt aktiverne som gamag skulle overtage, var navnlig konkursboets
aktier i datterselskabet j.a. mortensen inventar & bygning a/s samt bo-
ets erhvervsejendom. derudover skulle gamag overtage boets udeståen-
de fordringer, herunder en fordring mod konsortiet pihlton hvorom der
verserede en voldgiftssag.
advokat irene wittrup fra bech-bruuns entrepriseafdeling førte sagen på
vegne j.a. mortensen. i et brev af 6. december 2000 til gert gyldborg og
til amagerbanken som var en væsentlig kreditor i konkursboet, og som
havde pant i fordringen mod pihlton, skrev irene wittrup bl.a. følgende:
”jeg har nu afsluttet min gennemgang af sagen, og fremsender derfor
min vurdering:
…
…j.a. mortensen [har] formentlig … krav på kr. 811.000,00 for ekstra-
regninger tillagt restentreprisesummen, kf. 1.286.568,00 eller i runde tal,
kr. 2 mio. eksklusive moms.
herefter må [pihltons] modkrav bedømmes.
…
alt i alt er den sørgelige vurdering, at udfaldet af en mulig sag er, at der
mest sandsynligt bliver tale om, at j.a. mortensen får medhold i et beløb
på kr. 1 mio. eksklusive moms.”
forhandlingerne om overdragelse til gamag stod på fra slutningen af
2000 og et godt stykke ind i 2001. i et brev af 30. april 2001 skrev peter
m. andersen bl.a. følgende til gert gyldborg:
                                  ”haster
                                    - 5 -
herved skal jeg vende tilbage til ovennævnte sag, idet jeg bemærker, at
der er en lang række forhold, der skal ordnes/afklares, førend den på-
tænkte overdragelse af diverse aktiver og aktiviteter fra j.a. mortensen
a/s under konkurs kan gennemføres og vilkårene herfor kommer på
plads…
…
3. aktiver
3.d. debitorer:
ingen problemer mht. overførelse til køber, idet overførelse dog kræver,
at [j.a. mortensen bygning & inventar a/s] over for de pågældende debi-
torer gør opmærksom på, at fordringerne imod dem er overført…
med hensyn til pihlton, der som bekendt har nedlagt et selvstændigt
modkrav over for j.a. mortensen a/s under konkurs, kræver dette dog
særskilt aftale. jeg vender tilbage herom, når jeg har haft lejlighed til at
drøfte dette med advokat irene wittrup hhv. [amagerbanken].
…
4. passiver
…
4.c. pihlton og gvl:
som anført ovenfor under aktiver, kræver dette særlige undersøgel-
ser/aftaler, idet gæld ikke uden kreditors (pihlton hhv. gvl’s) samtykke
kan overføres til en ny debitor. jeg vender tilbage herom.”
i løbet af maj 2001 spidsede forhandlingerne mellem j.a. mortensen og
gamag om en overdragelsesaftale til. et første udkast blev af peter m.
andersen fremsendt til gert gyldborg og til advokat erik ginnerup-
nielsen den 15. maj 2001.
gert gyldborg kommenterede udkastet i en telefax af samme dag. af te-
lefaxen fremgik bl.a. følgende:
                                      - 6 -
”ny aktionæroverenskomst er fremsendt til … denne er udarbejdet af erik
ginnerup nielsen.
lånedokumenter mellem gert gyldborg og … udarbejdes af bech-bruun
[peter m. andersen er partner hos advokatfirmaet bech-bruun]…
overdragelsesaftale vedrørende anparterne i gamag aps udarbejdes af
erik ginnerup nielsen.”
et brev af 16. maj 2001 indledte peter m. andersen bl.a. med: ”kære
gert gyldborg”. kopi af brevet blev ligeledes sendt til advokat erik ginne-
rup-nielsen.
den 23. maj 2001 sendte peter m. andersen udkast 2 til overdragelsesaf-
tale til gert gyldborg og amagerbanken, og i et brev af 5. juni 2001 lige-
ledes til gert gyldborg anførte peter m. andersen bl.a. følgende:
”… på ovennævnte baggrund… skal jeg foreslå følgende ændringer [i ud-
kastet til overdragelsesaftale]:
    a. …
    b. gamag aps deltager i omkostningerne (tidsforbruget) i forbindelse
        med de gennemførte forhandlinger og udarbejdelsen af overdra-
        gelsesaftalen. dette beløb udgør anslået kr. 25.000 + moms, hvil-
        ket er lavt sat henset til det meget betydelige tidsforbrug, der er
        anvendt for at få gamag aps/gert gyldborgs forudsætninger for
        aftalen opfyldt. til dette beløb kommer omkostninger i forbindelse
        med berigtigelsen af salget af ejendommen...”
overdragelsesaftale mellem j.a. mortensen (”sælger”) og gamag (”kø-
ber”) blev underskrevet 11. juni 2001. af aftalen fremgik bl.a. følgende:
”… der [er] d.d. indgået nærværende aftale… vedrørende overdragelse af
diverse pantsatte aktiver og pantesikrede passiver i j.a. mortensen a/s
under konkurs …
7. engagement i amagerbanken a/s samt øvrige passiver
                                    - 7 -
7.1. køber overtager hele sælgers engagement i amagerbanken a/s …
     bestående af følgende akti[v]er og passiver:
...
     passiver:
     …
7.2. herudover overtager køber følgende passiver:
     …
     7.2.4. samtlige påløbne omkostninger pr. d.d. inklusive endnu ikke
     fakturerede omkostninger i forbindelse med videreførelse og afslut-
     ning af inddrivelsen af de udestående fordringer, der overdrages ved
     nærværende aftale, samt samtlige fremtidige omkostninger i forbin-
     delse hermed, herunder primært interne omkostninger til j.a. mor-
     tensen inventar & bygning a/s, anslået kr. 200.000.
     …
8. udestående fordringer
8.1. sælger overdrager til køber følgende udestående fordringer:
     …
     8.1.1. [sælgers] krav imod konsortiet pihlton, som p.t. er indtalt
           under en voldgiftssag, der verserer ved voldgiftsnævnet for
           bygge- og anlægsvirksomhed…
           …
8.2. overdragelsen sker på samme vilkår som anført i pkt. 4.2 og 4.3
     samt pkt. 5.4, jf. ovenfor, idet køber er fuldt bekendt med sagerne,
     disses faktum, stilling, omkostninger i forbindelse med færdiggørel-
     se af sagerne m.v. sælger indestår således på ingen måde for sa-
     gernes udfald, herunder eventuelle hidtidige vurderinger heraf fra
     de(n) procesførende advokat(er).
8.3. i de sager, hvor modparten måtte have nedlagt et modkrav, der
     overstiger en eventuel garantistillelse overfor det pågældende mod-
     krav, overtager køber dog ikke et sådant yderligere krav, der i så
     fald må henvises til den pågældende kreditors anmeldelse til sæl-
                                     - 8 -
      ger. sælger forpligter sig til at orientere modparterne om, at for-
      dringerne er overdraget til køber.
8.4. prisen er aftalt til kr. 800.000,00, svarende til en anslået værdi af
      fordringerne baseret på de(n) procesførende advokat(er)s foreløbige
      vurdering med fradrag af samtlige omkostninger til færdiggørelsen
      af sagerne.
…
12. øvrige aftaler
…
12.2. med hensyn til de i pkt. 8 overdragne fordringer er følgende aftalt:
      12.2.1. såfremt nettoprovenuet af inddrivelsen af disse fordringer
              udgør kr. 1.500.000… deles det provenu, der overstiger det-
              te beløb med 50 % til hver af sælger og køber.
      12.2.2. med nettoprovenuet menes det beløb inklusive hovedstol,
              renter, ikendte sagsomkostninger m.v., som betales af mod-
              parterne, med fradrag af samtlige afholdte omkostninger,
              herunder omkostninger til (voldgifts)retten, de(n) procesfø-
              rende advokat(er), og andre omkostninger i forbindelse med
              inddrivelse, samt omkostninger til datterselskabet, jf. pkt.
              7.2.4 - sidstnævnte beløb er dog begrænset til 200.000 kr.
              ekskl. moms.
             …
13. ansvarsfraskrivelse
…
13.4. i tilfælde af at sælger ikke måtte have fuld adkomst til et eller flere
      af de overdragne aktiver, jf. pkt. 13.2 in fine, kan køber ikke kræve
      erstatning, men er alene berettiget til at hæve aftalen for så vidt
      angår det eller de aktiver, som vanhjemlen vedrører…”
der eksisterede en garantistillelse i pihlton-entreprisen, men det er uop-
lyst hvem garantistilleren var.
                                    - 9 -
i breve af 13. juni 2001 til gamag sendte peter m. andersen diverse fak-
turaer bl.a. vedrørende omkostninger ved inddrivelse af fordringer som
var overdraget til gamag i medfør af overdragelsesaftalen. endvidere
sendte peter m. andersen samme dag faktura vedrørende honoraret på
25.000 kr.:
”kære gert gyldborg,
vedlagt tillader jeg mig at fremsende min honorarnota, kr. 25.000 +
moms, dækkende aftalt honorar i forbindelse med overdragelsesaftalen…
…
for god ordens skyld skal jeg - som ligeledes oplyst under vort møde
mandag den 11. juni 2001 - oplyse, dels at det ikke er utraditionelt, at
sælger og køber deles om omkostningerne i forbindelse med udarbejdel-
se og effektuering af en overdragelsesaftale, når det alene er den ene
parts rådgiver, der har forestået det fornødne, dels at konkursboet har
haft direkte afholdte omkostninger (primært til indhentelse af vurderings-
rapporter) og et betragteligt internt tidsforbrug på afklaring af forholdet
til danske bank, amager erhvervsafdeling, som dybest set ikke vedkom
konkursboet, men som ikke desto mindre tilsyneladende blev en afgøren-
de forudsætning for gennemførelse af handlen…”
i et brev af den 20. august 2001 til fih vedrørende ejendomsoverdragel-
sen omtalte advokat flemming vahlgreen fra bech-bruun gamag som
”min klient”.
den 29. maj 2002 (berigtiget 9. juli 2002) afsagde voldgiftsretten ken-
delse i sagen mellem j.a. mortensen og pihlton. det bestemtes at pihlton
skulle betale 2.177.100,50 kr. ekskl. moms til j.a. mortensen, mens j.a.
mortensen til pihlton skulle betale 1.450.000 kr. ekskl. moms.
pihlton betalte imidlertid ikke 2.177.100,50 kr. til gamag, idet pihlton
modregnede sit krav mod j.a. mortensen. gert gyldborg og jørgen
brændstrup fra amagerbanken afholdt et møde med peter m. andersen
og bad i den anledning peter m. andersen om en redegørelse. af redegø-
relsen fremgik bl.a. følgende:
                                   - 10 -
                           ”r e d e g ø r e l s e
...
specielt ønskes det belyst, om pihlton kan modregne det beløb, som pihl-
ton i henhold til voldgiftskendelsen skal betale til [j.a. mortensen], i [j.a.
mortensens] krav imod pihlton. baggrunden for forespørgslen er dels
konkurslovens modregningsregler, jf. nedenfor, dels det forhold, at [j.a.
mortensens] fordring imod philton er pantsat til amagerbanken.
…
sammenfatning
baseret på det foreliggende, herunder mit sporadiske kendskab til sagen
samt min hurtige gennemgang af enkelte af sagens processkrifter og bi-
lag, synes hverken bestemmelserne om modregning under betalings-
standsning eller om modregning efter overdragelse af fordringen i nær-
værende sag med held at kunne påberåbes som støtte for at kunne af-
skære philtons modregning.
det kan ikke helt udelukkes, at en nærmere gennemgang af sagen og
dennes bilag vil medføre en anden konklusion. dette vil bl.a. kræve en
nøjere gennemgang af sagens bilag, hvor bl.a. følgende tidspunkter skal
fastslås:
…
hvis ovennævnte fastslås, vil jeg kunne afgive en mere sikker vurde-
ring…”
fakturaer
der er under sagen dokumenteret en række fakturaer udstedt af bech-
bruun til j.a. mortensen i perioden indtil overdragelsesaftalens indgåelse,
herunder bl.a. følgende:
bech-bruun udstedte den 22. december 1997, dvs. før betalingsstands-
ningen, en faktura til j.a. mortensen a/s på 160.000 kr. med tillæg af
moms vedrørende ”tilgodehavende hos forsvarets bygningstjeneste”.
fakturaen blev formentlig udstedt af irene wittrup og vedrørte nærmere
”honorar for min bistand i 4. kvartal af 1997, herunder særdeles omfat-
                                   - 11 -
tende samarbejde med dem [dvs. gert gyldborg] vedrørende udarbej-
delse af klageskrift, som nu endeligt er færdiggjort, samt diverse for-
handlinger og korrespondance med materialeleverandørernes advokat,
amagerbanken mv.”
den 23. marts 1998 udstedte bech-bruun en faktura til j.a. mortensen
a/s (nu under betalingsstandsning) på 22.800 kr. med tillæg af moms for
”honorar for min [formentlig irene wittrups] bistand i perioden fra 1. ja-
nuar 1998 til 19. marts 1998 i [sagen vedrørende forsvarets bygnings-
tjeneste], herunder færdiggørelse af bilagsmaterialet til klageskriftet,
korrespondance med kammeradvokaten, voldgiftsnævnet for bygge- og
anlægsvirksomhed og dem [dvs. gert gyldborg], udarbejdelse af min
redegørelse til amagerbanken og selskabets revisor, yderligere korre-
spondance med voldgiftsnævnet… vedrørende udpegning af formand for
voldgiftsretten… samt gennemgang af det af kammeradvokaten afgivne
adcitationsklageskrift med bilag.”
den 25. maj 2000 udstedte bech-bruun faktura til j.a. mortensen a/s på
2.000 kr. med tillæg af moms vedrørende ”honorar for juridisk bistand
og rådgivning i forbindelse med inkassosagen mod michael fritzbøger
a/s”.
den 2. oktober 2000 udstedte bech-bruun en faktura til j.a. mortensen
(nu som konkursbo) på 5.000 kr. med tillæg af moms vedrørende ”hono-
rar for behandling af [sagen g.v.l. entreprise a/s mod j.a. mortensen
a/s] i 3. kvartal 2000, herunder forhandling og korrespondance med
voldgiftsretten om modpartens manglende dokumentation, samt delta-
gelse i møde med modparten og advokat troels andersen, med gennem-
gang af den påståede dokumentation, som dog endnu ikke er udleveret.”
den 30. marts 2001 udstedte bech-bruun en faktura til j.a. mortensen på
11.000 kr. med tillæg af moms vedrørende pihlton-sagen. fakturaen ved-
rørte nærmere ”honorar for min [formentlig irene wittrups] bistand i
ovennævnte sag siden 22. december 2000, herunder diverse telefoniske
drøftelser med dem [gert gyldborg] og amagerbanken om sagens frem-
me, forhandlinger og korrespondance med voldgiftsretten og modparten,
hvorefter der endelig fremkom duplik fra modparten, som jeg nu har
                                   - 12 -
kommenteret og fremsendt til dem, hvorefter der påtænkes indledt for-
ligsforhandlinger med modparten på grundlag af deres bemærkninger.”
samme dag sendte bech-bruun en faktura til j.a. mortensen på 17.000
med tillæg af moms vedrørende gvl entreprise a/s. beløbet vedrørte
nærmere ”honorar for min bistand i sagen mod gvl siden 22. december
2000 herunder telefonsamtaler med amagerbanken, dem, modpartens
advokat troels andersen, deltagelse i møde den 24. februar d.å. og
udarbejdelse af udkast til duplik som skal indgives til voldgiftsretten og
som blot mangler deres kommentarer.”
forklaringer:
direktør gert gyldborg har forklaret at han er uddannet bygningssned-
ker. han var eneaktionær og direktør i j.a. mortensen.
voldgiftssagen vedrørende forsvarets bygningstjeneste blev trukket i
langdrag. den endte med at han fik en check på godt 10 mio. kr.
samarbejdet med advokatfirmaet bech-bruun begyndte i 1996/97. det
var amagerbanken der bragte advokatfirmaet ind i billedet. gert gyld-
borg har siden betragtet firmaet som sine advokater. gert gyldborg har
aldrig haft erik ginnerup-nielsen som advokat og har aldrig modtaget en
regning fra ham. gert gyldborg har ikke konsulteret erik ginnerup-
nielsen i forbindelse med virksomhedsoverdragelsen og ved ikke hvad
erik ginnerup-nielsen har modtaget af dokumenter. det er dog forment-
lig erik ginnerup-nielsen der udarbejdede aftalen om overdragelse af an-
parterne i gamag.
gert gyldborg betragtede peter m. andersen som sin advokat. peter m.
andersen har aldrig opfordret gert gyldborg til at søge anden advokatbi-
stand. brevet af 13. juni 2001 forstår gert gyldborg på den måde at pe-
ter m. andersens bemærkning gik på at han var gert gyldborgs advokat.
gert gyldborgs forudsætninger for så vidt angik prisen på 800.000 kr. for
fordringen mod bl.a. pihlton var at der var rejst et krav mod pihlton på
2,9-3,0 mio. kr., at der påløb 5-600.000 kr. i omkostninger til advokat og
at der var egne omkostninger for ca. 200.000 kr. gert gyldborg var såle-
                                   - 13 -
des villig til at betale ca. 1,5 mio. kr. for fordringen, hvilket svarede til
ca. kurs 50. prisen på 800.000 kr. har ikke sammenhæng med irene wit-
trups vurdering.
gert gyldborg blev ikke skuffet over resultatet i pihlton-sagen, men han
blev skuffet over at de kunne modregne. ingen havde fortalt ham at pihl-
ton havde mulighed for at modregne, og han havde derfor ikke taget det-
te i betragtning, foreholdt irene wittrups redegørelse af 6. december
2000 fastholdt gert gyldborg at han ikke vidste der kunne modregnes,
idet han da så var ”helt idiot at give 1,5-1,6 mio. kr. for noget der kun
kunne komme 1,0 mio. kr. ud af”. han gik derimod ud fra at man kunne
anvende garantien der var på knap 900.000 kr.
for så vidt angår advokat peter m. andersens brev af 30. april 2001 var
gert gyldborg ikke klar over at der både var et aktiv og et passiv vedrø-
rende pihlton. der stod at peter m. andersen ville vende tilbage, men det
gjorde han ikke.
det er peter m. andersen der har udarbejdet overdragelsesaftalen, her-
under aftalens pkt. 8.3. gert gyldborg kan ikke huske om bestemmelsen
blev særskilt drøftet med peter m. andersen.
peter m. andersen har forklaret at han kom ind i sagen relativt hurtigt
efter at j.a. mortensen trådte i betalingsstandsning. bech-bruun havde
gode relationer til amagerbanken der var største kreditor i selskabet.
peter m. andersen forestod det praktiske i konkursboet. arbejdet bestod i
traditionelt konkursarbejde. der var en skønsom blanding af aktiver der
skulle sælges bedst muligt, bl.a. boets faste ejendom, aktieposten i dat-
terselskabet og nogle udestående fordringer. gert gyldborg var i den for-
bindelse en oplagt køber.
peter m. andersen havde mødt erik ginnerup-nielsen i starten af beta-
lingsstandsningsperioden. erik ginnerup-nielsen havde tidligere været
advokat for j.a. mortensen. han førte en eller to entreprisesager som han
også fakturerede j.a. mortensen for. peter m. andersen havde det indtryk
at erik ginnerup-nielsen var en slags husadvokat. han deltog i starten af
                                    - 14 -
rekonstruktionsbestræbelserne, men amagerbanken ville have deres
egen advokat ind.
i konkursboet var der nogle små inkassosager og fire lidt større sager. en
af dem var pihlton-sagen. peter m. andersen kendte ikke sagen i detaljer,
men pihlton havde rejst modkrav i svarskriftet. man vurderede oprinde-
ligt at få et provenu ud af sagen på ca. 2 mio. kr. gert gyldborg ville kø-
be så billigt som muligt, så de 800.000 kr. skulle ses som prisen for de 2
mio. kr.
irene wittrups vurdering af 6. december 2000 var sørgelig fordi man
havde regnet med et provenu på 2 mio. kr. gert gyldborg var bekendt
med irene wittrups vurdering. når prisen på 800.000 kr. blev fastholdt
skulle det ses i lyset af at gamag også overtog tre andre fordringer. det
blev vurderet at 800.000 kr. var en rimelig pris for de fire fordringer idet
der blev taget højde for gert gyldborgs interne omkostninger på 200.000
kr. hvis irene wittrups vurdering havde været højere end 1 mio. kr., ville
prisen have været tilsvarende højere.
det tog lang tid at få en aftale i stand fordi der var nogle problemer med
at danske bank skulle betales ud. banken havde bl.a. pant i gert gyld-
borgs private ejendom ligesom gert gyldborg havde underskrevet selv-
skyldnerkautioner. gert gyldborg havde sagt at det var afgørende for
ham at hans private ejendom ikke røg på tvangsauktion, og at selvskyld-
nerkautionerne ikke blev gjort gældende. det lykkedes at få købt danske
bank ud således at gert gyldborg ikke kom i personlige vanskeligheder
idet amagerbanken gav sig og betalte.
i slutningen af april/begyndelsen af maj måned 2001 skulle gert gyld-
borg til møde med erik ginnerup-nielsen og sin revisor. det var peter m.
andersens indtryk at gert gyldborg skulle drøfte overdragelsesaftalen
med erik ginnerup-nielsen. han faxede derfor af egen drift overdragel-
sesaftalen til erik ginnerup-nielsen. der er ikke nogen bestemt årsag til
at erik ginnerup-nielsen ikke modtog kopi af de senere skrivelser. peter
m. andersen havde regnet med at erik ginnerup-nielsen ville komme til
stede ved underskriftsmødet.
                                     - 15 -
honoraret på 25.000 kr. for overdragelsesaftalen blev aftalt som led i de
sidste kommercielle drøftelser. peter m. andersen havde brugt rigtig me-
get tid på bl.a. overdragelsen af den faste ejendom hvilket mest havde
været i gert gyldborgs interesse. det var derfor rimeligt at gert gyldborg
bidrog lidt til dækning af tidsforbruget.
for så vidt angår overdragelsesaftalens pkt. 2.1.6., var ”sælgers krav”
baseret på irene wittrups vurdering. det vil sige det krav som sælger
måtte have når voldgiftssagen var afgjort, altså nettokravet.
overdragelsesaftalens pkt. 8.3. blev ikke forhandlet. bestemmelsen var
peter m. andersens forsøg på at sikre gamag og konkursboet. det kunne
ikke udelukkes at pihlton fik det resultat at der netto skulle betales et
beløb til pihlton. man ville derfor være sikker på at gamag i dette tilfælde
ikke skulle betale.
på mødet i juni 2002 mellem peter m. andersen, gert gyldborg og jørgen
brændstrup blev der spurgt om der var mulighed for at afskære pihltons
modregning. peter m. andersen var ikke i tvivl om at der kunne modreg-
nes. han indvilligede dog i at foretage yderligere undersøgelser med hen-
syn til om pantsætningen havde betydning for modregningsadgangen, og
om det havde nogen betydning at pihltons krav var fastslået under beta-
lingsstandsningen.
peter m. andersen var ikke advokat for gert gyldborg eller hans selskab.
peter m. andersen ved ikke om gert gyldborg kunne have fået den opfat-
telse, men han kan ikke se hvorfra. gert gyldborg var selv i stand til at
varetage sine interesser under sagen, for problemstillingerne drejede sig
væsentligst om værdiansættelse.
det var med vilje at peter m. andersen ikke vendte tilbage vedrørende
brevet af 30. april 2001. han vurderede at der ikke var grund til at un-
derrette pihlton. et debitorskifte ville have krævet aftale.
jørgen brændstrup har forklaret at han er direktør i amagerbanken. j.a.
mortensen havde i en årrække været kunde i banken.
                                    - 16 -
entreprisen med forsvarets bygningstjeneste var den største entreprise
for j.a. mortensen nogensinde. den gik galt i foråret 1998. forsvarets
bygningstjeneste valgte at tilbageholde den sidste større rate hvilket
medførte at j.a. mortensen kom i likviditetsmæssige problemer. banken
havde pant i det hele, også i gert gyldborgs private villa.
j.a. mortensen havde i en lang årrække brugt erik ginnerup-nielsen som
husadvokat. da der kom tvist om entreprisen, foreslog banken at man
brugte et større advokatkontor med en entrepriseafdeling. det blev så
advokat irene wittrup fra bech-bruun.
efter voldgiftsafgørelsen i pihlton-sagen mødtes jørgen brændstrup med
gert gyldborg og peter m. andersen på bech-bruuns kontor. det drøfte-
des om pihlton kunne foretage modregning således som de havde gjort.
peter m. andersen sagde at der kunne modregnes, men at han godt ville
undersøge det nærmere. der kom imidlertid ikke noget ud af undersøgel-
serne.
erik ginnerup-nielsen har forklaret at han i en lang årrække var indeha-
ver af halvdelen af anparterne i gamag. i november/december 2000 af-
talte han med gert gyldborg at denne kunne købe ginnerup-nielsens an-
parter hvis det blev aktuelt at købe aktiver ud af konkursboet.
erik ginnerup-nielsen var ikke blandet ind i overdragelsen af aktiverne til
gamag. i foråret 2001 blev der sendt udkast til en overdragelsesaftale.
han sagde til gert gyldborg at det ikke var noget han gjorde noget ved.
gert gyldborg sagde at det skulle han heller ikke, for der var nok advo-
kater på den sag. erik ginnerup-nielsen har aldrig nogensinde talt med
peter m. andersen om overdragelsesaftalen og har ikke beregnet sig sa-
lær.
advokat ole borch har forklaret at han kom i forbindelse med j.a. mor-
tensen umiddelbart op til betalingsstandsningen. j.a. mortensen befandt
sig da i en dyb likviditetsmæssig krise. virksomheden havde navnlig én
stor entreprise der var nødlidende. voldgiftssagen var i gang da ole
borch kom i forbindelse med virksomheden. irene wittrup førte sagen for
j.a. mortensen.
                                   - 17 -
fra starten var målet med betalingsstandsningen at rekonstruere j.a.
mortensen så også gert gyldborg kunne overleve. voldgiftssagen med
forsvarets bygningstjeneste var motoren i rekonstruktionen, men vold-
giftssagen gik ikke så godt som man havde håbet. der var derfor ikke
nogen idé i at holde j.a. mortensen i live. man koncentrerede sig derefter
i stedet om at finde på en anden konstruktion, så driften blev flyttet over
i gert gyldborgs regi.
i efteråret 2000 startede forhandlinger med henblik på at få j.a. morten-
sen renset ud for aktiver og at få lavet en konstruktion, så datterselska-
bet kunne fortsætte driften. ole borch var med til at træffe beslutninger-
ne, men det var peter m. andersen der var den udførende kraft.
ole borch kendte til pihlton-sagen der vedrørte et byggeri i lufthavnen.
sagen fyldte ikke så meget. den verserede fra starten i 1998. han var
klar over at der var krav på begge sider. gert gyldborg kan ikke have
været i tvivl om at pihlton gjorde modkrav gældende.
ole borch læste overdragelsesaftalen igennem og skrev den under. me-
ningen med overdragelsesaftalens pkt. 8.3. var at undgå den situation at
datterselskabet skulle betale pihltons modkrav i den situation at modkra-
vet oversteg såvel gamags krav som den stillede garanti.
det er bech-bruun der har rekonstrueret gert gyldborgs virksomhed.
han er blevet nurset hele vejen rundt. peter m. andersen var ikke advo-
kat for gert gyldborg. gert gyldborg havde fra dag ét haft erik ginnerup-
nielsen som sin advokat. gert gyldborg forhandlede selv som direktør
den kommercielle del af aftalen. han gjorde det fornuftigt.
gert gyldborg skulle betale noget for arbejdet med overdragelsesaftalen.
normalt ville gamag skulle have udarbejdet en aftale som den forelig-
gende overdragelsesaftale. det var derfor rimeligt at gamag betalte et
tilskud hertil.
                                   - 18 -
advokat irene wittrup har forklaret at hun kom i forbindelse med j.a.
mortensen vedrørende en entreprisesag mod forsvarets bygningstjene-
ste.
det var en sag der betød meget. der var krav fra j.a. mortensen på 17
mio. kr. og modkrav på 4,4 mio. kr. sagen sluttede med at j.a. morten-
sen fik medhold for så vidt angik knap 10 mio. kr., mens modparten fik
medhold for så vidt angik ca. 17.000 kr.
konkursboet var undervejs interesseret i hvad man kunne forvente at få
ud af pihlton-sagen. irene wittrup afgav derfor i december 2000 en udta-
lelse om sagen. vurderingen var ”sørgelig” fordi konkursboet og vel også
gert gyldborg havde håbet på at få lidt mere ud af sagen.
i entreprisesager er der altid krav og modkrav, så det er altid nettokrav
man taler om.
procedure
gamag har over for j.a. mortensen a/s under konkurs anført at sagens
hovedproblemstilling er fortolkning af overdragelsesaftalen. gamag for-
står aftalen således at gamag ikke skal tåle modregning. denne fortolk-
ning er rigtig ud fra aftalens ordlyd, parternes adfærd og økonomiske
vurdering af fordringen. det er tre indgangsvinkler som alle støtter at
sagsøgerens fortolkning er den rigtige.
i aftalens pkt. 8.1.1 angives det solgte som ”sælgers krav imod konsorti-
et pihlton, som p.t. er indtalt under en voldgiftssag”. denne formulering
forudsætter klart at det alene er kravet der overdrages. hvis det var net-
tokravet, ville man have formuleret det anderledes. pkt. 8.3 kan ikke føre
et andet resultat. her nævnes at i de situationer hvor modkravet oversti-
ger garantistillelsen, overtager gamag ikke sådanne krav. gamag har
således købt en fordring der ikke skulle kunne modregnes i. det eneste
sted hvor der står noget om netto, er i pkt. 12.2. dette er imidlertid en
opsamlingsbestemmelse der efter sin placering i aftalen ikke kan bidrage
til forståelse af det overdragne. pkt. 12.2 har alene til formål at beregne
et eventuelt tillægsprovenu til boet. ”netto” optræder således i en hel
                                    - 19 -
speciel kontekst. bestemmelsen i pkt. 8.4 fører heller ikke til andet resul-
tat.
irene wittrup har vurderet begge krav hver for sig. i opgørelsen er der
ikke taget højde for advokatomkostningerne eller for de 200.000 kr. egne
omkostninger. et økonomisk ræsonnement tilsiger at gamags fortolkning
må være den rigtige. hvis konkursboets fortolkning af aftalen er rigtig, så
efterlader det på forhånd et negativt resultat. det har formodningen imod
sig at gamag ville indgå i en så dårlig forretning. salg til kurs 50 er der-
imod en rimelig kurs, også for et konkursbo når der er tale om salg af en
omstridt fordring.
efter voldgiftskendelsen tog gert gyldborg omgående fat i peter m. an-
dersen. det samme gjorde amagerbanken. peter m. andersen afsluttede
sine redegørelse med at han gerne vil lave yderligere undersøgelser fordi
han manglede oplysninger. det er en unaturlig reaktion fra peter m. an-
dersen. han burde have sagt, ”glem det, der kan modregnes, og det vid-
ste vi jo alle sammen”.
koncipistreglen fører til at såfremt sø- og handelsretten vurderer at afta-
len er uklar, må konkursboet bære risikoen herfor. det havde været sim-
pelt og enkelt at undgå uklarhed.
ansvarsfraskrivelsen gælder ikke når der kræves naturalopfyldelse.
årsagssammenhæng er ikke bestridt.
hvis der ikke kan gives gamag medhold i gamags fortolkning af aftalen,
da kræves der erstatning, jf. gældsbrevslovens § 9, købelovens § 59 og
dansk rets almindelige erstatningsregler. ansvarsbegrænsningen i over-
dragelsesaftalens pkt. 13 kan ikke påberåbes. kurator burde have vidst
at gamag ikke kunne få den tilsigtede retsstilling.
med hensyn til renteberegningen udgør pihltons modregning forfaldsdag.
gamag har over for peter m. andersen anført at peter m. andersen har
ydet juridisk bistand til gamag og modtaget betaling herfor, jf. at gamag
                                     - 20 -
har betalt 25.000 kr. for de gennemførte forhandlinger og udarbejdelse af
overdragelsesaftalen. de 25.000 kr. blev netop betalt for at få gamags
og gert gyldborgs forudsætninger opfyldt i overdragelsesaftalen.
der er sendt masser af fakturaer til gert gyldborg, j.a. mortensen og
gamag. en advokat kan ikke sende fakturaer til andre end klienter. fak-
turaerne gav klart gert gyldborg det indtryk at bech-bruun var hans ad-
vokater. at bech-bruun har repræsenteret gamag, ses endvidere bl.a. af
at bech-bruun i brev af 20. august 2001 til fih omtaler gamag som ”min
klient”. i flere breve, bl.a. brev af 16. maj 2001 skrev peter m. andersen
til gert gyldborg ”kære gert gyldborg”. sådan skriver man ikke til en
modpart. gert gyldborg opfattede derfor med rette bech-bruun og peter
m. andersen som sin advokat ved indgåelsen af overdragelsesaftalen.
overtrædelse af reglerne om god advokatskik indebærer ikke i sig selv et
ansvarsgrundlag, men angiver dog en forudsætning om culpa. peter m.
andersen henviste ikke gert gyldborg til at gå til egen advokat, jf. reg-
lernes pkt. 5.4.1. hvis gamag var gået til anden advokat, ville aftalen
utvivlsomt have fået et andet udseende. hvis erik ginnerup-nielsen hav-
de været gert gyldborgs og gamags advokat, ville der have eksisteret
korrespondance mellem bech-bruun og erik ginnerup-nielsens kontor.
erik ginnerup-nielsen var ikke med til underskriftsmødet. hans navn op-
trådte kun fordi han ejede 50% af anparterne i gamag. erik ginnerup-
nielsen har alene foretaget de sædvanlige dispositioner i forbindelse med
anpartsoverdragelsen. der kan endvidere henvises til at peter m. ander-
sen ophørte med at sende breve til ginnerup-nielsen på det tidspunkt
hvor forhandlingerne om overdragelsesaftalen spidsede til. dette er ikke
et naturligt reaktionsmønster hvis erik ginnerup-nielsen havde været
gert gyldborgs advokat.
forudsætningen om at der ikke kunne modregnes, fremgår af overdra-
gelsesaftalens pkt. 8.1 og 8.3. det følger af princippet i gældsbrevslovens
§ 28 at det ikke var muligt at skaffe gamag den forudsatte retsstilling.
peter m. andersen har dermed optrådt ansvarspådragende. det er også
ansvarspådragende, at peter m. andersen har repræsenteret sagsøgeren,
jf. reglerne om god advokatskik pkt. 3.2.2 og 3.2.3 om interessekonflikt
eller nærliggende risiko herfor. særligt strenge krav må der stilles til ku-
                                    - 21 -
ratorer. hvis peter m. andersen ikke var gamags advokat da er det an-
svarspådragende for ham at han ikke opfordrede gamag at søge anden
advokatbistand og heller ikke oplyste at overdragelsesaftalens pkt. 8.1 og
8.3. ikke kunne virkning efter sit indhold.
j.a. mortensen og peter m. andersen har anført at spørgsmålet er om
overdragelsesaftalen skal forstås således at gamag har krav på at kravet
mod pihlton udbetales uden det anerkendte modkrav. det ligger fast at
pihlton var berettiget til at foretage modregning, jf. gældsbrevslovens §
28.
det er ikke voldgiftssagen man har overdraget, men kravet. kravet er
knyttet til voldgiftssagen som gamag var fuldt bekendt med. købsprisen
på 800.000 kr. relaterede sig til irene wittrups vurdering fra december
2000. lægges hertil vederlaget på 200.000 kr., fås 1 mio. kr. det ville
have været særdeles påfaldende om et krav der var vurderet til over 2
mio. kr., blev overdraget for 800.000 kr. det er derimod oplagt at en er-
faren entreprenør er klar over at der er tale om et nettokrav. i overdra-
gelsesaftalens pkt. 12.2 tales der da også om nettoprovenuet. også i
brevet af 30. april 2001 står pihlton anført som et passiv.
gert gyldborg hæftede sig ikke ved bestemmelsen i overdragelsesafta-
lens pkt. 8.3. den er ikke fremhævet som en bestemmelse som skulle
have betydning, og den har ikke været genstand for forhandling. det må
lægges til grund at bestemmelsen er et appendiks, et supplement. man
kan diskutere om ikke den er overflødig. meningen var at den skulle be-
skytte gamag. nu vendes den om sådan at gamag søger at støtte ret på
den. bestemmelsen må imidlertid under ingen omstændigheder fortolkes
i gamags favør.
de forklaringer der er afgivet, støtter den opfattelse at der har været for-
handlet om et nettokrav. aftalen kan ikke sprogligt fortolkes sådan at der
er tale om et bruttokrav.
på mødet i juni 2002 mellem peter m. andersen, gert gyldborg og jørgen
brændstrup var peter m. andersen af den opfattelse at der kunne mod-
regnes. jørgen brændstrup ville imidlertid gerne være helt sikker på at
                                   - 22 -
der ikke var noget at komme efter, og amagerbanken betalte da også for
undersøgelsen.
for så vidt angår overdragelsesaftalens pkt. 13 er det rigtigt at det er en
meget bred bestemmelse som klart har et standardmæssigt præg. det er
helt sædvanligt med en sådan bestemmelse når et konkursbo sælger. da
der er tale om at kravet må reduceres som følge af modkravet, er forhol-
det omfattet af aftalens pkt. 13.4. hvorefter gamag kun har en hævebe-
føjelse.
peter m. andersen har på ingen måde optrådt som advokat for gamag,
og der er da heller intet i hændelsesforløbet der tyder herpå. det ville
også have været utænkeligt fordi der er modstående interesser på spil.
gamag og gert gyldborg er selv professionelle aktører. erik ginnerup-
nielsen har måske ikke haft nogen særlig fremtrædende rolle, men den
endelige aftale blev dog sendt til ham. der er ikke tale om et tilfælde
hvor man skulle sikre sig at modparten havde en advokat ved sin side.
man kan sende en regning til en som man ikke er advokat for fordi det er
en integreret del af aftalen. gert gyldborg havde sine egen personlige
økonomi på spil. advokatregningen kan således ikke bruges som argu-
ment.
der kan alene tilkendes renter fra sagens anlæg. gamag har ikke afgivet
rentepåkrav i sagen.
sagsøgerne anfægter ikke gamags opgørelse af kravet talmæssigt.
rettens begrundelse og resultat
efter bestemmelsen i pkt. 8.1.1 overtog gamag mod betaling af 800.000
kr. bl.a. boets krav mod pihlton der var indtalt ved voldgiftsnævnet for
bygge- og anlægsvirksomhed. gamag overtog endvidere efter pkt. 7.2.4
samtlige påløbne omkostninger, inkl. ikke fakturerede omkostninger, i
forbindelse med videreførelse og afslutning af inddrivelsen af de over-
dragne udestående fordringer, samt fremtidige omkostninger herved,
herunder interne omkostninger til j.a. mortensen inventar og bygning
a/s, 200.000 kr.
                                    - 23 -
nettoprovenuet af fordringen skulle deles lige mellem sælger og køber for
så vidt det oversteg 1,5 mio. kr. nettoprovenuet var nærmere defineret i
aftalens pkt.12.2.2 der ikke tog stilling til behandlingen af et eventuelt
modkrav fra pihlton.
efter indholdet af bestemmelsen i aftalens pkt. 8.3 må den nærmeste
forståelse, for så vidt angår det overdragne krav mod pihlton, være at et
modkrav der overstiger en garantistillelse over for kravet, ikke skal over-
tages af gamag. kravet skal, i det omfang det ikke dækkes af en garanti,
henvises til anmeldelse i boet. da parterne ved deres aftale ikke har kun-
net hindre pihlton i at søge fyldestgørelse for dette selskabs konnekse
krav gennem modregning over for gamag, må meningen med klausulen
være at køberen, gamag, i forhold til sælgeren, boet, skal stilles som om
pihlton efter at have søgt fyldestgørelse i en stillet sikkerhed foretog an-
meldelse i boet.
den anførte forståelse af pkt. 8.3 er ikke i strid med andre bestemmelser
i kontrakten eller dens forarbejder. for så vidt der er omtale af eller be-
mærkninger vedrørende nettoprovenu, er dette udtryk enten ikke klar-
lagt, eller det er defineret uden omtale af pihltons modregningsadgang.
forståelsen af bestemmelsen er i overensstemmelse med advokat irene
wittrups vurdering i brev af 6. december 2000 af udfaldet af sagen mel-
lem j.a. mortensen og pihlton som gik ud på at j.a. mortensen ville få
medhold i et beløb på 1 mio. kr. dette beløb fremkom efter at j.a. mor-
tensens sandsynlige krav var blevet reduceret med pihltons sandsynlige
modkrav. det har ikke sandsynligheden for sig at gamag som havde go-
de muligheder for at vurdere kravene og usikkerheden ved dem, i en in-
solvenssituation ville betale den aftalte pris hvis det havde været klart at
den fortolkning der er gjort gældende af j. a. mortensen, skulle lægges til
grund.
den af j. a. mortensen hævdede forståelse af bestemmelsen i pkt. 8.3
ville uden støtte i ordlyden indskrænke bestemmelsens anvendelsesom-
råde til at gælde den situation at modkravet oversteg hovedkravet. som
bestemmelsen er affattet, vedrører den imidlertid alle tilfælde hvor mod-
                                    - 24 -
parten har nedlagt et modkrav der overstiger en garantistillelse. bestem-
melsen må i hvert fald finde anvendelse på alle tilfælde hvor modparten
ved en retskraftig afgørelse har fået medhold i et modkrav der overstiger
en eventuel garantistillelse for dette krav.
ved fortolkningen af bestemmelsen må der også lægges vægt på at den
er affattet af boets advokat. en tvivl om hvorvidt det overdragne krav i
mellemværendet mellem gamag og boet skal reduceres med modkravet,
må komme boet til skade. såfremt det var tilsigtet at bestemmelsen
skulle have den af boet anførte betydning, kunne den uden vanskelighed
have været affattet i overensstemmelse hermed.
gamags krav mod boet tages derfor til følge. kravet skal forrentes med-
procesrente fra sagens anlæg den 27. januar 2005, jf. rentelovens § 3,
stk. 1. der er ikke særlige omstændigheder der taler for at lade forrent-
ningen begynde tidligere, jf. rentelovens § 3, stk. 5.
der er ikke grundlag for at lade kravet bortfalde efter bestemmelserne i
aftalens pkt. 13, der vedrører visse mangelsbeføjelser, men ikke kravet
om opfyldelse af aftalen efter sit indhold.
der er hverken i det skriftlige materiale eller i forklaringer, bortset fra
gert gyldborgs forklaring, støtte for den opfattelse at advokat peter m.
andersen, der var medhjælper for boets kurator, påtog sig tillige at være
advokat for gamag eller gert gyldborg. de anbringender der er anført af
gamag i denne henseende, kan derfor ikke føre til at der helt eller delvist
må gives gamag medhold i de påstande der er nedlagt over for advokat
peter m. andersen. advokat peter m. andersen frifindes derfor for ga-
mags krav.
i sagsomkostninger skal j. a. mortensen til gamag betale 75.000 kr.
samt 38.340 kr. i godtgørelse for retsafgift.
gamag skal i sagsomkostninger betale 20.000 kr. til advokat peter m.
andersen. der er herved lagt vægt på at denne del af sagen er et mindre
led i den samlede sag, og på at de sagsøgte har benyttet samme advo-
kat.
                                       - 25 -
                             thi kendes for ret:
j.a. mortensen a/s under konkurs v/kurator advokat ole borch skal in-
den 14 dage betale 1.584.873,87 kr. til gamag aps med rente fra den
27. januar 2005.
peter m. andersen frifindes for de af gamag aps nedlagte påstande.
i sagsomkostninger betaler j.a. mortensen a/s under konkurs v/kurator
advokat ole borch inden samme frist 113.340 kr. til gamag aps.
endvidere betaler gamag aps inden samme frist i sagsomkostninger
20.000 kr. til peter m. andersen.
 jørgen gawinetski                     jens feilberg       aksel gybel
                                       (sign.)
                                    ___ ___ ___
                         udskriftens rigtighed bekræftes
                         p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                             højesterets dom
                          afsagt fredag den 17. august 2018
sag 108/2017
(2. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat steen petersen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i aarhus den 17. juni 2016 og af vestre landsrets
15. afdeling den 11. januar 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, poul dahl jensen, henrik
waaben, michael rekling og jens kruse mikkelsen.
påstande
dommen er anket af t med påstand om frifindelse, subsidiært formildelse.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
sagsfremstilling
t, der er dansk statsborger og har bopæl i danmark, blev den 8. september 2014 anholdt af de
tyske myndigheder, idet han i hannover havde ført en personbil med en promille på mindst
1,92. de tyske myndigheder inddrog foreløbigt hans kørekort frem til den 25. september
2014, hvor det blev returneret til ham.
efter det oplyste klippede t på et tidspunkt i efteråret 2014 kørekortet i stykker, og han har
oplyst, at han ikke har ført bil siden den 8. september 2014.
                                               - 2 -
ved dom af 17. november 2014 blev han af amtsgericht hannover i tyskland fundet skyldig
i spirituskørsel og idømt en bøde på 690 eur og blev samtidig frakendt førerretten i tysk-
land i 9 måneder. det fremgår af afgørelsen, at der ved udmålingen af frakendelsestiden blev
taget højde for det tidsrum, hvori kørekortet havde været inddraget. afgørelsen blev forkyndt
den 11. juni 2015 og blev endelig den 26. juni 2015. frakendelsestiden på de 9 måneder udløb
den 25. marts 2016.
i slutningen af december 2014 blev sagen oversendt til politiet i danmark. østjyllands politi
orienterede ved brev af 2. januar 2015 t om, at han senere ville modtage en indkaldelse til et
retsmøde, hvorunder anklagemyndigheden med hjemmel i straffelovens § 11 ville nedlægge
påstand om frakendelse af førerretten i danmark med baggrund i spirituskørslen i tyskland.
ved anklageskrift af 2. september 2015 blev der rejst tiltale mod ham i overensstemmelse
hermed.
ved dom af 17. juni 2016 frakendte retten i aarhus t førerretten i 3 år. den 29. juni 2016
ankede han sagen til vestre landsret, der den 11. januar 2017 stadfæstede byrettens dom.
ved ankemeddelelse af 30. maj 2017 blev sagen indbragt for højesteret på baggrund af pro-
cesbevillingsnævnets anketilladelse af 22. maj 2017.
efter landsrettens dom den 11. januar 2017 var t uden førerret i danmark frem til den 31. maj
2017, hvor fuldbyrdelsen af dommen blev standset som følge af anken til højesteret, dvs. i 4
måneder og 20 dage.
under sagens behandling for højesteret har der været rejst spørgsmål om præjudiciel fore-
læggelse for eu-domstolen, og efter anmodning fra rigsadvokaten har justitsministeriet efter
behandling i juridisk specialudvalg afgivet en udtalelse herom. højesteret besluttede den 7.
marts 2018 ikke at foretage præjudiciel forelæggelse for eu-domstolen, da det var højeste-
rets foreløbige opfattelse, at der ikke bestod en rimelig tvivl om fortolkningen af artikel 50 i
den europæiske unions charter om grundlæggende rettigheder og om europa-parlamentet
og rådets direktiv 2006/126/ef af 20. december 2006 om kørekort (tredje kørekortdirektiv).
                                                - 3 -
retsgrundlag
færdselslovens § 134, stk. 1, lyder:
      ”lovens bestemmelser om straf og frakendelse af førerretten finder med de begræns-
      ninger, der følger af straffelovens §§ 7, 10, 10 a og 10 b, også anvendelse på handlinger
      foretaget i udlandet.”
straffelovens § 11 lyder:
      ”er en person, der har dansk indfødsret, bosat i den danske stat eller har lignende fast
      ophold her i landet, i en fremmed stat straffet for en handling, der efter dansk ret kan
      medføre frakendelse eller fortabelse af kald eller erhverv eller anden rettighed, kan fra-
      kendelse heraf ske efter offentlig påtale her i landet.”
straffelovens § 11 fik sin nuværende ordlyd ved lov nr. 490 af 17. juni 2008 om æn-
dring af bl.a. straffeloven. lovforslaget byggede på jurisdiktionsudvalgets betænkning
nr. 1488/2007 om dansk straffemyndighed. af betænkningens s. 138-140 fremgår bl.a.:
      ”kapitel 9. rettighedsfortabelse
      …
      9.2. straffelovens § 11
      …
      9.2.4. straffelovens § 11 om udenlandske afgørelsers (manglende) negative retskraft i
      forhold til en dansk sag om frakendelse og fortabelse af rettigheder angår efter sin ord-
      lyd tilfælde, hvor en person er straffet i udlandet. bestemmelsen finder også anvendelse
      i tilfælde, hvor der i udlandet tillige er taget stilling til spørgsmålet om frakendelse eller
      fortabelse af andre rettigheder, jf. eksempelvis den ovenfor omtalte u 1980.163 h om
      førerretsfrakendelse i sverige.
      frakendelse og anden rettighedsfortabelse angår i almindelighed alene vedkommendes
      rettigheder i det land, hvor frakendelsen eller rettighedsfortabelsen sker, jf. eksempelvis
      den under afsnit 9.1.2 omtalte u 1991.470 v om førerretsfrakendelse i danmark. den
      pågældende person kan derfor normalt ikke med føje gå ud fra, at der med afgørelsen i
      udlandet også er gjort op med vedkommendes muligheder for at erhverve eller bevare
      rettigheder i andre lande, herunder danmark. der er dermed intet forventningssyns-
      punkt, som kan begrunde, at udenlandske afgørelser, hvor der ud over straf tillige er ta-
      get stilling til spørgsmålet om frakendelse eller fortabelse af andre rettigheder, tillægges
      en vidererækkende negativ retskraft end udenlandske afgørelser, hvor der alene er på-
      lagt straf.
      måtte en udenlandsk afgørelse om straf også omfatte stillingtagen til spørgsmålet om
      frakendelse eller fortabelse af vedkommendes rettigheder her i landet – hvilket forud-
      sætter, at danmark har forpligtet sig internationalt til at anerkende sådanne udenlandske
      afgørelser – afhænger den udenlandske afgørelses negative retskraft af rækkevidden af
      den internationale forpligtelse. det må således afgøres ud fra en konkret fortolkning af
                                                - 4 -
     det relevante internationale retsgrundlag, om myndighederne i danmark er afskåret fra i
     medfør af straffelovens § 11 at rejse selvstændig sag ved de danske domstole om fra-
     kendelse eller fortabelse af rettigheder som følge af den handling, der danner grundlag
     for den udenlandske afgørelse. den almindelige formodning må dog være, at myndig-
     hederne i danmark vil være afskåret fra i en sådan situation at rejse en ny sag, der ved-
     rører spørgsmålet om frakendelse eller anden rettighedsfortabelse.
     9.2.5. som eksempel på udenlandske afgørelser om frakendelse mv., der tillige angår
     rettigheder her i landet, kan nævnes afgørelser truffet af en anden eu-medlemsstat om
     frakendelse af førerretten.
     efter eu-direktivet om kørekort må ingen person være indehaver af mere end ét eu-
     kørekort, og en medlemsstat skal bl.a. afslå at udstede et kørekort til en person, hvis
     eu-kørekort er begrænset, suspenderet eller inddraget i en anden medlemsstat. en afgø-
     relse om frakendelse af et eu-kørekort i én medlemsstat vil således også i et vist om-
     fang have virkning i alle de øvrige medlemsstater.
     der er ikke i direktivet taget stilling til, om frakendelse af et eu-kørekort i én medlems-
     stat udelukker en anden medlemsstat fra at rejse sag med henblik på frakendelse af fø-
     rerretten dér. om dette er muligt, må således afgøres ud fra en fortolkning af direktivet
     og andre relevante eu-retsakter, herunder om fornødent efter præjudiciel forelæggelse
     for ef-domstolen.”
i bemærkningerne til lovforslaget hedder det bl.a. (folketingstidende 2007-2008, 2.
samling, tillæg a, lovforslag nr. l 16, s. 553-554 og 572):
     ”2. gældende ret
     …
     2.5. rettighedsfrakendelse
     2.5.1. straffelovens § 10 a regulerer, i hvilket omfang det er muligt i danmark at idøm-
     me straf (dvs. fængsel eller bøde) for en handling, der allerede er pådømt i udlandet.
     bestemmelsen angår derimod ikke muligheden for under en sådan ny sag at idømme
     andre retsfølger end straf (f.eks. rettighedsfortabelse og konfiskation).
     det følger imidlertid af straffelovens § 11, at frakendelse eller fortabelse af kald eller
     erhverv eller anden rettighed kan ske her i landet over for en person med dansk tilknyt-
     ning (statsborgerskab eller bopæl), hvis vedkommende i udlandet er straffet for en hand-
     ling, der efter dansk ret kan medføre en sådan rettighedsfortabelse.
     straffelovens § 11 finder anvendelse, selv om der ved den udenlandske dom også er ta-
     get stilling til spørgsmålet om rettighedsfortabelse, jf. f.eks. højesterets dom af 9. januar
     1980 (gengivet i ugeskrift for retsvæsen 1980, side 163), hvor tiltalte i sverige var
     idømt fængsel i 1 måned og frakendt førerretten i 1 år for spirituskørsel. ved en sag her
     i landet blev tiltalte efterfølgende frakendt førerretten i 5 år. højesteret anførte i dom-
     men, at de i § 10, stk. 2, § 10 a og § 10 b indeholdte begrænsninger i adgangen til at på-
     lægge sanktioner for retsbrud begået i udlandet ikke fandtes at være anvendelige ved fø-
     rerretsfrakendelser.
                                                 - 5 -
      …
      3. lovforslagets udformning
      …
      3.8. rettighedsfrakendelse
      3.8.1. udvalget finder, at det fortsat bør være muligt at rejse selvstændig dansk sag om
      frakendelse eller anden fortabelse af rettigheder i anledning af strafbare handlinger, der
      allerede har ført til straf i udlandet, uanset om der ved den udenlandske afgørelse ud
      over straf tillige er sket rettighedsfortabelse (f.eks. frakendelse af førerretten som følge
      af spirituskørsel).
      hvis der ved den udenlandske afgørelse undtagelsesvis er taget stilling til spørgsmålet
      om frakendelse af vedkommendes rettigheder her i landet (og ikke kun vedkommendes
      rettigheder i det pågældende udland), vil danmark efter omstændighederne folkeretligt
      kunne være forpligtet til at afstå fra at rejse en selvstændig frakendelsessag. en sådan ne
      bis in idem-virkning vil imidlertid forudsætte, at danmark i det konkrete tilfælde har
      forpligtet sig til at anerkende den udenlandske afgørelse om (bl.a.) frakendelse af ret-
      tigheder her i landet. endvidere vil det afhænge af en konkret fortolkning af det relevan-
      te retsgrundlag (konvention mv.), i hvilket omfang den udenlandske afgørelse har ne bis
      in idem-virkning.
      udvalget finder på den baggrund ikke grundlag for at foreslå en ny generel bestemmelse
      om den nærmere rækkevidde af ne bis in idem-virkningen af sådanne udenlandske afgø-
      relser.
      …
      3.8.3. justitsministeriet er enig i udvalgets overvejelser og forslag vedrørende mulighe-
      den for her i landet at rejse selvstændig sag om frakendelse eller anden fortabelse af ret-
      tigheder i anledning af strafbare handlinger, der allerede har ført til straf i udlandet, og
      lovforslaget er udformet i overensstemmelse hermed.”
artikel 4 i protokol nr. 7 til den europæiske menneskerettighedskonvention lyder:
      ”artikel 4
      ret til ikke at blive retsforfulgt eller straffet to gange
      1. under én og samme stats jurisdiktion skal ingen i en straffesag på ny kunne stilles for
      en domstol eller dømmes for en lovovertrædelse, for hvilken han allerede er blevet en-
      deligt frikendt eller domfældt i overensstemmelse med denne stats lovgivning og straf-
      feretspleje.
      2. bestemmelserne i foregående stykke forhindrer ikke genoptagelse af sagen i overens-
      stemmelse med vedkommende stats lovgivning og strafferetspleje, såfremt der forelig-
      ger bevis for nye eller nyopdagede kendsgerninger, eller såfremt der i den tidligere ret-
      tergang er begået en grundlæggende fejl, som kunne påvirke sagens udfald.
      3. der kan ikke ske fravigelse fra denne artikel i medfør af artikel 15 i konventionen.”
europa-parlamentet og rådets direktiv 2006/126/ef af 20. december 2006 om kørekort (tred-
je kørekortdirektiv) indeholder bl.a. følgende præambelbetragtninger:
                                                - 6 -
     ”(2) kørekortreglerne er nødvendige elementer i den fælles transportpolitik, bidrager til
     at forbedre færdselssikkerheden på vejene og fremmer den frie bevægelighed for perso-
     ner, som bosætter sig i en anden medlemsstat end den, der har udstedt deres kørekort.
     de individuelle transportmidlers store udbredelse betyder, at det fremmer personers frie
     bevægelighed og etableringsfrihed, hvis de er i besiddelse af et kørekort, som værtssta-
     ten godkender. trods fremskridt med harmonisering af kørekortreglerne findes der sta-
     dig væsentlige forskelle mellem medlemsstaterne for så vidt angår hyppigheden for kø-
     rekortfornyelse og med hensyn til køretøjskategorier, hvor der er behov for yderligere
     harmonisering, hvis fællesskabets politik skal realiseres.
     …
     (15) medlemsstaterne bør desuden ud fra hensynet til færdselssikkerheden kunne an-
     vende de nationale forskrifter for inddragelse, suspension, fornyelse og annullation af
     kørekortet for alle kørekortindehavere, som har deres sædvanlige bopæl på deres områ-
     de.”
direktivets artikel 11 lyder:
     ”artikel 11
     forskellige bestemmelser om ombytning, inddragelse, erstatning og anerkendelse af kø-
     rekort
     1. når indehaveren af et gyldigt nationalt kørekort udstedt i en medlemsstat får sædvan-
     lig bopæl i en anden medlemsstat, kan han anmode om at få sit kørekort ombyttet med
     et tilsvarende kørekort. den medlemsstat, der foretager ombytningen, skal kontrollere,
     hvilken kategori det hidtidige kørekort er gyldigt til.
     2. med forbehold af overholdelsen af territorialprincippet i straffelove og -bestemmelser
     kan bopælsmedlemsstaten på indehaveren af et kørekort, der er udstedt af en anden
     medlemsstat, anvende sine nationale bestemmelser vedrørende begrænsning, suspensi-
     on, inddragelse eller annullation af førerretten og om nødvendigt med henblik herpå
     ombytte dette kørekort.
     …
     4. en medlemsstat skal nægte at udstede et kørekort til en ansøger, hvis kørekort er be-
     grænset, suspenderet eller inddraget i en anden medlemsstat.
     en medlemsstat skal nægte at anerkende gyldigheden af ethvert kørekort, der er udstedt
     af en anden medlemsstat til en person, hvis kørekort er begrænset, suspenderet eller
     inddraget på førstnævnte stats område.
     …”
den europæiske unions charter om grundlæggende rettigheder bestemmer bl.a.:
     ”artikel 50
     ret til ikke at blive retsforfulgt eller straffet to gange for samme lovovertrædelse
     ingen skal i en straffesag på ny kunne stilles for en domstol eller dømmes for en lov-
     overtrædelse, for hvilken den pågældende allerede er blevet endeligt frikendt eller dom-
     fældt i en af unionens medlemsstater i overensstemmelse med lovgivningen.
                                              - 7 -
     …
     artikel 52
     rækkevidde og fortolkning af rettigheder og principper
     stk. 1. enhver begrænsning i udøvelsen af de rettigheder og friheder, der anerkendes
     ved dette charter, skal være fastlagt i lovgivningen og skal respektere disse rettigheders
     og friheders væsentligste indhold. under iagttagelse af proportionalitetsprincippet kan
     der kun indføres begrænsninger, såfremt disse er nødvendige og faktisk svarer til mål af
     almen interesse, der er anerkendt af unionen, eller et behov for beskyttelse af andres
     rettigheder og friheder.
     …
     stk. 3. i det omfang dette charter indeholder rettigheder svarende til dem, der er sikret
     ved den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggen-
     de frihedsrettigheder, har de samme betydning og omfang som i konventionen. denne
     bestemmelse er ikke til hinder for, at eu-retten kan yde en mere omfattende beskyttel-
     se.”
af forklaringer til den europæiske unions charter om grundlæggende rettigheder (2007/c
303/02) fremgår bl.a. følgende:
     ”forklaring ad artikel 50 — ret til ikke at blive retsforfulgt eller straffet to gange for
     samme lovovertrædelse
     …
     non bis in idem-reglen gælder i eu-retten (jf. en omfattende retspraksis, f.eks. dom af-
     sagt den 5. maj 1966 i de, forenede sager 18/65 og 35/65, gutmann mod kommissionen
     sml. dansk specialudgave s. 175, og en aktuel dom afsagt af retten den 20. april 1999 i
     de forenede sager t-305/94 m.fl., limburgse vinyl maatschappij nv m.fl. mod kom-
     missionen, sml. ii, s. 931). det præciseres, at reglen om ikke-kumulation gælder to
     sanktioner af samme art, i dette tilfælde strafferetlige sanktioner.
     i henhold til artikel 50 gælder non bis in idem-reglen ikke kun inden for en medlems-
     stats retsområde, men også mellem flere medlemsstater. dette svarer til gældende eu-
     ret, se artikel 54-58 i schengengennemførelseskonventionen og domstolens dom af 11.
     februar 2003, sag c-187/01, gözütok (sml. i, s. 1345), artikel 7 i konventionen om be-
     skyttelse af fællesskabets finansielle interesser og artikel 10 i konventionen om be-
     kæmpelse af bestikkelse. de meget begrænsede undtagelser i disse konventioner, hvor-
     efter medlemsstaterne kan fravige non bis in idem-reglen, er omfattet af den horisontale
     bestemmelse i chartrets artikel 52, stk. 1, om begrænsninger. for så vidt angår de situa-
     tioner, der er omhandlet i artikel 4 i nævnte protokol nr. 7, dvs. anvendelsen af princip-
     pet inden for én og samme stat, har den rettighed, der sikres, samme betydning og om-
     fang, som den tilsvarende ret i emk.
     …
     forklaring ad artikel 52 — rækkevidde og fortolkning af rettigheder og principper
     formålet med artikel 52 er at fastsætte rækkevidden af chartrets rettigheder og princip-
     per og at fastlægge regler for fortolkningen af dem. stk. 1 omhandler begrænsninger.
     den affattelse, der er anvendt, bygger på domstolens retspraksis, hvori det hedder: ”...
     det fremgår imidlertid af fast retspraksis, at udøvelsen af sådanne rettigheder kan un-
                                               - 8 -
     derkastes begrænsninger, især inden for rammerne af en fælles markedsordning, såfremt
     disse begrænsninger faktisk svarer til de fællesskabsformål, der tjener almenvellet, og
     ikke i lyset af det tilsigtede formål udgør et uforholdsmæssigt og urimeligt indgreb, som
     berører disse rettigheders egentlige indhold” (dom af 13. april 2000, sag c-292/97,
     præmis 45). omtalen af de generelle interesser, som anerkendes af unionen, dækker
     både de formål, der er nævnt i artikel 3 i traktaten om den europæiske union, og andre
     interesser, der beskyttes af specifikke bestemmelser i traktaterne, såsom artikel 4, stk. 1,
     i traktaten om den europæiske union, artikel 35, stk. 3, i traktaten om den europæiske
     unions funktionsmåde og artikel 36 og 346 i denne traktat.
     …
     stk. 3 skal sikre den nødvendige sammenhæng mellem chartret og emk, idet det fast-
     slår reglen om, at i det omfang rettighederne i dette charter svarer til rettigheder, der sik-
     res ved emk, er deres betydning og rækkevidde, herunder de tilladte begrænsninger, de
     samme som i emk. det følger navnlig heraf, at lovgiverne, når de fastsætter begræns-
     ninger for disse rettigheder, skal overholde de samme standarder som dem, der er fast-
     lagt i det detaljerede begrænsningsregime i emk, som derved bliver gældende for de
     rettigheder, der er omfattet af dette stykke, dog uden at dette berører eu-rettens og
     eudomstolens autonomi.
     henvisningen til emk omfatter både konventionen og protokollerne. betydningen og
     omfanget af de sikrede rettigheder fastsættes ikke kun af teksten i disse instrumenter,
     men også af retspraksis ved den europæiske menneskerettighedsdomstol og ved eu-
     domstolen. sidste punktum i stykket har til formål at give unionen mulighed for at sik-
     re en mere omfattende beskyttelse. under alle omstændigheder må chartrets beskyttel-
     sesniveau aldrig være lavere end emk's.”
i eu-domstolens dom af 20. marts 2018 i sag c-524/15 (menci) udtales bl.a.:
     ”hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
     11. luca menci blev genstand for en administrativ procedure, hvorunder han blev fore-
     holdt – i sin egenskab af indehaver af enkeltmandsvirksomheden af samme navn – at
     have undladt at indbetale moms i henhold til årsangivelsen for afgiftsperioden 2011 for
     et samlet beløb på 282 495,76 eur inden for de lovbestemte frister.
     12. denne procedure resulterede i en afgørelse truffet af amministrazione finanziaria
     (skatte- og afgiftsmyndigheden, italien), hvormed denne myndighed pålagde luca
     menci at indbetale det skyldige momsbeløb og i øvrigt pålagde ham, på grundlag af ar-
     tikel 13, stk. 1, i lovdekret nr. 471/97, en administrativ sanktion på 84 748,74 eur,
     hvilket svarer til 30% af afgiftsskylden. denne afgørelse er blevet endelig. luca mencis
     anmodning om afdragsbetaling blev imødekommet, og han betalte de første afdrag.
     13. da den administrative procedure var afsluttet, blev der indledt en straffesag vedrø-
     rende samme forhold mod luca menci ved tribunale di bergamo (retten i bergamo,
     italien) i henhold til en direkte indstævning fra procura della repubblica (anklagemyn-
     digheden, italien) med den begrundelse, at undladelsen af at indbetale moms udgjorde
     den strafbare lovovertrædelse, der fremgår af artikel 10a, stk. 1, og artikel 10b, stk. 1, i
     lovdekret nr. 74/2000.
                                         - 9 -
…
16. på denne baggrund har tribunale di bergamo (retten i bergamo) besluttet at udsætte
sagen og at forelægge domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
”er bestemmelsen i [chartrets] artikel 50 […], fortolket i lyset af artikel 4 i tillægsproto-
kol nr. 7 til [emrk] og menneskerettighedsdomstolens respektive praksis, til hinder for
at anlægge en straffesag, som vedrører en handling (manglende indbetaling af moms),
for hvilken den tiltalte allerede er blevet pålagt en endelig administrativ sanktion?”
…
spørgsmålet, om der er tale om samme lovovertrædelse
34. det følger af selve ordlyden af chartrets artikel 50, at bestemmelsen forbyder, at den
samme person retsforfølges eller straffes mere end en gang for den samme lovovertræ-
delse (jf. i denne retning dom af 5.4.2017, orso og baldetti, c-217/15 og c-350/15,
eu:c:2017:264, præmis 18). som den forelæggende ret har anført i sin anmodning om
præjudiciel afgørelse, vedrører de forskellige retsforfølgelser og sanktioner af strafferet-
lig karakter, der er omhandlet i hovedsagen, den samme person, nemlig luca menci.
35. i henhold til domstolens praksis er det relevante kriterium ved fastlæggelsen af, om
der er tale om samme lovovertrædelse, kriteriet om, at de faktiske handlinger, når disse
forstås som en helhed af konkrete omstændigheder, der er indbyrdes uadskilleligt for-
bundne, som har ført til frifindelse eller endelig domfældelse af den pågældende person,
er identiske (jf. analogt dom af 18.7.2007, kraaijenbrink, c-367/05, eu:c:2007:444,
præmis 26 og den deri nævnte retspraksis, og af 16.11.2010, mantello, c-261/09,
eu:c:2010:683, præmis 39 og 40). chartrets artikel 50 forbyder således pålæggelse, for
de samme forhold, af flere sanktioner af strafferetlig karakter efter forskellige procedu-
rer, der er gennemført med henblik herpå.
36. desuden er den retlige kvalificering i national ret af de faktiske omstændigheder og
den retlige interesse, der beskyttes, ikke relevant for afgørelsen af, om der er tale om
samme lovovertrædelse, for så vidt som rækkevidden af beskyttelsen i chartrets artikel
50 ikke kan variere fra den ene medlemsstat til den anden.
37. i den foreliggende sag fremgår det af oplysningerne i forelæggelsesafgørelsen, at
luca menci endeligt blev idømt en administrativ sanktion af strafferetlig karakter for at
have undladt at indbetale moms i henhold til årsangivelsen for afgiftsperioden 2011 in-
den for de lovbestemte frister, og at den i hovedsagen omhandlede straffesag vedrører
den samme undladelse.
38. hvis det forholder sig således, som den italienske regering har gjort gældende i sine
skriftlige bemærkninger, at pålæggelsen af en strafferetlig sanktion som følge af en
straffesag som den i hovedsagen omhandlede, i modsætning til den pågældende admini-
strative sanktion af strafferetlig karakter, kræver et subjektivt element, skal det imidler-
tid bemærkes, at den omstændighed, at pålæggelsen af den pågældende strafferetlige
sanktion afhænger af et yderligere væsentligt element i forhold til den administrative
sanktion af strafferetlig karakter, ikke i sig selv kan rejse tvivl ved, at de pågældende
faktiske omstændigheder er identiske. med forbehold af den nationale rets efterprøvelse
forekommer den administrative sanktion af strafferetlig karakter og den straffesag, der
er omhandlet i hovedsagen, således at vedrøre samme lovovertrædelse.
                                         - 10 -
39. under disse omstændigheder fremgår det, at den nationale lovgivning, der er om-
handlet i hovedsagen, gør det muligt at gennemføre en straffesag mod en person, såsom
luca menci, for en overtrædelse bestående i manglende indbetaling af skyldig moms i
henhold til årsangivelsen for en given afgiftsperiode, efter at samme person for de
samme forhold er blevet pålagt en endelig administrativ sanktion af strafferetlig karak-
ter som omhandlet i chartrets artikel 50. en sådan kumulation af retsforfølgelse og sank-
tioner udgør en begrænsning af den grundlæggende rettighed, der er sikret ved denne
bestemmelse.
berettigelsen af begrænsningen af den rettighed, der er sikret ved chartrets artikel 50
40. det bemærkes, at domstolen i sin dom af 27. maj 2014, spasic (c-129/14 ppu,
eu:c:2014:586, præmis 55 og 56), har fastslået, at en begrænsning af princippet ne bis
in idem, der er sikret ved chartrets artikel 50, kan være berettiget på grundlag af chart-
rets artikel 52, stk. 1.
41. i henhold til chartrets artikel 52, stk. 1, første punktum, skal enhver begrænsning i
udøvelsen af de rettigheder og friheder, der anerkendes ved dette charter, være fastlagt i
lovgivningen og respektere disse rettigheders og friheders væsentligste indhold. det
fremgår af andet punktum i nævnte stykke, at der under iagttagelse af proportionalitets-
princippet kun kan indføres begrænsninger af disse rettigheder og friheder, såfremt dis-
se er nødvendige og faktisk opfylder mål af almen interesse, der er anerkendt af unio-
nen, eller et behov for beskyttelse af andres rettigheder og friheder.
42. i den foreliggende sag er det ubestridt, at muligheden for at kumulere retsforfølgelse
og strafferetlige sanktioner samt retsforfølgelse og administrative sanktioner af straffe-
retlig karakter er fastsat ved lov.
43. endvidere er en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede i overens-
stemmelse med det væsentlige indhold af chartrets artikel 50, da denne lovgivning i
henhold til oplysningerne i de sagsakter, der er forelagt domstolen, alene tillader en så-
dan kumulation af retsforfølgelse og sanktioner, når visse betingelser, som er udtøm-
mende opregnet, er opfyldt, hvorved det sikres, at den rettighed, der er sikret ved chart-
rets artikel 50, ikke som sådan tilsidesættes.
44. hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt den begrænsning af princippet ne bis in idem,
der følger af en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, opfylder et mål
af almen interesse, bemærkes, at det fremgår af de sagsakter, der er forelagt domstolen,
at denne lovgivning har til formål at sikre opkrævning af alle skyldige momsbeløb.
henset til den betydning, som domstolens praksis tillægger bekæmpelsen af overtræ-
delser på momsområdet for at opfylde dette mål (jf. i denne retning dom af 5.12.2017,
m.a.s. og m.b., c-42/17, eu:c:2017:936, præmis 34 og den deri nævnte retspraksis),
kan en kumulation af retsforfølgelse og sanktioner af strafferetlig karakter være beretti-
get, når denne retsforfølgelse og disse sanktioner, med henblik på at nå et sådant mål,
tager sigte på komplementære mål, som i givet fald vedrører forskellige aspekter af den
samme omhandlede ulovlige adfærd, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at ef-
terprøve.
45. i forbindelse med overtrædelser på momsområdet bemærkes i denne henseende, at
det forekommer legitimt, at en medlemsstat ønsker dels at modvirke og straffe enhver
                                          - 11 -
overtrædelse, uanset om denne er forsætlig eller ej, af reglerne om anmeldelse og op-
krævning af moms ved at pålægge administrative sanktioner, som i givet fald fastlægges
som et fast beløb, dels at modvirke og straffe alvorlige overtrædelser af disse regler,
som er særligt skadelige for samfundet, og som berettiger vedtagelsen af strengere straf-
feretlige sanktioner.
46. hvad angår overholdelsen af proportionalitetsprincippet bemærkes, at dette princip
kræver, at kumulation af retsforfølgelse og sanktioner fastsat i en national lovgivning,
såsom den i hovedsagen omhandlede, ikke må overskride grænserne for, hvad der er
egnet til og nødvendigt for gennemførelsen af de formål, der lovligt tilsigtes med denne
lovgivning, hvilket forudsætter, at der, såfremt det er muligt at vælge mellem flere eg-
nede foranstaltninger, skal vælges den mindst bebyrdende foranstaltning, og at de byr-
der, som pålægges, ikke må være uforholdsmæssige i forhold til de tilsigtede formål (jf.
i denne retning dom af 25.2.2010, müller fleisch, c-562/08, eu:c:2010:93, præmis 43,
af 9.3.2010, erg m.fl., c-379/08 og c-380/08, eu:c:2010:127, præmis 86, og af
19.10.2016, el-em-2001, c-501/14, eu:c:2016:777, præmis 37 og 39 og den deri
nævnte retspraksis).
47. det skal i denne henseende bemærkes, at ifølge den retspraksis, der er nævnt i denne
doms præmis 20, kan medlemsstaterne frit vælge, hvilke sanktioner der skal finde an-
vendelse, med henblik på at sikre den fulde opkrævning af momsindtægter. i mangel af
harmonisering af eu-lovgivningen på dette område har medlemsstaterne således ret til
såvel at fastsætte en ordning, hvorefter overtrædelser på momsområdet alene kan gøres
til genstand for retsforfølgelse og sanktioner én gang, som en ordning, der tillader ku-
mulation af retsforfølgelse og sanktioner. under disse omstændigheder kan der ikke rej-
ses tvivl ved forholdsmæssigheden af en national lovgivning som den i hovedsagen om-
handlede alene af den grund, at den pågældende medlemsstat har valgt at give mulighed
for en sådan kumulation, idet medlemsstaten ellers ville blive frataget denne valgfrihed.
48. når dette er sagt, skal det bemærkes, at en national lovgivning som den i hovedsa-
gen omhandlede, som fastsætter en sådan mulighed for kumulation, er egnet til at nå det
mål, der er omhandlet i denne doms præmis 44.
49. hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt en national lovgivning som den i hovedsagen
omhandlede er strengt nødvendig, skal den for det første fastsætte klare og præcise reg-
ler, der sætter borgerne i stand til at forudse, hvilke handlinger og undladelser der kan
gøres til genstand for en sådan kumulation af retsforfølgelse og sanktioner.
50. i det foreliggende tilfælde bemærkes, at som det fremgår af de for domstolen frem-
lagte sagsakter, fastlægger den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning, særligt
artikel 13, stk. 1, i lovdekret nr. 471/97, de betingelser, hvorunder undladelse af at ind-
betale skyldig moms inden for de lovbestemte frister kan give anledning til pålæggelse
af en administrativ sanktion af strafferetlig karakter. i overensstemmelse med denne ar-
tikel 13, stk. 1, og på de betingelser, der er omhandlet i artikel 10a, stk. 1, og artikel
10b, stk. 1, i lovdekret nr. 74/2000, kan en sådan undladelse ligeledes, hvis det drejer
sig om en årsangivelse på et momsbeløb, der overstiger 50 000 eur, give anledning til
en fængselsstraf på seks måneder til to år.
51. med forbehold af den forelæggende rets efterprøvelse synes den i hovedsagen om-
handlede nationale lovgivning således klart og præcist at fastlægge, under hvilke om-
                                         - 12 -
stændigheder undladelsen af at indbetale skyldig moms kan gøres til genstand for ku-
mulation af retsforfølgelse og sanktioner af strafferetlig karakter.
52. for det andet skal en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede sikre,
at de byrder, der følger af en sådan kumulation for de berørte personer, er begrænset til,
hvad der er strengt nødvendigt for at nå det mål, der er omhandlet i denne doms præmis
44.
53. hvad for det første angår kumulationen af procedurerne af strafferetlig karakter, der,
som det fremgår af sagsakterne, gennemføres uafhængigt af hinanden, indebærer det
krav, der er nævnt i den foregående præmis, at der findes regler, som sikrer koordine-
ring, for at nedsætte den yderligere byrde, der er forbundet med en sådan kumulation for
de berørte personer, til det strengt nødvendige.
54. i den foreliggende sag forholder det sig således, at selv om den i hovedsagen om-
handlede nationale lovgivning gør det muligt at indlede straffesag selv efter pålæggel-
sen af en administrativ sanktion af strafferetlig karakter, som endelig afslutning på den
administrative procedure, fremgår det af de oplysninger, som er indeholdt i sagsakterne
og opsummeret i denne doms præmis 50, at denne lovgivning synes at begrænse straffe-
sagerne til lovovertrædelser af en vis grovhed, nemlig lovovertrædelser, der vedrører et
ubetalt momsbeløb, der overstiger 50 000 eur, for hvilke den nationale lovgiver har
indført en fængselsstraf, hvis strenghed synes at begrunde nødvendigheden af at indlede
en straffesag uafhængigt af den administrative procedure af strafferetlig karakter, med
henblik på at pålægge en sådan straf.
55. for det andet skal kumulation af sanktioner af strafferetlig karakter ledsages af be-
stemmelser, der skal sikre, at strengheden af alle de pålagte sanktioner svarer til den på-
gældende overtrædelses grovhed, idet et sådant krav ikke blot følger af chartrets artikel
52, stk. 1, men også af princippet om straffes proportionalitet i chartrets artikel 49,
stk. 3. disse regler bør omfatte en forpligtelse for de kompetente myndigheder i tilfælde
af indførelsen af en yderligere sanktion, til at sikre, at strengheden af alle de pålagte
sanktioner ikke overstiger den fastslåede overtrædelses grovhed.
56. i det foreliggende tilfælde synes det at fremgå af artikel 21 i lovdekret nr. 74/2000,
at bestemmelsen ikke blot foreskriver udsættelse af tvangsfuldbyrdelsen af de admini-
strative sanktioner af strafferetlig karakter under straffesagen, men at den endeligt er til
hinder for denne fuldbyrdelse efter den strafferetlige domfældelse af den pågældende
person. ifølge oplysningerne i forelæggelsesafgørelsen udgør frivillig indbetaling af af-
giftsskylden – for så vidt som den ligeledes vedrører den administrative sanktion, der er
pålagt den pågældende person – i øvrigt en særlig formildende omstændighed, som der
skal tages hensyn til i forbindelse med straffesagen. det fremgår således, at den i ho-
vedsagen omhandlede nationale lovgivning fastsætter betingelser, som er egnede til at
sikre, at de kompetente myndigheder begrænser strengheden af alle de pålagte sanktio-
ner til det strengt nødvendige i forhold til den begåede overtrædelses grovhed.
57. med forbehold af den forelæggende rets efterprøvelse synes en national lovgivning
som den i hovedsagen omhandlede at sikre, at den kumulation af retsforfølgelse og
sanktioner, som den tillader, ikke går ud over, hvad der er strengt nødvendigt for at nå
det mål, der er omhandlet i denne doms præmis 44.
                                          - 13 -
58. det bemærkes endvidere, at selv om en national lovgivning, der opfylder de krav,
der er fastsat i denne doms præmis 44, 49, 53 og 55, i princippet synes at være egnet til
at sikre den nødvendige balance mellem de forskellige interesser, der er på spil, skal den
ligeledes anvendes af de nationale myndigheder og domstole på en måde, så den byrde,
som kumulationen af retsforfølgelse og sanktioner i hvert enkelt tilfælde medfører for
den pågældende person, ikke er for vidtgående i forhold til den begåede overtrædelses
grovhed.
59. det tilkommer i sidste ende den forelæggende ret at vurdere forholdsmæssigheden
af den konkrete anvendelse af den pågældende lovgivning inden for rammerne af ho-
vedsagen, ved en afvejning af på den ene side grovheden af den omhandlede overtræ-
delse på momsområdet, og på den anden side den byrde, som kumulationen af de i ho-
vedsagen omhandlede retsforfølgelser og sanktioner medfører for den pågældende per-
son.
60. endelig bemærkes, at i det omfang chartret indeholder rettigheder svarende til dem,
der er sikret ved emrk, fastsætter chartrets artikel 52, stk. 3, at de har samme betyd-
ning og omfang som i konventionen. der skal således tages hensyn til artikel 4 i til-
lægsprotokol nr. 7 til emrk ved fortolkningen af chartrets artikel 50 (jf. i denne retning
dom af 15.2.2016, n., c-601/15 ppu, eu:c:2016:84, præmis 77, og af 5.4.2017, orsi
og baldetti, c-217/15 og c-350/15, eu:c:2017:264, præmis 24).
61. i denne henseende har den europæiske menneskerettighedsdomstol fastslået, at en
kumulation af retsforfølgelse og afgiftsmæssige og strafferetlige sanktioner for de sam-
me overtrædelser af skattelovgivningen ikke er i strid med princippet ne bis in idem, der
er fastsat i artikel 4 i tillægsprotokol nr. 7 til emrk, når der er en tilstrækkelig tæt
tidsmæssig og materiel forbindelse mellem den omhandlede afgiftsmæssige procedure
og straffesagen (den europæiske menneskerettighedsdomstols dom af 15.11.2016, a
og b mod norge, ce:echr:2016:1115jud002413011, § 132).
62. de krav, som således er opstillet i chartrets artikel 50, sammenholdt med chartrets
artikel 52, stk. 1, for en eventuel kumulation af retsforfølgelse og strafferetlige sanktio-
ner samt af retsforfølgelse og administrative sanktioner af strafferetlig karakter, sikrer
således – som det fremgår af denne doms præmis 44, 49, 53, 55 og 58 – et niveau for
beskyttelse af princippet ne bis in idem, som ikke tilsidesætter det, der er sikret ved arti-
kel 4 i tillægsprotokol nr. 7 til emrk som fortolket af den europæiske menneskeret-
tighedsdomstol.
63. henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares
med, at chartrets artikel 50 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national
lovgivning, hvorefter der kan indledes straffesag mod en person for undladelse af at
indbetale skyldig moms inden for de lovbestemte frister, skønt denne person allerede for
samme forhold er blevet pålagt en endelig administrativ sanktion af strafferetlig karak-
ter som omhandlet i chartrets artikel 50, forudsat at denne lovgivning
– forfølger et mål af almen interesse, som kan berettige en sådan kumulation af retsfor-
følgelse og sanktioner, nemlig bekæmpelse af lovovertrædelser på momsområdet, idet
denne retsforfølgelse og disse sanktioner bør have komplementære mål
                                               - 14 -
       – indeholder regler, som sikrer en koordinering, der begrænser den yderligere byrde,
       som en kumulation af procedurer medfører for de berørte personer, til det strengt nød-
       vendige, og
       – fastsætter regler, der gør det muligt at sikre, at strengheden af alle pålagte sanktioner
       er begrænset til, hvad der er strengt nødvendigt i forhold til den pågældende overtrædel-
       ses grovhed.
       64. det tilkommer den nationale ret i lyset af samtlige omstændigheder i hovedsagen at
       sikre, at den byrde, som anvendelsen af den i hovedsagen omhandlede nationale lovgiv-
       ning og den ved denne lovgivning tilladte kumulation af retsforfølgelse og sanktioner
       konkret medfører for den pågældende person, ikke er for vidtgående i forhold til den
       begåede overtrædelses grovhed.”
anbringender
t har anført navnlig, at det følger af praksis fra den europæiske menneskerettighedsdomstol,
at en afgørelse om førerretsfrakendelse i anledning af en færdselsforseelse er en straf, jf. bl.a.
domstolens afvisningsafgørelse af 13. december 2005 i sag 73661/01 (nilsson mod sverige).
det må også gælde efter eu-retten. da afgørelsen af 17. november 2014 fra amtsgericht
hannover er en straffedom, indebærer forbuddet mod dobbelt straf (princippet om ”ne bis in
idem”), at han ikke kan frakendes førerretten i danmark på baggrund af samme forhold, som
han er dømt for i tyskland, jf. artikel 50 i den europæiske unions charter om grundlæggen-
de rettigheder samt princippet i artikel 4 i protokol nr. 7 til den europæiske menneske-
rettighedskonvention. den beskyttelsesinteresse, der varetages ved en førerretsfrakendelse i
tyskland og i danmark, er den samme. den danske frakendelse kan ikke blot anses som en
geografisk udvidelse af den tyske afgørelse, idet der reelt er tale om ny strafforfølgning i
danmark.
det forhold, at tredje kørekortdirektiv ikke indeholder et udtrykkeligt forbud mod, at en uni-
onsborger, der er frakendt førerretten i en medlemsstat, efterfølgende frakendes førerretten i
bopælsmedlemsstaten, betyder ikke, at bopælsmedlemsstaten frit kan frakende førerretten i en
situation som den foreliggende. den rette fortolkning af tredje kørekortdirektiv giver – i lyset
af eu-charterets artikel 50 – anledning til en sådan tvivl, at højesteret bør forelægge spørgs-
mål herom for eu-domstolen, jf. herved jurisdiktionsudvalgets bemærkninger i betænkning
nr. 1488/2007, pkt. 9.2.5.
højesteret fandt i dom af 9. januar 1980 (ufr 1980.163), at det forhold, at den tiltalte var ble-
vet frakendt førerretten i sverige, ikke udelukkede førerretsfrakendelse i danmark for samme
                                              - 15 -
forseelse. dommen har imidlertid i dag begrænset præjudikatværdi, idet den ligger forud for
danmarks inkorporering af den europæiske menneskerettighedskonvention og forud for så-
vel eu-charterets som tredje kørekortdirektivs ikrafttrædelse.
hvis højesteret finder, at der på trods af forbuddet mod dobbelt straf mv. kan rejses sag om
førerretsfrakendelse i danmark, skal der på grund af frakendelsen i tyskland ske nedsættelse
af frakendelsestiden i danmark.
endvidere skal frakendelsestiden nedsættes som følge af den meget lange sagsbehandlingstid
på over 3 år og 7 måneder, der har været alene i danmark, jf. straffelovens § 82, nr. 13 og 14,
og § 83, 2. pkt. der er tale om en ukompliceret færdselsstraffesag, og den lange sagsbehand-
lingstid kan ikke bebrejdes ham. det må også tillægges betydning, at det følger af rigsadvo-
katens meddelelse 4/2000, at der som udgangspunkt ikke rejses tiltale efter straffelovens § 11
med henblik på frakendelse af førerret, hvis der er forløbet et år, efter at overtrædelsen blev
begået, og der blev først rejst tiltale mod ham fire dage før udløbet af denne frist. hertil
kommer, at han ikke har kørt bil siden den 8. september 2014.
som følge af den lange sagsbehandlingstid og sagens principielle karakter bør statskassen
betale sagens omkostninger for samtlige instanser.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at spørgsmålet om, hvorvidt frakendelse af førerret-
ten i én eu-medlemsstat udelukker en anden eu-medlemsstat (bopælsstaten) fra at rejse sag
med henblik på frakendelse af førerretten dér for samme handling, ikke er reguleret i eu-
retten. da reglerne om førerretsfrakendelse ikke er eu-harmoniserede, kunne den tyske dom-
stol ikke frakende t førerretten i danmark, hvor han er bosiddende. anlæggelsen af en selv-
stændig sag om frakendelse af førerretten i danmark er således en konsekvens af, at sanktio-
nering af færdselsforseelser, her spirituskørsel, efter eu-retten er et nationalt anliggende, jf.
herved præambelbetragtning nr. 15 i tredje kørekortdirektiv, hvorefter medlemsstaterne ud fra
hensynet til færdselssikkerheden bør kunne anvende de nationale forskrifter for inddragelse,
suspension, fornyelse og annullation af kørekortet for alle kørekortindehavere, som har deres
sædvanlige bopæl på medlemsstatens område. direktivets artikel 11, stk. 4, angår andre situa-
tioner og fører ikke til et andet resultat.
                                              - 16 -
det er ikke i strid med eu-charterets artikel 50 om forbud mod dobbelt straf mv. at rejse en
sag om frakendelse i danmark. den danske dom vedrører alene en geografisk udvidelse af
den tyske frakendelse, og frakendelsen i danmark varetager hensynet til beskyttelsen af dan-
ske trafikanter og har således en anden beskyttelsesinteresse end den tyske frakendelse. der er
derfor ikke tale om en ny straffesag i artikel 50’s forstand. under alle omstændigheder kan
der rejses frakendelsessag i danmark, jf. eu-charterets artikel 52, stk. 1.
t har ikke med rette kunnet gå ud fra, at der med afgørelsen i tyskland var gjort op med hans
muligheder for at bevare førerretten i danmark.
landsrettens fastsættelse af frakendelsestiden til 3 år er passende. der er ikke grundlag for at
nedsætte frakendelsestiden med den periode, hvori t har været frakendt førerretten i tysk-
land. der er således ingen oplysninger om, at det har været særligt indgribende for ham, f.eks.
som følge af erhvervsudøvelse, at han ikke kunne køre bil i tyskland.
sagsbehandlingstiden kan heller ikke begrunde nedsættelse af frakendelsestiden, der følger af
færdselslovens § 128, stk. 2, og er 3 år.
der bør dog ske fradrag af den periode på 4 måneder og 20 dage, der gik fra landsrettens dom
af 11. januar 2017, og indtil fuldbyrdelsen blev standset den 31. maj 2017 som følge af anken
til højesteret.
højesterets begrundelse og resultat
t blev ved amtsgericht hannovers dom af 17. november 2014 idømt en bøde på 690 eur og
frakendt førerretten i tyskland i 9 måneder i anledning af spirituskørsel. forholdet blev begå-
et i hannover den 8. september 2014 med en alkoholpromille i blodet på mindst 1,92.
efterfølgende blev t under en sag i danmark i henhold til straffelovens § 11 sammenholdt
med færdselslovens § 134, stk. 1, tiltalt for spirituskørsel efter færdselslovens § 53, stk. 1,
med påstand om førerretsfrakendelse i anledning af samme kørsel. ved den indankede dom er
han i medfør af færdselslovens § 128, stk. 2, jf. § 126, stk. 1, nr. 1, frakendt førerretten i
danmark i 3 år.
                                               - 17 -
det er under sagen ubestridt, at betingelserne efter straffelovens § 11 sammenholdt med færd-
selslovens § 134, stk. 1, for at rejse sag i danmark med påstand om førerretsfrakendelse her i
landet isoleret set er opfyldt.
sagens hovedspørgsmål er, om eu-regler, herunder tredje kørekortdirektiv og artikel 50 i den
europæiske unions charter om grundlæggende rettigheder, er til hinder for, at der efter den
tyske dom rejses sag her i landet om frakendelse af førerretten i danmark.
tredje kørekortdirektiv (direktiv 2006/126/ef af 20. december 2006 om kørekort) har i arti-
kel 11 regler om ombytning, inddragelse, erstatning og anerkendelse af kørekort. efter regler-
ne i artikel 11, stk. 4, kan en frakendelse af førerretten i én medlemsstat have afledede virk-
ninger for udstedelse og anerkendelse af kørekort i en anden medlemsstat. disse regler angår
imidlertid ikke en situation som den foreliggende og er ikke til hinder for, at der under en
selvstændig sag i danmark sker frakendelse af førerretten i anledning af spirituskørsel i tysk-
land, selv om den tiltalte allerede er straffet og frakendt førerretten i tyskland. direktivet in-
deholder ikke andre regler, som er til hinder for en sådan sag.
spørgsmålet om den territoriale gyldighed af en førerretsfrakendelse i én medlemsstat i for-
hold til andre medlemsstater og spørgsmålet om en medlemsstats mulighed for med virkning
for sit territorium at frakende førerretten på grund af spirituskørsel i en anden medlemsstat er
heller ikke i øvrigt specifikt reguleret i eu-retten.
efter artikel 50 i den europæiske unions charter om grundlæggende rettigheder skal ingen i
en straffesag på ny kunne stilles for en domstol eller dømmes for en lovovertrædelse, for hvil-
ken den pågældende allerede er blevet endeligt frikendt eller domfældt i en af unionens med-
lemsstater i overensstemmelse med lovgivningen (princippet om ”ne bis in idem”). bestem-
melsen svarer til artikel 4, stk. 1, i protokol nr. 7 til den europæiske menneskerettighedskon-
vention, men gælder i modsætning til sidstnævnte bestemmelse ikke kun inden for én med-
lemsstat, men også mellem flere medlemsstater.
som nævnt blev t ved den tyske dom af 17. november 2014 idømt en bøde og frakendt fører-
retten i tyskland i anledning af spirituskørslen den 8. september 2014. førerretsfrakendelsen
                                              - 18 -
var således territorialt begrænset til tyskland og var reelt uden virkning for ham her i landet,
hvor han har sin bopæl.
den danske sag om førerretsfrakendelse er anlagt som en opfølgning på den tyske dom og har
en anden beskyttelsesinteresse, nemlig at sikre, at der sker førerretsfrakendelse også i dan-
mark med henblik på at varetage hensynet til færdselssikkerheden her, jf. herved også be-
tragtning nr. 15 i præamblen til tredje kørekortdirektiv. sagen i danmark forfølger således et
komplementært eller supplerende formål i forhold til den forudgående tyske dom.
den opfølgende sag her i danmark angår ganske vist den samme spirituskørsel, som er på-
dømt i tyskland, men den angår alene spørgsmålet om førerretsfrakendelse her i landet, hvil-
ket der ikke er og heller ikke kunne være truffet bestemmelse om i den tyske dom. der er tale
om en lovmæssig ordning, jf. straffelovens § 11, og t har ikke haft en berettiget forventning
om, at der med den tyske dom er gjort op med frakendelsesspørgsmålet med virkning for
danmark. sagen bedømmes efter de danske frakendelsesregler, og den frakendelse, der fast-
sættes, svarer som udgangspunkt til den frakendelse, der ville være fastsat, hvis spirituskørs-
len var begået her i landet. ordningen indebærer således, at spirituskørslen i tyskland resulte-
rer i førerretsfrakendelse i danmark i overensstemmelse med, hvad man her i landet anser for
påkrævet af hensyn til færdselssikkerheden.
på den baggrund finder højesteret, at det ikke udgør en ny strafforfølgning i strid med eu-
charterets artikel 50, at der i danmark rejses frakendelsessag mod t som opfølgning på den
tyske dom med henblik på at opnå en sammenhængende retlig reaktion, der også tilgodeser
hensynet til færdselssikkerheden her i landet.
højesteret finder fortsat, at fortolkningen af de eu-retlige regler, der har betydning for afgø-
relsen af den foreliggende sag, ikke giver anledning til en sådan tvivl, at der er grundlag for at
forelægge præjudicielle spørgsmål for eu-domstolen.
der er ikke under sagen fremkommet oplysninger om, at det på grund af erhvervsudøvelse
eller af andre grunde har været særligt indgribende for t, at han i en periode på 9 måneder var
frakendt førerretten i tyskland. højesteret finder derfor, at frakendelsen i tyskland ikke kan
                                               - 19 -
føre til, at der fastsættes en kortere frakendelsestid i danmark end 3 år som sket ved landsret-
tens dom, jf. færdselslovens § 128, stk. 2.
i betragtning af de hensyn, som begrunder færdselslovens regler om frakendelse af førerret-
ten, finder højesteret, at heller ikke den lange sagsbehandlingstid giver grundlag for at fast-
sætte en kortere frakendelsestid end 3 år. der er heller ikke oplyst andre omstændigheder, der
kan føre til en kortere frakendelsestid.
i frakendelsestiden, der regnes fra højesterets dom, fragår tiden fra landsrettens dom den 11.
januar 2017, indtil fuldbyrdelsen blev standset den 31. maj 2017 som følge af anken til høje-
steret, dvs. 4 måneder og 20 dage.
som følge af den lange sagsbehandlingstid og sagens principielle karakter skal statskassen
betale sagens omkostninger for byret, landsret og højesteret.
                                       thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i frakendelsestiden på 3 år, der regnes fra denne højesteretsdoms afsigelse, fragår 4 måneder
og 20 dage.
statskassen skal betale sagens omkostninger for byret, landsret og højesteret.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark