text:
                             højesterets dom
                       afsagt torsdag den 2. november 2017
sag 268/2016
(1. afdeling)
taxinævnet i region hovedstaden
(advokat lars carstens)
mod
a
(advokat henrik karl nielsen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten på frederiksberg den 16. december 2014 og af
østre landsrets 20. afdeling den 11. marts 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, poul dahl jensen, henrik
waaben, hanne schmidt og kurt rasmussen.
påstande
appellanten, taxinævnet i region hovedstaden, har nedlagt påstand om stadfæstelse af by-
rettens dom og om, at indstævnte, a, skal betale 77.000 kr. med tillæg af rente fra den 21.
marts 2016.
a har nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens dom, subsidiært frifindelse mod
fastsættelse af en tidsbestemt tilbagekaldelsesperiode på mellem 1 og 5 år.
det er oplyst, at taxinævnet den 21. marts 2016 har betalt det sagsomkostningsbeløb på
77.000 kr., som nævnet ved landsrettens dom blev pålagt at betale.
                                                - 2 -
anbringender
taxinævnet i region hovedstaden har supplerende anført bl.a., at der er tale om et dobbelt
hjemmelsgrundlag. der er således intet til hinder for, at et forhold vil kunne bedømmes efter
både taxilovens § 3, stk. 1, nr. 6, og § 3, stk. 1, nr. 7. sidstnævnte bestemmelse kan anvendes
med hensyn til strafbare forhold, selv om de strafbare forhold ikke begrunder en nærliggende
fare for misbrug af stillingen. dette fremgår af bemærkningerne til § 3 i forslag til lov om ta-
xikørsel m.v. (lovforslag nr. l 141 af 22. januar 1997) og bemærkningerne til § 1, nr. 6 og 7, i
forslag til lov om ændring af lov om buskørsel (lovforslag nr. l 120 af 17. januar 1990).
den retstilstand, som landsretten har fastslået, vil indebære, at der gælder forskellige regler
for pådømte og ikke pådømte strafbare forhold, hvilket ikke er hensigtsmæssigt. taxilovens §
3, stk. 1, nr. 6, vil således skulle anvendes, hvis det strafbare forhold er pådømt, mens § 3, stk.
1, nr. 7, vil skulle anvendes, hvis det strafbare forhold ikke er pådømt, og der vil gælde for-
skellige regler om domstolsprøvelse i de to situationer. desuden vil landsrettens afgørelse
volde særlige vanskeligheder i de tilfælde, hvor en afgørelse støttes på både pådømte strafbare
forhold og andre forhold. i øvrigt har taxinævnet ved sin afgørelse netop fravalgt at træffe af-
gørelse efter § 3, stk. 1, nr. 6, om misbrugsrisiko.
formålet med vandelsbestemmelserne i taxilovens § 3, stk. 1, og tilbagekaldelsesbestemmel-
serne i § 6 er ikke at straffe den pågældende, men at sikre en kompetent, herunder sikker og
tryg, betjening af kunderne. a har ikke gjort det antageligt, at han vil kunne udøve erhvervet
som taxichauffør forsvarligt og i overensstemmelse med god skik inden for branchen. a blev
ved østre landsrets dom af 14. maj 2012 idømt en fængselsstraf for bl.a. overtrædelse af
straffelovens § 235, stk. 1 og 2, om besiddelse og udveksling af børnepornografiske billeder,
som blev begået over en længere periode. navnlig henset hertil er der berettiget tvivl om,
hvorvidt han kan udøve sit erhverv som taxichauffør forsvarligt i forhold til børn, og tvivlen
bør komme kunderne til gode.
det er ikke en betingelse for tilbagekaldelse af førerkortet, at forholdene er begået i forbin-
delse med udøvelsen af erhvervet, idet betingelserne i taxilovens § 3, stk. 1, nr. 7, skal være
opfyldt allerede ved erhvervelsen af førerkortet. det er derfor tilstrækkeligt, at de nye forhold
tænkeligt vil kunne sættes i forbindelse med udøvelsen af erhvervet.
                                                - 3 -
landsrettens præmis om, at afgørelsen bedst prøves i medfør af straffelovens § 78, stk. 3, og i
strafferetsplejens former, fordi en eventuel afgørelse om tilbagekaldelse af førerkortet derved
vil få virkning i hele landet, er ikke rigtig.
a har supplerende anført bl.a., at taxilovens § 3, stk. 1, nr. 7, ikke giver hjemmel til
taxinævnets afgørelse om tilbagekaldelse af hans førerkort. de forhold, som han er straffet
for, er ikke begået i forbindelse med udøvelsen af hans erhverv, og de falder derfor uden for
taxilovens § 3, stk. 1, nr. 7. taxinævnet har i afgørelsen om tilbagekaldelse af førerkortet
henvist til et beskyttelseshensyn i forlængelse af de strafbare forhold, og sagen skulle derfor
have været bedømt efter lovens § 3, stk. 1, nr. 6.
ved at anvende taxilovens § 3, stk. 1, nr. 7, har taxinævnet afskåret ham fra at få tilbagekal-
delsen prøvet ved domstolene i strafferetsplejens former, jf. lovens § 3, stk. 3, og han har der-
for ikke haft forsvarerbistand under sagen. endvidere påhviler bevisbyrden efter § 3, stk. 1,
nr. 7, ham, mens anklagemyndigheden ville have haft bevisbyrden, hvis afgørelsen var truffet
efter § 3, stk. 1, nr. 6. fremgangsmåden har desuden medført, at han under straffesagen ikke
havde mulighed for at påberåbe sig, at tilbagekaldelsen skulle indgå som en formildende om-
stændighed ved straffens fastsættelse, jf. straffelovens § 82, nr. 12.
forklaringer
for højesteret har anne sofie aggerbeck-lauritzen forklaret bl.a., at hun blev ansat i taxi-
nævnet i 2015 som fuldmægtig og i juli 2016 blev sekretariatsleder. taxinævnet i region ho-
vedstaden dækker alle kommunerne i region hovedstaden undtagen bornholm, i alt 28 kom-
muner. medlemmerne i taxinævnet er 13 kommunalpolitikere. taxinævnet udsteder fører-
kort, som er et krav for at kunne køre taxi. et førerkort er gyldigt i op til 5 år, og gyldigheds-
perioden følger erhvervskørekortets gyldighedsperiode. taxinævnet behandler både ansøgnin-
ger om nye førerkort og ansøgninger om fornyelse af førerkort. i perioden 2011-2016 fik
nævnet ca. 600-800 nye ansøgninger om året.
når en ansøgning om et førerkort modtages, undersøger sekretariatet ansøgerens straffeattest.
ansøgeren skal ligeledes fremsende et kursusbevis for et 40 timers kursus i bl.a. taxilovgiv-
ning, kundebetjening og konflikthåndtering. derefter afholder nævnet en ”førerkortprøve”,
hvor ansøgeren testes i sprogfærdigheder og lokalgeografiske kundskaber. i perioden 2011-
                                                 - 4 -
2016 var der mellem 15 og 34 ansøgere om året med en plettet straffeattest. sekretariatet un-
dersøger primært, om ansøgeren har begået vold, seksualforbrydelser eller berigelseskrimina-
litet, fordi det er relevant i forhold til hvervet som taxichauffør.
når en ansøger ikke har en ren straffeattest, udarbejder sekretariatet en indstilling, der bliver
forelagt for taxinævnet. af de ansøgninger, der blev forelagt nævnet i 2011-2016, var det
mellem 1 og 21 af ansøgerne om året, der fik førerkort, mens nævnet i samme periode årligt
meddelte afslag på mellem 8 og 23 ansøgninger. der er en stigende tendens til, at ansøgninger
fra personer med en plettet straffeattest imødekommes. i 2016 blev der imødekommet mar-
kant flere end tidligere. efter landsrettens dom i denne sag er det blevet sværere at give afslag.
tidligere meddelte nævnet afslag med hjemmel i taxilovens § 3, stk. 1, nr. 7, men efter lands-
rettens dom anvendes § 3, stk. 1, nr. 6, på de ansøgninger, hvor der er pådømte forhold. de
forhold, der er på straffeattesterne, er som oftest vold og blufærdighedskrænkelse.
taxinævnet kan også tilbagekalde førerkort, hvilket kan ske på tid eller indtil videre. der er et
samarbejde med politiet, således at nævnet bliver orienteret af politiet, hvis en chauffør begår
noget kriminelt. det gælder både overtrædelser af straffeloven og særlovgivningen. nævnet
burde blive orienteret i alle tilfælde, men bliver det ikke altid. det er relevant for nævnet at
blive orienteret om domme for vold mod kunder, men nævnet bliver ikke orienteret om
domme for kriminelle forhold, der ikke sker i forbindelse med hvervet som chauffør. nævnet
har ikke hjemmel til at indhente en børneattest.
ved vurderingen af, om et pådømt forhold skal medføre tilbagekaldelse, lægges der vægt på
bl.a., hvor grov forbrydelsen er, og om den ville kunne ske i forbindelse med hvervet som ta-
xichauffør. der foretages en samlet konkret vurdering.
det forekommer, at skolebørn køres til skole med taxi. hun ved ikke, om et bestillingskontor
kan udelukke en chauffør fra at køre med skolebørn. bestillingskontorerne opererer ofte med
et ”attribut-system”, så bestemte ture kan undgås af bestemte chauffører. eksempelvis hvis en
chauffør er overfølsom over for hunde, kan vedkommende undgå kørsel med hunde. bestil-
lingskontorerne må gerne differentiere, men de er underlagt et ligefordelingsprincip.
supplerende retsgrundlag
                                                 - 5 -
§ 5 og § 18 i lov nr. 293 af 23. maj 1973 om godstransport med motorkøretøjer havde føl-
gende ordlyd:
      ”§ 5. tilladelse i henhold til § 3 kan alene meddeles ansøgere, der har økonomisk bag-
      grund for at drive en sådan virksomhed, og som i faglig henseende er kvalificeret hertil.
      de nærmere regler om ansøgningens indhold m.v. fastsættes af ministeren for offentlige
      arbejder.
      stk. 2. kommunalbestyrelser og andre myndigheder har pligt til at give vejtransportrå-
      det de til bedømmelsen af ansøgerens forhold fornødne oplysninger.
      stk. 3. tilladelse kan nægtes under de omstændigheder, der er nævnt i borgerlig straffe-
      lovs § 78, stk. 2. tilladelse kan endvidere nægtes, såfremt den pågældende i stilling el-
      ler erhverv har udvist en sådan adfærd, at der er grund til at antage, at han ikke vil drive
      virksomheden på forsvarlig måde.
      …
      § 18. den myndighed, der har udstedt tilladelsen, kan tilbagekalde den, hvis indehave-
      ren har gjort sig skyldig i grov eller oftere gentagen overtrædelse af vilkårene for tilla-
      delsen, jfr. § 6, stk. 4, § 10 og § 11, stk. 2, eller af reglerne i § 6, stk. 2, § 7 eller § 12.
      stk. 2. det samme gælder, såfremt indehaveren i udøvelsen af sin virksomhed har gjort
      sig skyldig i andre forhold, der giver grund til at antage, at han ikke fremtidig vil drive
      virksomheden på forsvarlig måde. tilladelsen kan tilbagekaldes på tid fra 1-5 år eller
      indtil videre. afgørelsen skal indeholde oplysning om adgangen efter § 19 til at begære
      domstolsprøvelse og om fristen herfor.”
ved lov nr. 851 af 21. december 1988 om godskørsel (godskørselsloven), der afløste gods-
transportloven, fik § 3 og § 12 følgende ordlyd:
      ”§ 3. tilladelse i henhold til § 1, stk. 1, kan meddeles personer, der
      1) har dansk indfødsret,
      2) har bopæl her i landet,
      3) ikke er umyndiggjort eller under lavværgemål,
      4) hverken har anmeldt betalingsstandsning eller er under konkurs,
      5) har økonomisk grundlag for at drive virksomheden forretningsmæssigt forsvarligt,
      6) ikke er dømt for strafbart forhold, der begrunder en nærliggende fare for misbrug af
      adgangen til at udføre vognmandsvirksomhed, jf. borgerlig straffelovs § 78, stk. 2,
      7) i faglig henseende er kvalificeret til at drive vognmandsvirksomhed og
      8) i øvrigt gør det antageligt, at de vil kunne udøve denne på forsvarlig måde og i over-
      ensstemmelse med god skik inden for branchen.
      stk. 2. kravet i stk. 1 om indfødsret og bopæl i danmark bortfalder i det omfang, dette
      følger af international aftale eller regler fastsat af trafik- og kommunikationsministeren.
      …
      § 12. tilladelsen kan tilbagekaldes, hvis indehaveren eller den, der optræder i virksom-
      hedens interesse, groft eller gentagne gange har overtrådt vilkårene for tilladelsen, jf. §
      6, bestemmelserne i denne lov eller forskrifter udstedt i medfør af loven.
                                               - 6 -
     stk. 2. det samme gælder, såfremt betingelsen i § 3, stk. 1, nr. 8, eller i § 4, jf. § 3, stk.
     1, nr. 8, for meddelelse af tilladelse ikke længere er til stede. tilbagekaldelse sker på tid
     fra 1-5 år eller indtil videre.
     stk. 3. godkendelse som ansvarlig leder efter § 4, stk. 2, kan ligeledes tilbagekaldes ef-
     ter stk. 1 og 2.”
i bemærkningerne til lovforslaget hedder det bl.a. (folketingstidende 1988-89, 1. samling, til-
læg a, lovforslag nr. l 52, sp. 1550 og 1562 f.):
     ”7. tilladelser udstedt i henhold til den nuværende lov kan tilbagekaldes, idet der alene
     herved kan tilgodeses de formål loven tilsigter. vejtransportrådet kan således tilbage-
     kalde en tilladelse, hvis indehaveren har gjort sig skyldig i grov eller oftere gentagen
     overtrædelse af vilkårene for tilladelsen eller forskrifter udstedt i medfør af loven, og
     afgørelsen om tilbagekaldelse kan ikke påklages til anden administrativ myndighed. så-
     fremt tilladelsesindehaveren ikke kan acceptere afgørelsen, må han anlægge sag mod
     rådet ved domstolene, og domstolsprøvelsen følger de almindelige regler om domstols-
     kontrol med forvaltningen i grundlovens § 63. vejtransportrådet kan endvidere tilbage-
     kalde en tilladelse, såfremt indehaveren i udøvelsen af sin virksomhed har gjort sig
     skyldig i andre forhold, der giver grund til at antage, at han ikke fremtidig vil drive virk-
     somheden på forsvarlig måde. vejtransportrådet kan herefter tilbagekalde tilladelser på
     grund af straffelovsovertrædelser eller overtrædelser af relevant særlovgivning d.v.s.
     overtrædelse af andre bestemmelser, der har sammenhæng med udøvelsen af vogn-
     mandsvirksomheden. afgørelsen om tilbagekaldelse kan heller ikke i dette tilfælde på-
     klages til anden administrativ myndighed, men den, afgørelsen vedrører, kan forlange
     afgørelsen undergivet en såkaldt kvalificeret domstolsprøvelse, hvorefter vejtransport-
     rådet skal anlægge sag mod den pågældende.
     i lovforslaget opretholdes ovennævnte adgang for vejtransportrådet til at tilbagekalde
     tilladelser, men der foreslås en udvidelse i adgangen til tilbagekaldelse, således at denne
     også skal kunne foretages, såfremt overtrædelsen begås af personer, der optræder i virk-
     somhedens interesse. der vil således ved grov eller gentagen overtrædelse af bl.a. be-
     stemmelser om køre- og hviletid, overlæs og transport af farligt gods kunne ske tilbage-
     kaldelse.
     …
     til §§ 12 og 13
     …
     bestemmelsen i § 12, stk. 2 indebærer en udvidelse af adgangen til tilbagekaldelse i for-
     hold til den nuværende lov. mens betingelsen for frakendelse af retten til at udøve en
     bestemt virksomhed i henhold til straffelovens § 79 forudsætter en nærliggende risiko
     for misbrug, jf. også forslagets § 3, stk. 1, nr. 6, omfatter henvisningen til § 3, stk. 1, nr.
     8, bl.a. lovovertrædelser, der hver for sig ikke er så graverende, men som ud fra en sam-
     let vurdering fører til, at virksomheden ikke har gjort det antageligt, at denne vil blive
     udført på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik inden for branchen. der
     vil således i første række kunne ske tilbagekaldelse, såfremt der er konstateret overtræ-
     delse af anden lovgivning, herunder bestemmelserne om køre- og hviletid, overlæs og
                                                 - 7 -
       transport af farligt gods, samt reglerne vedrørende skatte- og afgiftsforhold. det er ikke
       en betingelse, at overtrædelsen er konstateret ved en straffesag. herudover kan der ske
       tilbagekaldelse, såfremt virksomhedens indehaver eller de, der optræder i virksomhe-
       dens interesse, i øvrigt har handlet på en sådan måde, at de ikke længere kan gøre det
       antageligt, at virksomheden vil blive udøvet på forsvarlig måde og i overensstemmelse
       med god skik inden for branchen. i en folketingsbeslutning af 28. maj 1986 om skær-
       pelse af køre- og hviletids- samt kontrolbestemmelser for buschauffører er indeholdt be-
       stemmelse om, at tilladelsen skal kunne tilbagekaldes ved alvorlige overtrædelser af
       køre- og hviletidsreglerne, og de samme hensyn gør sig gældende vedrørende godskør-
       sel.
       en tilbagekaldelse efter § 12, stk. 2, er undergivet en kvalificeret domstolsprøvelse i
       henhold til lovforslagets § 13, der svarer til bestemmelsen i den nugældende lovs § 19
       og tilsvarende bestemmelser i anden lovgivning vedrørende erhvervsregulering, idet
       dog bestemmelsen i stk. 3, er ny. denne bestemmelse indebærer adgang til kvalificeret
       domstolsprøvelse, såfremt en tilladelse ikke kan fornys på grund af, at ansøgeren ikke
       længere opfylder betingelsen i § 3, stk. 1, nr. 8.
       …”
ved lov om buskørsel (busloven), som affattet ved lov nr. 364 af 6. juni 1990 om ændring af
lov om buskørsel, fik § 14, stk. 1 og 2, følgende ordlyd:
       ”§ 14. den myndighed, der har givet tilladelsen kan tilbagekalde denne, hvis indehave-
       ren eller den, der optræder i virksomhedens interesse, groft eller gentagne gange har
       overtrådt vilkårene for tilladelsen, jf. § 5, stk. 2 og 3, § 10 og § 11, stk. 2, bestemmel-
       serne i denne lov eller forskrifter udstedt i medfør af loven.
       stk. 2. det samme gælder, såfremt betingelsen i § 12, stk. 1, nr. 8, eller § 13, jf. § 12,
       stk. 1, nr. 8, for meddelelse af tilladelse ikke længere er til stede. for så vidt tilladelsen
       er udstedt i henhold til § 1, stk. 1, kan den tilbagekaldes på tid fra 1-5 år eller indtil vi-
       dere.
       …”
i bemærkningerne til lovforslaget hedder det bl.a. om bestemmelsen (folketingstidende 1989-
90, tillæg a, lovforslag nr. l 120, sp. 3250 f.):
       ”til nr. 8 og 9
       forslaget til §§ 14-16 svarer til godskørselslovens §§ 12-14.
       §§ 14 og 15
       forslaget til § 14, stk. 1, indebærer, at en tilladelse vil kunne tilbagekaldes af den tilla-
       delsesudstedende myndighed, hvis indehaveren eller den, der optræder i virksomhedens
       interesse, groft eller gentagne gange har overtrådt bestemmelser i loven, forskrifter ud-
       stedt i medfør af loven eller vilkårene for tilladelsen. det er ikke en forudsætning for
       anvendelsen af bestemmelsen, at den pågældende virksomhed eller indehaveren heraf er
       kendt skyldig i overtrædelserne ved en domstolsafgørelse. således vil f.eks. konstaterin-
                                                - 8 -
      gen af, at et selskab gennem en periode ikke har haft ansat en ansvarlig leder, kunne
      medføre tilbagekaldelse. en tilbagekaldelse på dette grundlag er underkastet domstols-
      kontrol efter de almindelige regler om domstolskontrol med forvaltningen i grundlovens
      § 63.
      forslaget til § 14, stk. 2, indebærer en udvidelse af adgangen til tilbagekaldelse i forhold
      til den nuværende lov. mens betingelsen for frakendelse af retten til at udøve en bestemt
      virksomhed i henhold til straffelovens § 79 forudsætter en nærliggende risiko for mis-
      brug, jf. også forslagets § 12, stk. 1, nr. 6, omfatter henvisningen til § 12, stk. 1, nr. 8,
      bl.a. lovovertrædelser, der hver for sig ikke er så graverende, men som ud fra en samlet
      vurdering fører til, at virksomheden ikke har gjort det antageligt, at denne vil blive ud-
      ført på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik inden for branchen. der vil
      således i første række kunne ske tilbagekaldelse, såfremt der er konstateret overtrædelse
      af anden lovgivning, herunder bestemmelserne om køre- og hviletid samt reglerne ved-
      rørende skatte- og afgiftsforhold. det er ikke en betingelse, at overtrædelsen er konsta-
      teret ved en straffesag. herudover kan der ske tilbagekaldelse, såfremt virksomhedens
      indehaver eller de, der optræder i virksomhedens interesse, i øvrigt har handlet på en så-
      dan måde, at de ikke længere kan gøre det antageligt, at virksomheden vil blive udøvet
      på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik inden for branchen. i en folke-
      tingsbeslutning af 28. maj 1986 om skærpelse af køre- og hviletids- samt kontrolbe-
      stemmelser for buschauffører er indeholdt bestemmelse om, at tilladelsen skal kunne til-
      bagekaldes ved alvorlige overtrædelser af køre- og hviletidsreglerne, og forslaget inde-
      bærer i forhold til den nugældende lov som anført en udvidet adgang hertil.
      …”
transport-, bygnings- og boligministeren har den 4. oktober 2017 fremsat forslag til ny taxi-
lov (lovforslag nr. l 24). lovforslagets § 7, stk. 1 og 2, samt § 14, stk. 1 og 2, har følgende
ordlyd:
      ”§ 7. der kræves chaufførkort for at føre en bil, der benyttes til erhvervsmæssig person-
      transport.
      stk. 2. transport-, bygnings- og boligministeren udsteder efter ansøgning chaufførkort
      til personer, der
      1) har bopæl i eu eller eøs,
      2) er 21 år eller derover,
      3) er myndig og ikke under værgemål eller samværgemål efter værgemålslovens §§ 5
      eller 7,
      4) har haft kørekort til kategori b (almindelig bil) i mindst 3 år,
      5) ikke er dømt for et strafbart forhold, der begrunder nærliggende fare for misbrug af
      chaufførkortet, jf. straffelovens § 78, stk. 2,
      6) kan sandsynliggøre, at erhvervet kan udøves på forsvarlig måde og i overensstem-
      melse med god skik inden for branchen,
      7) har gennemført et kursus godkendt af transport-, bygnings- og boligministeren og be-
      stået dertil hørende teoretisk og praktisk prøve og
      8) opfylder nærmere fastsatte helbredskrav.
      …
                                                 - 9 -
       § 14. chaufførkort kan tilbagekaldes, hvis indehaveren må antages ikke længere at op-
       fylde betingelserne i § 7, stk. 2, nr. 6, som følge af, at vedkommende i forbindelse med
       udførelsen af erhvervet groft eller gentagne gange har overtrådt bestemmelser i
       1) denne lov eller forskrifter udstedt i medfør heraf,
       2) færdselslovgivningens bestemmelser om hastighed, kørsel uden kørekort, bilens ind-
       retning, udstyr og tilbehør,
       3) lovgivningen om euforiserende stoffer,
       4) skatte- og afgiftslovgivningen eller
       5) udlændingelovens bestemmelser om menneskesmugling.
       stk. 2. chaufførkort kan endvidere tilbagekaldes, hvis indehaveren er dømt for strafbart
       forhold, der begrunder nærliggende fare for misbrug af virksomheden, jf. straffelovens
       § 78, stk. 2.
       …”
højesterets begrundelse og resultat
taxinævnets afgørelse af 5. marts 2014 om tilbagekaldelse af as førerkort indtil videre er
truffet i medfør af lov om taxikørsel m.v. (taxiloven) § 6, stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 7.
sidstnævnte bestemmelse indeholder bl.a. et krav om, at den pågældende skal kunne udøve
sin virksomhed på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik inden for branchen.
afgørelsen er ikke truffet med hjemmel i lovens § 3, stk. 1, nr. 6, hvorefter det er et krav, at
den pågældende ikke er dømt for strafbart forhold, der begrunder en nærliggende fare for mis-
brug af virksomheden, jf. straffelovens § 78, stk. 2.
taxinævnets afgørelse støtter sig udelukkende på domfældelsen for overtrædelse af straffelo-
vens § 235 om børnepornografi. det er ubestridt, at kriminaliteten ikke har forbindelse med
as erhvervsudøvelse, men taxinævnet har på grundlag af straffedommen vurderet, at han –
som følge af beskyttelseshensyn over for mindreårige taxibrugere – bør afskæres fra at køre
med denne aldersgruppe.
det er et hovedspørgsmål under sagen, om et sådant pådømt strafbart forhold, der er begået i
privatsfæren – og dermed uden sammenhæng med erhvervsudøvelsen – kan begrunde tilbage-
kaldelse af førerkort efter taxilovens § 6, stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 7, eller om tilbagekaldelse i
en sådan situation alene kan bedømmes og behandles efter § 6, stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 6.
som anført af landsretten sker domstolsprøvelse af en afgørelse om tilbagekaldelse af et fører-
kort på grundlag af reglerne i taxilovens § 3, stk. 1, nr. 6, i strafferetsplejens former, mens
prøvelse af en afgørelse på grundlag af § 3, stk. 1, nr. 7, sker i den borgerlige retsplejes for-
mer. den processuelle behandling vil således afhænge af den benyttede hjemmel for afgørel-
                                              - 10 -
sen. endvidere er kriterierne for tilbagekaldelse af et førerkort forskellige efter de to regler.
hertil kommer, at bevisbyrdeforholdene efter nr. 6 og 7 er forskellige, idet bevisbyrden ved
domstolsprøvelse af afgørelser efter nr. 6 påhviler anklagemyndigheden, mens det ved afgø-
relser efter nr. 7 som udgangspunkt er op til indehaveren af førerkortet at antageliggøre, at
vedkommende opfylder kravene i bestemmelsen.
efter forarbejderne til taxiloven er lovens bestemmelser om nægtelse og tilbagekaldelse ud-
formet efter samme principper som de tilsvarende bestemmelser i godskørselsloven og buslo-
ven, jf. folketingstidende 1996-97, tillæg a, lovforslag nr. l 141, side 3143. taxilovens be-
stemmelser om nægtelse og tilbagekaldelse må derfor fortolkes på samme måde som de da-
gældende bestemmelser i godskørselsloven og busloven.
lov nr. 293 af 23. maj 1973 om godstransport med motorkøretøjer indeholdt i § 18, stk. 2, en
bestemmelse om, at en tilladelse kunne tilbagekaldes, ”såfremt indehaveren i udøvelsen af sin
virksomhed har gjort sig skyldig i andre forhold, der giver grund til at antage, at han ikke
fremtidig vil drive virksomheden på forsvarlig måde.” med vedtagelsen af godskørselsloven i
1988 blev dette kriterium ændret, således at tilbagekaldelse af tilladelse til at drive vogn-
mandsvirksomhed kan ske, hvis de pågældende ikke ”gør det antageligt, at de vil kunne udøve
denne på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik inden for branchen”, jf. lovens
§ 12, stk. 2, sammenholdt med § 3, stk. 1, nr. 8. det fremgår af forarbejderne til 1988-loven,
at der efter 1973-lovens § 18, stk. 2, kunne ske tilbagekaldelse på grund af ”straffelovsover-
trædelser eller overtrædelser af relevant særlovgivning d.v.s. overtrædelse af andre bestem-
melser, der har sammenhæng med udøvelsen af vognmandsvirksomheden.” det fremgår end-
videre, at denne adgang til at tilbagekalde tilladelser opretholdes, men at der med lovforslaget
”foreslås en udvidelse i adgangen til tilbagekaldelse, således at denne også skal kunne foreta-
ges, såfremt overtrædelsen begås af personer, der optræder i virksomhedens interesse. der vil
således ved grov eller gentagen overtrædelse af bl.a. bestemmelser om køre- og hviletid,
overlæs og transport af farligt gods kunne ske tilbagekaldelse.” som eksempel på en anden
overtrædelsestype, der er omfattet af 1988-lovens § 12, stk. 2, sammenholdt med § 3, stk. 1,
nr. 8, er i forarbejderne nævnt reglerne vedrørende skatte- og afgiftsforhold.
                                              - 11 -
ved en revision af busloven i 1990 skete der en tilsvarende ændring af buslovens regler om
tilbagekaldelse, og en bestemmelse svarende til godskørselslovens § 12, stk. 2, sammenholdt
med § 3, stk. 1, nr. 8, blev indsat i buslovens § 14, stk. 2, sammenholdt med § 12, stk. 1, nr. 8.
på den baggrund finder højesteret, at tilbagekaldelsesbestemmelsen i taxilovens § 6, stk. 4,
sammenholdt med § 3, stk. 1, nr. 7, må forstås sådan, at strafbare forhold, herunder også på-
dømte strafbare forhold, kan indgå i forsvarlighedsvurderingen efter nr. 7, såfremt det eller de
strafbare forhold er begået i forbindelse med erhvervsudøvelse. har forholdet ingen sammen-
hæng med erhvervsudøvelse, kan spørgsmålet om tilbagekaldelse alene bedømmes og be-
handles efter nr. 6, hvorefter der kan ske tilbagekaldelse, hvis den pågældende er dømt for
strafbart forhold, der begrunder nærliggende fare for misbrug af virksomheden.
da taxinævnets afgørelse af 5. marts 2014 om at tilbagekalde as førerkort som nævnt
udelukkende støtter sig på domfældelsen for overtrædelse af straffelovens § 235 om
børnepornografi, som ikke har forbindelse med hans erhvervsudøvelse, tiltræder højesteret, at
afgørelsen ikke har hjemmel i taxilovens § 6, stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 7.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
i sagsomkostninger for højesteret skal taxinævnet i region hovedstaden betale 62.500 kr. til
statskassen.
                                       thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal taxinævnet i region hovedstaden inden 14 dage efter
denne højesteretsdoms afsigelse betale 62.500 kr. til statskassen. beløbet forrentes efter rente-
lovens § 8 a.


text:
                                             dom
afsagt den 10. marts 2017 af østre landsrets 10. afdeling
(landsdommerne m. stassen, anne thalbitzer og peter mortensen (kst.) med det sagkyndige
medlem peter kim jensen).
10. afd. nr. b-2509-15:
flowcon international aps
(advokat preben kønig)
mod
frese a/s
(advokat claude winther nielsen)
sø- og handelsrettens dom af 21. august 2015 (t-14-08) er anket af flowcon international
aps (i det følgende flowcon) med påstand om frifindelse.
indstævnte, frese a/s (i det følgende frese), har påstået stadfæstelse.
det er oplyst, at flowcon under anken er omdannet fra at være et aktieselskab til at være et
anpartsselskab.
supplerende sagsfremstilling
ved afgørelse af 23. september 2016 har epo´s enlarged board of appeals afvist en ind-
sigelse fra flowcon mod board of appeals afgørelse af 18. februar 2014.
forklaringer
der er i landsretten afgivet supplerende forklaringer af bjarne w. ibsen og carsten møller
samt skønsmændene leif rørbøl og jesper lindgreen.
                                              - 2 -
bjarne w. ibsen har forklaret blandt andet, at såvel stridspatentets ventil som flowcon sme
ventilen bygger på almindeligt kendte principper, hvorimod udførelsesformerne er forskellige.
stridspatentets krav 1 stiller krav om opretholdelse af et konstant differenstryk mellem
tilgangssiden, der er angivet som p1 på blandt andet planche 6 og 7, og afgangssiden, der er
angivet som p3 på samme plancher. flowcon sme regulerer derimod opretholdelsen af
differenstrykket mellem tilgangssiden angivet som p1 på planche 6 og 7, og trykket efter den
stilbare ventil, angivet som p2 på planche 6 og 7. man kan sige, at mens flowcon sme
opretholder differenstrykket inde i ventilen, regulerer stridspatentet det ydre tilgangs- og
afgangstryk.
flowcon sme adskiller sig herudover fra stridspatentet ved at have to indløbsåbninger og
adskillige udløbsåbninger. hertil kommer, at flowcon sme ikke er forsynet med et håndtag
således som beskrevet i stridspatentet, idet flowcon sme er opbygget således, at reguleringen
af gennemstrømningen sker ved hjælp af en nøgle.
flowcon lavede sin første pressure independent control valve (picv) i 1992, og denne udgør
reelt oplægget til flowcon sme. selve udviklingen af flowcon sme påbegyndtes omkring
2003-2004. flowcon var på dette tidspunkt ved at udvikle en e-just ventil, der på mange
måder minder om sme ventilen, men e-just ventilen har ikke en aktuator og er herudover
ikke en picv. i 2004 besluttede de at kombinere e-just ventilen med en aktuator, hvilket
førte til udviklingen af flowcon sme. carsten møller stod for udviklingen af flowcon sme.
markedsføringen af denne ventil blev indledt ved, at de præsenterede ventilen for deres
distributører. det var stort set på samme tidspunkt, at de indgav patentansøgningen. de har
ikke solgt disse ventiler i danmark.
de fjedre, der er omtalt i faxen af 15. oktober 2004 til lambæks fjederfabrik, angår specifikt
fjedre til en ventil under udvikling. de benytter også fjedre i andre af deres produkter. brevet
af 24. maj 2005 fra a/s pettersson & palner angår levering af headnuts, der udgør toppen af
ventilerne.
                                                - 3 -
flowcon sme ventilen er en indsats, som kan indsættes i forskellige ventilhuse. i princippet
vil indsatsen også kunne monteres i et rør og stadig have samme funktion. 80 % af flowcons
ventiler er indsatser, som kan anvendes i forskellige ventilhuse. stridspatentets ventil er
derimod en integreret del af det ydre ventilhus.
flowcons tilkendegivelse under fogedsagen er udtryk for, at de var enige i, at regulerings-
principperne i de to typer af ventiler er identiske. de har aldrig ment, at flowcon sme
krænker stridspatentet. de har indstillet markedsføringen af flowcon sme i danmark efter, at
fogedforbuddet blev nedlagt.
carsten møller har forklaret blandt andet, at han forsat er udviklingsdirektør hos flowcon,
hvor han blandt andet har til opgave at forbedre eksisterende produkter og at udvikle nye
produkter. flowcon sme er en videreudvikling af den eksisterende ventilserie e-just. da
han ophørte hos frese i 2004, var man endnu ikke begyndt udviklingen af optima ventilen.
flowcon havde løbende haft overvejelser omkring optimering af gennemstrømningen, men
man havde endnu ikke udarbejdet en prototype på flowcon sme, da han blev ansat.
flowcon sme adskiller sig først og fremmest fra stridspatentets ventil ved at være en indsats.
de to udsparinger betyder, at der altid vil være samme gennemstrømning, uanset hvordan
indsatsen bliver placeret. i flowcon sme anvendes rullemembranen også som
lukkemekanisme, hvorved der spares et element. i flowcon sme reguleres gennemstrøm-
ningen ved brug af en nøgle modsat stridspatentet, der omtaler et håndtag. flowcon sme kan
kun fungere, når ventilen er indsat i et ventilhus. funktionen i de to ventiler er overordnet den
samme. stridspatentets figur 1 viser en ventil, der har en p1/p2 regulering, mens patentkravet
beskriver en p1/p3 regulering.
skønsmændene leif rørbøl og jesper lindgreen har forklaret blandt andet, at de efter
nærmere analyse er nået til en erkendelse af, at der nok har været en del forvirring omkring
forståelsen af patentkrav 1. dette hænger sammen med, at ventilhuset i patentkravet er ef-
terfulgt af (3), der, når man sammenholder med figur 2, umiddelbart efterlader det indtryk, at
der henvises til det ydre ventilhus. hvis dette var tilfældet, vil man imidlertid ikke kunne få
det til at fungere i det virkelige liv. hvis man derimod ser bort fra (3) i patentkravet, er
ventilhuset ikke nødvendigvis det ydre ventilhus, og det kan være, at der tales om et ydre
                                               - 4 -
ventilelement. det er som om, at der i patentkravet bruges betegnelsen ventilhus om to
forskellige ting. såfremt man fastholder, at det i patentkrav 1 omtalte ventilhus er det ydre
ventilhus, beskriver patentet en p1 - p3 regulering, men det giver ikke nogen teknisk mening.
hvis man tager udgangspunkt i patentkravet, vil man se, at drøvlelegemet skal indstille sig i
balance under påvirkning af tilgangstrykket på den ene side og afgangstrykket samt en fjeder
på den anden side. der er kun en fjeder ét sted, hvilket ses af patentets figur 1. denne fjeder
befinder sig mellem p1 og p2. fjedertrykket og afgangstrykket er nøglen til at forstå, hvad der
sigtes til i patentkrav 1. skønserklæringens besvarelse af spørgsmål aj(b) tager udgangspunkt
i, at udløbsåbningen svarer til det ydre ventilhus’ afgangsside. denne forståelse af, hvad der
menes med udløbsåbning, er naturlig, når henses til baggrunden for, at det i patentkravet blev
tilføjet, at der er tale om ”en enkelt udløbsåbning”. flowcon sme har en tilsvarende
udløbsåbning. det er korrekt, at ventilhuset i patentets figur 2 udgør det ydre ventilhus. man
må imidlertid forsøge at forstå patentkravene ”abstrakt”. den nederste figur på planche 7 kan
betegnes som en principbeskrivelse af en p1 - p3 regulering.
en ventils samlede kapacitet er afhængig af det maksimale areal for gennemstrømning,
hvorfor det kan have betydning, om der er en eller to udsparinger. flowcon sme har to
tilgangsåbninger og flere afgangsåbninger. patentet indeholder ikke en omtale af antallet af
åbninger i til- og afgangssiden.
patentkrav 1 indeholder en omtale af et håndgreb, der kan drejes manuelt. det er ikke et krav,
at håndgrebet skal være fast. vægten skal lægges på den manuelle påvirkning, hvilket også er
muligt med flowcons nøgle.
såvel stridspatentets ventil som flowcon sme omfatter henholdsvis en strengregulerings-
ventil, hvorved man kan indstille den maksimale vandmængde, en reguleringsventil, og en
differenstryksregulator til regulering af flowmængden.
i flowcon sme ventilen er det ydre ventilelement integreret i ventilhuset. der er tale om én
støbning, og i den forstand kan ventil og ydre ventilelement siges at være bygget sammen.
procedure
                                                 - 5 -
flowcon har under anken ikke gentaget sine anbringender vedrørende ugyldighed, og sagen
angår for landsretten således spørgsmål om, hvorvidt flowcon sme krænker freses
rettigheder i henhold til stridspatentet, og om det af næstved fogedret nedlagte fogedforbud
af 16. maj 2008 er sket med rette.
parterne har i det væsentlige gentaget deres anbringender for sø- og handelsretten for så vidt
angår de spørgsmål, der er omfattet af anken.
flowcon har herunder for landsretten nærmere anført blandt andet, at sø- og handelsretten er
gået for vidt i relation til, i hvor høj grad der for forståelsen af patentkravenes omfang kan
hentes vejledning i beskrivelsen, jf. patentlovens § 39 (og epk art. 69), idet stridspatentet i
henhold til ordlyden af patentkravene beskytter en såkaldt p1/p3-ventil, mens det ved den
indankede dom er lagt til grund, at stridspatentet beskytter en p1/p2- ventil. sø- og
handelsretten har således tillagt beskrivelsen større vægt end patentkravene ved fastlæggelsen
af beskyttelsesomfanget – i strid med patentlovens § 39. hertil kommer, at den tyske
højesteret den 10. maj 2011 har afsagt en dom (sag nr. xzr 16/09), som synes at være svært
forenelig med sø- og handelsrettens dom for så vidt angår beskyttelsesomfanget i lyset af
epk art. 69.
frese har heroverfor anført blandt andet, at beskyttelsesomfanget for et patent fastlægges, jf.
patentlovens § 39, af patentkravene, og at der til forståelse af kravene kan hentes vejledning
fra beskrivelsen og tegningerne, jf. højesterets dom i u 2007.2199, hvorfor såvel tegninger
og beskrivelse er relevante for forståelsen af kravene. der er intet grundlag for at antage, at
sø- og handelsretten ved sin afgørelse har lagt mere vægt på beskrivelsen end på kravene.
freese har i den forbindelse anført, at der i præmisserne direkte henvises til ordlyden af krav
1. den tyske dom er ikke relevant for denne sag, da beskrivelsen i den tyske sag om
fastgørelse med blot én klemme ikke fandtes at ligge inden for ordlyden af patentkravets
angivelse af fastgørelse med flere klemmer.
landsrettens begrundelse og resultat
landsretten er enig med sø- og handelsretten i, at flowcon sme ventilen indsat i et ud-
vendigt ventilhus er umiddelbart sammenlignelig med den patenterede ventil, og at flowcon
                                                - 6 -
sme som en ventilindsats alene kan anvendes, hvis denne indsats er installeret i et udvendigt
ventilhus.
landsretten er endvidere enig med sø- og handelsretten i, at en fagmand på området ved en
gennemlæsning af patentkrav 1 vil indse, at patentkravet omfatter et arrangement til
opretholdelse af et konstant differenstryk p1/p2. en fagmand, for hvem en differenstryk-
regulator er velkendt, vil således forstå, at tilgangssiden er tilgangssiden for den stilbare
ventil, og hvor trykket er p1, og at afgangssiden er afgangssiden for den stilbare ventil, hvor
trykket er p2.
landsretten lægger herved vægt på ordlyden af patentkravet sammenholdt med den vejled-
ning til forståelsen heraf, der kan hentes fra beskrivelsen inklusive tegningerne. landsretten
lægger endvidere vægt på det, der i øvrigt er fremkommet under bevisførelsen, herunder
skønsmændenes besvarelse af spørgsmålene pk 6 og 9 som uddybet af skønsmændene under
hovedforhandlingen i sø- og handelsretten, samt skønsmændenes forklaring under anken,
herunder det forklarede om, at fjedertrykket og afgangstrykket er nøglen til at forstå, hvad der
sigtes til i patentkrav 1, og om, at man ved en p1/p3 regulering ikke vil kunne få det til at
fungere i det virkelige liv.
efter besvarelsen af skønsspørgsmål aj (b) samt skønsmændenes forklaring for landsretten
lægger landsretten endvidere til grund, at flowcon sme alene har én udløbsåbning, og at
flowcon sme ventilen således heller ikke på dette punkt adskiller sig fra stridspatentet. på
tilsvarende vis findes flowcon sme ikke at adskille sig fra stridspatentet ved at have en
nøgle til regulering af gennemstrømningen, idet en sådan nøgle til manuel regulering af
gennemstrømningen må anses for umiddelbart sammenlignelig med det i patentkravet omtalte
håndtag til manuel regulering af gennemstrømningen.
landsretten finder herefter, at flowcon sme-ventilen alene adskiller sig fra ordlyden af
patentkrav 1 ved udstrækningen af udsparingerne på 135 grader i omkredsretningen i de
cylindriske ventilelementer. ifølge patentkravet har hvert cylindriske ventilelement en
udsparing, der strækker sig omtrent 180 grader i omkredsretningen.
                                               - 7 -
skønsmændene har ved skønsbesvarelse au vurderet, at flowcon sme-ventilen kan opfylde
formålet med opfindelsen som angivet i stridspatentet b2 side 2, 1. afsnit, og teknisk set kan
fungere på samme måde. skønsmændene har endvidere ved skønsbesvarelse av angivet, at
flowcon sme-ventilen vil være egnet til samme anvendelsesområde som ventilen ifølge
stridspatentet, ligesom de ved skønsbesvarelse ba har angivet, at flowcon sme-ventilen vil
medføre samme tekniske virkninger og i det væsentlige indebære samme fordele som en
reguleringsventil ifølge krav 1 i stridspatentet. herefter finder landsretten, at flowcon sme-
ventilen løser den samme opgave som ventilen beskrevet i patentkrav 1 i det væsentlige på
samme måde.
skønsmændene har ved skønsbesvarelse aå angivet, at kravet ”strækker sig omtrent 180° i
omkredsretningen” i patentkrav 1 ikke er afgørende for reguleringsventilens virkemåde, idet
udsparinger med en vinkeludstrækning på lidt mindre end 180° vil fungere på i det væsentlige
samme måde og med samme virkning. ”strækker sig omtrent 180°” kunne derfor ifølge
skønsmændene være udeladt fra patentkrav 1 eller eventuelt ændret til et interval for
vinkeludstrækningen. i tilknytning til betydningen af, at åbningsvinklen er ”omtrent 180°” har
skønsmændene i skønsbesvarelse pk 41 anført, at det væsentlige ved opfindelsen er at
tilvejebringe et passende åbningsareal eller gennemstrømningsareal ved spalteåbningen.
endelig har skønsmændene i skønsbesvarelse bd anført, at de to udsparinger i flowcon
sme-ventilen fungerer synkront, og derfor vil virke på samme måde som én udsparing, der er
tilnærmelsesvis lige så stor som de to til sammen. herefter finder landsretten, at anvendelsen
af udsparingerne på 135 grader i omkredsretningen i de cylindriske ventilelementer i
flowcon sme-ventilen må anses for en teknisk ækvivalent løsning, der som sådan er
nærliggende for en fagmand.
herefter, og da flowcon ikke har godtgjort, at der er skabt en forbenyttelsesret for virk-
somheden, jf. herved patentlovens § 4, tiltræder landsretten, at flowcon sme ventilen
krænker freses rettigheder i henhold til patent dk 176350 b2.
herefter og af de grunde, der er anført af sø- og handelsretten, tiltræder landsretten endvi-
dere, at det af næstved fogedrets nedlagte fogedforbud er sket med rette.
landsretten stadfæster således dommen, for så vidt den er anket.
                                            - 8 -
flowcon skal betale sagsomkostninger for landsretten til frese med i alt 85.000 kr. ved
fastsættelsen af sagsomkostningerne har landsretten lagt vægt på sagens genstand, omfang og
varighed.
                                 t h i k e n d e s f o r r e t:
den indankede dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for landsretten skal flowcon international aps inden 14 dage betale
85.000 kr. til frese aps.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark