text:
                                          udskrift
                                               af
                           sø- & handelsrettens dombog
                                         ____________
                                              dom
afsagt den 27. marts 2006 af sø- og handelsretten sammensat af retsformanden, vicepræsident mi-
chael b. elmer, og de sagkyndige medlemmer, direktør aksel gybel og direktør thorkild juul jensen.
h 92/04                              dalum papir a/s
                                     (advokat mikael bernhoft)
                                     mod
                                     nordic paper a/s (henrik
                                     mortensen danmark a/s)
                                     (advokat ole rosdahl)
indledning og påstande
sagen angår spørgsmål om misligholdelse af parternes samarbejdskontrakt vedrørende ind-
køb af returpapir.
dalum papir a/s (i det følgende: dalum) har nedlagt påstand om, at nordic paper a/s (hen-
rik mortensen danmark a/s) (i det følgende: nordic) skal betale dalum 83.750,00 kr., subsi-
diært 33.500 kr., med tillæg af procesrente fra 6. december 2004.
                                                 - 2 -
nordic har påstået frifindelse og nedlagt selvstændig påstand om, at dalum skal betale
761.250,00 kr., subsidiært et mindre beløb efter rettens skøn, i 4 afdrag som angivet i § 6 i par-
ternes kontrakt af 26. november 1999.
sagsfremstilling
dalum, der driver virksomhed med produktion af papir, bl.a. på et anlæg i maglemølle, ind-
gik den 26. november 1999 med nordic en ”kontrakt vedrørende samarbejde om returpapir-
indkøb” (i det følgende: samarbejdskontrakten), som bl.a. indeholder følgende bestemmel-
ser:
       ”
       …
       1. samarbejdets omfang.
       nordic paper (np) skal i samarbejde med dalum papirs indkøbs- og produktionsafdeling
       importere og informere om returpapir til maglemølle fra et nærmere defineret indkøbs-
       område i henhold til nedenstående. i den forbindelse påhviler det np, at
       • fremskaffe de ønskede kvaliteter til bedst mulige priser …
       • løbende vurdere markedssituationen og afrapportere prisudviklingen …
       2. åbenhed omkring indkøbssteder og priser.
       priser og leverandøradresser (herunder fragter) lægges frem for indkøbsafdelingen til in-
       dividuel beslutning …
       3. eksklusivitet på de aftalte indkøbssteder/områder.
       np alene sørger for import af returpapir til maglemølle fra leverandører i tyskland, be-
       nelux og norge (indkøbsområdet) dog ekskl. skp og norsk genindvinding. fra andre
       lande kræves forudgående aftale med dp. dp vil ikke selv eller aktivt foranledige andre
       til at søge leverancer fra indkøbsområdet.
       …”
efter kontraktens §§ 4-5 skulle dalum årligt aftage 50.000 tons returpapir mod en kommissi-
on til nordic på 25 kr. pr. ton, og dalum skulle betale nordic en minimumskommission på
15 kr. for hvert ton, som dalum ikke kunne aftage, op til en aftalt minimumstonnage på
50.000 tons. kontrakten var gældende i 5 år, men kunne efter § 6 opsiges af dalum med 6
                                                 - 3 -
måneders varsel mod betaling af minimumskommissionen i 12 måneder. ved misligholdelse
kunne kontrakten opsiges med 30 dages varsel, hvis misligholdelsen ikke straks blev afhjul-
pet.
       i begyndelsen af 2002 var dalums indkøbschef, eilif ladegaard, og nordics direktør,
henrik mortensen, til møde med direktør ralf witte, rohstoffhandel kiel gmbh & co. kg.
(i det følgende: rhk). dette selskab var ejet af skp recycling ag & co. (i det følgende:
skp), men der er mellem parterne ikke enighed om, hvorvidt dette under mødet blev oplyst
for indkøbschef eilif ladegaard. den 13. maj 2002 skiftede skp navn til cleanaway deutsch-
land ag & co. (i det følgende: cleanaway), hvilket blev meddelt i en pressemeddelelse.
       ved en tillægskontrakt underskrevet af parterne den 29. august og 2. september 2002
blev der foretaget følgende tilføjelser til kontrakten vedrørende returpapirvirksomheden van
der elst:
       ”…
       pkt. 3 eksklusivitet på de aftalte indkøbssteder / områder
       til listen over ekskluderede virksomheder tilføjes fa. v. d. elst, de-04509 krostitz, eller
       en tilsvarende navngivet leverandør, hvor dalum papir indgår som direkte kon-
       traktspartner og selv fremover varetager såvel logistik omkring leveringer som afregning.
       …”
samtidig forlængedes kontrakten med 5 år, i hvilken periode kontrakten samtidig blev gjort
uopsigelig, bortset fra misligholdelse, og minimumstonnagen blev nedsat til 12.000 tons om
året, men først med virkning fra den 1. december 2004.
       den 23. februar 2004 var dalums indkøbschef, eilif ladegaard, og direktøren, henrik
kaa andersen, til møde med ralf witte, som nu var direktør for cleanaway, og som oplyste,
at cleanaway leverede returpapir til dalum gennem nordic. efter mødet skrev indkøbschef
eilif ladegaard fra dalum den 23. marts 2004 følgende brev til nordic:
       ”…
       vi er blevet bekendt med, at nordic paper a/s har lavet en agenturaftale med returpapir-
       selskabet cleanaway hamburg gmbh.
                                                 - 4 -
       derfor må vi desværre meddele, at vi per dags dato ikke længere kan udbetale provision
       på den agenturaftale som nordic paper a/s har med dalum papir a/s.
       ovennævnte kan kort begrundes med at cleanaway gmbh, hamburg sælger returpapir,
       og din agenturaftale for os gælder køb af returpapir.
       …”
forklaringer
henrik kaa andersen har forklaret, at han, der i dag er direktør for dalum, tidligere var fi-
nansdirektør og i 1999 med til at indgå samarbejdskontrakten, der blev konciperet uden ju-
ridisk bistand. dalum handlede da allerede med skp, som var en af de største leverandører,
og som dalum var meget interesseret i at udbygge sit samarbejde med. markedet for retur-
papir er præget af få udbydere. det medfører, at priserne stiger kraftigt, hvis udbyderne
konstaterer en stigning i efterspørgslen. eksklusivbestemmelsen i samarbejdskontraktens § 3
indebar efter hans opfattelse et forbud mod, at nordic leverede papir fra skp og norsk gen-
indvinding til dalum. såfremt også nordic havde haft ret til at købe fra disse leverandører,
ville dalum have ”konkurreret med sig selv.”
       på mødet den 23. februar 2004 med ralf witte drøftede man en udvidelse af samarbej-
det mellem dalum og cleanaway, og ralf witte oplyste, at cleanaway allerede handlede
med dalum gennem nordic, hvilket nordic aldrig havde oplyst.
       nordics leverancer til dalum var forsynet med nordics interne leverandørkoder, som
dalum ikke kendte, og om hvis betydning nordic ikke havde givet dalum oplysning.
       i kontraktperioden købte dalum årligt omkring 1.000-2.000 tons genbrugspapir direkte
fra skp ud af dalums samlede årlige behov på ca. 100.000 tons.
direktør for nordic henrik mortensen har forklaret, at nordic begyndte at levere returpapir
til dalum i juli 1999, allerede før samarbejdskontrakten blev indgået. både nordic og dalum
havde tidligere købt papir hos skp og norsk genindvinding, og det var naturligt, at de beg-
ge skulle forsætte dermed. de var derfor enige om, at dalum ikke måtte indkøbe papir i
tyskland, benelux og norge undtagen fra virksomhederne skp og norsk genindvinding. i
perioden fra 1999 til 2004 leverede nordic ca. 3.350 tons returpapir fra skp/cleanaway, og
                                              - 5 -
dalum må have været bekendt hermed, da han havde sendt dalums to forvaltere, herunder
hans christian hauerberg, en liste over, hvad de enkelte leverandørkoder betød. dalum
kunne således ud fra listen se, at en leverance med koden n053 kom fra skp i itzehoe.
       han rejste i begyndelsen af 2002 sammen med dalums indkøbschef, eilif ladegaard, til
tyskland for at finde en ny eksklusiv leverandør til dalum. de besøgte bl.a. rhk og direktør
ralf witte fortalte eilif ladegaard, at skp/cleanaway ejede rhk.
       mens han leverede papir til dalum, blev han tilbudt at blive agent for cleanaway, men
han indgik først en agenturaftale med cleanaway i maj 2004.
indkøbschef hos dalum eilif ladegaard har forklaret, at eksklusivbestemmelsen efter hans op-
fattelse forbød nordic at handle med skp og norsk genindvinding. henrik mortensen kan
efter hans opfattelse ikke have forstået bestemmelsen anderledes. formålet med bestem-
melsen var at undgå, at disse leverandører ”blev angrebet fra flere sider” med stigende pri-
ser til følge. han var i tyskland i 2002 sammen med henrik mortensen for at finde en ny
eksklusiv leverandør til dalum. de mødtes bl.a. med direktør ralf witte, der imidlertid ikke
var interesseret i at lade rhk indgå nogen aftale med dalum. under mødet fortalte ralf wit-
te ikke, at rhk var ejet af skp. dalum besluttede sig efterfølgende for at indgå aftale med
van der elst. i februar 2004 var han sammen med dalums direktør, henrik kaa andersen, til
møde med ralf witte, som i mellemtiden var blevet direktør for cleanaway, for at drøfte et
samarbejde. under dette møde oplyste ralf witte, at cleanaway allerede handlede med da-
lum gennem nordic, hvilket overraskede ham meget.
       i marts 2004 fik han fra kim gerner nielsen oplyst, at nordic var blevet agent for
cleanaway, hvilket var i strid med samarbejdskontrakten. han skrev derfor den 23. marts
2004 til nordic, at nordic ikke længere kunne være agent for dalum.
       han kunne ikke se, hvor nordics leverancer stammede fra, idet de var forsynet med
nordics interne leverandørkoder, hvis betydning han ikke kendte.
forsyningschef hos dalum kim gerner nielsen har forklaret, at afdelingsleder asbjørn munk,
renoflex, i marts 2004 fortalte ham, at nordic var blevet agent for cleanaway. denne oplys-
ning gav han videre til eilif ladegaard. nordics leverancer var forsynet med nordics egne
koder, hvis betydning han ikke kendte.
                                             - 6 -
forvalter hos dalum indtil 2002 hans christian hauerberg har forklaret, at han havde en liste
med nordics leverandørkoder og således kunne se, hvorfra den enkelte leverance stammede.
han ved ikke, om indkøbschef eilif ladegaard havde en liste, men han er ret sikker på, at
hans egen produktionschef på maglemølle havde et eksemplar.
parternes synspunkter
dalums advokat har gjort gældende, at samarbejdskontraktens eksklusivbestemmelse skal ses
i lyset af de særlige forhold på markedet for returpapir, og at hensigten hermed i overens-
stemmelse med direktør henrik kaa andersens og indkøbschef eilif ladegaards forklaringer
må antages at have været at forbyde nordic at indkøbe returpapir fra skp til levering til da-
lum.
       nordic leverede imidlertid dalum returpapir fra skp og hemmeligholdt leverandører-
nes identitet i hele samarbejdskontraktens løbetid, hvilket var i strid med dennes § 2. dalum
vidste intet herom før mødet hos cleanaway med direktør ralf witte i 2004. det er uden be-
tydning, om nordic måtte have sendt listen med leverandørkoderne til dalums forvaltere,
idet en sådan praktisk begrundet underretning til personer, der skulle foranstalte forarbejd-
ning af returpapiret, men ikke havde kompetence til at tage stilling til samarbejdskontrak-
tens bestemmelser, ikke kan frigøre nordic fra kontraktbrud.
       endvidere må det efter bevisførelsen lægges til grund, at nordic under samarbejdets
forløb blev agent for cleanaway eller i hvert fald førte forhandlinger herom uden at under-
rette dalum, og at nordic herved tilsidesatte sin loyalitetspligt i forhold til dalum. dalum
har som følge af denne væsentlige misligholdelse krav på tilbagebetaling af kommission ud-
betalt til nordic vedrørende leverancer fra skp/cleanaway.
       det må efter henrik mortensens forklaring lægges til grund, at nordic i alt leverede
3.350 tons papir fra skp/cleanaway, og at nordic efter samarbejdskontraktens § 4 modtog
25 kr. per ton. dalums krav kan således opgøres til 83.750 kr. subsidiært kan kravet opgøres
til dette beløb med fradrag af minimumskommissionen på 15 kr. for 3.350 tons.
       såfremt retten måtte finde, at der ikke foreligger misligholdelse fra nordics side, har
nordic ikke krav på erstatning, idet dalum ikke har ophævet eller opsagt kontrakten. nor-
                                              - 7 -
      dics leveringsomkostninger skal fradrages ved opgørelsen af en eventuel erstatning.
nordics advokat har gjort gældende, at samarbejdskontraktens eksklusivbestemmelse skal
forstås således, at både dalum og nordic var berettigede til at indkøbe returpapir til dalum
fra skp.
      dalum var bekendt med, at der blev leveret returpapir fra skp/cleanaway, idet hver
leverance var forsynet med en leverandørkode, hvis betydning dalum efter hans christian
hauerbergs forklaring var bekendt med.
      det er ikke godtgjort, at prisen på returpapir steg som følge af, at ikke blot dalum selv,
men tillige nordic indkøbte returpapir hos skp, og den mængde papir, som nordic leverede
til dalum fra skp, var da også meget lille i forhold til dalums samlede forbrug af returpapir.
nordic indgik endvidere ikke nogen agenturaftale med cleanaway, førend dalum havde
bragt samarbejdskontrakten til ophør. nordic har således ikke misligholdt samarbejdskon-
trakten og må derfor frifindes for dalums påstand og tilkendes erstatning for dalums uberet-
tigede opsigelse af kontrakten.
      erstatningen må fastsættes til minimumskommission i perioden, indtil samarbejds-
kontrakten kunne have været opsagt med det almindelige varsel. fra den 1. september 2002,
hvor parterne underskrev tillægskontrakten, blev kontrakten gjort uopsigelig i 5 år indtil den
1. september 2007, og efter denne periode kunne den opsiges med 6 måneders varsel til den
1. marts 2008 mod betaling af yderligere 12 måneders minimumskommission til den 1. marts
2009. da minimumstonnagen i tillægskontrakten blev nedsat til 12.000 tons om året fra den 9.
december 2004, kan kravet opgøres til 761.250,00 kr. svarende til 50.750 tons à 15 kr., som da-
lum skulle have modtaget fra den 1. december 2004 og til den 1. marts 2009.
sø- og handelsrettens afgørelse
parterne havde med hinanden indgået en ”kontrakt vedrørende samarbejde om returpapir-
indkøb”, og retten finder, at hovedvægten ved fortolkningen af samarbejdskontraktens be-
stemmelser må lægges på, at parterne ved kontrakten forpligtede sig til at samarbejde med
hinanden herom og til loyalt at varetage hinandens interesser under kontraktens forløb.
                                               - 8 -
       samarbejdskontraktens § 3, 1. pkt., hvorefter nordic ”alene sørger for import af retur-
papir til maglemølle fra leverandører i tyskland, benelux og norge (indkøbsområdet), dog
ekskl. skp og norsk genindvinding”, er ikke ganske klart formuleret.
       navnlig er det uklart, om bestemmelsen skal forstås således, at nordic vel ikke har ene-
ret, men dog ret til import fra skp, eller om bestemmelsen skal forstås som indeholdende et
forbud mod, at nordic – uden særligt samtykke fra dalum, ligesom ved andre lande, jf. § 3,
2. pkt. - importerer fra skp og norsk genindvinding.
       uklarheden afhjælpes ikke ved § 3, 3. pkt., hvor det fastsættes, at dalum ”vil ikke selv
eller aktivt foranledige andre til at søge leverancer fra indkøbsområdet”. således er det nær-
liggende at læse § 3, 3. pkt., således, at dalum helt generelt lover ikke selv at købe fra de
nævnte lande, idet der anvendes udtrykket ”indkøbsområdet”, der i 1. pkt. udtrykkeligt er
defineret ved henvisning til de nævnte lande. det er sprogligt mindre nærliggende at læse
bestemmelsen således, at dalums løfte angår de nævnte lande, bortset fra skp og norsk
genindvinding.
       tillægskontrakten giver ikke fortolkningsbidrag til løsning af dette fortolknings-
spørgsmål, idet van der elst ved tillægskontrakten blot føjes til ”listen over ekskluderede
virksomheder”, og idet det om denne virksomhed udtrykkeligt angives, at dalum selv tager
sig af logistik, leveringer og afregning herfra, ligesom mængder fra den nye virksomhed
holdes uden for kommissionsberegningen.
     dalum har efter henrik andersens forklaring ikke selv handlet med skp/cleanaway i
væsentligt omfang under samarbejdskontraktens løbetid, og efter henrik mortensens forkla-
ring må det endvidere lægges til grund, at heller ikke nordic har importeret større mængder
til dalum fra skp/cleanaway.
     retten har efter sagens oplysninger ikke grundlag for at antage, at dalum ikke har fået sit
returpapir til den rigtige pris, eller at nordic på illoyal måde skulle have handlet prisen fra
skp/cleanaway op.
     nordic har under sagen ikke fremlagt dokumentation for, at dalum i overensstemmelse
med samarbejdskontraktens § 2 blev orienteret om leverancerne fra skp/cleanaway. at
nordic havde givet forvalter hans christian hauerberg en praktisk begrundet orientering
om sine leverandørkoder, og at også dalums produktionschef efter forvalterens forklaring
                                             - 9 -
var bekendt hermed, opfylder ikke nordics forpligtelse til at give dalum loyal underretning
herom i overensstemmelse med samarbejdskontraktens § 2.
       på den anden side synes dalum ikke at have interesseret sig særligt for, om nordic
importerede returpapir fra skp/cleanaway, så længe dalum fik sit returpapir til den rigtige
pris.
       retten finder herefter ikke grundlag for at antage, at nordics modtagelse af kommissi-
on på leverancer af returpapir fra skp/cleanaway var i strid med samarbejdskontrakten.
nordic skal derfor ikke tilbagebetale kommission herfor og frifindes for dalums påstand
herom.
       det lægges til grund, at markedet for det returpapir, som dalum efterspørger, er præ-
get af lav konkurrence, og at prisen kan svinge meget, afhængigt af efterspørgslen.
       nordic var efter samarbejdskontraktens § 1 forpligtet til løbende at vurdere markeds-
situationen og afrapportere prisudviklingen over for dalum.
    det findes ikke godtgjort, at nordic blev agent for cleanaway, mens samarbejds-
kontrakten med dalum var gældende. det må imidlertid efter henrik mortensens forklaring
lægges til grund, at nordic havde et tæt samarbejde med cleanaway, der tilbød ham at blive
deres agent. det må herigennem have stået klart for henrik mortensen, at cleanaway var på
udkig efter en dansk agent, der ville opkøbe returpapir på det danske marked i konkurrence
med dalum med prisstigninger som mulig konsekvens. henrik mortensen var ikke beretti-
get til at hemmeligholde denne oplysning over for dalum, men burde i medfør af oplys-
ningsforpligtelsen i samarbejdskontraktens § 1 og den almindelige loyalitetsforpligtelse, der
gælder for et agentforhold som det foreliggende, have orienteret dalum sine forhandlinger
med cleanaway.
    retten finder på denne baggrund, at dalum var berettiget til erstatningsfrit at bringe
samarbejdet med nordic til ophør.
    efter sagens resultat skal hver part bære sine egne sagsomkostninger
                                thi kendes for ret
dalum papir a/s og nordic paper a/s (henrik mortensen danmark a/s) frifindes for hinan-
dens påstande.
                                      - 10 -
hver part bærer sine egne sagsomkostninger.
thorkild juul jensen               michael b. elmer      aksel gybel
                                    (retsformand)
                                      (sign.)
                                   ___ ___ ___
                        udskriftens rigtighed bekræftes
                        p.j.v. sø- og handelsretten, den


text:
                             højesterets dom
                            afsagt fredag den 31. maj 2013
sag 266/2011
(2. afdeling)
p. v. johansen holding a/s
(advokat lars høj andersson)
mod
puno a/s under konkurs
(advokat jens erik skovvang)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i kolding den 21. maj 2010 og af vestre lands-
rets 11. afdeling den 17. februar 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per walsøe, jytte scharling, thomas rørdam, jon
stokholm og jens peter christensen.
påstande
appellanten, p. v. johansen holding a/s, har gentaget sin frifindelsespåstand og har endvi-
dere påstået indstævnte, puno a/s under konkurs, dømt til at betale 933.839,47 kr. med pro-
cesrente fra den 8. marts 2011 mod at et beløb på 767.920,62 kr. fragår i p.v. johansen hol-
dings krav på udbetaling af dividende i konkursboet.
puno a/s under konkurs har påstået stadfæstelse og frifindelse over for p.v. johansen hol-
dings betalingspåstand.
p.v. johansen holding a/s har opfyldt landsrettens dom med 1.052.579,47 kr. beløbet frem-
kommer således:
                                               - 2 -
domsbeløb for byretten                                                  kr.   767.920,62
procesrente fra den 17/10-2008 – 8/3-2011 af domsbeløbet                kr.   165.918,85
omkostninger for byretten                                               kr.    68.740,00
omkostninger for landsretten                                            kr.    50.000,00
i alt                                                                   kr. 1.052.579,47
betalingspåstanden på 933.839,47 kr. svarer til domsbeløbet med tillæg af procesrente.
anbringender
p. v. johansen holding a/s har ikke for højesteret bestridt, at selskabet i medfør af kon-
kurslovens § 80, jf. § 67 og § 75, skal betale 767.920,62 kr. til puno a/s under konkurs. for
højesteret angår tvisten således alene spørgsmålet, om det dividendekrav, der tilkommer p.v.
johansen holding i boet, kan bringes i modregning over for boets krav med den virkning, at
selskabet har krav på tilbagebetaling af hovedstolen på 767.920,62 kr. og rentebeløbet på
165.918,85 kr., i alt 933.839,47 kr.
p.v. johansen holding a/s har anført, at selskabet har anmeldt et samlet simpelt krav i kon-
kursboet på 5.835.920,62 kr. heraf har boet anerkendt 4.288.000 kr., mens boet endnu ikke
har taget stilling til restbeløbet på 1.547.920,62 kr., der vedrører indfrielse af en tabskaution
over for sydbank med 780.000 kr. og opfyldelse af omstødelseskravet på 767.920,62 kr. der
kan imidlertid ikke være tvivl om, at også de i alt 1.547.920,62 kr. vil blive godkendt af boet
som simpelt krav, og efter de oplysninger, der foreligger om boets aktiver og passiver, kan det
beregnes, at der vil tilkomme selskabet en dividende på mindst 816.857,65 kr.
ved at tillade modregning opnår selskabet ingen uberettiget fordel på de øvrige kreditorers
bekostning, og ingen reale grunde taler mod at anerkende modregning efter dansk rets almin-
delige regler om tvungen modregning i en situation som den foreliggende, hvor der er til-
strækkelig klarhed over dividendens størrelse.
puno a/s under konkurs har anført, at anerkendelse af modregning vil bryde afgørende med
konkursretlige principper. således vil modregning indebære, at simple fordringer efter kredi-
tors eget valg helt eller delvis dækkes tidligere, end hvad der fremgår af den rangfølge, der er
fastsat i konkurslovens §§ 93-98, og tidligere end det udlodningstidspunkt, der er fastsat i
                                               - 3 -
konkurslovens § 152. efter denne bestemmelse udbetales dividende først, når skifteretten har
stadfæstet udkast til regnskab og udlodning, og ankefristen er udløbet, uden at anke er sket.
anerkendelse af modregning vil medføre, at kurator ikke kan råde over boets aktiver i sæd-
vanligt omfang, og boet mister muligheden for at kunne oppebære renteindtægter til fordel for
samtlige kreditorer.
konkursboet har endvidere anført, at fordringernes prøvelse så sent som den 4. oktober 2012
ikke var afsluttet, og kurators salær var ikke opgjort. p.v. johansen holdings simple krav på i
alt 5.835.920,62 kr. var alene anerkendt med 4.288.000 kr., idet der ikke var foretaget prø-
velse af det resterende krav på 1.547.920,62 kr. dividendekravet kunne derfor ikke endeligt
beregnes, og modkravet havde således ikke den fornødne klarhed.
højesterets begrundelse og resultat
ved vestre landsrets dom af 17. februar 2011 i den foreliggende sag blev p.v. johansen
holding a/s i medfør af konkurslovens § 80, jf. § 67 og § 75, dømt til at betale 767.920,62
kr. med tillæg af renter og sagsomkostninger til puno a/s under konkurs. p.v. johansen
holding fik ikke medhold i, at det dividendekrav, der tilkommer selskabet i boet, kan bringes
i modregning over for boets krav. for højesteret angår sagen alene modregningsspørgsmålet.
det er ubestridt, at modregning ikke kan ske efter konkurslovens § 42, og at modregning der-
for i givet fald skal ske efter dansk rets almindelige regler om tvungen modregning. det er
endvidere ubestridt, at kravene ikke er konnekse.
efter konkurslovens § 152 udbetales dividende i et konkursbo, når skifteretten har stadfæstet
udkast til regnskab og udlodning, og ankefristen er udløbet, uden at anke er sket. udbetaling
af dividende kan endvidere ske som acontoudlodning i medfør af konkurslovens § 145, stk. 3.
i den foreliggende sag er der ikke udarbejdet udkast til regnskab og udlodning, og der er hel-
ler ikke truffet bestemmelse om acontoudlodning af dividende. p.v. johansen holdings krav
på dividende kan derfor ikke anses for forfaldent. da betingelserne for tvungen modregning
efter dansk rets almindelige regler herefter ikke er opfyldt, tiltræder højesteret, at selskabets
dividendekrav i boet ikke kan bringes i modregning over for boets krav i medfør af landsret-
tens dom.
                                             - 4 -
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                    thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
puno a/s under konkurs frifindes for p.v. johansen holding a/s’ betalingskrav.
i sagsomkostninger for højesteret skal p.v. johansen holding a/s inden 14 dage efter denne
højesteretsdoms afsigelse betale 30.000 kr. til puno a/s under konkurs. beløbet forrentes
efter rentelovens § 8 a.

source: retspraksis

LICENSE:
Creative Commons Legal Code

CC0 1.0 Universal

type: caselaw

jurisdiction: Denkmark


text:
                      højesterets kendelse
                       afsagt fredag den 27. november 2015
sag 182/2015
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat tage siboni)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i næstved den 20. februar 2015 og af østre
landsrets 18. afdeling den 19. maj 2015.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: marianne højgaard pedersen, vibeke rønne og jens
peter christensen.
påstande
kærende, t, har nedlagt påstand om, at videoafhøringerne af a og b foretaget den 4. august
2014 og den 19. november 2014 ikke tillades afspillet under en eventuel hovedforhandling i
sagen.
t har anført, at såfremt videoafhøringen foretaget den 19. november 2014 tillades afspillet,
skal videoafhøringen foretaget den 4. august 2014 også tillades afspillet for at belyse forløbet.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
anbringender
t har navnlig anført, at hans retssikkerhedsmæssigt begrundede krav på hurtigst muligt at få
forelagt videoafhøringen foretaget den 4. august 2014 med henblik på eventuelt at begære
genafhøring er tilsidesat, og derfor kan videoafhøringen ikke anvendes som bevis i sagen.
videoafhøring er en særlig og undtagelsesvis bevisform, som kræver, at de formelle krav her-
til er overholdt. dette gælder navnlig, når videoafhøringerne er det eneste, som vil kunne an-
                                                - 2 -
vendes som bevis under en eventuel hovedforhandling. han blev tilfældigt orienteret om vi-
deoafhøringen af 4. august 2014 mere end to måneder efter afhøringens foretagelse. han blev
i den forbindelse ikke vejledt om sine rettigheder, herunder at han kunne have fremsat begæ-
ring om genafhøring. hvis han var blevet oplyst om videoafhøringen og vejledt om sin rets-
stilling umiddelbart efter afhøringen, ville han have gennemset videooptagelsen og anmodet
om genafhøring.
det eneste nye, der skete mellem videoafhøringen den 4. august 2014 og den efterfølgende
videoafhøring den 19. november 2014, var, at børnene talrige gange havde haft lejlighed til at
gennemdrøfte sagen med hinanden, med deres mor og med medarbejderne i børnehuset x.
videoafhøringen foretaget den 19. november 2014 kan ikke anvendes som bevis i sagen, idet
det er i strid med hensigten bag en videoafhøring først at gennemføre afhøringen 4 måneder
efter den oprindelige anmeldelse. videoafhøringen af 19. november 2014 er desuden uanven-
delig som bevis, idet han ikke fik mulighed for at begære genafhøring efter 1. videoafhøring.
hvis man uden særlig begrundelse tillader, at videoafhøringen af 19. november 2014 kan
tjene som bevis i sagen, kunne man lige så godt ændre reglerne, således at der altid sker afhø-
ring på dette tidspunkt, hvor barnet har gennemdrøftet sagen mange gange med blandt andre
professionelle voksne, der er fagligt forpligtet til at støtte barnet og tillægge forklaringen tro-
værdighed.
anklagemyndigheden har navnlig anført, at der i forbindelse med de foretagne videoafhørin-
ger ikke er sket en sådan tilsidesættelse af retsplejelovens § 745 e eller af t’s rettigheder, at
videoafhøringerne skal afskæres som bevis under en eventuel hovedforhandling.
den mistænktes eller sigtedes ret til snarest muligt at gennemse videoafhøringen skal ses i
sammenhæng med, at den pågældende ved gennemsynet skal have mulighed for at anmode
om en eventuel genafhøring, hvis videoafhøringen formodes at ville blive anvendt som bevis
under hovedforhandlingen. dette var ikke tilfældet i denne sag, idet sagen blev henlagt efter
videoafhøringen af 4. august 2014. t fandt heller ikke anledning til at begære genafhøring, da
han den 14. oktober 2014 blev orienteret om videoafhøringen. dertil kommer, at der var en
beskikket forsvarer til stede under afhøringen, og at t efterfølgende har gennemset videoen.
hans begæring om genafhøring er endvidere blevet imødekommet, hvorefter hans forsvarer
har haft lejlighed til at stille supplerende spørgsmål vedrørende afhøringen af 4. august 2014.
                                               - 3 -
videoafhøringen den 19. november 2014 skal ikke ses i relation til den første politianmeldelse
af 10. juli 2014, men derimod til den anden politianmeldelse af 11. november 2014. det var
nødvendigt at foretage en ny videoafhøring, idet der efter den første videoafhøring blev indle-
veret en ny politianmeldelse på baggrund af nye oplysninger. den formelle fejl i forbindelse
med den første videoafhøring kan ikke medføre, at den anden videoafhøring er uanvendelig
som bevis, idet spørgsmålet, om en videoafhøring skal kunne anvendes som bevismiddel, skal
bedømmes isoleret for den enkelte videoafhøring.
retsgrundlag
retsplejelovens § 745 e har følgende ordlyd:
      ”kan politiets afhøring af et barn, når afhøringen optages på video (videoafhøring),
      formodes at ville finde anvendelse som bevis under hovedforhandlingen, skal forsvare-
      ren være til stede under videoafhøringen.
      stk. 2. den, der er mistænkt eller sigtet, har ikke adgang til at overvære videoafhørin-
      gen. den pågældende skal snarest muligt have adgang til sammen med sin forsvarer at
      gennemse videooptagelsen hos politiet. en begæring fra den, der er mistænkt eller sig-
      tet, eller dennes forsvarer om, at der foretages genafhøring af barnet, skal fremsættes
      snarest muligt herefter.”
retsplejelovens § 872 har følgende ordlyd:
      ”politiets afhøring af et barn kan, når afhøringen er optaget på video (videoafhøring),
      benyttes som bevis under hovedforhandlingen.”
bestemmelserne blev indført ved lov nr. 228 af 2. april 2013 om ændring af retsplejeloven
mv. (som hhv. § 745 a og § 877 a).
forslaget til ændringsloven blev fremsat den 10. december 2002. lovforslaget bygger på be-
tænkning 1420/2002 om gennemførelse af straffesager om seksuelt misbrug af børn og gen-
nemfører i vid udstrækning de anbefalinger, som fremgår af betænkningen.
i lovforslagets almindelige bemærkninger hedder det bl.a. (folketingstidende 2002-03, tillæg
a, lovforslag nr. l 117, s. 2631 ff.):
      ”justitsministeriet er derfor enig med arbejdsgruppen i, at der bør indsættes en udtryk-
      kelig hjemmel i retsplejeloven til anvendelse af videoafhøringer af børn som bevismid-
      del under domsforhandlingen, hvis afhøringen og optagelsen heraf er sket på en måde,
                                              - 4 -
     hvor hensynet til tiltales retssikkerhed og tiltaltes mulighed for at varetage sit forsvar er
     varetaget. har der således været en forsvarer til stede, og har den tiltalte haft mulighed
     for at stille supplerende spørgsmål til barnet, jf. herom nedenfor, vurderer justitsmini-
     steriet, at princippet om bevisumiddelbarhed kan fraviges. det vil bero på domstolens
     frie bevisvurdering, hvilken bevisværdi det bevismateriale, der er fremlagt under doms-
     forhandlingen, kan tillægges, jf. retsplejelovens § 896.”
i bemærkningerne til § 745 a (nu § 745 e) i samme lovforslag hedder det bl.a.:
     ”den pågældende skal snarest muligt have adgang til sammen med sin forsvarer at gen-
     nemse videooptagelsen hos politiet, og kan snarest muligt herefter fremsætte en anmod-
     ning om, at der foretages en genafhøring af barnet.
     …
     den mistænkte/sigtede får ved gennemsynet mulighed for at vurdere, om barnets forkla-
     ring giver ham anledning til at anmode om, at der stilles yderligere spørgsmål til barnet.
     af hensyn til en eventuel genafhøring af barnet bør den mistænkte/sigtede gennemse
     videooptagelsen snarest muligt efter gennemførelsen af afhøringen. det bør tilstræbes,
     at den mistænkte/sigtede ser videoafhøringen så hurtigt som muligt efter optagelsen
     eventuelt samme dag og så vidt muligt inden for 1 til 2 uger efter afhøringen.
     …
     det foreslås endvidere, at den mistænkte/sigtede eller dennes forsvarer kan fremsætte
     begæring om, at der foretages en genafhøring af barnet. den mistænkte/sigtede får her-
     ved mulighed for at varetage sit forsvar ved at få stillet spørgsmål til barnet, når barnets
     forklaring kan forventes at blive anvendt som bevis under en senere domsforhandling.
     genafhøring bør af hensyn til barnet kun ske, hvis det findes rimeligt begrundet, for at
     den mistænkte/sigtede kan varetage sit forsvar.
     hvorvidt, der skal foretages en genafhøring, må afgøres ud fra en konkret vurdering,
     hvor det bl.a. kan tillægges vægt, om der er fremkommet nye oplysninger efter den før-
     ste afhøring af barnet, om den mistænkte/sigtede og dennes forsvarer ønsker, at der bli-
     ver stillet nye relevante spørgsmål til barnet, eller om der i øvrigt foreligger andre sær-
     lige grunde til at foretage en genafhøring.
     hvis det besluttes, at der skal foretages en fornyet afhøring af barnet, må denne søges
     gennemført ved en supplerende videoafhøring ved politiet eller eventuelt afhængigt af
     barnets alder og forældremyndighedsindehaverens stillingtagen hertil i retten. den
     mistænkte/sigtede har ikke krav på at overvære en supplerende videoafhøring af barnet.
     en begæring om genafhøring skal fremsættes snarest muligt og som udgangspunkt in-
     den 2 uger efter, at den mistænkte/sigtede har foretaget gennemsyn af den første afhø-
     ring af barnet.”
i bemærkningerne til § 877 a (nu § 872) i samme lovforslag hedder det bl.a.:
     ”da anvendelse af videoafhøringer som bevis under domsforhandlingen som erstatning
     for barnets afgivelse af vidneforklaring for den dømmende ret er en fravigelse af prin-
                                               - 5 -
      cippet om umiddelbar bevisførelse, forudsættes det, at fremgangsmåden i den foreslåede
      § 745 a, er fulgt i forbindelse med videoafhøringen.
      er der sket tilsidesættelse af de grundlæggende betingelser i den foreslåede § 745 a, bør
      videoafhøringen som altovervejende udgangspunkt ikke anvendes som bevismiddel un-
      der domsforhandlingen. hvis der ikke har været en forsvarer for den mistænkte/sigtede
      til stede under videoafhøringen af barnet, eller den mistænkte/sigtede ikke har haft ad-
      gang til at gennemse videoafhøringen, bør videoafhøringen således som altovervejende
      udgangspunkt ikke anvendes.
      …
      i øvrigt vil det afhænge af karakteren og betydningen af den forskrift, der i givet fald er
      tilsidesat i forbindelse med videoafhøringen, om der kan ske anvendelse af videoafhø-
      ringen som bevismiddel under domsforhandlingen. indsigelser om f.eks. ledende
      spørgsmål til barnet eller at en tryghedsskabende person har blandet sig i afhøringen,
      bør i almindelig ikke kunne føre til, at videoafhøringen ikke kan forevises som bevis
      under sagen. det må således i overensstemmelse med princippet om fri bevisbedøm-
      melse overlades til den dømmende ret at afgøre, om og i givet fald i hvilket omfang fejl
      af denne karakter ved videoafhøringens gennemførelse bør have betydning for videoaf-
      høringens bevismæssige værdi.”
under behandlingen af lovforslaget, stillede retsudvalget nogle spørgsmål til justitsministeren.
af besvarelsen af spørgsmål 1 fremgår bl.a.:
      ”såfremt det besluttes, at der skal foretages en videoafhøring af barnet, bør videoafhø-
      ringen søges gennemført hurtigst muligt, og hvis det er praktisk muligt inden en uge fra
      anmeldelsen. formålet hermed er at sikre barnets hukommelse om forholdet samt at
      formindske påvirkninger af barnet fra familien eller andre. endelig bør afhøringen fo-
      retages inden for kort tid for at skåne barnet for at blive afhørt på et tidspunkt, hvor en
      behandling af barnet er i gang.”
højesterets begrundelse og resultat
videoafhøringen af børnene den 4. august 2014 blev foretaget på grundlag af en anmeldelse
den 10. juli 2014. sagen mod t blev efterfølgende henlagt uden yderligere efterforskning, og
højesteret lægger til grund, at videoafhøringen den 19. november 2014 blev foretaget på
grundlag af den nye politianmeldelse, der blev modtaget den 11. november 2014. begge afhø-
ringer blev foretaget under overværelse af en forsvarer for t, jf. retsplejelovens § 745 e, stk.
1. den 9. december 2014 modtog t’s forsvarer en cd-rom med afhøringerne fra den 4.
august og den 19. november 2014, jf. § 745 e, stk. 2. den 18. december 2014 anmodede t om
genafhøring af børnene, og afhøringen blev foretaget den 29. januar 2015.
                                               - 6 -
højesteret finder vedrørende afhøringen den 19. november 2014, at der under de anførte om-
stændigheder ikke er sket en sådan tilsidesættelse af retssikkerhedsmæssige hensyn til t, at
der ikke i medfør af § 745 e bør gives tilladelse til, at denne videoafhøring kan anvendes som
bevis under straffesagen. højesteret har herved lagt vægt på, at der er foretaget genafhøring af
børnene på grundlag af t’s kendskab til afhøringerne den 4. august og 19. november 2014.
den omstændighed, at videoafhøringen den 19. november 2014 blev gennemført uden, at t
havde kendskab til indholdet af videoafhøringen den 4. august 2014, indebærer herefter ikke
en tilsidesættelse af grundlæggende betingelser i § 745 e. det samme gælder den tid, der er
medgået fra afhøringen den 19. november til modtagelsen af cd-rommen den 9. december
2014.
højesteret bemærker, at der ved den bevisvurdering, der skal foretages i forbindelse med
straffesagen, vil kunne tages hensyn til det tidsmæssige forløb, og til at afhøringen af børnene
den 19. november 2014 skete, uden at t havde kendskab til afhøringen den 4. august 2014.
t har anført, at såfremt det tillades at anvende videoafhøringen af 19. november 2014 som
bevis i sagen, skal videoafhøringen den 4. august 2014 også tillades afspillet for at belyse
forløbet.
på den anførte baggrund stadfæster højesteret kendelsen.
                                         thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.


text:
                             højesterets dom
                            afsagt tirsdag den 3. maj 2016
sag 176/2015
(2. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t2
(advokat michael juul eriksen, beskikket)
og
t1
(advokat kristian mølgaard, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i roskilde den 4. februar 2014, af østre landsrets
1. afdeling den 7. november 2014 vedrørende begge de tiltalte og af samme afdeling den 16.
april 2015 vedrørende t1.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, poul dahl jensen, vibeke
rønne, oliver talevski og kurt rasmussen.
påstande
t2 har principalt nedlagt påstand om, at der i forhold 2 sker domfældelse efter straffelovens §
252 og ikke efter § 237, jf. § 21. han har endvidere nedlagt påstand om formildelse af straffen
og frifindelse for udvisningspåstanden. han har subsidiært nedlagt påstand om, at sagen
hjemvises til landsretten til fornyet behandling.
t1 har nedlagt påstand om, at der i forhold 2 sker domfældelse efter straffelovens § 252 og
ikke efter § 237, jf. § 21. han har endvidere nedlagt påstand om, at han idømmes en behand-
lingsdom med en længstetid på 5 år, subsidiært en kortere fængselsstraf end idømt af byretten.
                                                - 2 -
anklagemyndigheden har vedrørende t2 nedlagt påstand om frifindelse for overtrædelse af
straffelovens § 124, stk. 4, i forhold 7 og i øvrigt om skærpelse, herunder således at han udvi-
ses med indrejseforbud for bestandigt.
anklagemyndigheden har vedrørende t1 nedlagt principal påstand om, at han idømmes al-
mindelig straf, subsidiært at landsrettens dom stadfæstes.
anbringender
t2 har til støtte for den principale påstand navnlig anført, at forsætslæren er anvendt ukorrekt
ved afgørelsen af skyldspørgsmålet. sandsynlighedsforsæt foreligger kun, når gerningsman-
den anser det for overvejende sandsynligt, at en bestemt følge ”vil” indtræde. som landsretten
har beskrevet forhold 2 i skyldkendelsen, foreligger der alene sandsynlighedsforsæt til fare-
forvoldelse efter straffelovens § 252. der henvises herved til, at det i skyldkendelsen er an-
ført, at t2 må have anset det for overvejende sandsynligt, at en eller flere personer i tatovør-
forretningen ”kunne” blive dræbt af de afgivne skud. højesteret skal derfor henføre forholdet
til straffelovens § 252 og udmåle straffen for overtrædelse af denne bestemmelse.
ubetinget udvisning af t2 vil være i strid med danmarks internationale forpligtelser, herun-
der den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 8. t2 er afghansk statsborger og
kom til danmark i 2004, hvorfor han nu har haft lovligt ophold i danmark i mere end 11 år.
hans forældre og søskende bor i danmark, og han har ingen tilknytning til afghanistan. hans
eneste familie i afghanistan er hans afdøde farbrors børn, og dem har han ingen kontakt med.
han taler flydende dansk, men taler og skriver kun i begrænset omfang pashto.
til støtte for den subsidiære påstand om hjemvisning har t2 henvist til den ukorrekte anven-
delse af forsætslæren i skyldkendelsen. der er begået en rettergangsfejl, jf. retsplejelovens §
925, stk. 1, der må føre til, at sagen skal bedømmes på ny i landsretten, medmindre højesteret
henfører forhold 2 til straffelovens § 252.
t1 har til støtte for påstanden om frifindelse for overtrædelse af straffelovens § 237, jf. § 21,
navnlig anført, at skyldkendelsen i den indankede dom er udtryk for en forkert anvendelse af
forsætslæren. det fremgår af skyldkendelsen, at t2 må have anset det for overvejende sand-
                                                - 3 -
synligt, at en eller flere personer i tatovørforretningen ”kunne” blive dræbt af de afgivne skud.
sandsynlighedsforsæt forudsætter dog, at gerningsmanden anser det som overvejende sand-
synligt, at en bestemt følge ”vil” indtræde. når det i skyldkendelsen bevismæssigt lægges til
grund, at t2 må have anset det for overvejende sandsynligt, at en eller flere personer i tato-
vørforretningen ”kunne” blive dræbt af de afgivne skud, er dette reelt en beskrivelse af sand-
synlighedsforsæt til overtrædelse af straffelovens § 252. der er ikke grundlag for, at t1s for-
sæt er videregående end t2s forsæt.
hvis der ikke sker domfældelse for overtrædelse af straffelovens § 237, jf. § 21, men alene for
overtrædelse af § 252, bør sanktionen fastsættes efter straffelovens § 68, 1. pkt. ved sondrin-
gen mellem sanktion efter straffelovens § 68, 1. og 2. pkt., skal der ske en proportionalitetsaf-
vejning, hvor det også bør tillægges betydning, at t1 har været varetægtsfængslet i surrogat i
mere end 3 år. såfremt der alene sker domfældelse for overtrædelse af straffelovens § 252,
bør der fastsættes en længstetid på 5 år, jf. straffelovens § 68 a, stk. 1.
hvis højesteret måtte finde, at t1 skal idømmes fængselsstraf, og der alene sker domfældelse
for § 252, skal der ske en væsentlig formildelse af fængselsstraffen i forhold til byrettens
dom. formildelse bør i øvrigt ske, uanset om der domfældes for overtrædelse af straffelovens
§ 237, jf. § 21, eller § 252.
anklagemyndigheden har navnlig anført, at t2 og t1 med rette er domfældt for forsøg på
overtrædelse af straffelovens § 237. landsretten har anvendt forsætsbegrebet korrekt. lands-
rettens præmisser må forstås således, at landsretten i relation til t1 har fastslået forsæt til
manddrab i form af direkte forsæt. vedrørende t2 har landsretten fastslået, at denne havde
forsæt i form af sandsynlighedsforsæt. når landsretten har anvendt ordet ”kunne” i forbin-
delse med beskrivelsen af t2s forsæt, skal det ses i lyset af, at de tiltalte alene er dømt for
forsøg på overtrædelse af straffelovens § 237. den hypotetiske formulering ”kunne blive
dræbt” er således helt naturlig og sproglig korrekt i det foreliggende tilfælde, hvor de foruret-
tede overlevede drabsforsøget. forsætsformen dolus eventualis i form af positiv indvilligelse
er ikke relevant i denne sag.
selv om t1 var sindssyg på gerningstidspunkterne, bør han idømmes almindelig straf. der er
således ikke en sådan sammenhæng mellem hans sindssygdom og de begåede forbrydelser, at
                                                 - 4 -
han kan anses for at have været utilregnelig på gerningstidspunkterne. straffen bør udmåles i
samme niveau, som det skete i byretten. subsidiært skal der ske stadfæstelse af landsrettens
dom, således at t1 i medfør af straffelovens § 68, 2. pkt., dømmes til anbringelse på psykia-
trisk afdeling uden fastsættelse af længstetid, jf. straffelovens § 68 a, stk. 2.
t2 skal frifindes i sagens forhold 7, idet straffelovens § 124, stk. 4, på gerningstidspunktet
ikke fandt anvendelse på personer, der var varetægtsfængslet i surrogat.
vedrørende t2 bør der ske en skærpelse af den udmålte straf, idet der er tale om et drabsfor-
søg begået af flere i forening og under en igangværende bandekonflikt. uanset at han var me-
get ung på gerningstidspunktet, og at han ifølge landsrettens dom ikke kan antages at have
haft en ledende rolle i drabsforsøget, bør straffen udmåles i nærheden af det almindelige ud-
gangspunkt for drabsforsøg på 6 års fængsel.
t2 bør endvidere udvises med indrejseforbud for bestandigt, da en samlet proportionalitetsaf-
vejning af hans tilknytning til henholdsvis danmark og afghanistan sammenholdt med grov-
heden af den begåede kriminalitet i denne sag og de tidligere domme for strafbare forhold, må
føre til, at udvisning ikke kan anses at stride mod danmarks internationale forpligtelser, her-
under den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 8.
supplerende sagsfremstilling
vedrørende t2
t2s forældre har afgivet forklaring til politirapport den 12. februar 2016 vedrørende hans til-
knytning til afghanistan og danmark.
t2 er efter landsrettens dom straffet således:
ved retten i holbæks dom af 16. april 2015 med fængsel i 3 måneder for overtrædelse af
straffelovens § 244, jf. § 247, stk. 1. tiltalte blev udvist betinget mod en prøvetid på 2 år efter
løsladelse fra afsoning.
                                                 - 5 -
ved retten i holbæks dom af 9. juli 2015 med fængsel i 60 dage for overtrædelse af straffe-
lovens § 124, stk. 1, og § 119, stk. 1, jf. § 89. straffen er udmålt som en tillægsstraf til retten
i holbæks dom af 16. april 2015. det havde sit forblivende med den ved dom af 16. april
2015 idømte betingede udvisning.
ved østre landsrets dom af 19. januar 2016 med fængsel i 1 år for overtrædelse af straffelo-
vens § 245, stk. 1, og § 288, stk. 1, nr. 1, jf. § 89. landsretten stadfæstede byrettens bestem-
melse om betinget udvisning.
t2 har været frihedsberøvet fra den 28. februar 2013 til den 31. oktober 2013 og igen fra den
4. december 2013 til den 25. september 2015.
vedrørende t1
i en udtalelse af 1. april 2016 fra ledende overlæge …, afdeling for retspsykiatri, y-by, kon-
kluderes bl.a.:
      ”patientens symptomer afspejler en stærk karakterafvigende personlighed med symp-
      tomer inden for det dys-sociale, narcissistiske, og paranoide personlighedsspektrum.
      han er grov ligegyldig over for andres følelser, har lav frustrationstolerance og aggres-
      sionstærskel, manglende evne til at føle skyld eller lade sig påvirke af erfaringer og ud-
      talt bortforklarings- og ud-ad-projektions-tendens. patienten opfylder de kliniske krite-
      rier for dys-social personlighedsforstyrrelse med symptomer, som evidensbaseret er be-
      handlings-refraktære for både medicin og psykoterapi. dertil kommer narcissistiske og
      paranoide karaktertræk. patientens symptomer inden for de skizofreniforme spektrum
      kan ikke sikkert genfindes. denne vurdering understøttes af alle læger, som har vurderet
      patienten under aktuelle indlæggelse. dette forhold understøttes af det faktum, at pati-
      enten ikke har modtaget antipsykotisk medicin i relevant dosering op til og under aktu-
      elle indlæggelse, svarende 6-7 måneder. vi kan desuden konstatere, at patienten ikke
      har haft forværrende psykotiske symptomer, hvilket man normalt vil kunne forvente ved
      en alvorlig skizofreniform sindslidelse.
      patienten er under indlæggelsen ikke vurderet i en psykotisk tilstand. der er ikke tegn
      på, at han har været styret af skizofrenforme psykotiske manifestationer. patientens pa-
      ranoide forestillinger har et religiøst grundlag, og han udviser radikale overbevisninger
      omkring vestens påvirkninger på det muslimske folk. disse kommer til udtryk i en ne-
      gativ, fast forankret holdning til det danske retssystem og behandlingssystem som årsag
      til han indlæggelse samt hans opfattelse af at være forfulgt af systemet. denne opfat-
      telse er i øvrigt også delt af hans familie. patienten mener sig berettiget i hans kamp
      mod uretfærdighed og ”det onde”, som systemet udgør. patienten er bagatelliserende for
      egen ansvar og svært udad projicerende. denne opfattelse er stabil, men udspringer af
      en radikal, etnisk og religiøs subkultur, som ikke kan tillægges sindslidelse eller anden
      form for psykotisk manifestation.
                                               - 6 -
      patientens symptomer kan samlet set bedst forklares ved en dyssocial personlighedsfor-
      styrrelse med andre blandede karaktertræk. under indlæggelse har patienten udvist
      manglende evner til sympati og anger. han opfatter sig selv som bedrevidende, handle-
      kraftigt og berettiget. han fremstår begavet, karismatisk og har dominator-adfærd.
      diagnosen understøttes af adfærdsforstyrrelse i ungdommen.
      patienten har under hele indlæggelsen været relevant og klar – bevidst om egne hand-
      linger og konsekvenser. han har udvist en beregnende adfærd med instrumental brug af
      trusler og vold. han udviser en narcissistisk let krænkbarhed med en dertil påtaget ret-
      færdighedsfølelse, som for patienten berettiger hans vold.
      vi skønner, at t1 også på det oprindelige gerningstidspunkt ikke var psykotisk og lyk-
      kedes med at foregive sådanne symptomer, idet han på daværende tidspunkt formentlig
      så en udvej herigennem med straffrihed/anden sanktion end straf.
      med baggrund alene i patientens aktuelle indlæggelse i afdeling for retspsykiatri med
      hans gentagne alvorlige udfald, senest livsfarlige udfald med høj skadeintention mod
      læger, personaler og medpatienter, vurderes han, at være særlig og vedvarende person-
      farlig. der kan ikke peges på egentlig behandling i psykiatrisk regi, og den eneste måde
      man kan håndterer hans farlighed er ved bæltefiksering. forvaring må i stedet anbefales.
      patienten har været skærmet siden den 10.12.2015, tvangsfikseret 6.2.-15.3.2016 og
      igen 25.3.2016 og er fortsat fikseret.
      diagnose df 60.2 dyssocial personlighedsforstyrrelse
      denne erklæring hviler på den samlede afdelings observationer, den behandlingsan-
      svarlige overlæges og mine egne og underskrives som leder af afdelingen.”
i erklæring af 14. april 2016 har overlæge …, psykiatrisk center z-by, udtalt bl.a.:
      ”t1 blev overflyttet efter intern aftale mellem ledelserne i retspsykiatrien i region
      sjælland og retspsykiatrien i region hovedstaden, pc z-by, ud fra en fælles lægelig
      vurdering af, at overflytning var påkrævet og udtryk for det mindste middel i den aktu-
      elle situation, hvor t1 på yderst voldsom måde havde demonstreret en konkret og nær-
      liggende farlighed for medpatienter og medarbejdere i retspsykiatrisk afdeling i y-by.
      det blev således vurderet, at flytning til en anden specialiseret retspsykiatrisk afdeling,
      med tilhørende miljøskift var afgørende nødvendigt, hvis det skulle lykkes at mindske
      denne konkrete og nærliggende farlighed.
      t1 blev modtaget i retspsykiatrien i z-by 04.04.16 under et større politiopbud og ankom
      bæltefikseret med såvel mave- som hånd- og fodremme.
      han frembød da ikke sikre psykotiske symptomer, og fremkom heller ikke med trusler.
      tirsdag den 05.04.16 blev t1 ikke vurderet personfarlig, og han blev løsnet af bæltet kl.
      10.00, men skulle forblive på bæltestuen de næste 24 timer, således at man nærmere
      kunne vurdere hans psykiske tilstand.
                                         - 7 -
det følgende døgn var der fast vagt uden for akutstuen, således at t1 med personale-
følge kunne begive sig ud i fællesmiljøet.
kl. 17.30 den 05.04.16 hørtes samtale fra bæltestuen. det viste sig, at t1 talte med
nogle personer uden for, og dette blev påtalt. to medarbejdere gik ud på området og
kontaktede t1’s venner, 4 i alt, der var ankommet i to biler. den ene, en stor mørk audi
var i øvrigt observeret af personalet også aftenen før, t1 blev modtaget i afsnittet. de
”besøgende”, som naturligvis ikke fik adgang til afsnittet var umiddelbart venlige og
undskyldte deres tilstedeværelse. den ene blev identificeret som en tidligere indlagt på
retspsykiatrisk afdeling, og som rømmede med hjælp fra udefra kommende.
den 06.04.16 kontaktede afsnitsledelsen politiet og informerede om ovenstående obser-
vationer. det blev ikke vurderet, at der var tale om et aktuelt forøget trusselsbillede.
om eftermiddagen den 06.04.16 henvendte tre af t1’s venner sig, som havde været ved
afdelingen dagen før sig og ønskede at levere fødevarer til t1. disse blev gennemgået,
og efterfølgende viderebragt til t1. de besøgende ankom i en stor mercedes, hvis
nummerplade af medarbejderne blev slået op i et offentligt register, hvoraf det fremgik,
at den skulle tilhøre en bil af mærket suzuki swift.
t1’s psykiske tilstand er blevet vurderet forskelligt i den tid han har været indlagt i z-by
og også over det sidste år iø. til tider er han vurderet psykotisk med paranoide forestil-
linger om forgiftet mad og medicin, til andre tider er han ikke blevet vurderet psykotisk,
men mere personlighedsafvigende.
ved indlæggelsen her blev der desuagtet ordineret behandling med antipsykotisk vir-
kende medicin i dråbeform, hvilket t1 pure har afvist at indtage, idet han kun vil mod-
tage tabl.behandling. dette er imødekommet, men det må vurderes særdeles usikkert,
om t1 rent faktisk har indtaget denne medicin, hvilket også har været en problemstil-
ling tidligere i forløbet.
07.04.16 resumeres, at t1 hidtil i de dage, der var gået siden indlæggelsen havde været
efterrettelig og uden fremkomst af åbenlyse sindssygelige symptomer. han begynder at
have besøg af forældre og kæreste og ønsker også besøg af flere venner. dette imøde-
kommes.
mandag den 11.04.16 er t1 stadig rolig og efterrettelig i afsnittet. han mener ikke at
være syg, vil gerne være rask og derfor ikke tage medicin, selvom han også oplyser, at
han indtager det. dette må dog stadig betragtes som tvivlsomt. hans ønske til den fore-
stående retssag er lidt uklar, men efterhånden får han svaret, at han håber på almindelig
straf, fremfor anbringelsesdom på psykiatrisk afdeling.
14.04.16 udkommer systematisk og struktureret risikovurdering (hcr20) ved afsnittets
psykolog. den samlede vurdering er, at t1 aktuelt er i høj risiko for recidiv til person-
farlig og voldelig kriminalitet i forhold til både medarbejdere og medpatienter. de væ-
sentligste risikofaktorer er en kombination af tidligere voldsadfærd, symptomer på psy-
kisk sygdom, forstyrret personlighedsstruktur, ustabil affektkontrol, manglende respons
på behandling, traumatiske oplevelser og lav stresstærskel. t1 oplyser til psykologen, at
han har følt sig respektløst og ydmygende behandlet og mener, man har til hensigt at
”knække ham psykisk og mentalt”, og derfor reagerer han uundgåeligt oppositionelt,
modstandspræget og behandlingsafvisende.
                                          - 8 -
der vurderes at være betydelig risiko for flugt.
den 13. og 14.04.16 har t1 ført talrige lange telefonsamtaler, som han set i tilbageblik
nok burde være begrænset i. det havde et omfang, så medpatienter ikke kunne komme
til at benytte afsnittets telefon og foregik ofte på et fremmed sprog, og muligheden af
planlægning af uønsket aktiviteter må bestemt haves in mente.
t1 afviser samtidig aktivt at modtage tabl. behandlingen med antipsykotisk virkende
medicin.
14.04.16 oplyser t1 at han venter besøg af flere venner kl. 17 om eftermiddagen. han er
meget optaget af dette og bliver fra formiddagen truende og aggressiv i en formodning
om, at det måske vil blive aflyst, fordi han er tiltagende aggressiv og truende. han
kommer med adskillige direkte personrettede dødstrusler til medarbejdere og underteg-
nede. han ønsker at tilstå et større antal meget alvorlige forbrydelser, så som drab,
drabsforsøg, overtrædelse af våbenloven og tyveri. han har besøg af sin forsvarer og er
meget oprevet efter dette og ringer forsvareren op og fremkommer med direkte mord-
trusler mod forsvareren i overværelse af medarbejdere.
efter en samlet vurdering af de meget voldsomme personrettede trusler, en tiltagende
affekt og vrede hos t1, muligheden af udefrakommende undsætning samt de umiddel-
bart foregående episoder i retspsykiatrien i y-by, hvor t1 tog en medpatient som gidsel
og truede med at skære halsen over på vedkommende, besluttes det at bæltefiksere t1
med assistance fra politiet. selve bæltefikseringen forløber herefter fredeligt, om end t1
vedvarende taler om at ville tilstå forbrydelser, og når man forhindrer ham i dette, er
man selv en forbryder, der skal få sin straf, nogle skal dø etc.
han bæltefikseres med mavebælte og en fodrem kl. 13.35. samtidig gives indsprøjtning
med beroligende medicin, antipsykotisk virkende: serenase 10 mg, som bevirker, at han
falder til ro og sover.
sammenfatning:
t1 har de sidste uger til måneder befundet sig i en ustabil psykisk tilstand, hvor han
størstedelen af tiden er fremkommet med meget alvorlige trusler og under ophold i rets-
psykiatrien i y-by også har foretaget alvorligt personangreb på såvel medarbejdere som
medpatienter.
der er modstridende vurderinger af hans psykiske tilstand, således fra at være hovedsa-
gelig personlighedsafvigende til at være psykotisk. det skal tilføjes, at det ene ikke
nødvendigvis udelukker det andet.
der er ikke oplysninger om misbrug af rusmidler.
der er indicier på, at bekendte, muligvis med tilknytning til samme bandeformation som
t1 samt familien, især faderen, hjælper til at formidle t1’s budskaber uden for psykia-
trisk afdeling. af denne grund er det fra d.d. besluttet, at han ikke kan have besøg eller
modtage telefonopkald indtil videre.
der er planlagt retsmøde i højeste ret 20.04.16. der er fra midt- og vestsjællands po-
liti beskrevet meget omfattende sikkerhedsberedskab i forbindelse dermed, hvilket na-
turligvis også har påvirket vores vurdering af t1 og ikke mindst af det trusselsbillede,
hans indespærring og ønske om at undgå dom til anbringelse på psykiatrisk afdeling kan
udgøre.
                                                 - 9 -
       der er forskellige indicier på, at der kan være en mulighed/risiko for udefrakommende
       forsøg på undsætning af t1, disse omfatter bl.a. de nævnte bekendtes besøg både før og
       efter t1’s overflytning til retspsykiatrien i z-by, den livlige telefonaktivitet, t1’s tilta-
       gende irritabilitet både over for medarbejder og forsvarer, den 14.04.16, muligvis sam-
       menhængende med at han har modtaget oplysninger, som han ikke bryder sig om, rela-
       teret til den forestående retssag.
       andre lidt mere usikre indicier er, at der over de seneste dage flere gange er observeret
       droner, der har overfløjet den lukkede have ved retspsykiatrisk afsnit, at der er fundet en
       meget lang stige på et naboafsnit til de retspsykiatriske sengeafdelinger, som uden van-
       skeligheder ville kunne nå henover hegnet til taget på de retspsykiatriske afsnit.
       endvidere at t1 tidligere har været i stand til at rømme, og i løbet af den 14.04.16 er
       blevet tiltagende verbalt aggressiv, konkret personrettet truende og anspændt.
       på denne baggrund er det undertegnedes samlede vurdering, at det ikke kan udelukkes,
       at der består en reel risiko for at udefrakommende personer … med relation til sammen-
       slutningen ”black cobra”, som t1 tidligere og måske stadig er leder af, kan have planer
       om at forsøge på at undsætte t1 fra retspsykiatrisk afdeling i z-by. da afdelingen ikke
       er indrettet til at modstå sådanne, giver selv en mindre velbegrundet risiko herfor anled-
       ning til betydelig bekymring for medarbejdere og medpatienters sikkerhed.
       uagtet at t1 tidvist er fundet psykotisk, skal jeg derfor anmode om, at han af sikker-
       hedsmæssige grunde overføres til et mere egnet opholdssted i regi af kriminalforsorgen,
       mest velegnet formentlig fængslet ved herstedvester.”
t1 har været frihedsberøvet fra den 9. februar 2013 til den 7. september 2015 og igen fra den
28. november 2015.
højesterets begrundelse og resultat
1. forsætsbedømmelsen i forhold 2
1.1. problemstillingen og højesterets prøvelse
t2 og t1 er efter anklageskriftets forhold 2 tiltalt for forsøg på manddrab, jf. straffelovens §
237 sammenholdt med § 21, ved den 6. februar 2013 i forening og efter forudgående aftale
eller fælles forståelse at have forsøgt at dræbe en eller flere personer i tatovørforretningen ”x”
i x-by, idet a, som var under den kriminelle lavalder på gerningstidspunktet, efter forudgå-
ende aftale eller fælles forståelse med t2, og i det hele efter tilskyndelse fra t1, affyrede flere
skud mod tatovørforretningen, hvor der på gerningstidspunktet befandt sig flere personer,
heraf flere med tilknytning til bandidos.
                                              - 10 -
landsretten har fundet såvel t2 som t1 skyldige i forsøg på manddrab i dette forhold, og for
højesteret er spørgsmålet, om de havde forsæt til at begå manddrab.
højesteret kan ikke efterprøve den konkret foretagne bevisbedømmelse vedrørende skyld-
spørgsmålet, jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, sammenholdt med § 912, stk. 1, nr. 4, modsæt-
ningsvis. højesteret kan imidlertid tage stilling til, om landsretten har anvendt forsætsbegre-
bet rigtigt, og om de faktiske omstændigheder, som er lagt til grund af landsretten, herunder
vedrørende t2s og t1s subjektive forhold, kan begrunde, at der foreligger forsæt, jf. retspleje-
lovens § 933, stk. 2, sammenholdt med § 912, stk. 1, nr. 3.
1.2. t2
landsretten har lagt til grund, at t2 forud for skudepisoden havde været inde i tatovørforret-
ningen, som han vidste var åben på tidspunktet for skudepisoden. landsretten har endvidere
lagt til grund, at de skud, som a afgav med revolveren, blev affyret direkte mod forretningen,
og at afgivelsen af skuddene fandt sted, mens t2 så på og efter forudgående aftale og plan-
lægning de to imellem. landsretten har herudover henvist til de grunde, som byretten har an-
ført, og hvoraf det fremgår, at t2 dagen før skudepisoden så, at revolveren var skarpladt, at
skuddene blev afgivet midt på dagen, hvor t2 måtte forvente, at der var personer i forretnin-
gen, og at skuddene blev affyret i en afstand af ca. 20 meter fra forretningen.
landsretten fandt herefter, at t2 ”må have anset det for overvejende sandsynligt, at en eller
flere personer i tatovørforretningen kunne blive dræbt af de afgivne skud”.
landsrettens præmisser må forstås således, at landsretten fandt det godtgjort, at t2 havde
sandsynlighedsforsæt til manddrab.
det er en betingelse for, at der foreligger sandsynlighedsforsæt til manddrab, at t2 på ger-
ningstidspunktet anså døden som en overvejende sandsynlig følge af de afgivne skud. det er
således en betingelse, at han indså det som overvejende sandsynligt, at døden ville indtræde,
hvorimod det ikke er tilstrækkeligt, at han indså, at døden kunne indtræde, altså at døden ville
være en mulig følge af de afgivne skud.
                                               - 11 -
landsrettens præmisser, herunder anvendelsen af ordet ”kunne”, må forstås således, at lands-
retten har lagt til grund, at t2 har anset det for overvejende sandsynligt, at døden var en mulig
følge af skuddene. det kan derimod ikke udledes af præmisserne, at t2 har anset dødens ind-
træden som en overvejende sandsynlig følge af skuddene.
på denne baggrund finder højesteret, at landsrettens bevisresultat ikke giver grundlag for at
fastslå, at t2 på gerningstidspunktet havde sandsynlighedsforsæt til manddrab i den forstand,
at han anså det som en overvejende sandsynlig følge af de afgivne skud, at en eller flere per-
soner i tatovørforretningen ville blive dræbt.
som sagen foreligger, har højesteret ikke grundlag for at tage stilling til, om t2 havde forsæt
til manddrab efter forsætsformen dolus eventualis.
t2 frifindes herefter for forsøg på manddrab, jf. straffelovens § 237 sammenholdt med § 21.
efter straffelovens § 252, stk. 1, straffes den, der for vindings skyld, af grov kådhed eller på
lignende hensynsløs måde volder nærliggende fare for nogens liv eller førlighed. dette ger-
ningsindhold kan rummes i anklageskriftets beskrivelse og i landsrettens bevisresultat, herun-
der beskrivelsen af t2s forsæt. i overensstemmelse med t2s erkendelse henfører højesteret
herefter forhold 2 til straffelovens § 252, stk. 1.
1.3. t1
landsretten har lagt til grund, at t1 kort før skudepisoden talte med a om en taske med tøj,
handsker og maskering, som a og t2 iførte sig, hvorefter de to kørte til tatovørforretningen,
at der var en igangværende konflikt mellem bandidos og black cobra, og at t1 på daværende
tidspunkt var den ubestridte leder for black cobra i x-by.
landsretten fandt herefter, at det var ”ubetænkeligt at lægge til grund, at det af a og t2 i for-
ening og efter forudgående aftale begåede drabsforsøg er sket efter tilskyndelse fra t1”.
landsrettens bevisresultat må forstås således, at t1 tilskyndede a og t2 til at skyde direkte
mod tatovørforretningen som sket.
                                                - 12 -
det fremgår imidlertid ikke af landsrettens bevisresultat, om t1 havde til hensigt, at en eller
flere personer i tatovørforretningen skulle dø (direkte forsæt), eller om han anså det som en
overvejende sandsynlig følge af de afgivne skud, at en eller flere personer i tatovørforretnin-
gen ville blive dræbt (sandsynlighedsforsæt). efter landsrettens bevisresultat har højesteret
herefter ikke et tilstrækkeligt sikkert grundlag for at fastslå, at t1 havde direkte forsæt eller
sandsynlighedsforsæt til at begå manddrab.
ligesom for t2s vedkommende har højesteret ikke grundlag for at tage stilling til, om t1
havde forsæt til manddrab efter forsætsformen dolus eventualis.
t1 frifindes herefter for forsøg på manddrab, jf. straffelovens § 237 sammenholdt med § 21.
som anført foran kan gerningsindholdet i straffelovens § 252, stk. 1, rummes i anklageskrif-
tets beskrivelse, og gerningsindholdet kan endvidere rummes i landsrettens bevisresultat, her-
under om t1s tilskyndelse. i overensstemmelse med t1s påstand for højesteret henfører hø-
jesteret herefter forhold 2 til straffelovens § 252, stk. 1.
2. sanktionen vedrørende t1
t1 er efter det anførte om forhold 2 og efter landsrettens bevisresultat i øvrigt skyldig i over-
trædelse af straffelovens § 252, § 192 a, stk. 1, jf. våbenlovens § 10, stk. 1, jf. § 2, stk. 1, jf. §
1, stk. 1, nr. 1 og nr. 3, og straffelovens § 124, stk. 4.
højesteret tiltræder efter de foreliggende lægelige udtalelser, herunder retslægerådets erklæ-
ringer, at t1 var sindssyg på gerningstidspunkterne. henset til t1s sindssygdom og karakte-
ren af de begåede forhold finder højesteret, at han må anses at have været utilregnelig på ger-
ningstidspunkterne. t1 straffes derfor ikke, jf. straffelovens § 16, stk. 1.
efter karakteren af de begåede forhold sammenholdt med de lægelige erklæringer om t1s
person finder højesteret, at han skal anbringes på psykiatrisk afdeling, jf. straffelovens § 68,
2. pkt., for at forebygge nye lovovertrædelser, og da mindre indgribende foranstaltninger ikke
findes tilstrækkelige. længstetiden for foranstaltningen fastsættes til 5 år fra højesterets dom,
jf. straffelovens § 68 a, stk. 1. højesteret finder, at en sådan foranstaltning ikke står i misfor-
hold til den begåede kriminalitet.
                                                    - 13 -
3. straffen til t2
i overensstemmelse med anklagemyndighedens påstand frifindes t2 i forhold 7 for overtræ-
delse af straffelovens § 124, stk. 4.
han er herefter, efter det foran anførte om forhold 2 og efter landsrettens bevisresultat i øvrigt
skyldig i overtrædelse af straffelovens § 252, stk. 1, § 192 a, stk. 1, jf. våbenlovens § 10, stk.
1, jf. § 2, stk. 1, jf. § 1, stk. 1, nr. 1 og nr. 3, straffelovens § 293, stk. 1, og § 124, stk. 1.
straffen skal fastsættes som en tillægsstraf til østre landsrets dom af 19. januar 2016, jf.
straffelovens § 89. højesteret fastsætter tillægsstraffen til fængsel i 2 år.
højesteret har ved strafudmålingen i skærpende retning lagt vægt på, at den medbragte revol-
ver blev anvendt, idet der blev afgivet skud direkte mod forretningen, hvori der befandt sig
personer, og at forhold 2 og 3 b blev begået under en verserende bandekonflikt af flere i for-
ening. i formildende retning er der lagt vægt på t2s meget unge alder, og at han blev tilskyn-
det til forbrydelsen af t1.
4. udvisning af t2
t2, der er afghansk statsborger, har haft lovligt ophold i danmark i mere end 9 år. han er
idømt en ubetinget fængselsstraf på 2 år for overtrædelse af bl.a. straffelovens § 252, stk. 1,
og § 192 a, stk. 1, jf. våbenloven. disse forhold kan give anledning til udvisning efter udlæn-
dingelovens § 22, nr. 6 og 8. dette indebærer, at han skal udvises, medmindre det vil være i
strid med danmarks internationale forpligtelser, jf. udlændingelovens § 26, stk. 2. spørgsmå-
let er, om udvisning vil være i strid med den europæiske menneskerettighedskonventions
artikel 8.
t2 er 18 år. han er ugift og har ikke børn. han har imidlertid boet i danmark, siden han var 6
år. udvisning vil derfor indebære et indgreb i hans privatliv, jf. konventionens artikel 8, stk.
1. et sådant indgreb er kun berettiget, hvis betingelserne i artikel 8, stk. 2, er opfyldt.
udvisningen har som nævnt hjemmel i loven og har til formål at forebygge uro eller forbry-
delse, hvilket er legitime formål ifølge artikel 8, stk. 2. der skal herefter alene tages stilling
                                               - 14 -
til, om det må anses for nødvendigt i et demokratisk samfund at udvise af hensyn til disse
formål. dette beror på en proportionalitetsvurdering.
det fremgår af menneskerettighedsdomstolens dom af 23. juni 2008 i sagen maslov mod øst-
rig, klagesag nr. 1638/03, præmis 68, at der ved proportionalitetsafvejningen i medfør af arti-
kel 8 tages udgangspunkt i en række kriterier. den vægt, der skal lægges på de enkelte kri-
terier, afhænger af den konkrete sags omstændigheder, jf. præmis 70.
i tilfælde som det foreliggende, hvor udlændingen er en ung mand, der endnu ikke har etable-
ret sin egen familie, skal der lægges vægt på karakteren og alvoren af den begåede kriminali-
tet, varigheden af udlændingens ophold i værtslandet, den forløbne tid efter den begåede kri-
minalitet og udlændingens adfærd i denne periode samt fastheden af sociale, kulturelle og
familiemæssige bånd med værtslandet og med modtagerlandet, jf. præmis 71.
ifølge dommens præmis 72-73 kan den pågældendes alder spille en rolle i anvendelsen af
disse kriterier. f.eks. må det tages i betragtning ved vurderingen af kriminaliteten, om den er
begået af den pågældende som ung eller voksen. i relation til længden af personens ophold i
værtslandet og fastheden af båndene til værtslandet gør det en klar forskel, om personen alle-
rede kom til værtslandet i sin barndom eller blev født i værtslandet, eller om den pågældende
først kom til værtslandet som voksen. hensyn skal tages til den specielle situation, hvor den
pågældende har opholdt sig det meste af barndommen eller hele barndommen i værtslandet og
er opvokset og har modtaget sin uddannelse der, jf. præmis 74. af dommens præmis 75 frem-
går, at der skal foreligge meget tungtvejende grunde for at retfærdiggøre en udvisning, når der
er tale om fastboende udlændinge, der er født i landet eller indrejst som børn og har tilbragt
det meste af deres barndom og ungdom i landet.
når det drejer sig om kriminalitet, der er begået af en mindreårig, er der et særligt hensyn til
barnets interesser og muligheden for integration, jf. præmisserne 82-83. der er således kun en
begrænset adgang til udvisning, hvis der er tale om ikke-voldelig kriminalitet begået af en
mindreårig, jf. præmis 84, mens meget alvorlig voldelig kriminalitet omvendt kan retfærdig-
gøre udvisning, jf. præmis 85.
                                              - 15 -
t2 er i denne sag idømt en relativ lang ubetinget fængselsstraf for personfarlig kriminalitet,
og han er også i øvrigt idømt ubetinget fængselsstraf for personfarlig kriminalitet. ved vurde-
ringen af kriminalitetens karakter og alvor må det imidlertid tages i betragtning, at han er fri-
fundet for drabsforsøg og kun var 15 år på gerningstidspunktet i denne sag. det må videre
tages i betragtning, at det forhold, som han ved østre landsrets dom af 19. januar 2016 blev i-
dømt 1 års fængsel for, blev begået, mens han var 16 år, og at den øvrige personfarlige krimi-
nalitet også blev begået, mens han var mindreårig.
t2 kom til danmark som barn, og han har således haft det meste af sin opvækst og hele sin
skolegang her i landet, hvor hans forældre og søskende også bor. han taler og skriver dansk.
han må anses for at have en meget stærk tilknytning til danmark.
t2 har kun været i hjemlandet en eller få gange, siden han kom til danmark. han har (bortset
fra en farmor, der bor ved grænsen til pakistan) ikke nære slægtninge i afghanistan. selv om
han taler en smule pashto, må det herefter lægges til grund, at han ikke længere har nogen
nævneværdig tilknytning til afghanistan.
efter en samlet bedømmelse af de nævnte forhold finder højesteret, at udvisning af t2 vil
udgøre et uproportionalt indgreb i hans ret til privatliv og således være i strid med artikel 8 i
den europæiske menneskerettighedskonvention. t2 frifindes derfor for påstanden om udvis-
ning, jf. udlændingelovens § 26, stk. 2.
af de grunde, som byretten har anført, og som landsretten har tiltrådt, tiltræder højesteret, at
t2 er udvist betinget, jf. udlændingelovens § 24 b. prøvetiden på 2 år regnes fra højesterets
dom, idet t2 allerede er blevet løsladt for så vidt angår de forhold, der er omfattet af denne
dom.
                                      thi kendes for ret:
t2 straffes med fængsel i 2 år.
                                            - 16 -
t2 udvises betinget af danmark på vilkår, at han i en prøvetid på 2 år fra højesterets dom
ikke begår strafbart forhold, som kan give anledning til udvisning efter udlændingelovens §§
22, 23 og 24.
t1 dømmes til anbringelse på psykiatrisk afdeling. længstetiden for foranstaltningen fast-
sættes til 5 år.
t2 og t1 skal betale de sagsomkostninger for byretten, der vedrører dem hver især.
statskassen skal betale sagens omkostninger for landsret og højesteret.